Чи буде Путін поважати Клінтон як президента США? - 112 Україна\nЧи буде Путін поважати Клінтон як президента США?\nКлінтон і Путін обмінюються різкими фразами вже майже десятиліття. У Путіна, колишнього співробітника КДБ, "немає душі", зауважила Клінтон у 2008 р. напередодні президентських праймеріз у Нью-Гемпширі, висміявши сказані за сім років до цього слова президента Джорджа Буша-молодшого про те, що він заглянув в очі Путіну і побачив його душу. "Державний діяч повинен, щонайменше, мати голову", — заявив у відповідь російський лідер\nКоли в лютому 2009 р. Гіларі Клінтон, яка стала новим держсекретарем, відвідала перше важливу нараду в Білому домі з російської проблематики, вона заявила, що хоче відігравати провідну роль у спробах президента Барака Обами "перезавантажити" відносини США з Москвою.\nПри цьому, на думку ряду колишніх і чинних американських чиновників, хоча Клінтон і проводила в життя цю знакову для першого терміну Обами ініціативу, але у питанні про те, наскільки далеко російський лідер Володимир Путін готовий зайти в області "перезавантаження", вона дотримувалася набагато більш скептичних поглядів, ніж більшість радників президента.\nЯк повідомили Reuters і джерела, близькі до Клінтон, і джерела з оточення Обами, це показує, як вона вестиме справи з Москвою, якщо 8 листопада її оберуть президентом.\nУ даний момент відносини Америки з Москвою виглядають найгіршими після закінчення холодної війни. На цьому тлі і радники Обами й Клінтон, і експерти з Росії стверджують, що Клінтон, швидше за все, дотримуватиметься більш жорсткого курсу, ніж Обама або республіканський кандидат Дональд Трамп, який вихваляв Путіна як сильного лідера.\nНовини за темою: "Друг старого": На що захворіла Гілларі Клінтон\nВзаємодія з Путіним, який грає геополітичними м'язами то в Україні, то в Сирії, то в кіберпросторі, буде для Клінтон однією з найскладніших зовнішньополітичних завдань, і наявна між ними особиста неприязнь цю задачу додатково ускладнює.\nПолітичний радник Клінтон Джейк Салліван, колишній високопоставлений співробітник Держдепартаменту, стверджує, що Клінтон могла б розглянути питання постачання смертоносної зброї українським урядовим силам і створення безпілотних або безпечних зон у Сирії. Обама відкинув обидві ці ідеї.\nХоча кроки такого роду могли б підсилити напруженість і навіть зустріти опір з боку деяких союзників Америки, Салліван заявив Reuters, що Клінтон зможе ефективно налагоджувати зв'язки з Росією, тому що Путін "буде поважати її як президента США — поважати її силу, ясність її позиції, її передбачуваність".\nНа думку колишніх і нинішніх радників Клінтон, вона також може розглянути такі заходи, як посилення санкцій, накладених на Росію за її поведінку в Україні, і може докласти більше зусиль, щоб звільнити сусідів Росії від залежності від поставок енергоносіїв з Москви.\nРосія дивиться на все це з тривогою.\n"Мало хто вважає її бажаним для Кремля кандидатом", — заявив Андрій Кортунов, генеральний директор Російської ради з міжнародних справ — аналітичного центру, близького до російського міністерства закордонних справ.\n"У нас багато людей вважають, що вона жорсткіше, ніж Обама, буде ставитися до Росії", — додав він.\nНовини за темою: Вибори в США: Клінтон і Трамп майже зрівнялися за популярністю\nПерша спроба Клінтон навести мости з Росією, яка відбулася в березні 2009 р., була більше схожа не на демонстрацію сили, а на дипломатичну незручність. Вона передала міністру закордонних справ Сергію Лаврову червону кнопку, на якій повинно було бути написано російське слово "перезавантаження". Насправді на ній було написано "перевантаження".\nНедовіра Клінтон до Путіна продовжувала поглиблюватися. Одночасно зростав і його список претензій до неї.\nЗа словами одного з колишніх чиновників, до свого відходу з Держдепартаменту на початку 2013 р. вона направила Обамі щонайменше дві конфіденційні записки, в яких закликала його діяти жорсткіше. Водночас, як вважають, багато хто в оточенні президента ще не були впевнені, що перезавантаження себе вичерпало.\nПісля відходу Клінтон Путін відновив позиції Росії на світовій арені, відібравши в України Крим і почавши військове втручання в громадянську війну в Сирії. Американські чиновники також пов'язують з російським урядом злом комп'ютерів Демократичної партії. Кремль, втім, це заперечує.\n"Не варто думати, що вона не хотіла проводити цей курс"\n"Перезавантаження" російсько-американських відносин, як і більша частина політичних заходів у сфері національної безпеки при Обамі, управлялася з Білого дому особисто президентом і його помічниками по виборчої кампанії 2008 р., до числа яких входив фахівець з питань Росії Майкл Макфол.\n"Не слід робити вигляд, що за цією політикою не стояв Обама, — зазначає Філіп Гордон, який був у Держдепартаменті головним радником Клінтон у європейських справах. — Але також не варто думати, що Клінтон не хотіла проводити цей курс, а президент її змусив... Вона бачила в ньому певну логіку".\nМакфол, що пізніше став послом у Росії, стверджує, що Клінтон скептично ставилася до перспектив трансформації російсько-американських відносин", на яку багато хто з нас тоді сподівалися", від найпершої наради в Білому домі щодо Росії на початку 2009 р.\nНовини за темою: Трамп запропонував роззброїти охорону Клінтон і подивитися, що з нею буде\nЦю інформацію підтвердили два інших компетентних джерела.\nПерші плоди перезавантаження були багатонадійними.\nПутін (як виявилося, на час) залишив президентський пост, і на його місце прийшов молодий, реформаторськи налаштований Дмитро Медведєв.\nОбама і Медведєв підписали новий договір про контроль над стратегічними ядерними озброєннями, співпрацювали у питанні санкцій, пов'язаних з іранською ядерною програмою, і домовилися про транзит американських солдатів і техніки до Афганістану через російську територію.\nПроте трохи більше ніж за два роки "перезавантаження" видохлося. До середини 2011 р. стало ясно, що Путін повертається в президенти.\nДесять років обмінів різкими фразами\nКлінтон вперше зустрілася з Путіним у його підмосковній резиденції в березні 2010 р. Як повідомляють два обізнаних про час їхніх переговорів джерела, вона переконала його підтримати посилення санкцій ООН проти Ірану.\nПри цьому перед телекамерами Путін на очах у Клінтон виступив проти торгової й економічної політики США.\nКлінтон і Путін обмінюються різкими фразами вже майже десятиліття.\nУ Путіна, колишнього співробітника КДБ, "немає душі", зауважила Клінтон у 2008 р. напередодні президентських праймеріз у Нью-Гемпширі, висміявши сказані за сім років до цього слова президента Джорджа Буша-молодшого про те, що він зазирнув в очі Путіну і побачив його душу.\n"Державний діяч повинен, щонайменше, мати голову", — заявив у відповідь російський лідер.\nНовини за темою: Порошенко заручився підтримкою Клінтон у питанні суверенітету України і реформ\nНа думку американського чиновника, який брав участь у виробленні політики щодо Росії, Клінтон іноді погано підбирає слова, чим зачіпає росіян, які вважають, що після холодної війни Росію принизили. Путін вже давно звик експлуатувати ці націоналістичні почуття.\n"Вона грає йому на руку", — підкреслив чиновник, який дав коментар на умовах анонімності.\nНайбільш серйозна сварка з Путіним за час перебування Клінтон на посаді Держсекретаря сталася наприкінці 2011 р., коли вулиці російських міст заповнили натовпи протестувальників проти можливих фальсифікацій на парламентських виборах.\nКлінтон у схваленому Білим домом заяві наголосила, що вибори не були ані вільними, ані чесними". Путін, який готувався знову обиратися у президенти, звинуватив її у спробах спровокувати в Росії нову революцію. Після цього контактів між Клінтон і російським керівництвом ставало все менше.\n"Погляди держсекретаря Клінтон на Росію завжди були жорсткішими, ніж у президента Обами", — стверджує Джон Байєрлі (John Beyrle), перший посол Обами в Москві. За його словами, частково це відображає "розподіл обов'язків". Обама співпрацював з Медведєвим, а Клінтон сперечалася з Лавровим і Путіним.\nНа думку ряду фахівців з Росії, результати діяльності Клінтон були неоднозначними.\n"Перезавантаження було правильною ідеєю", — вважає колишній радник з Росії республіканської адміністрації Буша Томас Грем. Втім, він дорікає Клінтон й Обамі в тому, що вони не доклали більше зусиль, щоб "домогтися контакту з Путіним і створити канали для зв'язку з ним".\nУоррен Стробел, Метт Спеталнік\nАндрій Дацюк, кандидат політичних наук, - гість "112 Україна", 02.12.2018 16:13 02.12.2018


Подвиг людини на війні - журнал для школярів Fable.in.ua\nГоловна ⇒ 📕Нові твори ⇒ Подвиг людини на війні\nТвір По романі “Вони боролися за Батьківщину” і оповіданню “Доля людини” М. О. Шолохова. Батьківщина наша – колиска героїв, вогненний горн, де плавляться прості душі, стаючи міцними, як алмаз і сталь. Л. М. Толстой\nНа початку війни Шолохов був покликаний у ряди Радянської Армії як комісар\nзапасу, де став військовим кореспондентом “Правди” і “Червоної зірки”. З перших днів війни Шолохов присвятив свою творчість служінню народу, що вступили в смертельну сутичку з фашистами. Тому глибоко патріотична тема – подвиг людини у Великій Вітчизняній війні – зайняла на довгий час головне місце в добутках письменника. У ці роки він створює добутки “Доля людини” і “Вони боролися за Батьківщину”.\nОповідання “Доля людини” говорить про те, які нещастя несе людині й всьому людству Війна. Герой оповідання – мирний трудівник, що ненавидить війну. До війни доля Андрія складалася\nщасливо: радість буття, розумна й добра дружина, будинок, діти – все це йому дорого, тому природно його бажання все це захищати.\n“За що ж ти, життя, мене так скалічила? За що?” – запитує сам себе Соколов і не знаходить відповіді.\n“Бачили ви коли-небудь очі, немов присипані попелом, наповнені смертельною тугою, що в них важко дивитися?” – запитує письменник.\nХоробро виконував Андрій на фронті свій військовий борг. Під Лозовеньками йому доручили підвезти снаряди до батареї. “Треба було сильно поспішати, тому що бій наближався до нас: ліворуч чиїсь танки гримлять, праворуч стрілянина йде, спереду стрілянина, і вже початок пахне смаженим… – розповідає Соколов. – Командир нашої роти запитує: “Проскочиш, Соколов?” А отут і запитувати нема чого було. Там товариші мої, може, гинуть, а я отут чухатися буду?” Приголомшений розривом снаряда, опам’ятався він уже в полоні в німців. Цей учинок говорить про те, що Соколов звик спочатку думати про товаришів, про свій борг перед Батьківщиною, а потім уже про себе. Він робить героїчні вчинки, а страх перед смертю відступає. Не упустив Соколов людське достоїнство й у німецькому полоні, мужність його не залишало й там. “Схотілося мені їм, проклятим, показати, що хоча я і с голоду пропадаю, але давитися їхньою подачкою не збираюся, що в мене є своє, російське достоїнство й гордість і що в худобину вони мене не перетворили, як не намагалися”, – розповідає Андрій. Цим автор показав моральну перевагу свого героя над ворогом. Почувши вночі, що поруч із ним зрадник хоче видати командира, Соколов прийняв рішення не допустити цього й на світанку своїми руками задушив зрадника, тим самим позбавивши від смерті кілька командирів, що перебували з ним у полоні.\nВ 1943 році після завершення Сталінградської битви письменник почав роботу над романом “Вони боролися за Батьківщину”, у якому зобразив той період війни, коли наші війська змушені були відступати. Стрільців, Лопахін, Звягінцев і їхні бойові товариші випробовували гіркоту поразок, сором перед людьми, що залишилися на окупованій території. Поранений командир дивізії із забинтованою головою виходить до наведеного в Сталінград старшиною Поприщенко двадцяти семи бійцям, опускається перед ладом на коліно, цілує збережене ними полковий Прапор і говорить: “І я так хочу, щоб нам не соромно було подивитися в очі сиротам нашого вбитого товариша лейтенанта, щоб не соромно було подивитися в очі його матері й дружині й щоб могли ми їм, коли побачимося, сказати чесним голосом: “Ми йдемо кінчати те, що почали з вашим сином і батьком, за що він – ваша дорога людина – життя свою на Донщині віддав… Поповниться наш полк людьми, і незабаром знову підемо ми дорогою… Важкими кроками підемо… Може, і ви, товариш лейтенант, ще почуєте нашу ходу… Може, і до вашої могилки долетить вітер з України…” Такого відношення гідний кожний воїн, що впав у бої, адже те, що він віддав своє життя для світлого майбутнього дітей, – це дійсно героїчний подвиг.\nУ своїх добутках Шолохов показує, як бійці загартувалися в боротьбі, перетворилися в єдину бойову сім’ю, що прагнула вигнати ворога з рідної землі й помститися йому за все зло, заподіяне російському народу. Герої Шолохова – це люди, у серцях яких живе готовність до подвигу. Вони ведуть бій за свою Батьківщину “не заради слави – заради життя на землі”.\nУ роки війни гітлерівці із глузуванням називали російського солдата “росіянин Іван”. А хто цей “росіянин Іван”? Це “людина, одягнена в сіру шинель, що, не замислюючись, віддавав останній шматок хліба й фронтові тридцять грамів цукру осиротілий у роки війни дитині; людина, що своїм тілом самовіддано прикривала товариша, рятуючи його від неминучої загибелі; людина, що, стиснувши зуби, переносила і перенесе всі позбавлення й негоди, ідучи на подвиг в ім’я Батьківщини”. От хто такий російський солдат.


