Українські костюми XV—XVII ст. » SwordMaster\nавтор: SHARIK | 24-апреля-2010 | 95 509 просмотров | 6 комментариев\nВерхній плечовий український чоловічий одяг\nЗачіски, головні убори, приналежності\nОсновний жіночий одяг\nЖіночий верхній плечовий одяг\nВзуття, зачіски, прикраси та головні убори\nСуспільно-економічний і культурний розвиток давньоруських земель та політичні умови, в яких опинилися ці землі в період феодальної роздробленості, визначили процес відособлення окремих частин давньоруської народності і виникнення передумов для зародження на її основі трьох братніх народів з властивими їм особливостями мови, культури й побуту — російського, українського та білоруського. Спорідненість цих народів збереглася в часи інтенсивного утворення російської, української та білоруської народностей (XIVXVI ст.) і продовжувала розвиватися далі.\nУся багатовікова історія українського народу якнайтісніше пов'язана з історією великого російського народу. Спорідненість двох братніх народів відбилася у багатьох пам'ятках матеріальної і духовної культури українців і росіян. Усвідомленням єдності походження, нерозривності історичної долі пройняті фольклор, літописи й полемічна література України. Спільна героїчна боротьба проти феодально-кріпосницького гніту і зовнішніх ворогів, етнічна близькість, спільність мови, матеріальної і духовної культури навік закріпили в свідомості росіян, українців і білорусів почуття спільності історичної долі.\nЗакономірним результатом усієї попередньої історії братніх народів було возз'єднання України з Росією внаслідок визвольної війни 1648-1654 рр. Воно стало поворотним етапом у житті українського народу, визначило його історичну долю, дальший соціальний і культурний розвиток. Селянство України пліч-о-пліч з російськими селянами брало активну участь в антифеодальних війнах, у масових селянських рухах, що неухильно наростали в Росії і завдавали відчутного удару феодально-кріпосницькій системі.\nБлизькість російського і українського народів «і мовою, і місцем проживання, і характером, і історією» викликала спільність багатьох видів одягу. Російська та українська сорочки (і чоловіча, і жіноча) відрізнялися лише деталями. Дуже своєрідне поясне драпіруюче жіноче вбрання у вигляді незшитої спідниці характерне було і для російської паньови, і для української плахти. Каптаноподібний тип чоловічого одягу прямого крою із суцільною спинкою — теж дуже близький в обох костюмах. Навіть специфічний, суто російський, захід одягу наліво виявився досить характерним для українського костюма. Взуття також було майже однаковим. Соціальна диференціація в українському костюмі XV-XVII ст. була чітко виявлена, позначаючись не тільки на якості матеріалів, кількості уборів і прикрас, а й на типах одягу. Литовські, польські та угорські магнати, що входили до складу правлячої верхівки, одягалися у свої національні костюми, дуже помітно вирізняючись із загальної маси українського населення. Українське дворянство, яке наслідувало іноземні зразки, носило костюми, в яких самобутні українські елементи поєднувалися з польсько-литовськими та угорськими, або й костюми цілком запозичені. Так, у середовищі багатих верств з'явилися польського типу чоловічі жупани, кунтуші, плащі, шуби, жіночі плаття з відрізними, прилягаючими, до того ж часто декольтованими ліфами й шнурівками, спідниці, відкладні комірці на сорочках та ін. Пов'язана з цим і помітна приталеність чоловічого та жіночого одягу в українському костюмі, яка суттєво відрізняла його від давньоруського костюма. Ця риса, очевидно, проникла через Польщу й Угорщину із Західної Європи, де вже з XIV ст. був відомий прилягаючий, приталений тип одягу. Приталеність, особливо в чоловічому одягові, могла бути й наслідком певної «воєнізації» костюма, пов'язаної з похідним побутом українського населення, насамперед козаків: на міцно обтягнутий пояс прикріплювали шаблю, за нього засовували кинджали (а пізніше й пістолі), підвішували необхідні предмети спорядження та амуніції. Серед козацтва поширився типовий для багатьох східних народів звичай сидіти на підлозі, схрестивши ноги «по-турецькому», до чого був пристосований і крій широких шароварів.