Агрокорпорацію «КРУПЕЦЬ» відвідали угорці, аби перейняти кращий досвід у галузі сільськогосподарського виробництва\nБлизько двадцяти власників найбільших в Угорщині птахофабрик ознайомилися із повним циклом виробництва в Крупці. Відвідали машино-тракторний парк, де зосереджене сучасне обладнання для обробки 8 тисяч гектарів землі для сільгоспкультур. Побачили сучасні, європейські умови, створені для вирощування птахівництва. Іноземним колегам продемонстрували потужності комбікормового заводу, який переробляє власну продукцію агрокорпорації. Також, ознайомили із технологіями нового заводу по переробці соняшника на олію (потужністю 120 тонн насіння за добу).\nКерівництво агрокорпорації розповіло про власний, успішний досвід забезпечення повного циклу виробництва – від сировини до поставок кінцевому споживачу, для того, щоб продукція могла потрапити у торгові точки 16 країн світу.\n«На прикладі агрокорпорації КРУПЕЦЬ, ми бачимо, що Україна зараз стрімко розвивається в аграрному секторі. Все, що ми побачили на виробництві, підтверджує цей факт. Тут зосереджені сучасні технології, висока продуктивність кваліфікованих кадрів, чітко поставлені вимоги та стандарти якості.», – поділився враженнями заступник президента Спілки птахівників Угорщини Такост Гергей.\nВ планах агрокорпорації КРУПЕЦЬ – будівництво найбільшого заводу в Західній Україні по виробництву комбікорму, в партнерстві із Голандією. «Практично підписані всі договори і розробляється документація, узгоджується проект. Потужність виробництва 40 тонн гранульованого та розсипного комбікормового в годину. Це буде найбільший завод в Західній Україні, який забезпечуватиме споживачів, що на сьогодні хочуть закуповувати в нас комбікорм.», – розповів директор агрокорпорації «Крупець» Володимир Варфалюк.\nЗавод планують збудувати протягом двох років, серед кандидатів на генпідряд, постійний партнер агрокорпорації – компанія «РЕНОМЕ ЄВРОБУД».\nЦікаві факти про КРУПЕЦЬ*\nЧи знали ви, що агрокорпорація КРУПЕЦЬ, лише за минулий рік, реалізувала понад 200 мільйонів яєць та виробила 38 тисяч тонн зерна для власного виробництва на комбікорм?\nКінцева продукція виробництва розходиться у 16 країн світу.\n192 мільйони гривень капіталовкладень було здійснено у виробництво лише за минулий рік.\nDSC_0135-min DSC_0146-min DSC_0152-min DSC_0159-min DSC_0214-min DSC_0222-min\n‹ Попередня Компанія РЕНОМЕ ЄВРОБУД взяла участь у робочій зустрічі проектів Water Harmony-II і TENOR Наступна › Компанія РЕНОМЕ ЄВРОБУД долучилася до створення нового муралу в Рівному\nКомпанія РЕНОМЕ ЄВРОБУД отримала сертифікат якості 15.04.2020


По теме: Образ Чiпки\nОбраз Чiпки. У центрi роману образ Чiпки – селянина-бунтаря, невтомного шукача правди, котрий зрештою зiйшов на криву стежку боротьби i став "пропащою силою".\nЗ Чiпкою ми знайомимось уже на перших сторінках твору. Це широкоплечий двадцятирiчний парубок, з гострими карими очима, довгобразим лицем, одягнений у білу вишивану сорочку та просту свиту, накинуту наопашки. На головi в нього висока решетилiвська шапка. Та автори не задовольняються зовнiшнiми ознаками в змалюваннi портрета, як це властиво їх сучасниковi І. Нечую-Левицькому. Вони знаходять i такi риси, що розкривають соцiальний стан персонажа ("Не багатого роду! - казала проста свита"), передають якостi його характеру ("Таких парубкiв часто й густо можна зустрiти по наших хуторах та селах. Одно тiльки в нього неабияке – дуже палкий погляд, бистрий, як блискавка. Ним свiтилася якась незвичайна смiливiсть i духова мiць, разом з якоюсь хижою тугою... ").\nА далі докладно з'ясовуються формування характеру героя, наростання його протесту проти поневолення людини. Син зневаженої селянки-бiднячки. Чіпка зростає у злиднях, в атмосфері недоброзичливостi i ворожостi. Тiльки бабусинi казки розширювали кругозiр хлопчика, примушували його задуматися, викликали в нього часом далеко не дитячі запитання. Вже в дитинствi, коли Чiпку за впертiсть прогнав багатiй Бородай, вiн "понiс у серцi гірке почуття ненавистi на долю, що подiлила людей на хазяїна й робiтника..."\nВразлива душа й допитливий розум прискорюють визрiвання Чiпки. Його добре, гаряче серце, розбуджене побаченим чи почутим, довго не могло заспокоїтися. Розповiдi дiда Уласа про крiпацьку неволю, зокрема про нещасливу долю батька, важким каменем придавили душу Чiпки. Скiльки вiн передумав, перестраждав у тi днi, аж на виду змiнився.\nКожний з етапiв життя героя виразно постає перед нами завдяки майстерностi авторiв у розкритті його внутрішнього свiту. Так, великою силою емоцiйної наснаженостi, психологічною переконливістю позначенi роздуми Чiпки в зв'язку з несправедливим відбиранням землi. Рiзкi переходи вiд сподівань жити щасливо на своєму добрi до гірких розпачливих настроїв, до болiсних думок про кривду, що "заснувала цiлий свiт", про лихо, з тенет якого не вирватися трудiвниковi, гарячкова розмова з самим собою у важку безсонну нiч, коли зримо постала неправда у свiтi сильних, розкривають чесну, бентежну душу парубка. Тому й вразила кривда прямо в серце Чiпки, коли за право працювати на своїй землi чиновник з цинiчною відвертістю вимагає хабара.\nСаме в цю мить Чіпка втратив не лише ниву, а й вiру в справедливiсть. У його серцi знову закипiла ненависть, але, на жаль, не тiльки до гнобителiв та їх прислужникiв, а до всiх людей. Це той психологiчний момент, який проливає свiтло на дальше, часто слiпе бунтарство зневаженої, обiкраденої людини: - А все люди, все люди... Вони в мене й батька одняли, людоїди; вони мене ще змалечку ненавидiли - з іграшок прогонили, йшли повз хату, одхрещувались..."\nСвоє горе, чорну безнадiю Чіпка починає топити в чарцi. А вiд пиятики вже прямий крок до грабунку. В романi глибоко вмотивовуються злочиннi дiї парубка. Болi змученої душi, кричуща соцiальна несправедливiсть - ось що штовхнуло вчорашнього хлiбороба, щасливого своєю працею, на шлях грабiжництва. Чіпка вважає ці вчинки відбиранням свого ж добра, привласненого iншими, багатшими, сильнiшими, рівнянням багатiїв з бiдняками.\nДо речi, це тi риси в характерi Чiпки, в його поведiнцi, якi передають iстотне в діях його життєвого прототипу. Панас Мирний, розповiдаючи в нарисi "Подорiжжя од Полтави до Гадячого" про розбійництво Гнидки, вказував, що згодом у народнiй уявi залишиться соцiальна основа цього розбишацтва, i Гнидка стане поруч з "Гаркушею, Засориним i іншими розбишаками після гайдамацької пори, котрі уславилися по всiй Українi, яко боронителi убогих i безталанних од заздростi й пригнiту багатих i щасливих".\nПрагнення ломоти насильникам ще більше поглиблюється в Чiпки після катування його екзекуторами в день придушення селянського бунту. Гнiвнi слова злiтають з його вуст, звучать у них i бiль, i грізне застереження гнобителям: "За тi сльози, за ту кров, що сьогоднi безневинно пролито... будуть вони довiку мучитися, до суду мордуватися!." Нестримним почуттям ненавистi до панства Чіпка близький до шевченківських месникiв.\nВизначним досягненням реалiзму авторiв роману і правди нехудожні узагальнення буржуазно-помiщицьких порядкiв, підкреслення гнобительської сутi всього суспiльного ладу царської Росiї. Роздумуючи i над особистою недолею, i над всенародним лихом. Чiпка все більше усвiдомлює соціальні коренi несправедливостi. Для нього стає очевидним, що на трудiвника "налягли" i пан, пiп, шинкар, i "свiй брат-багатир", що "всiм бажається поїздити" на шиї обездоленого селянина.\nНа якийсь час, зокрема пiд впливом лихого "товариства" з елементiв. Чіпка опустився на саме дно життя, гірко образив своїми вчинками матiр. Проте добре в його натурi змогло взяти верх, змогло перемогти. Вiн знайшов у собі сили перепросити матiр, повернути її в рiдну хату. Одружившись з Галею, Чiпка нiжно любить її, поважає матiр, ревно працює в господарствi, щиро й безкорисливо допомагає всiм, хто звертається до нього за пiдтримкою. Його "сувора натура, загартована давнiм злиденним життям, м'якшала: вiн тепер соромився свого давнього безпуття, тiєї кривої стежки, якою вiн думав дiйти до щастя".\nКоли пiшли розмови про земство, про вибори гласних, Чiпка, незважаючи на те, що становий Дмитренко ради вибрати панiв, закликає громаду захищати свої iнтереси, "а не даватись знову панам у руки". Серед інших гласних вiд селян Чiпка видiлявся громадянською мужнiстю, прагненням вiдстоювати права трудящих. Тому селяни-гласнi всупереч волi дворян та чиновникiв обирають його членом повiтової земської управи. Та пани все зробили, щоб "очистити" свої ряди вiд "мужика", i Чiпку наказом губернатора було виведено з управи "по неблагонадежности".\nБолюча кривда, що знову впала, як грiм серед ясного нiба, на Чiпчину голову, вiдверта, кричуща несправедливiсть i були тим останнiм поштовхом, що зламав життя правдошукача, зiпхнув його на стежку слiпої помсти. Селянин вiдчув на собi, щепанська "правда" гірше крадiжки, розбою. Не знайшовши справедливості i вище. Чiпка став мстити без розбору, бити направо й налiво, бити наослiп. Грабунки, вбивства зводять нанівець його протест, кров загублених жертв, смерть нi в чому невинних людей невитравним тавром заплямовують Чiпку. Власне, вiн з правдошукача перетворився у звичайного кримінального злочинця.\nВ оцінці морального падiння Чіпки автори виходили з позицiй народної моралi, керувалися тими критерiями, що добре завжди прекрасне, а зло - потворне, огидне, бридке, хто б його не вчинив. Коли Чіпка заради "легкого хлiба", заради горiлки став грабувати i вбивати, то цим його дiям не може бути якихось інших оцiнок, крiм беззастережного осуду.\nВесь розвиток сюжету пiдводить нас до єдино правильного висновку, що найблагороднiшi пориви перекреслюються злочином. Невмiння знайти справжнi шляхи боротьби проти гнобителiв i кривдникiв, "крива стежка" бунтарства i зробили Чiпку "пропащою силою".\n1. В.М. Борщевський ”Українська література”; Київ 1990.\n● В армии Чипке Чеченец и русский [ВИДЕО]\n● 2005 Чипок [ВИДЕО]\n● ВПЕРЁД, ЧИПОК, ВПЕРЁД!! [ВИДЕО]\n● чипок [ВИДЕО]\n● Той терьер чипок [ВИДЕО]\n● Чипок/ Ребенок материться [ВИДЕО]\n● Нашли золотое кольцо [ВИДЕО]\n● Knitting. Booties with braids / [ВИДЕО]\n● Техника наложения повязок [ВИДЕО]\n● Питание в 212-м учебном центре [ВИДЕО]\n● Beogradski sindikat 2010 - Olovni vojnici lyrics [ВИДЕО]\n● Образ Платона Каратаева\n● Образ матери и новый эталон\n● Образ Григория Мелехова\n● Основные принципы творения\n● Достоевский ф. м. - Образ петербурга в романе преступление и наказание


“В морг – значить в морг”. Кемерон відкинув ідею переголосування Brexit на підставі петиції - Новинарня\nHome / Світ / Європа / “В морг – значить в морг”. Кемерон відкинув ідею переголосування Brexit на підставі петиції\nДевід Кемерон. Фото АР\nСтаном на 17:30 за київським часом понеділка, 27 червня, петицію про переголосування щодо Великої Британії в ЄС підтримали вже 3,740 млн. британців.\nОднак прем’єр-міністр Девід Кемерон, коментуючи ажіотаж навколо петиції, виключив проведення повторного референдуму про членство країни в Європейському Союзі.\nПрес-секретар глави британського кабміну заявив, що проведення переголосування “не входить у плани уряду”, повідомляє The Independent.\n“Ми, що нижче підписалися, закликаємо уряд Її Величності запровадити правило, яке передбачає: якщо за те, щоб залишитися, або за те, щоб вийти, проголосують менше 60% при явці менше 75%, має бути призначений ще один референдум”, – ідеться у тексті петиції.\nЯк з’ясувалося, петицію з такими вимогами задовго до референдуму створив противник Британії в Євросоюзі.\nЗа інформацією Sky News, автор петиції Олівер Хейлі орієнтувався на дані соцопитувань понад місяць тому й гадав, що прибічники Brexit програють. Тож він написав петицію на сайті парламенту “з наміром ускладнити для протилежного табору можливість закувати нас в ЄС”.\nТепер Хейлі звинувачує прихильників збереження країни в Євросоюзі в тому, що вони “захопили” його петицію.\nЗа британськими правилами, аби звернення розглянув уряд країни, потрібно зібрати 10 тис. підписів. Для розгляду в парламенті слід зібрати 100 тис. підписів.\nВодночас жодна кількість підписів під петицією не змушує владні установи ухвалювати рішення, пропоноване підписантами.\nНагадаємо, на референдумі щодо членства Великої Британії в ЄС 23 червня за вихід проголосували 51,9% виборців, або 17,410 млн. осіб; за те, щоб залишитися у складі Єврросоюзу – 48,1% (16,141 млн.).\nЯвка виборців склала 71,8%.\nГлави МЗС держав-засновниць ЄС хочуть швидше випхати Британію з Євросоюзу\nДжордж Сорос прорахував катастрофічні наслідки Brexit для Британії і Європи\nНімеччина і Франція пропонують для порятунку ЄС створити єдину державу, – ЗМІ\ndon't missВелика БританіяЄСреферендум


Фрези кінцеві. Свердло твердосплавне. Мітчик. Різьбофрези.\nМонолітні кінцеві фрези ZCC\nУ ТМ ZCC-CT представлений широкий спектр монолітних кінцевих фрез для ЧПУ верстатів. Монолітні кінцеві фрези розрізняють на фрези зі сферичним кінцем. Серії PM-, GM-, 5565-, 5566-, HM – для фасонної обробки. На фрези загального призначення (пальчикові фрези) Серії PM-, GM-, 5501-, 5502-, 5601-, 5602-, 5589-, HM – для формування П-подібних пазів або фрезерування уступів. Також фрези діляться за типом хвостовика з широкою лискою DIN 6535 HE, з короткою лискою DIN 6535 HB, і з циліндричним хвостовиком DIN 6535 HA. Велику роль на чистоту обробки впливає кут підйому витків фрези та кількість витків (пір’я).\nФрези представлені від 2 пір’я до 6 пір’я з кутом підйому від 30 до 45 градусів. Існують так звані чернові фрези Серії VSM – з різним кутом підйому витка 38 та 41 градусів. Ці фрези використовують із більшою подачею при обробці металу. Сплави фрези дозволяють обробляти практично всі матеріали з твердістю до 65HRC. ТМ ZCC-CT становить хорошу конкуренцію при обробці кольорових металів завдяки серіям фрез NM- і Al-. Високопродуктивні фрези зі змінним кроком нахилу витка серія UM- з хвостовиком Weldon. Нова серія TM призначена для чорнової та чистової обробки матеріалів до 55 од. HRC. Нова технологія покриття збільшує термостійкість та зносостійкість. Діапазон діаметрів від 6мм до 25мм. Серії TM-5B, TM-5R, TM-7R та TM-9R у яких відповідно 5, 7, 9 зубів дають можливість збільшити продуктивність обробки.\nМонолітні свердла ZCC. Мітчики та різьбофрези ZCC\nМонолітні свердла слід вибирати по 4 видам: свердла без охлаждения з циліндрами з широкою лискою DIN 6535 HE. Важливу роль під час виборів свердла грає глибина свердління. Для глибоких отворів слід вибирати Серію 1588SL_C – з глибиною свердління до 30 діаметрів. Слід зазначити діапазон монолітних свердлів від 0,9 мм до 20 мм з кроком діаметрів 0,1 мм. Центрівка призначена для створення певної точності циліндричної осі заготовки. ТМ ZCC-CT пропонує центрування двох видів з кутом 900 Серії 1143SC90-, а також з кутом 1200 Серії 1143SC120-.\nМітчики застосовують для нарізування внутрішньої різьби. Серії 4122A -, 4222A -, 4122M -, 4222M -, 4202C -, 4202A -. Різьбофрези це новий рівень при нарізанні внутрішніх та зовнішніх різьблень. Різьбофрези мають ряд переваг над мітчиками: при поломці інструменту інструмент не застрягне в отворі деталі, що дуже важливо при нарізанні різьблення в дорогій, відповідальній деталі; можливість отримання остаточного розміру при нарізанні різьблення на ЧПУ. При нарізанні мітчиком не завжди це може бути досягнуто, якщо розмір контролюється пробкою; можливість застосування одного інструменту на різних діаметрах нарізування різьблення одного кроку різьблення. У ТМ ZCC-CT різьбофрези представлені Серією 4111-.


Google представив анкету для видалення інформації — Наші News / Українські новини / Найсвіжіші останні цікаві новини дня України та світу онлайн сьогодні / Читати Our-News.org\nЗа рішенням суду ЄС, компанія Google представила користувачам анкету для видалення посилань з "застарілою" і "некоректною" інформацією, повідомляє Deutsche Welle. У перший же день після надання Google можливості видаляти посилання з результатів пошуку, було подано близько 12 000 заявок.\nЦе означає, що в "години пік" надходило по 20 заявок на хвилину, повідомляє в суботу, 31 травня, агентство dpa з посиланням на представника компанії. Вранці в п'ятницю, за рішенням суду ЄС, Google представив користувачам анкету для оформлення заявок на видалення посилань з "застарілою" і "некоректною" інформацією з результатів пошуку.\nУ травні цього року, суд ЄС ухвалив рішення, відповідно до якого інтернет-пошуки, такі як Google, в ході пошукових запитів по конкретному імені в певних випадках не мають права показувати всі результати пошуку. Громадяни країн Євросоюзу можуть вимагати від компаній-власників пошукових серверів не показувати посилання, що ведуть на сторінки, де розміщена інформація, що порушує право на захист особистого життя. У випадках, якщо власники пошукових систем відмовляються виконувати цю вимогу, заявники мають право подати скаргу і звернутися до уповноважених із захисту даних, зазначає інтернет-видання Spiegel Online.


15.12.2018 10:48 | Fin.Org.UA за інформацією КМУ\nКонтрольні пункти в’їзду-виїзду на лінії зіткнення в районі проведення операції Об’єднаних сил функціонують у штатному режимі та відкрились за зимовим графіком роботи. Зранку в КПВВ на в’їзд та виїзд знаходилося така кількість транспортних засобів: «Майорське» – 30/70; «Мар’їнка» – 0/50; «Новотроїцьке» – 30/45; «Гнутове» – 40/60. Зазначимо, що загальний пасажиро-транспортний потік залишається досить динамічним.\nМинулої доби він характеризувався незначним зменшенням у порівнянні з попереднім днем. Загалом через контрольні пункти прослідувало 40,6 тисяч осіб та 4,8 тисячі транспортних засобів: «Майорське» – 8860 осіб та 970 транспортних засобів; «Мар’їнка» – 8920 осіб та 1445 транспортних засобів; «Новотроїцьке» – 8400 осіб та 1550 транспортних засобів; «Гнутове» – 3815 осіб та 890 транспортних засобів; «Станиця Луганська» – 10610 осіб.


Гастрит при вагітності: симптоми, лікування та загострення | Діагностика\nГастрит при вагітності: симптоми, лікування та загострення\n1 Причини загострення гастриту при вагітності\n2 Впливає на дитину гастрит під час вагітності?\n3 Симптоми гастриту у вагітних\n3.1 Діагностика гастриту у вагітних\n4 Як лікувати гастрит при вагітності?\n4.1 Дієта при гастриті у вагітних\n4.2 Медикаментозне лікування гастриту у вагітних\nЯкщо під час вагітності ви відчуваєте біль у животі, нудоту після їжі, печія, метеоризм, можливо, це прояви гастриту. На тлі перебудови організму могла загостритися раніше прихована хвороба. Лікування гастриту при вагітності проводиться щадними методами, щоб не зашкодити матері та дитині.\nГастрит під час вагітності може бути небезпечний\nПричини загострення гастриту при вагітності\nГастрит – це запалення слизових шлунка з порушенням процесу травлення. Збудником захворювання є бактерія Helicobacter pylori. Вона може проникнути в організм при використанні загальних засобів гігієни або поцілунки з інфікованою людиною. Бактерія оселяється на стінках шлунка, але активізується вона тільки на тлі зниження імунітету.\nПричини гастриту у вагітних:\nнеправильне харчування: переїдання, перекуси, вживання жирної, смаженої, одноманітної їжі;\nзміщення органів травної системи в результаті розвитку плода;\nстреси, регулярне перевтома;\nприйом ліків, що подразнюють слизові.\nПід впливом подразників активізується розмноження бактерій. Вони виробляють ферменти, які руйнують стінки шлунка і порушують кислотність травного соку. Бажано при плануванні дитини зробити обстеження на наявність цієї бактерії в організмі, щоб попередньо пройти антибактеріальне лікування.\nПричин для гастриту багато\nВпливає на дитину гастрит під час вагітності?\nЗахворювання не призводить до серйозних відхилень у розвитку. Але спостерігається дефіцит корисних мікроелементів, які потрібні для плоду активного росту. При збоях в роботі шлунка відбувається порушення обміну речовин. Погіршується якість травного соку, в результаті чого їжа перетравлюється не повністю. Травмовані стінки стають сприйнятливі до певного списку продуктів, тому їх доводиться виключити з раціону. Процес розщеплення їжі на мікроелементи порушується, що не дозволяє отримати з продуктів максимум вітамінів. В результаті, це може позначитися на швидкості розвитку дитини, особливо на ранніх термінах.\nЗагострення гастриту під час вагітності приносить великий дискомфорт матері. Болі в животі, печія, нудота, блювання виснажують сили організму, що значно ускладнює перебіг вагітності.\nНа тлі захворювання може розвинутися токсикоз на ранніх термінах.\nСимптоми гастриту у вагітних\nПри порушенні роботи залоз відбувається зниження кислотності травного соку і виникає гипоацидная форма гастриту. Їжа перетравлюється не повністю, і в такому вигляді потрапляє в кишечник.\nСимптоми гастриту із зниженою кислотністю:\nболі в області пупка, посилюються через 15-20 хвилин після їжі;\nЯкщо бактерії викликали активну вироблення соляної кислоти, то виникає форма гастриту з підвищеною кислотністю. Травний сік виробляється в надлишку і роз’їдає стінки шлунка.\nСимптоми гіперацидного гастриту у вагітних:\nболі в міжреберної області, що посилюються при сильному відчутті голоду;\nГастрит у вагітних на початкових стадіях можна сплутати з проявами токсикозу. Важливо не ігнорувати симптоми, а звернутися до лікаря, так як гастрит при вагітності, з-за відсутності лікування, може перерости у виразкову хворобу.\nДіагностика гастриту у вагітних\nДля постановки діагнозу проводять опитування хворої, досліджують стан шлунка методом пальпації – натискання різної інтенсивності на область живота. Беруть аналізи калу для виявлення слідів Helicobacter pylori, крові для визначення антигенів цих бактерій. Проводиться зондування травного тракту. Пацієнтці через рот вводять гнучкий зонд, який передає на монітор зображення слизових. Паралельно може проводитись забір жовчі для аналізу. УЗД дозволяє оцінити зміна розмірів і форми шлунка. Важливо врахувати всі симптоми захворювання, так як ознаки загострення гастриту схожі з проявом апендициту. Тому потрібно оперативно виявити проблему і почати лікування.\nЯк лікувати гастрит при вагітності?\nЛікування гастриту при вагітності проводиться без використання сильнодіючих препаратів, щоб не нашкодити дитині. Важливою складовою лікування є дієта, при загостреннях можуть бути призначені спазмолітики.\nДієта при гастриті у вагітних\nКорекція раціону спрямована на зниження навантаження на травну систему, регуляцію кислотності травного соку і забезпечення організму необхідними мікроелементами.\nПринципи правильного харчування при гастриті у вагітних:\nприймайте їжу малими порціями 5-6 разів на день;\nвідмовтеся від гострого, жирного і смаженого;\nготуйте їжу на пару, в духовці або відварюйте;\nвсі страви повинні бути протертими, подрібненими в блендері або дрібно нарізаними;\nїжа повинна мати кімнатну температуру;\nвідмовтеся від солодкого;\nпісля прийому їжі проведіть у стані спокою мінімум 20-30 хвилин.\nРаціон жінки повинен включати: підсушений вчорашній хліб, молочні продукти з сьогоднішніми термінами, нежирні сорти м’яса і риби, картопля, морква, гарбуз і кабачок, подрібнені в пюре.\nМожна пити кисіль і готувати слизові каші: вівсяну і рисову. Від фруктів і ягід з грубою шкіркою доведеться відмовитися.\nВідновити функції шлунка допоможе мінеральна вода. Приймати її слід тільки за призначенням лікаря. При гиперацидной формі призначають лужну мінеральну воду, при гіпоацидний – хлоридно-натрієву. Вода повинна бути кімнатної температури і без газу. Приймають за 15 хв до їди. Купувати мінеральну воду можна тільки в аптеці.\nМедикаментозне лікування гастриту у вагітних\nПерш, ніж лікувати гастрит при вагітності, потрібно встановити його форму. Захворювання з підвищеною кислотністю лікують щадними препаратами, що знижують секрецію. При зниженій кислотності призначаються пробіотики, тварини або природні замінники шлункового соку.\nЯкщо хвороба загострилася, призначають спазмолітики та препарати для усунення нудоти і блювоти.\nЛікування гастриту у вагітних повинно проходити під спостереженням лікаря. Не ігноруйте симптоми захворювання і не займайтеся самолікуванням. Це може нашкодити дитині або призвести до ускладнень.