\nМіський люд — торгівці, ремісники, дрібні землевласники, представники місцевої нижчої адміністрації — вніс свої особливості в український костюм. Основна маса сільського населення — покріпачені селяни — мала свій самобутній народний костюм, найбільш тісно пов'язаний з давньоруськими прототипами. Внаслідок цього в XV-XVII ст. створилася значна різноманітність костюмів. Суто українським одягом, що виник у XV-XVII ст., були саме народні форми: широкі шаровари, кептарі, бурки, смушеві шапки — у чоловіків, сорочки з суцільними рукавами, плахти, запаски, лейбики — у жінок. Панівна верхівка тогочасного українського суспільства, крім одягу основних народних форм, широко зверталася до верхнього специфічного російського одягу (ферязей, охабнів, шуб, літників, тілогрій, опашниць) та іноземного (кунтушів, плащів-накидок, делій тощо).\nОсновним матеріалом для пошиття українських народних костюмів було домоткане полотно з льону та конопель. При цьому здебільшого таке полотно було білого кольору, оскільки його ретельно вибілювали. З цього полотна шили чоловічі й жіночі сорочки, штани різних типів, фартушки, деяке інше жіноче вбрання, що обгорталося навколо тіла, а іноді й літній верхній одяг. Поряд з полотном, виняткового поширення набули також шерстяні тканини як місцевого домашнього виробництва, так і привізні. Із сукна шили верхній одяг усіх типів і серед різних верств населення, а домоткані шерстяні тканини йшли на виготовлення плахт, запасок та іншого поясного жіночого одягу. Тільки вищі верстви тогочасного українського суспільства використовували імпортні кольорові сукна; у народі переважали більш цупкі тканини, в тому числі ворсисті. Цупкі тканини з довгим ворсом — типові для костюмів гірських районів Карпат. Шовкові тканини побутували в досить широкому асортименті серед панівної верхівки. З них виготовляли чоловічий і жіночий одяг, а також іноді й парадно-святкове вбрання запорізьких козаків. Найбільш поширеними були привізні узорчаті шовкові тканини з тканим узором (парча, бархат із золотими або срібними нитками), а також тканини типу штофів (з чергуванням блискучих і матових елементів узору) і ритого бархату (узор якого виділявся різницею у висоті ворсу, що створював рельефну поверхню). Серед одноколірних гладеньких шовків зустрічалися атлас і камка. З узорчатих шовкових тканин шили переважно верхній чоловічий і жіночий одяг (жупани, кунтуші, накидки тощо). Значно менше застосування в ті часи мали бавовняні тканини: лише щільний одноколірний перкаль і вибивну китайку часом використовували для пошиття шароварів та деякого жіночого вбрання. Узори на тканинах (здебільшого привізних) повторювали звичайні для того часу ренесансні або «східні» мотиви, тобто стилізовані рослинні розводи з листя, стебел, квітів і плодів, часто в комбінуванні з великими медальйонами й клеймами. В XVII ст. у Бродах, Слуцьку і на Галичині виникло золототкацьке виробництво, яке теж користувалося такими самими мотивами. Особливо популярним був мальовничий узор па домотканих плахтах і запасках: на плахтах — строго поділені смугами квадрати, заповнені всередині додатковими геометричного типу фігурами (ромбами, колами, багатокутниками); на запасках — різнокольорові поперечні смуги. Цілком природно, що такі узори за своїм характером були близькими до узорів російського народного одягу, зокрема жіночої паньови; їхня східнослов'янська