Ворничани, Хотинський район - дерев'яна церква\nЦерква Різдва Пр. Богородиці 1909\nЦерква на карті. Фото 27. 05. 2018 року, Ігор Пунда.\nЙмовірно, давніше в селі мала б бути церква з XVII-XVIII ст. Збережена сьогодні дерев'яна церква постала протягом 1907-1909 років. Не є пам'яткою архітектури.\nРозташовується на ділянці прямокутної форми біля центру Ворничан, майже за сорок метрів на схід від дороги. Найменша стара дерев"яна церква на Хотинщині в єпархіяльному стилі і єдина, зовнішні стіни якої зберегли оригінальними. Зовні зусиллями місцевої громади відремонтували сучасними матеріалами тільки дзвіницю. Ще церква відрізняється від подібних в районі відсутністю бічних входів до нави і досить велекими вікнами.\nЗ такого ракурсу. Фото 27. 05. 2018 року, Ігор Пунда.


Як в”їхати в Україну на авто з словенською реєстрацією\nВиявляється не так просто громадянину України, що живе в Словенії чи іншій країні ЄС, заїхати на авто зі словенською/ЄС реєстрацією в Україну. Митний кодекс дозволяє транзит на 5 днів (якщо виїзд через митницю іншої області – то 10 днів) і тимчасове ввезення (ТВ) під особисте зобов”язання (60 днів в році). Чомусь митники вкрай неохоче оформляють […]\nВиїжджаємо на пікнік біля Камніку! Gremo na piknik v Komendo (blizu Kamnika)!\nВсіх запрошуємо на пікнік 11 жовтня! Плануємо: – посидіти на природі, а якщо буде дощ – на терасі; – послухати живу музику і порозважатись; – подивитись українські сучасні фільми (художні); – поділитися ідеями та пропозиціями; – обговорити наявні проблеми в Україні та як ми можемо допомогти; Час зустрічі: 11 жовтня, 12.00 год Місце проведення: Planinski […]\nДля вагітних в Словенії\nБезумовно вагітність для кожної жінки є чудовим і відповідальним періодом в житті! Кожна хоче спокійно і щасливо прожити вагітність та народити здорову дитину. Саме по собі завдання не з простих, а ще тим більш коли ти переїздиш в чужу країну. Тому відчуваю за свій обов’язок поділитися з вами власним досвідом. Словенія в багатьох відношеннях є […]\nЗапрошуємо відвідати форум видавців у Львові. Програма заходу http://bookforum.ua/event/39/1702.html\nПрезентація сайту української громади Razom.Si\nЗапрошуємо на презентацію сайту української громади Razom.Si В суботу 6 вересня о 10 год. за адресою Креков трг 2 (де віднедавна в Українців Словенії з явився простір для зустрічей!) відбудеться інформативна зустріч для ознайомлення громади з новим сайтом Українців Словенії! Також надасться інфорамція про : – гурток укр.пісні, – укр/сло мовні курси, – запис на […]\nВітання на сторінці українців в Словенії. Ми – частинка Української культури, розкиданної по всьому світу. В кожного своя причина як і чому він опинився на чужині. Нам живеться тут краще, ніж на Батьківщині, кожен займається своїми справами, але є щось більше. Це те – що нас єднає. Разом легше, краще і цікавіше. Разом ми можемо […]


На благодійні кошти відкрили пам’ятник автору музики державного гімну Михайлові Вербицькому. | Збруч\nНа благодійні кошти відкрили пам’ятник автору музики державного гімну Михайлові Вербицькому.\nУ Львові відкрили пам’ятник композиторові, автору музики державного гімну України Михайлові Вербицькому, передає Укрінформ.\nЗамовником пам’ятника виступило суспільно-культурне товариство «Надсяння», що об`єднує українців, переселених на Львівщину під час операції «Вісла». Споруджений він на пожертви львів’ян та інших українців.\n«Відкриття пам'ятника Михайлові Вербицькому стало заключним акордом Року композитора, оголошеному на Львівщині на честь 200-річчя від дня народження отця Михайла. Його програма включила низку культурологічних акцій, зокрема концертів із великої музичної спадщини композитора. Адже твори Вербицького заповнили прогалину, яка виникла в українській класиці у період між творчістю Бортнянського та Лисенка. В його доробку – кантати, хорові твори, церковна музика», - розповів голова товариства «Надсяння» Володимир Середа.\nВін також розповів, що загальна вартість проекту – близько мільйона гривень. Вона включає і проведення Всеукраїнського відкритого конкурсу на кращий проект пам'ятника, і реконструкцію скверу, де його встановлено, і авторський гонорар, і виготовлення скульптури. Сам пам'ятник обійшовся в 430 тисяч гривень. Збір пожертв триває, адже замовники ще мають розрахуватись за бронзу, з якої відлито постать композитора.\nАвтори пам'ятника – відомі львівські скульптори брати Володимир та Андрій Сухорські, в активі яких – низка знакових робіт, таких, як пам'ятники Тарасу Шевченку та Юрію-Змієборцю у Львові.\nМихайло Вербицький – уродженець Надсяння, священнослужитель приходу у селі Млини (нині – прикордонна територія Республіки Польща), композитор.


Волинська філія ПАТ Укртелеком Затримано зловмисників, які наносять шкоду ВАТ "Укртелеком".\nВолинська філія Прес-центр Новини Архів новин / Затримано зловмисників, які наносять шкоду ВАТ "Укртелеком".\nЗатримано зловмисників, які наносять шкоду ВАТ "Укртелеком".\nЗнову затримано зловмисників, які наносять шкоду ВАТ "Укртелеком". Ще 8 листопада 2001 року в місті Нововолинську невідомий злочинець на вулицях Кобзаря та Миру викрав 40 метрів кабелю ТПП повітряної лінії зв’язку, завдавши при цьому збитків на 486 грн. Хоча проведені у той час розшукові заходи позитивних результатів не принесли, все ж ця подія знаходились на контролі Служби захисту майна дирекції. У результаті проведення у грудні цього року Нововолинським МВ УМВС спільних оперативних заходів разом із Службою захисту майна Волинської дирекції ВАТ "Укртелеком" отримано інформацію про причетність до крадіжки Гелевея Віталія Сергійовича, 1977 р.н., мешканця Нововолинська. Злочинець назвати прізвища можливих спільників відмовився., але відносно злочину 2001 року дав правдиві покази і йому обрано міру запобіжного заходу – арешт.\nТакож, у Нововолинську затримано ще одного місцевого крадія –Марчака Віктора Васильовича, 1961 р.н. Оперативними заходами встановлено, що саме він скоїв крадіжку 400 метрів кабелю у ніч на 3 січня 2003 року на вулицях Східна та Кобзаря. Сума заподіяних збитків становить 240 грн і крім відшкодування зловмисники отримають заслужене покарання згідно чинного законодавства України.


Ви тут: Mascus Україна > Вживані комунальні машини > Франція\nПідмітальні машини (79)\nІнша комунальна техніка (22)\nВживані та нові вживані комунальні машини з Франція\nПропонуємо вам перелік оголошень про продаж в категорії вживані комунальні машини з Франція. Ви зможете відсортувати користовані вживані комунальні машини по за ціною, роком випуску чи моделлю. Будь ласка, скористайтесь навігаційною системою на сторінці зліва, щоб звузити свій пошук. Ви також зможете розширити свій пошук до вживані комунальні машини з усього світу.\nRotadairon CR200Потужність двигуна: 463\nGianni Ferrari pg 300 wТип тяги: Привід на 4 колеса, Використання: В побуті, Ріжучий блок: Нижній\nKubota KUBOTA RTV 900 *ACCIDENTE*DAMAGED*UNFALL*Тип тяги: Привід на 4 колеса\nLamborghini RF 90Загальна оцінка (1-5): 5, Потужність двигуна: 90\nCLAAS Nexos 220 VEЗагальна оцінка (1-5): 4, Потужність двигуна: 77\nJCB Workmax 800 DЗагальна оцінка (1-5): 5, Кількість попередніх власників: 1, Сервісний договір: Так, Макс. Швидкість: 40, Тип тяги: Привід на 4 колеса\nФранція, mortagne au perche\nLagarde VEGA MAX 50PЗагальна оцінка (1-5): 3\nФранція, ORSONVILLE (YVELINES - 78)


Як купити квартиру і не прогоріти | Novobudova.if.ua\nЯк купити квартиру і не прогоріти\n27.08.2017 Novobudova.if.ua 0 Comments\nВласне житло – мрія багатьох. Це і свобода, і особисте життя, і вигідні інвестиції. Однак ринок нерухомості сьогодні дуже широкий, а чим ширше річка, тим більше в ній підводних каменів. Першим і найголовнішим кроком, який дозволить зробити правильний вибір і уникнути фатальної помилки, є визначитися з бажаннями і методами пошуку квартири.\nПо-перше, визначте характеристики квартири. Купівля нерухомості на вторинному або первинному ринку, з ремонтом або без, велика чи маленька, з певною кількістю кімнат і таке інше. Має значення і розташування квартири: який поверх, яка сторона (краща південна), яка відстань до громадських зупинок транспорту, який рівень шуму.\nЯкщо ж ви вирішили купити квартиру в Івано-Франківську, то дуже важливо визначитися з усіма зазначеними вище параметрами. Так, наприклад, якщо ви хочете квартиру поруч з парком в тихому місці, а вам попадається приваблива пропозиція про продаж квартири з ремонтом біля промислової зони, то варто «задушити» жадібність і продовжити пошуки більш відповідного вашим побажанням варіанту.\nПо-друге, визначтеся з бюджетом. Закладіть в суму додаткові витрати на купівлю меблів і ремонт.\nПо-третє, бажано завчасно обрати відповідне джерело фінансування купівлі нерухомості. Наприклад, можна заплатити готівкою (найменше клопоту, але це не завжди саме вигідне рішення). Можна взяти квартиру в іпотеку (варіант, коли грошей немає). А можна взяти квартиру в розстрочку, коли нестача мінімальна.\nПо-четверте, визначитеся з методами пошуку житла. Варіантів тут небагато: можна шукати самостійно або скористатися послугами посередника-ріелтора. Причому як для першого, так і для другого є свої підваріанти. Наприклад, при самостійному пошуку житла можна публікувати оголошення або шукати оголошення про покупку. Бажаючим скористатися послугами ріелтора, можна шукати квартиру через агентства або знайти приватного ріелтора.\nПо-п’яте, завжди передивляйтеся декілька, чим більше тим краще, варіантів нерухомості. Мати вибір – це завжди ваша перевага. Купівля квартири – складне і багатогранне рішення, і тут багато суб’єктивних моментів.\nЗмінено: Серпень 27, 2017\n← Особливості та переваги придбання квартир в житлових комплексах\nПрофесійний ріелтор – яким він є →\nПрофесійний ріелтор – яким він є\n30.08.2017 Novobudova.if.ua 0\nЯк взяти молодіжний кредит на житло\n14.07.2017 Novobudova.if.ua 0


Готелі біля Торвар Холл\nТорвар Холл: дізнайтеся більше\nДе Торвар Холл?\nТорвар Холл розташовано у районі Срудмєстє. Саме цей район з багатою історією славний своїми кафе та ресторанами. Шукаєте розваг і цікавих місць в околиці? Спробуйте відвідати такі місця, як Національний стадіон та Науковий центр ім. Коперника.\nТорвар Холл: де зупинитися неподалік?\nМи маємо 129 готелів, розташованих в кілометрі від такого місця, як Торвар Холл. Оберіть одну з цих опцій, які особливо подобаються нашим мандрівникам:\nТорвар Холл: цікаве поблизу\nТорвар Холл: ідеї для цікавої подорожі\nТорвар Холл: що цікавого


Редакція Вт., 26.02.19 Кар'єра\nЧи можна накопичити велику суму, якщо ви не програмісти й не бізнесмени? Так! Розповідаємо, як зробити перші кроки до заощаджень і змусити гроші працювати на вас.\nНаш експерт – Любомир Остапів, фінансовий консультант iPlan, засновник соціального проекту «Сімейний бюджет», автор книги «Любов та бюджет».\nЯк рухатись до мети?\nУ вас є конретна фінансова ціль. Наприклад, ви вирішили, що хочете придбати машину і визначили, скільки вам для цього потрібно грошей. Отже, що робити далі?\nПорахуйте, скільки потрібно відкладати кожного місяця. І розпишіть, що для цього важливо робити.\nНехай перший місяць чи навіть квартал буде тестовим. Якщо за цей час не вдалося заощадити заплановану суму, запитайте себе чому. Можливо, її потрібно трохи зменшити. Або знайти джерело додаткового прибутку. У будь-якому разі намагайтесь не заганяти себе у наджорсткі рамки.\n3. Автоматизуйте процес\nАбо дідусиним способом – відкладайте готівку в скарбничку. Або більш сучасним – налаштуйте рахунки так, щоб частина доходів одразу переходила на депозит. Банки зараз пропонують для цього багато інструментів.\nВикористовуйте картинки або графіки, що показують, скільки процентів від потрібної суми ви вже зібрали. Це буде додатковою мотивацією.\n5. Святкуйте маленькі перемоги\nЯкщо ціль велика, для її досягнення знадобиться немало часу. Щоб не опустити руки, визначте для себе проміжну мету або декілька. Наприклад: «Зберу половину – піду в кіно / запрошу сім’ю у ресторан».\nУніверсальна порада – навчіться відкладати 10% від доходу. Коли це стане звичкою, можна із ростом доходів збільшувати і % заощаджень.\nТакож, перш ніж збирати на щось велике або інвестувати, поставте собі 2 питання.\n1. Чи є у вас резервний фонд? Тобто гроші, на які ви могли б жити 3-6 місяців. Це необхідна подушка фінансової безпеки. У разі складної життєвої ситуації вона допоможе швидше вирішити проблеми і не залізти у кредити під 100% річних. Якщо такого фонду немає, спочатку створіть його.\n2. Чи є у вас борги і наскільки багато? На повернення грошей повинно йти не більше 20% доходу. Якщо у вас інша ситуація, зараз не час для інвестицій чи великих покупок. Краще сфокусуйтеся на погашенні боргів.\nЧи не легше взяти кредит?\nЛюбомир Остапів категорично не рекомендує цей варіант. В Україні, за його словами, немає вигідних кредитів. При цьому не важливо – йдеться про десятки тисяч на квартиру чи про тисячу на новий чайник.\nВеликі суми дають тільки під дуже високі відсотки. Коли ж мова йде про незначні гроші (наприклад про споживчий кредит), умови на перший погляд можуть бути приємними, але націнка все одно прихована у вартості продукту, комісії чи деінде.\nЯкий варіант пасивного доходу обрати?\nУявіть, що вам вдалося накопичити значну сумму. Резервний фонд є, квартира, машина – також. Що робити з грошима далі? Дуже гарний варіант – інвестувати. У нашій країні є 3 основні категорії для вкладання грошей: депозити, нерухомість, бізнес. Давайте розглянемо кожну окремо.\nЦе найменш ризикований спосіб. Але і прибутку він приносить менше, якщо порівняти з нерухомістю та бізнесом. Хоча прибутковість та ризик залежать ще й від виду банку:\nміжнародні (BNP Paribas group, Aval, «Креді Агріколь») – низькі відсотки, але висока надійність;\nдержавні («Ощадбанк», «Приват», «Укрексімбанк» тощо) – збалансований рівень прибутковості та ризику;\nбанки на кшталт «ПУМБ» та «Альфа» – вищі відсотки при нижчій надійності.\nВагомий плюс депозитів – на них можна покласти будь-яку суму. Тоді як інвестиції в нерухомість чи бізнес потребують щонайменше 200 тисяч гривень.\nВірогідність втратити гроші стає трохи вищою. Але у цілому це достатньо надійний актив. Бо він ніколи не буде зовсім обезцінений. Це також і про можливість вигідно перепродати житло, а не лише здавати його в аренду.\nІнвестиції в бізнес – це гроші, які можуть не повернутися. Тому золоте правило таких вкладень – не інвестувати абсолютно всі свої кошти.\nПри цьому доходи тут найвищі, можна заробити і 15%, і 20% річних заробити. Усе залежить від ваших знань у сфері та готовності ризикувати грошима.\nMAIN MENU PRAKTYKUM БЮДЖЕТ ДЕНЬГИ ЗАРАБОТОК ИНФОРМАЦИЯ ПЛАН САМОРАЗВИТИЕ


Як зберегти фото з інстаграму на телефон - Blogchain\nBy Степан Лютий on Лип 05, 2020 Лип 05, 2020\nInstagram – масштабний майданчик, на просторах якого представлений найрізноманітніший контент. Тут можна знайти і смачні рецепти, і всілякі інструкції, і корисні поради, і історії з життя. Для розміщення матеріалів користувачі підбирають яскраві фотографії, які б привертали увагу. Піст може виявитися настільки красивим і цікавим, що вам захочеться додати його в свою колекцію, не втратити в незліченній потоці публікацій. Як це зробити? Як зберегти фото з Інстаграма на телефон? Далі детально розписані всі способи, що дозволяють зробити це.\nЯк зберегти фото з Інстаграм на Айфон\nЯк зберегти фото з Інстаграм на Андроїд\nЯк зберегти фотку з Інстаграма через iGetter:\nЯк зберегти фото з Директ Інстаграм\nВ даний час існує багато сервісів і додатків, що дозволяють зберегти фото з Інстаграм на телефон. Одні з них підходять для гаджетів, випущених на базі Android, інші – для продукції Apple. Якщо ви не хочете вникати в особливості вибору, можете скористатися універсальними способами для збереження, які підійдуть будь-якому смартфону.\nНайпростіший варіант завантажити фотографію без використання сторонніх програм і ресурсів – додати її в колекцію «Вибране». Для цього необхідно поставити позначку на прапорець, розташований під постом з лівого боку. Даний спосіб не порушує авторських прав, оскільки знімки і відеоматеріали лише додаються в окрему Instagram-стрічку, а не завантажуються на смартфон. Однак він має один істотний недолік – щоб переглянути вподобане картинки, вам буде потрібно інтернет-з’єднання.\nЯкщо ви хочете завантажувати публікації на смартфон і мати до них доступ незалежно від наявності Мережі, доведеться скористатися іншими інструментами для збереження. Їх добірка представлена нижче:\nПосилання, щоб зберегти фото з Інстаграм онлайн. Встановіть Telegram на свій смартфон. Відкрийте Instagram, відшукайте вподобану публікацію і натисніть кнопку з трьома крапками, розташовану в правому верхньому куті екрану. Під сплив контекстному меню клікніть по рядку «Копіювати посилання». У Telegram почніть діалог з самим собою, відправте в нього скопійоване посилання на публікацію. Далі відкрийте отримане зображення і завантажте його на смартфон стандартним чином.\nСкріншот, щоб зберегти фото з Інстаграма. Відкрийте зацікавила вас публікацію. Зробіть знімок екрана, одночасно затиснувши дві кнопки: Home і Блокування. Перейдіть в галерею, обріжте зображення, використовуючи стандартні інструменти редагування, щоб позбутися від Instagram-рамки.\nПредставлені способи збереження підходять для пристроїв і на базі IOS, і на базі Android. Вони досить прості і зручні в експлуатації.\nApp Store рясніє різними додатками і утилітами для Iphone, які дозволяють завантажувати картинки і відео з Instagram. Всі вони мають схожий механізм дії, відрізняються тільки в плані ціни і дизайну. Найбільш популярними на сьогоднішній день є наступні:\nInstagrab – є безкоштовним, пропонує користувачеві широкий асортимент можливостей, містить рекламу. Дозволяє не тільки завантажити публікації, а й робити репости в інші соціальні мережі.\nInstaRegram – безкоштовна програма для скачування фотографій, яка включає вбудовані покупки. Єдиний недолік – велика кількість рекламного контента.\nnstaSave – популярний додаток в App Store з досить високим рейтингом, поширюється на безкоштовній основі. Дозволяє завантажувати зображення та відеоматеріали в необмеженій кількості. Підходить для завантаження постів з Stories IG.\nПокрокова інструкція, як зберегти фотографії з Інстаграм за допомогою програми на прикладі InstaSave:\nЗавантажте утиліту на смартфон.\nВведіть логін і пароль від аккаунта в Instagram.\nНатисніть на значок зі стрілкою, який розташовується в лівому нижньому кутку екрану.\nВідкрийте доступ до Галереї.\nЗ випав контекстного меню виберіть позицію «Save».\nЗображення ви знайдете в галереї смартфона. Воно буде завантажено у високій якості, але з водяними знаками додатку. Якщо захочете позбутися від них, доведеться встановити платну PRO-версію. Instagrab PRO не тільки дозволяє скачувати знімки без сторонніх логотипів, але і відключає рекламу, додає ряд нових інструментів (завантаження Сторіс, прямих трансляцій і т.д.).\nPlay Market не відстає від App Store і також пропонує користувачам широкий вибір різноманітних утиліт, що дозволяють переносити фотознімки з Інстаграма в галерею. Найбільш популярними і затребуваними серед них є:\nЧитайте також Майбутнє робочих місць. Головне зі звіту Всесвітнього економічного форуму\nДалі представлені покрокові інструкції, як користуватися кожним з них.\nДетальний керівництво для Easy Downloader:\nВстановіть додаток і запустіть його. Примітно, що воно не має інтерфейсу, працює в фоновому режимі.\nВідкрийте Instagram, перейдіть до зацікавила вас публікації.\nНатисніть на кнопку параметрів, розташовану у верхній частині екрану.\nКлацніть по рядку «Копіювати URL», яка відобразиться в контекстному меню.\nПісля цього автоматично запуститься Easy Downloader. Він завантажить фотографію в галерею смартфона.\nЗапустіть його на пристрої.\nПерейдіть до вподобаного зображенню.\nКлацніть по кнопці, розташованій в правому верхньому куті.\nНатисніть на кнопку «Копіювати URL».\nВставте скопійоване посилання.\nПісля виконання перерахованих дій фотографія буде завантажена в додаток. Скачайте її, натиснувши на кнопку «Save».\nПредставлені вище способи дозволяють завантажувати фотографії у високій якості без водяних знаків і додаткових логотипів. Після завантаження ви легко зможете ділитися ними в інших соціальних мережах, відправляти їх в месенджерах.\nОстанні оновлення зробили можливою відправку знімків і відео за допомогою IG месенджера. У зв’язку з цим користувачі зіткнулися з новою проблемою – скачування отриманих матеріалів на смартфон. Чи можна завантажити фото з Директ в галерею мобільного пристрою? Так, за допомогою спеціального додатку Direct Saver, доступного для смартфонів на базі Андроїд. Далі представлена покрокова інструкція по його використанню:\nПройдіть нескладну процедуру авторизації, ввівши логін і пароль від профілю в Instagram.\nПошукайте в листуванні фотографію, яку планували завантажити.\nПісля виконання перерахованих вище дій програма запропонує вам три опції на вибір – зробити репост в інші соціальні мережі, завантажити зображення або поділитися ним.\nЩо стосується власників продукції від Apple, то вони можуть завантажити знімок в галерею більш легким способом. Все, що від них вимагається, – це відкрити потрібний діалог в Direct, відшукати в ньому фотографію і натиснути на неї пальцем. Через кілька секунд спливе додаткове віконце, що пропонує завантажити зображення в фотоплівки. Клацніть по ньому. Після цього фотографія буде завантажена на Iphone.