спільність безсумнівна. Узорність українського народного костюма дедалі збагачувалась. Це пояснюється насамперед значно більшим поширенням вишивок, якими оздоблювали одяг: вишивка мережкою («вирізування» з наскрізним узором), гладь («настилування») і, починаючи з XVII ст., — вишивання хрестиком («хрещиками»). Вишивали всі чоловічі і жіночі сорочки (за винятком щоденних, робочих). Нерідко вишиванням оздоблювали й верхній одяг, особливо на західних землях. Улюбленим було шиття шнуром — кольоровим і золотим, яке досягло високої досконалості. Таке шиття широко застосовували для оздоблення верхнього одягу, жіночих головних уборів, поясів тощо; воно густо вкривало кептарі, лейбики та сердаки карпатських горців. Львів уже в XVI ст. славився золотими вишивками з обвідкою кольоровим шовком. Узори вишивок XV-XVII ст. були майже винятково геометричними (ромби, квадрати, трикутники, зірки, розетки). Лише з XVII ст., з поширенням вишивок хрестиком, виникли геометризовані рослинні мотиви: хміль, сосонка, вербові листочки, мальви, гвоздика тощо. Оздоблювали одяг і тасьмою або кантом, а також аплікаціями з кольорової шкіри, дуже характерними насамперед для західних земель. Хоч перлами іноді й прикрашали дуже розкішне парадне вбрання, проте вишивання одягу перлами в українському костюмі не набуло значного розвитку. Ще менш характерним для українського костюма було застосування петлиць. Ними прикрашали тільки ошатний чоловічий одяг вищих верств населення, і їхній тип обмежувався шнурковим варіантом (близьким до угорського і, частково, до польського); до петлиць із смужок тканини й тасьми зверталися дуже рідко.\nХутро в українських костюмах використовували досить широко. І в народі, і в багатих верствах населення найчастіше застосовували овече хутро. При цьому особливо улюбленим був сірий смушок (для комірів, облямувань чоловічих шапок). З іншого хутра траплялися куниця, видра й лисиця.\nКолірне вирішення українських костюмів XV-XVII ст. було дуже різноманітним. У народних костюмах переважав загалом світлий колорит основного полотняного одягу. Білими були не тільки сорочки й штани, а нерідко й шерстяний верхній одяг — свити, гуглі, гуні. Майже білого кольору (точніше, світло-кремового) було часто й некрите овчинне вбрання, вироблене «набіло» (кожухи, кептарі). Ця білизна, особливо у святкових і нарядних костюмах, підкреслювала яскраві колірні плями плахт, запасок, поясів, головних уборів, а також вишивок і аплікацій. Найбільш поширеними кольорами українського народного одягу були коричневий і сірий різних відтінків (від темних до світлих, пісочно-бежевих). Чорний колір — також дуже типовий для верхнього одягу, зокрема карпатських бойків і лемків. Поширеним був і яскраво-червоний колір (особливо улюблений у запорізьких козаків), який зустрічався не тільки в одягові з кольорового іноземного сукна, а й як колір тканин місцевого виробу, зокрема у гуцулів. Червона гама загалом переважала і в жіночих плахтах, а також у поясах обох статей. Популярний колір в українських костюмах — синій (темний і голубий). Відносно меншу роль відігравали зелений, жовтий, фіолетовий кольори. В одягові дворянства, козацької старшини та багатого міщанства (який шили з імпортних шерстяних і шовкових тканин найрізноманітніших кольорів) зустрічалися ці, більш рідкісні, тони. Та все ж мальовнича барвистість українських костюмів ніколи не переходила в багатоколірну строкатість. Розмаїтість кольорів не порушувала принципу переважання колоритної єдності, двоколірності і навіть монохромності у колірному вирішенні костюмів. Кольори вишивок у XV-XVII ст. теж не були строкатими, до того ж поряд із чорними, червоними й синіми застосовувались і білі вишивки.\nРоль начіпних прикрас в українському костюмі була відносно незначною: у жінок — це нашийне і нагрудне намисто різного типу, сережки, персні, а в чоловіків — тільки персні. Крім того, і чоловіки, і жінки користувалися аграфами та пряжками. До браслетів майже зовсім не зверталися. Намисто низали переважно з бісеру, коралів (у тому числі й із штучних — скляних та фаянсових), а також з металевих бляшок, ланцюжків і монет. На оздоблення жіночих і чоловічих головних уборів ішло пташине пір'я і квіти (штучні і справжні), а також колоски і мітелки ковили. Кольорові шовкові стрічки, характерні й неодмінні для жіночих, особливо для дівочих, українських головних уборів пізнішого періоду (починаючи з XVIII ст.), у XV-XVII ст. ще не були поширеними, оскільки власне стрічки до XVII ст. ще не вироблялися, їх частково заміняли смуги з орнаментованих, узорчатих тканин.\nУкраїнські чоловічі костюми 15-17 ст.\nЯк і в усіх костюмах східних слов'ян, в українських чоловічих костюмах основним одягом завжди була сорочка прямого крою із вставними рукавами. її носили всі верстви населення як нижню, а в народі вона була і єдиним щоденним одягом. Шили її завжди з домотканого льняного і конопляного полотна. Домоткане полотно, виготовлене українськими майстрами, мало ширину приблизно 45-50 см. У зв'язку з цим дуже часто конструкція сорочок складалася з трьох пілок з асиметричним розташуванням швів (мал. 1 а).\nМайже повсюдно в сорочках робили довгий центральний грудний розріз (пазуху), який спускався іноді трохи не до пояса і досягав 40 см (мал. 2 а, б, в). При цьому він застібався завжди лише вгорі біля коміра; на початку розглядуваного періоду комір ще не мав планки. У гірських районах Карпат тоді зустрічались і сорочки з центральним розрізом ззаду (завдовжки до 20-25 см, мал. 1 д). Більшість українських сорочок шили без комірців, як і давньоруські голошийки, застосовуючи лише різного типу обшивки горловини, що піднімалася під шию. Комірці на сорочках з'явилися пізніше, і шили їх у вигляді низенької (до 3 см) стійки (мал. 2 в), а на Волині та серед багатих верств (у тому числі й серед козацької старшини) носили невеликі відкладні комірці (мал. 2 д), які проникли, очевидно, з Західної Європи. Стягували комір за допомогою шнурка або тасьми, які найчастіше просовували через петельки, розташовані з обох його сторін. На Закарпатті старовинним було також застібання за допомогою металевої запонки (шпоньки). Рукава сорочки були прямі, з перегнутої пілки, переважно середньої (до 20 см) ширини і здебільшого без манжетів і зборок біля кисті. Довжина рукавів (приблизно 50-60 см) сягала не далі зап'ястя. Рукавів, довших від руки, не спостерігалося; не мали вони й зморщок та складок. Проте нерідко у запорізьких козаків та на Закарпатті шили широкі (іноді до 40 см) рукава (мал. 2 г, е).\nУкраїнські чоловічі сорочки, пояс. XV-XVII ст.: а) схема крою сорочки а вставками; б) схема крою короткої курти з дуже широкими рукавами; в) схема крою чумацької сорочки без плечових швів; г) спосіб підв'язування коміра сорочки; д) сорочка з розрізом на спині; е) широкий шкіряний пояс-черес.\nУкраинские мужские орочки, пояс. XV-XVII вв.\nДовжина українських сорочок була різною: від до колінної (а в селян подекуди сягаючи навіть литок) до середини лядов і певною мірою пов'язана із способом носіння. На західноукраїнських землях переважав давньоруський спосіб одягання сорочки навипуск, поверх штанів (мал. 2 а, б). І, навпаки, в центральних та східних українських землях сорочку заправляли в штани, причому для костюма козаків цей спосіб був обов'язковим (мал. 2 в, д). Але навіть у районах, де переважно носили сорочки навипуск, частина населення (насамперед панівні верстви) заправляла сорочки в штани. Таким чином, можна вважати, що основним способом носіння сорочки було заправляння її в штани.