Ми садили парк | gazetaslovo.com.ua\nПрямуючи до кiоску з намiром купити хлiбину для мами, до якої приїхав у гості, я зупинився, зачарований вуличною картинкою, сцена якої розгорталась на моїх очах. На узбіччі дороги стояв старенький легковий автомобiль, а його господар – чоловiк рокiв пiд шістдесят, сухорлявий, з орлиним носом та лукавими очима, в кепці, що вже побувала у бувальцях – розмовляв з ним, регулюючи холостий хiд карбюратора:\n– Ну-ну… Не вередуй… Зараз пiдправимо…\nНеподалік, бiля кiоску, стояла в черзi його дружина i добродушно посмiхалася. Була вона чорнява, з милим обличчям, невисокого росту, запнута пуховим платком, які давно нiхто не носить. Серед сiльських жiнок, якi нудилися в черзi, жiнка видiлялась своїм неповторним колоритним одягом, своєю гарною статурою, а її погляд був сповнений якоїсь чарiвності, коли вона з любов’ю споглядала свого чоловiка, що продовжував чаклувати над карбюратором. Вона менi нагадувала мою шкiльну вчительку математики Марiю Овксентіївну та її чоловiка – викладача фiзики Лазаря Григоровича, який постiйно копирсався у своєму мотоциклi “Мiнськ”. Це була нерозлучна красива пара, на яку задивлялись усi односельчани – лебiдь та лебiдка, якi все своє скромне життя були прикладом нiжностi й любовi.\nСкiльки я їх знав- вони постійно були разом, чи то була школа, чи репетиція хорової капели в Будинку культури, чи за працею на присадибнiй ділянцi.\nЯ став у чергу за хлiбом, i спогади про тi далекi шкільні роки нахлинули на мене, як весняна повiнь.\nПеред наближенням 150-i рiчницi з дня народження Т. Г. Шевченка, керівництво школи вирiшило посадити парк. Посадили дерева на пустищі, де колись було глинище. Прогалини помiж деревами хтось запропонував вкрити дерном. Голова колгоспу видiлив вантажівку, яка повинна була перевезти дерн з лугу бiля озера в тiльки-но посаджений парк.\nПриїхав дядя Коля і ми пострибали в кузов та поїхали за дерном. Дядя Коля, на якого ми зразу ж «насiли», щоб дав покататися, був фронтовим водїєм i називав себе шофером. Бо, як вiн говорив, я не тiльки воджу вантажівку, а й ремонтую її, розмовляю з нею. Признавав вiн тiльки французський варiант цього слова – «шофер» i кривився, коли його вимовляли з неправильним наголосом. Хто зна, де вiн набрався такої премудростi? Проте й людиною вiн був не ординарною. Коли дядя Коля з’явився в селi – я не знав. Говорили, що забрiв якось в наші краї, сподобалась йому молодиця, пристав до неї в прийми, вступив в колгосп – та й почав шоферувати.\nПiд час вiйни пiдвозив бомби, гранати та патрони до лiтакiв. Часто приходилось робити це пiд обстрiлом нiмецької авiацii: пiкiрує на тебе нiмецький лiтак, а сховатись нiде – чисте поле. Виручала кмітливість та здоровий глузд. Нiмець – педант, вiн скурпольозно виконує iнструкцiю стрiльби по рухомiй цiлi – бере ”упреждєніє”, а дядя Коля – не брав те не потрiбне йому ”упреждєніє”. Тому i залишився живим, зберiг себе, свiй ЗIС-5 i завжди вчасно пiдвозив боєприпаси. Вчасна доставка – це твоє життя, спiзнився на 5хвилин – можна i пiд трибунал загримiти. Шофером дядя Коля став не одразу. Спочатку вiн служив на складi боєприпасiв. Та ось одного разу поступила команда склад лiквiдувати, боєприпаси вивезти. Понаїхало вантажівок тьма i разом стали пiд завантаження, в порушення всiх iнструкцiй та правил. Вантажили всi: офiцери, кухарi, водiї. Kомандував завантаженням капiтан, весь прокурений, з хриплим голосом, швидкий i настирливий, як гедзь. Вiн постiйно був у русi: склад-вантажівка-погляд в планшет i хриплий крик:\nКуда прешь, дебил, гаубечный комплект на самолетный грузовик? Cтаршина, ты куда смотришь?\nЧево сопли жуете, что ждете – немца?\nЗакрывай борта, пошел, не задерживай!\nСледующий, быстро становись под погрузку!\nАну-ка братцы – взялись!\nДержим темп, держим ритм, контролируем дыхание, осталось немножко!\nОта його «настырность» (українською «наполегливість» – переклад не передає динамiку людських емоцiй i силу енергiї, яка змушує інших пiдкорятися їй) привела до непоганих результатiв: порядок при завантаженні, дисциплiна i ритм неупинно звiльняли склад вiд ящикiв з боєприпасами – залишилось десь бiля чотирьох рядiв.\nКапiтан раз за разом прикладав руку до козирка вiйськового кашкета i оглядав небо. I недарма: iз-за обрiю вискочила “рама” (нiмецький вiйськовий лiтак потрійного призначення – розвiдник, штурмовик i бомбардувальник Focke-Wulf FW-189). Капiтан, приклавши руку трубочкою до вуха, послухав звук його двигуна i крикнув:\n– Пустой… Продолжаем погрузку!\nВін тут же підізвав до себе старшину і майже пошепки, майже в саме вухо, прошептав: – Срочно по рации вызывай наши истребители – с минути на минуту будут «юнкерсы», пусть нас прикроют, давай,быстро! .\nПотім знову приклав трубочкою руку до вуха i вимовив з видихом:\n– С задания идет – пустая. М-да…- протяжно i задумчиво вимовив i за хвилину викрикнув охриплим голосом:\nШевелитесь, догружаем и уходим. Вон туда в лесок, сейчас будут «юнкерси», быстрей, быстрей, быстрей!\nНе пройшло і тридцяти хвилин, як два «юнкерси» з’явилися на горизонтi.\nПо машинам! – крикнув капiтан.\nВсе завертiлося, як в каруселi. Водiй вантажівки, на якій дядя Коля закривав борт, завiв її, заскочив у кабiну, вискочив з кабiни, постояв на сходинцi, покрутив головою, як гусак, що щось видивляється, стрибнув на землю i побiг, трясучи своєю худорбою, нагнувши голову та розмахуючи руками.\nДядя Коля заскочив в кабiну, ввімкнув передачу i направив вантажівку в лiсок, що виднiвся праворуч від берега. Раптом згадав, що не “посадив на крючок» правий борт. Зупинився, вискочив з машини, закрив борт – i тут тiльки почув розриви бомб та побачив два «юнкерси».\nОдин скинув бомби на склад, а другий – почав ганятись за вантажівками, якi поcпiшали до лiсочку. Одна бомба розiрвалась попереду його вантажівки. «Якби не зупинився – накрила б», – подумав дядя Коля. «Юнкерс» пiшов на розворот. «Треба поспiшити…» – майнула блискавкою думка в головi дядi Колi. Вiн i сам не знав, як опинився в кабiнi та щодуху погнав машину до лiсу. «Тiльки б встигнути проскочити лужок, тiльки б встигнути, поки «юнкерс» пiшов на розворот». І друга думка все крутилась i крутилась в головi: «Не спiши…Треба йти краєм бережка…Треба йти в натяг, щоб не забуксувати, а то, не дай Бог, загрузну…». Цi двi думки сперечались одна з одною, гризли одна одну i в той же час доповнювали одна одну.\nВони обидвi були направленi на одну цiль – вижити i сховатися в лiсочку, поки «юнкерси» будуть тут усе гладити. А ось i вони – не забарились. Правда, летiти їм треба було проти сонця, а вiрнiше – прямо на сонце. Це трохи порадувало… Але ще одна думка свердлила мозок: який маневр потрібно зробити при зближеннi з юнкерсом: рiзко зупинитись, рiзко взяти в сторону, чи, може, рiзко збiльшити швидкість? Та, найголовніше, – коли ж цей маневр розпочати? «Юнкерс» наближався, а рiшення не було. Вiрнiше – їх було три. «Юнкерс» наближався. Дядя Коля дивився на нього, як загіпнотизований, як на гадюку дивився, що стала в стійку. Раптом руки самi рiзко крутнули руль вправо, а нога сама рiзко натиснула педаль газу. Ще мить i кулеметна черга пролунала десь позаду та зачепила заднiй борт. Машина стишила хід. Треба було переключати передачу, щоб не заглушити мотор, та дядя Kоля не мiг вiдiрвати руки від руля. Вiн боляче вкусив палець правої руки i – вiдпустило. Все тiло стало чужим, таке вiдчуття, ніби ти – тут, а тiло – десь там. Дядя Коля переключив передачу, вирiвняв вантажівку та помаленьку вирушив в сторону лicу. Тепер нiкуди було спiшити, бо, коли закривав дверцята кабiни, які вiдкрилися самі при рiзкому манервi, побачив три «Яка», якi iз-за сонця лаштували атаку на «юнкерсiв». А ось i лiс. Дядя Коля заїхав пiд патлатого дуба, заглушив двигун і лiг на траву. Пахло прiлим дубовим листям, повзали мурашки, заклопотанi своєю роботою, наче й вiйни немає. Крiзь вершину дуба виднiлося насторожене небо.\nПовернувши голову праворуч, дядя Коля побачив ще одну машину, а бiля неї літнього водiя, рокiв вже пiд шiстдесят, вдалої статури, з смiшинкою в очах. Водiй обходив свою вантажівку, для чогось стукав своїм хромовим чоботом по колесах, заглядав, присівши навшпиньки, пiд машину та весь час повторював: «ну-ну…». Потiм вiдкрив капот, сказав своє загадкове «ну-ну…» та долив води в радiатор з канiстри, яка була склеєна з половини камери. Дядi Колi сподобались i канiстра, i сам водiй: його статечнiсть, не квапливi рухи, жива усмiшка. Дядя Коля пiдiйшов до нього.\nЮзек, – представився той. – Бачив, як ти перехитрив фрiца. Давно за кермо тримаєшся?\nДядя Коля вiдповiв йому, що вiн не водiй i за кермом вперше проїхав таку велику вiдстань з переполоху, бо водiй покинув машину та побiг в балку, i що вiн пробував їздить, коли було завантаження i коли водiї дозволяли це. А ще до вiйни вiн їздив на тракторi дядька Павла, i той його учив не тiльки їздити, а й обслуговувати та ремонтувати. Всі цi слова дядя Коля випалив одним реченням i тепер дивився, примруживши очi, на усмiхнене обличчя дядi Юзека.\n-Ну-ну…, якби не бачив сам – не повiрив би!\nДядя Юзек сказав, що подобається його манера їзди, що вона тверда та впевнена i що вони удвох подивляться зараз його вантажівку (не кидать же її напризволяще, тим бiльше, що вона з їхнього батальйону), та й поїдуть разом до мiсця призначення вантажу. А ще дядя Юзек сказав, щоб вiн держався його, бо командир його земляк i вiн все органiзує, i що дядя Коля обов’язково буде водієм, бо у нього талант, а ним розкидатись не можна – це ж дар Божий! Так i сказав. Дядя Коля одразу повiрив у все ним сказане i подумки вирiшив держатись дяді Юзі та добитись свого – стати справжнiм водієм. «Ось таким «макаром» я i став шофером», – закiнчив свою сповiдь дядя Коля, коли ми вже спускались з гори до озера. Забув сказати, що я вмовив дядю Колю дозволити перебратися в кабiну, щоб подивитися, на якiй швидкостi треба перемикати передачi. Дядя Коля відповів, що то все єрунда, тому що на спiдометр не обов’язково весь час дивитись – потрібно дивитись на дорогу, а для перемикання передач потрібно слухати двигун i переводить на вищу передачу тодi, коли вiн цього просить. Я так нiчого й не зрозумiв, але перепитувати не став. Замiсть того я попросив його розповiсти, як вiн вивчився на водія. Дядя Коля сказав своє знамените «ну-ну…» i повiдав свою iсторiю, яку я вам тiльки-но переказав. Так вийшло, що про вiйну дядя Коля не хотiв розповiдати, а про те, як вiн став водієм – залюбки, i оте «ну-ну…» пристало вiд дядi Юзека, який виконав усi свої обiцянки: зробив з нього водія, але сам, на жаль, загинув в кiнцi вiйни. А слово «ну-ну…» в пам’ять про нього залишиться з ним назавжди.\nМи спустились до озера, взяли лопати. Дядя Коля нагадав, що це не гульки, а серйозна робота. Вiн взяв в руки одну з лопат, накреслив на луговій землі, порослій густим різнотрав’ям, квадрат зі стороною 20 см, обкопав на глибину 10 см, пiдняв збоку лопатою i поклав на траву.\n– Це еталон, усi вашi заготовки повиннi вiдповiдати цьому еталону.\nПiсля цього розбив нас на двi групи – однi копають, а інші носять та складають у кузов. Усе це для нас було дивно та не очiкувано, неначе дитинство раптово обiрвалося, але усi пiдкорилися та почали старанно працювати.\nДядя Коля вiдкрив борт, потрусив ним невiдомо для чого, а потiм з ящика пiд кузовом дістав солiдол i почав змащувати завiси борта. Весь час, поки ми нарiзали заготовки дерну, дядя Коля крутився бiля своєї бувалої вантажівки: то щось крутив, то розмовляв з нею, то натирав куском шинелi капот.\nСвої заготовки дерну ми нарiзали за греблею Гупалівського озера. Озеро старовинне, воно розтягнулось на землях села Шевченкове (колишня Керелівка), а вершиною впиралося в село Будище. Пам’ятаєте в Т.Г. Шевченка в “Гайдамаках”:\nА Будище знаєш?\nI озеро коло Будищ?\nI озеро знаю…\nНа березi цього озера бродили по росi ноги малого Тараса, а ще ранiше – Гонти та Залiзняка. У його вершинi на Будищанскiй горi знаходяться гайдамацькi льохи. Тут побили конфедератiв, які ховались на гiлках дерев, i падаючи, гупали, як груші.\nДо цього часу я не знаю, кому спало на думку вирізати дерен на цьому лузi, та в новому парку вiн легко прижився і досі береже дух гайдамаччини, сліди багатьох поколінь. А деревами висадили цифру 150. З того часу пройшло більше пів століття. Дерева стали крислатими. Їхні віти розлогими і вони, ніби, бралися за руки. Цифру 150 тепер можна бачити з висоти пташиного польоту.\nОсь така історія, яку я згадав, завдячуючи вигуку «НУ-НУ», що спонукає до дії…\nБуваючи в селі та проїжджаючи повз парк, де під плакучою вербою стоїть криниця, я завжди стишую хід, дивлюсь зі щемом в серці на нього. Скільки раз не проїжджав, ні разу не бачив, щоб хтось брав воду з криниці. Невже нинішнє покоління п’є воду тільки з-під крану і їм ліньки витягти відро води?\nОх, роки, роки… Що з нами роблять століття?\nМалий Тарас носив воду зі ставка на гору в хату дяка. Та коли це було?…\nМикола Красюк, Новосілки, листопад 2020 р.\nTagged життєві історії


Штаб АТО: Бойовики 7 разів порушували режим тиші на Донбасі — 5 канал\nНа Маріупольському напрямку біля Широкиного вели вогонь з мінометів калібру 82 мм\nБойовики 7 разів порушували режим тиші на Сході від початку доби. Про це мовиться у вечірньому зведенні штабу АТО.\nЯк зазначається, на Маріупольському напрямку біля Широкиного вели вогонь з мінометів калібру 82 мм, гранатометів та кулеметів. Неподалік Мар’їнки та Гранітного ворог застосовував стрілецьку зброю. На Донецькому напрямку поблизу Авдіївки терористи гатили з гранатометів та стрілецької зброї. Втім, важке озброєння ворог не застосовував.\n"Українські військовослужбовці продовжують неухильно дотримуватися Мінських угод. Сьогодні, 7 вересня, військові розвідники і в день свого професійного свята продовжують нести службу на передовій у повній бойовій готовності", – мовиться в повідомленні.


У травневі свята понад 2 тис. сімей залучили близько 80 млн грн. «теплих кредитів»! – Чаплинська районна державна адміністрація\nна придбання твердопаливних котлів –56кредитів на суму майже2млн гривень.\n«Цікавим є той факт, що приватні домогосподарства активно цікавляться перевагами альтернативного опалення. Так, минулого тижня видано 56 кредитів на встановлення твердопаливних котлів на суму 1,8 млн гривень. Це у понад 2 рази більше порівняно із попереднім тижнем, коли домогосподарства залучили 27 таких кредитів на суму 700 тис. гривень», – прокоментував Голова Держенергоефективності Сергій Савчук.