\nУкраїнські чоловічі сорочки у XV-XVII ст. мали такі основні типи конструкції. Перший тип — це сорочки з вставками, тобто прямокутними або, рідше, трикутними шматками тканини, вшитими в плечах поміж передньою і задньою пілками з метою зробити їх просторими (мал. 1 а; мал. 2 а, б). Такі сорочки мали неширокі рукава і неодмінно призбирувалися до коміра спереду і з боків дрібними зборками, закріпленими обшивкою горловини. Районами переважного поширення цього типу були Полісся, північне Придністров'я та Галичина. Другий тип — це так звані тунікоподібні сорочки, пошиті з перегнутих навпіл у плечах пілок, тобто без плечових швів, відомі згодом як чумацькі (мал. 1 в; мал. 2 в, г, д). Вони являли собою найбільш примітивний вид сорочок з низькими проймами, що спадали з плечей на верхні частини рук. Широкі рукава часто мали двошовну конструкцію. Зборок навколо коміра в цих сорочках не було. Нерідко такі сорочки шили з бочками: зустрічалися вони, головним чином, в усій смузі середнього Придніпров'я, на Поділлі, па Закарпатті і Буковині. Був іще один тип сорочки, поширений лише на Закарпатті. Це — старовинного типу дуже коротка, завдовжки до пояса (до 45 см) сорочка (курта), яка над поясом штанів залишала частину тіла оголеною. Рукава такої сорочки були дуже широкі, майже однакові з подолом, відносно короткі (на 7/8) і призбирані до пройми (мал. 1 б; мал. 2 е); грудний розріз — неглибокий.\nТипи українських чоловічих сорочок, штанів. XV-XVII ст.: а, б) сорочки з вставка одягнуті навипуск (a — черес на ланцюжках вузькі довгі штани, постоли, б — шаровари, заправлені в онучі); в, г, д) чумацькі сорочки шаровари, пояси (в — шаровари внизу призбирані, г — вільно звисаючі шаровари, д — шаровари призбирав поверх чобіт); е) коротка курта, черес, широкі гачі постоли\nТипы украинских мужских сорочек, штанов. XV-XVII вв.\nБудучи невід'ємним елементом костюма, універсальним, спільним для всіх верств українського населення, сорочки за своїм кроєм у різних соціальних групах мало відрізнялися. Відмінності полягали тільки в якості матеріалу й декору. Декор був здавна представлений насамперед вишивкою. На чоловічих сорочках вишивка відповідала особливостям крою і способу носіння сорочки. Так, сорочку з вставками і зборками біля коміра вишивали здебільшого по коміру та обшивці горловини, на самих вставках і навколо них, а також по низу рукавів. Коли сорочку одягали поверх штанів, вишивали і її поділ (мал. 2 а). У сорочках без вставок і зборок вишивали перед уздовж пазухи (мал. 1 в; мал. 2 д). Дуже поширеним було оздоблення вишивкою всіх швів.\nВерхній одяг: каптан, кожух, кирея, жупан\nВерхній плечовий український чоловічий одяг був дуже різноманітним, оскільки поряд із самобутніми народними формами значне поширення (особливо серед вищих верств населення) мав одяг польського й угорського походження. В українських костюмах представлені були, крім східнослов'янського рукавного вбрання каптанної групи, і плащоподібні форми одягу, що накидалися на плечі. Важливу роль відігравало також коротке вбрання типу курток. Звичай носити основний і додатковий верхній одяг — свиту і кирею або кожух, жупан і кунтуш, кептар і сердак був загальноприйнятим. Урізноманітнювали верхній одяг і відмінності в способах застібання: і специфічний східнослов'янський захід наліво (ніби двобортного типу), і застібання впритул, і однобортний варіант, але з невеликим заходом поли то наліво (ґудзики — з лівого боку, петлі — з правого), то направо (польський спосіб). Весь верхній чоловічий одяг українського населення XV-XVII ст. можна поділити на такі групи: а) основний, каптанного типу довгий рукавний розстібний (свита, каптан, жупан) і додатковий (кирея, кожух, кунтуш, делія); б) короткі безрукаві форми (кептар, камізеля, бунда) і рукавні (сердак, кожушок) куртки; в) плащоподібні форми й перехідні від них каптанні типи (плащ-накидка, бурка, гугля, чуганя, гуня). Найпоширенішим і універсальним верхнім чоловічим одягом була свита. Вона являла собою розстібне каптаноподібне вбрання майже прямого крою, оскільки її спинка була лише трохи звужена до талії і не порушувала прямоспинності. Здебільшого свита не мала плечових швів і кроїлася з перегнутих пілок. Свити, як правило, мали неглибокий захід наліво і застібалися на гаплики (мал. 3 а). Конструктивною особливістю, пов'язаною із бажанням підкреслити талію, було вставляння з боків спинки, починаючи від талії, двох трикутних клинів — «вусів», які закладали двома-трьома опуклими складками (мал. 4 а). Звичайна свита коміра не мала; горловину обшивали або приставляли до неї дуже низьку стійку. Рукав нормальної довжини, вшитий у пряму пройму, неширокий, дещо звужений унизу; біля кисті його теж обшивали. Довжина свити була різною: від доколінної — у костюмах селян (особливо на західних землях) і козаків (мал. 3 а) до довгої, до кісточок - у міського населення і дворянства, переважно на Лівобережжі. Носили свиту підперезаною широким поясом, схожим на пояс, яким підв'язували штани. Один варіант свити — з глибшим заходом і коміром (або відкладним, нерідко широким, або шалевим) називався капотою (мал. 3 б); другий — каптан - мав призначення основного вихідного одягу запорізьких козаків (мал. 3 в). Він застібався на густо посаджені ґудзики й шнуркові петлі, був щільніше стягнутий у талії, мав стоячий, шалевий або відкладний комір і неодмінно дві вертикальні прорізні кишені. Рукава каптана, дуже вузькі у кисті, знизу часто розрізали на 20 см від краю і закочували догори, створюючи обшлаги — заковраші. При цьому комір і обшлаги нерідко мали інший колір й іншу тканину, ніж каптан. Для основної маси селян і міської бідноти свита була єдиним верхнім одягом; для заможніших міщан, дворянства і козаків вона служила основним верхнім одягом, поверх якого часто одягали ще й який-небудь додатковий одяг.\nУкраїнський верхній чоловічий одяг. 15-17 ст.:\nа) селянська свита; б) капота з у з орної тканини; в) каптан запорізького козака.\nУкраинские верхние мужские одежды. 15-17 вв.\nІншим поширеним верхнім чоловічим одягом був жупан, який відрізнявся від свити тим, що мав іншу систему вставок з боків — «ряси». Підріз спинки біля талії робили глибшим, довшим і в нього поміж передом і спинкою вставляли з обох боків прямокутні клини («проходки», мал. 5 а), які укладали дрібними складками («рясами»), що нагадували плісировку. Крім того, шили жупани впритул (без заходу), переважно з застібкою на густо посаджені ґудзики, або із стоячим коміром, або, частіше, з відкладним чи шалевим (а іноді навіть і з лацканами-вилогами — клипнями) й неодмінно закінчували рукава обшлагами-заковрашами, здебільшого з іншої тканини і внизу розрізаними (мал. 5 а). Усі ці особливості жупана були близькими до польського вбрання каптанного типу. Жупан використовували як основний верхній одяг головним чином серед українського дворянства й заможних міщан Правобережжя і Закарпаття, а також серед козацької старшини; у селян він майже не зустрічався. Як і свиту, жупан неодмінно підперізували широким поясом. Свити і жупани шили з різного матеріалу (залежно від соціальної приналежності їхніх господарів) — від простого грубого сукна, а іноді навіть і цупкої бавовняної тканини (перкалю), до шовку, у тому числі й узорчатої парчі. Селянські свити були переважно «природного» шерстяного забарвлення, тобто коричневі й сірі або білі й чорні.\nСхеми крою українського верхнього чоловічого одягу.\nXV-XVII ст.: а) свита з «вусами» (поруч — схема клина для «вусів»); б) схема крою спинки свити; в) схема крою спинки жупана.\nСхемы кроя украиискиж верхних мужских одежд. XV-XVII вв.