11:42, 8 Травня 2018 /\nТринадцятий міжнародний пробіг у Ковелі зібрав понад тисячу любителів бігу та професійних спортсменів. В рамках заходу відбувся і чемпіонат України з півмарафону: дистанцію 21 кілометр 97 з половиною метрів найшвидше подолав кандидат в майстри спорту Ігор Гелетій з Івано-Франківська. Каже, що перемога далась непросто.\nЗмагання легкоатлетів приурочили дев’яностій річниці першого маршу-пробігу на Волині та 500-річчю надання Ковелю Магдебурзького права. Президент незмінного організатора пробігу — спортивного клубу “Ковель” – Юрій Семенюк цього разу агітував за здоровий спосіб життя не лише словами, а й бігом.\nА от ковельчанка Вікторія Курсова перемогла у перегонах з візочками на півкілометра: на старт такого екстремального забігу вийшли одинадцятеро мам із дітьми. Серед шанувальників бігу можна було зустріти і спортсменів, яким уже далеко за сімдесят. Разом з представниками України за перемогу на дистанціях ковельського пробігу змагалися також спортсмени з Польщі та Білорусі.\nLutsk – underground alco workshop uncovered\nУ каналах луцького парку - мертва риба


В Бурунді напали на військову базу: загинули 87 осіб / Новое Время\nВ Бурунді напали на військову базу: загинули 87 осіб\n13 грудня 2015, 05:29 2 коментувати\nЗ початку зіткнень у заворушеннях в Бужумбурі загинули понад 240 осіб\nПісля нападів 11 грудня нападів на військові бази в столиці Бурунді Бужумбурі були виявлені тіла мінімум 87 осіб, у тому числі 8 співробітників сил безпеки країни\n11 грудня близько 30 бойовиків вчинили атаку на три військові бази в Бужумбурі і один об'єкт за межами міста. В результаті 12 нападників були ліквідовані, ще 20 затримані.\nЗа версією влади Бурунді, атакували мали намір захопити партію зброї для подальшої спроби організації втечі ув'язнених з в'язниць, повідомляє ТАСС з посиланням на агентство АР.\nЗіткнення в Бужумбурі відбуваються з квітня поточного року, коли президент країни П'єр Нкурунзиза оголосив про плани йти на третій термін. У заворушеннях вже загинули понад 240 осіб.\n17 грудня Рада ООН з прав людини в Женеві, проведе спеціальну сесію щодо ситуації в Бурунді, яка стане вже другий з початку року. Рада Безпеки ООН у п'ятницю висловилася в підтримку майбутньої зустрічі.