\nДля пошиття свит, каптанів і жупанів у міщан і козаків переважно йшло кольорове сукно червоного, бурякового, блакитного, синього й зеленого кольорів, а для комірів і обшлагів — іншого, часто контрастного тону шовк, бархат і навіть хутро. Улюбленим оздобленням свит і жупанів були вишивки або шнуркові аплікації. Їх робили по верху «вусів» або «ряс» та вздовж їхнього стику із спинкою, уздовж кишень, по комірах і на краях рукавів та на закотах і по бортах.\nУкраїнський верхній чоловічий одяг. XV-XVII ст.:\nа) жупан, б) кирея з каптуром; в) кожух.\nУкраинские верхние мужские одежды. XV-XVII вв.\nНайбільш поширеним додатковим верхнім чоловічим одягом, що одягався поверх свити, жупана й навіть кожуха з овчини, слід вважати кирею (кобеняк, сіряк), яка здавна побутувала в народі. Вона зберігала найпростіший прямоспинний крій і не мала ні «вусів», ні «ряс», від чого талія в пій зовсім не підкреслювалася (мал. 5 б). Довгу, майже до ступень, кирею шили без плечових швів і дуже просторою (для чого вставляли два великі бічні клини, вшиті вершиною під самі рукава). Хоч кирея була однобортною, але мала невеликий захід наліво, що створювався завдяки великій ширині. Рукава — середньої ширини і звичайної, до кистей, довжини. Характерною особливістю киреї був пришитий каптур (відлога, кобка), іноді настільки глибокий,, що міг закривати майже все обличчя і потребував прорізів для очей. Кирею застібали тільки під шиєю за допомогою патика і не підперізували, але нерідко й загортали полу за полу і тоді пов'язували по талії широким поясом. Як одяг, призначений для подорожі, негоди й морозу, кирею виготовляли з грубого сукна переважно сірого або-коричневою кольору а в запорізьких козаків, зрідка, — також із шкіри. Жодних прикрас кирея не мала, за винятком хіба що обшивки тасьмою по каптуру. Такого-самого прямого крою і довжини шили й зимові некриті (тобто хутром усередину) кожухи з овчини з шалевими або відкладними великими хутряними (смушевими) комірами. Носили їх непідперезаними і підперезаними, застебнутими на гаплики (мал. 5 в). Нарядні кожухи виробляли «набіло», тобто з застосуванням крейди, їх оздоблювали шнурковим гаптуванням, вишивками, аплікаціями з кольорової шкіри. Кожухи, покриті зверху сукном, називалися байбараками.\nСхеми крою українського верхнього чоловічого одягу. XV-XVII ст.:\nа) схема крою крою киреї з каптуром, б) схема крою гуглі\nСхемы кроя украинских верхних мужских одежд, XV-XVII вв.\nТоді як кирея і кожухи являли собою типово народний український верхній додатковий одяг, серед знаті, дворянства, багатих міщан і козацької старшини додатковим вбранням каптанної групи були ще кунтуші та делії — одяг польського походження, який одягали поверх жупанів і свит. Кунтуш за конструкцією мало чим відрізнявся від жупана; він був так само досить міцно стягнутий у талії і мав бічні клини з системою складок – «ряс». Його особливість становили довгі, досить широкі рукава з розрізами в центрі напроти ліктів, завдовжки приблизно 25-30 см, у які просовували рукава жупана таким чином, що низ рукавів вільно спадав до середини лядов. Внизу рукав мав або невеликий обшлаг (часто хутряний), або розріз, обшитий тасьмою, галуном чи хутром (мал. 7 а). Зустрічалися кунтуші з розрізами рукавів, що починалися біля самої пройми, а також із рукавами, розрізаними по всій довжині (мал. 7 б). Кунтуш застібався впритул на густо розташовані до пояса ґудзики, іноді з петлицями. Кунтуші мали стоячі або шалеві коміри, а також вертикальні бічні кишені. Носили їх як розстебнутими, непідперезаними, показуючи нижній жупан, так і застебнутими, підперезаними широкими поясами. Нерідко кунтуші, особливо підшиті хутром, накидали на плечі наопашки, як шубу, застібаючи їх тільки на грудях або під шиєю (мал. 7 б). Кунтуш, як правило, був трохи довшим від нижніх свити