Мій прапрадід зачитував Акт Злуки :: 7–9 (130–132), 2004 :: Універсум :: Universum\nМій прапрадід зачитував Акт Злуки\nМій прапрадід по матері — Лонгин Цегельський був депутатом Віденського сейму від Ярослава (нині Польща). Він був один з ініціаторів створення Західноукраїнської Народної Республіки. Від імені ЗУНР, на Софійській площі, біля пам’ятника Богдану Хмельницькому, зачитував Акт злуки між ЗУНР і УНР. В Уряді ЗУНР Лонгин Цегельський організував та очолив Міністерство внутрішніх справ, пізніше обіймав посаду заступника Міністра зовнішніх справ УНР. Також наша родина пишається такими видатними українцями як академік Іван Крип’якевич, отець Микола Цегельський, отець Роман Лиско, замурований, до речі, живцем енкаведистами в тюрмі на Лонського у Львові (обидва беатифіковані папою Іваном Павлом під час візиту в Україну).\nБатько матері Артемій Цегельський був греко-католицьким священиком, його висвячував митрополит Андрей Шептицький. Через відмову перейти під крило Московської православної церкви його вислали до Сибіру разом з родиною. Сім років він провів на засланні у Воркуті, Омську та Томську.\nЯ ніколи не забуду маминих розповідей про ті часи. Розповідей про найбільший смаколик з її дитинства — “торт”: кавальчик чорного глевкого хліба, намащений тоненьким шаром маргарину, злегка посипаний цукром. Мамі тоді було 4 роки. Не забуду розповідей матері про знущання над її батьками, не забуду розповідей про те, як вона, вже будучи з матір’ю в Сибіру на засланні, не пізнала власного батька, який був переведений з тюрми на поселення.\nРід Тягнибоків також походить з Львівщини. Мій батько народився в смт Новий Яричів Кам’янка-Бузького району (до слова, це мій виборчий округ). Наше прізвище походить з давніх козацьких родин. Батько закінчив Львівський інститут фізкультури, став майстром спорту з легкої атлетики. Викладав на кафедрі фізкультури в медінституті. Потім вступив до медінституту, став відомим спортивним лікарем — лікарем-тренером спорткомітету СССР, головним лікарем збірної Совєтського Союзу з боксу. Хоча ніколи не був членом партії — це була його принципова позиція. На Олімпіаду в Лос-Анджелесі 1984 року, бойкотовану совєтами, він мав їхати як головний лікар збірної СССР.\nЩонеділі ми з родиною ходили на службу Божу, яку дідусь Артемій відправляв підпільно, бо були заборони. З дитинства пам’ятаю обшуки кагебістів у нашій квартирі. Свій вибір, своє життєве кредо я зрозумів ще тоді і за це низько схиляю голову перед своїми батьками.\n“Станеш гебістом — я тебе як жабу роздеру, від вуха до вуха, і зречуся!”\nКоли я закінчував 10 клас, загинув мій батько, через півроку помер дідусь Артемій. Тоді вперше зрозумів, що я найстарший мужчина в сім’ї, прийшло усвідомлення того, що настав час приймати самостійні рішення, дбати про маму, молодшого брата, бабцю. Вступив до медичного інституту, після другого курсу пішов до війська. Тоді ж мене намагались завербувати до КГБ. Гебіст тероризував мене місяць, зачиняв у кабінеті і намагався примусити підписати заяву про співпрацю. Я ж на все життя запам’ятав єдині жорсткі слова, почуті від мами: “Станеш гебістом — я тебе як жабу роздеру, від вуха до вуха, і зречуся!”. А тому клеїв дурника, розповідав, що “недостойний такої честі”. Армія формувала, випробовувала й загартовувала мій характер. Пам’ятаю свій розпач, коли прапорщик, мій земляк з Самбора, який опікувався мною, розбився на машині. Пам’ятаю, підняв повстання проти “дідівщини”, згуртувавши всіх хлопців мого призову, українців та прибалтів. Ми протестували проти цього, не боячись наслідків. Саме в армії, а я служив у 1987-89 роках, ми почали обговорювати політичні питання. Естонці розповідали про те, як у них вперше підняли національний прапор. А я гордився, що у нас, у Львові, на першотравневій демонстрації почали теж піднімати українські прапори. Напевне, це були інтуїтивні відчуття того, чим я займатимусь в майбутньому. Політика, бажання відстоювати національну справедливість вже тоді почали захоплювати мене. Щойно повернувшись з війська, я пішов на мітинг і відтоді поринув у громадсько-політичний рух. Поновившись в інституті, ініціював створення студентського братства медичного інституту, яке очолив в 1991 році. Потім п’ять років брав активну участь в студентському русі. Очолив студентське братство міста Львова. Учасник знаменитого студентського голодування в Києві, яке привело до відставки прем’єр-міністра Масола.\nУ жовтні 1991 року мене захопила ідея створення націоналістичної партії (СНПУ), її підтримали люди, які були для мене великим авторитетом. Цією ідеєю запалилося чимало членів студентського братства та інших молодіжних організацій. Я закінчував навчання в інституті і мріяв бути хорошим хірургом. Влаштувався на роботу санітаром, пізніше працював медбратом, відповідально готувався до своєї професійної кар’єри. Але політична діяльність чимдалі більше захоплювала мене. Після інституту я проходив інтернатуру в лікарні швидкої допомоги. Йшов 1993 рік, рік “масандрівських” угод Кравчука, перші намагання посткомуністичної влади продати Україну. В країні створювалися комітети порятунку нації, і держави, була дуже напружена ситуація перед виборами. Опікувався мною в інтернатурі професор Орест Фільц, старий патріот, людина надзвичайно інтелігентна і розумна. Я ділився з ним своїми думками і він сказав мені: “Дитино, медицина тебе завжди почекає, іди захищай Україну і українців”. Отримавши його благословення, я почав дедалі активніше займатися політикою.\nЕкономіка завалилась завдяки ділкам і учорашнім комсомольським працівникам, які швидко перефарбувалися з червоного на синьо-жовтий\nНа зорі незалежності прийшли й перші розчарування. Було майже інтуїтивне відчуття того, що Рух занадто ліберальна структура, яка не має принципової позиції у розв’язанні певних питань. Найбільше розчаровувала міжусобна війна всередині організації. Ціла купа кар’єристів почала ділити шкуру ще не вбитого ведмедя. Другий момент — ейфорія від перемоги і нехтування насущних соціальних проблем. Ми бачили, що дуже часто провідники говорять одне, а думають і роблять інше.\nПригадую наші розмови з покійним нині В’ячеславом Чорноволом, коли він став головою обласної адміністрації. Ми казали: “В’ячеславе Максимовичу, ми не хочемо вам вказувати, але якщо ви прагнете змінити ситуацію, то насамперед треба змінити кадри, поміняти абсолютно всіх. Починаючи з начальників відділів і завершуючи секретарками і водіями. Адже над цими людьми, які б вони не були хороші, тяжіють стереотипи комуністичної системи. Вони продовжують керуватися ними: знають як і в які двері постукати, як і в яку руку покласти. Вони виховані в цій системі”. Ми пропонували й механізм виходу з ситуації. Після закінчення вузів, появляється багато молодих людей, які мають добру освіту і не зіпсовані совєтською системою. Це люди, які мають елементи сучасного європейського мислення і не хочуть жити за старою системою. Люди, чисті серцем та розумом, фахівці і, що найголовніше, — патріоти. Ми казали: “Ну добре, не знімайте зараз того комуніста, начальника відділу чи начальника управління, але поставте до нього першим заступником молодого хлопця чи дівчину. Дайте їм попрацювати півроку. За цей час вони вникнуть у роботу, і ви через півроку, звільнивши “мамонтів”, матимете своїх людей, національно свідомих, патріотично налаштованих фахівців”. Чорновіл нам тоді відповів: “Та ви нічого не розумієте! Якщо я познімаю з роботи колишніх комуністів, то завалиться економіка області”. А економіка і так завалилась. Завалилася “завдяки” ділкам і учорашнім партійно-комсомольським працівникам, які дуже швидко перефарбувалися з червоного на синьо-жовтий. Повірте, зараз ми пожинаємо плоди недолугого керівництва на початку “революції 90-х”.\nМи не могли змиритися з цим. Вирушали в поїздки по Східній Україні, не просячи ніякого фінансування. Ми це робили на ентузіазмі, молодечому запалові. Ми ночами клеїли листівки, агітували, робили будь-яку чорнову роботу, ми тим жили. У 1990 році здійснили велосипедну поїздку зі Львова до Запоріжжя на святкування 500-річчя Козацтва. Навантаживши свої велосипеди агітаційною літературою, значками, прапорцями, ми виїхали на малу батьківщину козаків. Зупинялися в кожному селі по трасі, підходили до людей, агітували, роздавали літературу. Люди прекрасно нас приймали і в Кіровограді, і в Нікополі, і в Кривому Розі. Нас безплатно годували, брали на нічліг. Було неймовірне почуття єдності. Ми були учасниками перших фестивалів “Червона Рута” в Чернівцях, потім в Запоріжжі.\nУкраїнці не продаються\nВ 1994 році я балотувався до Верховної Ради України. Ми виставили кандидатів від СНПУ практично по всіх округах на Львівщині, окрім тих де балотувались Ірина Калинець та Степан Хмара. У нас був свій стиль, своя програма, політичні плакати, листівки, свої, радикальні, гасла. Ми йшли однією командою, демонстрували нашу позицію, наші націоналістичні погляди. Й хоча ніхто з нас до парламенту не пройшов, ми отримали безцінний досвід, відомість серед людей. Наші кандидати вибороли другі, треті місця. Я був другим — програв академікові Ігорю Юхновському. Звичайно, на той час виграти у знаного вченого було складно, але вже тоді люди обирали не між І. Юхновським і всіма іншими, а між Юхновським і Тягнибоком. Для нас це було дуже важливо. І тому, коли через два місяці я балотувався в обласну Раду (а обласна Рада — це третина округу Верховної Ради), навіть не вів жодної агітації. Так, маючи 25 років, став депутатом Львівської обласної Ради. Тоді СНПУ мало в ній чотирьох депутатів. Ми трималися окремою групою, активно впливали на ухвалення рішень.\n1994—96 рр. стали періодом становлення і найпотужнішого розквіту СНПУ. Ми зареєстрували партію, запатентували партійну символіку і 16 жовтня 1995 року нам видали свідоцтво про реєстрацію. Це був час найбільшого піднесення. Ми мали добре організовані і розбудовані партійні структури, сильний ідеологічний блок, який продукував і розробляв спеціальну літературу, випускали свою газету та журнал. Було кілька основних напрямів партійної роботи. На роботі з молоддю хотів би зупинитись детальніше. Це традиційна діяльність для нашої організації. В літні періоди ми по п’ять — сім тисяч дітей з усієї України возили на вишкільні табори в Карпати. Все робилося на ентузіазмі.\nУ 1998 році я, за підтримки СНПУ, пройшов у парламент. Йшов виключно з нашими гаслами. Ми не намагалися сподобатися людям, ховаючись за популістськими гаслами і обіцяючи золоті гори — ми мали свою програму і свої, націоналістичні гасла. І виявилося, що саме це й хотіли українці почути. Я переміг тоді з величезною перевагою — понад 50 тисяч голосів. Друге місце зайняв грошовитий представник влади, за ним ішли нардепи Чобіт та Коліушко. 2002 року я балотувався на тому ж окрузі і знову переміг. До слова, в найбільшому, Бродовському районі, який розташований на моєму окрузі, я набрав більше голосів, ніж блок “Наша Україна”.\nВ той час націоналістичний рух почав відходити на маргінес, у фарватер деяких національно-демократичних сил: хтось пішов з “Батьківщиною”, хтось з “Нашою Україною”, зокрема й ми, бо мали там елементи співпраці. Ми на той час вважали (і я думаю, правильно вважали), що в той період, коли українське патріотичне середовище роздрібнене, потрібен об’єднувальний фактор. У даному разі тим фактором виступив Віктор Ющенко як особистість і створений тоді блок “Наша Україна”.\nТоді ж у середовищі нашої організації почала визрівати потреба проведення внутрішніх реформ. Ми відчули, що не можемо працювати в стилі, в якому діяли впродовж останніх десяти років. Ми не могли не враховувати тих нових тенденцій, тих змін і не використовувати нових технологій в політиці. Адже деякі партії і зараз залишаються в 1990 році, і їм там добре, вони живуть старим багажем. Але це програш. Якщо хочеш бути сучасним, перспективним, потрібно йти в ногу з часом. Нам треба було змінитися, але це не справа одного дня.\nЯ ніколи нікого не переконував, що партія існує виключно на членські внески. Звичайно, ми залучаємо до співпраці українських бізнесменів-патріотів, але хочу наголосити — українських, патріотично налаштованих підприємців. І вони в Україні є. Багато з них сповідують національні, україно-центристські погляди і нам допомагають. В 1998 році, коли я вперше став народним депутатом України, моя виборча компанія коштувала мені кілька тисяч гривень, коли середньостатистична, по Україні, вартість виборчих кампаній “грошових мішків” стартувала від одного мільйона доларів. Зате у нас була ідея, був дух, були побратими, які разом зі мною працювали не за гроші, а за ідею. Були люди, які сприйняли мою позицію. Я йшов від націоналістів і не ховався під псевдодемократичними гаслами. Я йшов під нашими прапорами, і мені не потрібні були величезні гроші для того, щоб перемогти — а переміг я з різницею 50 тисяч голосів. Я йшов із щирим серцем, зі своїми поглядами, і мені не потрібно було купувати гречку чи цукор, щоб підкупити людей чи робити якісь подарунки. Зрештою, коли балотувався вдруге по тому ж округу, люди мене знову підтримали. Я дістав ще більше голосів і переміг. Це тільки доказ того, що Ідея та Віра здатні перемагати “мішки з грошима”. У 2002 році моїм основним конкурентом на окрузі був кандидат від влади, директор одного з львівських базарів, однак, незважаючи на шалені фінансові затрати і сумнозвісний “адмінресурс” він не зумів мене перемогти. Українці не продалися.\nУкраїнський народ гідний жити у могутній і багатій державі\nМи почали міняти свій стиль, змінили керівництво партії — на жаль, організацію залишив колишній голова партії Ярослав Андрушків, який не був публічним лідером. Партія цього вимагала і в ультимативній формі поставила мені умову — або я погоджуюся очолити Всеукраїнське об’єднання “Свобода”, або партія опиниться на грані розвалу.\nЗараз іде надзвичайне підвищення активності членів партії і, як наслідок, активізація партійної роботи на всіх напрямах. Щомісяця створюються нові первинні осередки ВО “Свобода” у різних областях України. Ми щотижня проводимо зустрічі по всій Україні. Пропагуємо наші погляди і закликаємо людей вступати в об’єднання. Ми розраховуємо на свідому частину українців, яка вже готова до політичної боротьби. Люди хочуть, щоб до керівництва країни прийшли національно свідомі сили і змінили ситуацію. Для нас вкрай важливо залучати все більше і більше людей, які поділяють нашу ідеологію, підтримати їхні ініціативи. І я переконаний, що це буде формула успіху побудови сильної, потужної структури.\nМи хочемо, щоб наші кадри були достойними і нам не соромно було за них. Ці люди повинні гідно репрезентувати нашу організацію. Ми займаємося внутрішнім вихованням, ідеологічним вишколом членів організації.\nПредставники мельниківського і бандерівського середовища об’єдналися в одну силу\nВсеукраїнське об’єднання “Свобода”, яке я репрезентую і очолюю, вже давно ставить питання про необхідність об’єднання всіх націоналістичних сил. На з’їзді в лютому 2004 року ми ухвалили відповідну декларацію. З того часу ці процеси пішли більш активно. Ми зрозуміли, що, попри певні розбіжності і непорозуміння в минулому, зараз настав той час, коли треба подати один одному руки, коли треба працювати разом, якщо ми хочемо, щоб наша ідея була популярною в суспільстві, щоб ми посягли успіху. Настав “час збирати каміння”.\nІ ось всі ми, Всеукраїнське об’єднання “Свобода”, Конгрес Українських Націоналістів, Організація Українських Націоналістів і Організація Українських Націоналістів (революційна) підписали спільну заяву “Єдність — запорука перемоги”. Ми заявили, що “маємо бути разом і спільно іти до нашої мети”. Найважливіший момент цього об’єднання те, що представники мельниківського і бандерівського середовища об’єдналися в одну силу. Цього не було впродовж 70-ти років української історії, і те, що до цього спричинилося ВО “Свобода”, — справді важливий історичний факт.\nМи довго не дискутували. Поставивши чотири підписи, ми задекларували, що розпочинаємо координувати спільні дії всіх представників справжнього націоналістичного середовища. Ми розпочинаємо координувати наші пропагандистські акції, обговорювати організаційні та інформаційні питання. Бо хтось, нарешті, мусить захищати інтереси українців. Ми вважаємо, що в 2006 році в парламенті повинна появитися українська націоналістична фракція. Це буде європейська, цивілізована політична сила, яка репрезентуватиме цілий пласт поглядів усього українського суспільства. Саме всього. Бо говорити про те, що наші погляди сприймаються тільки на Заході України і не мають підтримки на Сході, — це міф, створений теперішньою владою, яка не зацікавлена в тому, щоб націоналісти заважали грабувати і продавати Україну. Наші погляди є абсолютно природними. Не сумніваюся в тому, що коли їх подати грамотно і зрозуміло, ми будемо мати величезний успіх. До прикладу, коли після подій на горі Яворина я відкрив свій персональний сайт в Інтернеті www.tiahnybok.info, в обговоренні на форумі взяли участь люди з усієї України. До мене щодня надходить купа листів з усієї України, люди зупиняють на вулиці і висловлюють підтримку, розпитують, як можна стати членами ВО “Свобода”. До слова, кількість нашого членства після цих подій значно зросла, щодня дедалі більше людей висловлюють бажання вступити в організацію. Їхні слова підтримки, їхнє розуміння підтверджує те, що ми на правильному шляху.\nМи побудуємо таку державу, яка буде для українця матір’ю, а не мачухою\nМи знаємо, чому погано живе український народ. Бо влада є нечесною, не виконуються закони в державі. Влада нечесна, бо не хоче порядку в державі. Адже немає порядку — легше красти. Чому теперішня влада краде? Бо вона не є українською. Сьогодні не українці керують Україною. Сьогодні не українці вирішують долю і майбутнє наших дітей.\nІ тому треба зробити три речі:\n— очистити владу,\n— навести порядок,\n— повернути Україну українцям.\nМи маємо сьогодні велику проблему — люди зневірені. Вони не можуть далі жити в болоті, в тій неправді, яку створила теперішня влада. Люди хочуть іншого життя. Вони хочуть побачити тих, з ким вони можуть іти в майбутнє. І я переконаний, що в майбутнє український народ, в майбутнє українська нація піде з українськими лідерами. Сьогодні є максимальна перспектива для розвитку патріотичної націоналістичної ідеології в Україні. Якщо не ми, націоналісти, то ніхто не зуміє зробити так, щоб Україна справді ступила на демократичний, цивілізований, європейський шлях розвитку.\nСуспільство радикалізується, і сьогодні люди не голосують за комуністичних катів, сьогодні вони не голосуватимуть за ті гасла, в яких вже зневірилися, сьогодні люди не голосуватимуть за олігархічні клани. Люди голосуватимуть за тих, хто відстоюватиме їхні інтереси, інтереси країни. Ми розробляємо Програму захисту українців, яка передбачатиме:\n1. Визнати геноцид українців (Голодомор 1932-33 рр., розкуркулення та колективізація, фізичне знищення української еліти, примусове вивезення українців на чужину, фізичне знищення мирного населення у воєнний період, мовний та культурний етноцид нації, Чорнобильська катастрофа, винищення нації за останнє десятиліття) злочином проти людства.\n2. Добитися виплат репарацій репресованим, або членам їхніх родин у розмірах, не менших, аніж потерпілим від Голокосту.\n3. Визнати вояків ОУН-УПА і дивізії “Галичина” воюючою стороною у Другій світовій війні. Надання ветеранам пільг нарівні з ветеранами радянської армії.\n4. Покарати злочинців, які нищили українську націю. Створити структуру на зразок єврейського центру Сімона Візенталя, яка б розшуковувала катів українського народу в усьому світі.\n5. Створення інституту катастрофи та героїзму українського народу. Запровадження нагороди “Праведник світу” для кожного неукраїнця, який врятував від геноциду бодай одного українця.\n6. Притягнення до відповідальності колишніх енкаведистів за злочини проти українців.\n7. Переглянути в бік зменшення розміри пенсій та умови проживання для колишньої партноменклатури.\n8. Створення національного інформаційного простору. Заборона діяльності ЗМІ, які принижують національну гідність українців, ведуть антиукраїнську пропаганду.\n9. Перегляд закону про громадянство. Запровадження обов’язкової графи в паспорті громадянина України — “національність”.\n10. Захист територіальної цілісності країни, заборона приватизації українських земель громадянами інших держав.\n11. Перегляд умов приватизації стратегічних підприємств України, запровадження судової заборони на право приватизації стратегічних об’єктів неукраїнськими компаніями.\n12. Державний захист прав українців за кордоном.\nМи абсолютно чітко розуміємо, що теперішній режим може боятися тільки організованих патріотичних сил. Влада розуміє, що єдиний, хто може фактично похитнути її систему, — це організована вулиця. Влада боїться українців, які повстануть, вийдуть на вулицю, очолювані українськими націоналістами, українців, що не побояться відстояти своє право на життя. Влада створила оберемок псевдонаціоналістичних організацій, кандидатів у президенти, які займаються провокаційною діяльністю, щоб дискредитувати націоналістичне середовище, скомпрометувати лідерів і через підконтрольні засоби масової інформації спаплюжити нас і нашу ідею. Знаю, що прослуховуються телефони мої та членів організації, що за нами стежать, що представники московських спецслужб роблять усе, щоб націоналісти не прийшли до Українського парламенту. Але абсолютно очевидно — настав наш час перемагати. Щоб наші діти і наші онуки, згадуючи нас, не питали: “Тату, мамо, що ви робили в 2004 році, коли потрібно було відстоювати українську справу?”. І я переконаний, що мої діти не будуть останніми українцями в цьому світі, а ми своєю стійкістю, своїм розумінням, своєю принциповістю, своїм ідеологічним наповненням зможемо побудувати сильну, могутню, заможну цивілізовану європейську державу. Тому, що ми є українці. Ми є найкращі.


Пошукова акція до 75 – річчя визволення України – ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКИЙ ЦЕНТР ДИТЯЧОЇ ТА ЮНАЦЬКОЇ ТВОРЧОСТІ\nПід час осінніх канікул 2019 року юні краєзнавці з Васильківського міського центру дитячої та юнацької творчості провели пошукову акцію, присвячену звільненню України від нацистських загарбників. Спочатку підлітки віднайшли інформацію в інтернеті, потім виявили бажання на власні очі побачити об’єкти – «доторкнутися» до історії.\nПершим об’єктом був корабель – монітор «Железняков», пам’ятнк йому знаходиться в Києві на Рибальському острові. Корабель має славетну історію: 22 червня 1941 року, у перший день німецького вторгнення, патрулюючи державний кордон на Дунаї, монітор потрапив під артилерійський обстріл противника. Під час першого бою, що тривав майже весь день, артилерією монітора була знищена одна артилерійська батарея і збитий ворожий літак. За часи війни на монітор «Желєзняков» німецькими військами було скинуто 827 авіабомб, проте він вистояв, і навіть у післявоєнні роки ніс вахту.\nДругим об’єктом пошуковців був багатоярусний дот №401 Київського укріпрайону, розміщений поблизу Білогородки. Він також має славетну історію: у липні 1941 року, під час наступу, фашистські війська понесли тут значні втрати, наступ агресорів на Київ було затримано на деякий час. Це один з найбільших дотів КиУРу. Тому що, окрім трьохрівневого каземату з двома амбразурами є 500-метровий підземний хід. І, що не менш важливо, — ДОТ цілий!\nЗнайомлячись бойовими спорудами, сучасне покоління не дає стертися з пам’яті сторінкам історії Другої світової війни.\nПам’ятаємо всіх, хто визволяв Україну.\nЗагальноміська настановча конференція\n#Позашкілля Заради Майбутнього\nNext story Педрада «Роль самоосвіти у підвищенні професійної компетентності педагога»\nPrevious story Участь у польсько-українському проєкті «PONAD GRANICAMI”