і жупана, і спускався до литки. У запорізьких козаків кунтуш був відомий під назвою черкески. Делія відрізнялася від кунтуша значною приталеністю, дуже широким відкладним коміром, іноді хутряним, і відкидними рукавами, часом фальшивими, у вигляді вузьких смуг, що спадали за спиною. Носили делію завжди застебнутою на ґудзики, але без пояса (мал. 7 в). Шили кунтуші і делії з кольорового сукна і з дорожчих тканин, у тому числі й з узорчатих штофних шовків та парчі; нерідко підбивали хутром. Оздоблювали їх шнурковим гаптуванням і кантовою обшивкою тасьмою або галуном.\nДодатковий верхній одяг в українських чоловічих костюмах. XV-XVII ст.:\nа) кунтуш поверх свити; б) кунтуш з розрізаними рукавами, накинутий наопашки; в) делія.\nДополнительные верхние одежды в украинских мужских костюмах. XV-XVII вв.\nОсобливе місце в українському костюмі XV—XVII ст. мало коротке верхнє вбрання, яке здавна носили на західних землях, зокрема в районі Карпатських гір. До нього насамперед належить дуже старовинна, примітивна за кроєм безрукавка — камізеля лемків, або буковинська бунда. Це — глухий одяг з овчини хутром усередину, завдовжки до пояса, пошитий із шкіри, перегнутої на лівому боці (де робився розріз-пройма для руки) і зав'язаної ремінцями з правого боку під рукою (мал. 8 б). Вгорі на плечах овчину зшивали, залишався тільки виріз для голови, який мав центральний грудний розріз. Другий вид безрукавки — розстібний з овчини кептар гуцулів, перегнутий у плечах (тобто без плечових швів). Він мав прямий крій без бочків і клинів, без коміра, з глибокими й низькими проймами (мал. 8 а). Довжина кептаря сягала стегон. Нарядні овчинні безрукавки старанно оздоблювали по білому або коричнево-пісочному тлу шнурковим гаптуванням, аплікаціями із шкіри, бахромою і навіть металевими бляшками: спереду, на спині, навколо пройм і по подолу. Рукавним коротким (до стегон) верхнім одягом був західноукраїнський суконний сердак, який також зберіг примітивний прямий крій з перегином у плечах, але з бічними клинами і пришитими до піл для заходу наліво бортовими смугами-клинами (мал. 8 в). З боків на подолі він мав іноді невеликі розрізи. Рукав — прямий, досить широкий, завдовжки до пальців,— починався з верхньої частини руки, де проходив виріз пройми від дуже широких плечей. Комір являв собою переважно невисоку стійку. Сердак носили як другий верхній одяг поверх кептаря, незастебнутим або накидаючи на плечі наопашки. Шили його з червоного, темно-червоного, темно-сірого, чорного і, рідше, з білого сукна. Оздоблювали сердак вишивкою, шнурковим гаптуванням, бахромою і китицями, спереду по бортових смугах і по всіх швах. Старовинним зимовим одягом карпатських горців був також і короткий чорний кожушок з овчини (з довгим вовняним ворсом) такого самого прямого крою, як кептар, але з пришитими довгими, до кисті, рукавами. Носили його хутром назовні. Коротке верхнє вбрання у вигляді переважно овчинних безрукавок та рукавних курток носили іноді запорізькі козаки та чумаки. Можна припустити, що вони запозичені з турецького костюма.\nУкраїнський верхній чоловічий обяг. XV-XVII ст.: а) кептар; б) камізеля; в) сердак.\nЗ плащоподібного верхнього чоловічого одягу перше місце слід відвести звичайному безрукавому плащу-накидці, який побутував і серед народних мас, і серед верхівки тогочасного українського суспільства. Народні маси носили довгу, до п'ят, овчинну, часто з довгим вовняним ворсом, простору бурку з великим відкладним коміром. Іноді, зокрема у запорізьких козаків, її шили із шкіри, пофарбованої в сірий, коричневий, а подекуди і в білий кольори (мал. 9 б). Бурка застібалася під шиєю і була додатковим одягом у негоду або в подорож (замість рукавної киреї). У знаті і козацької старшини це була типово польська плечова накидка, теж завдовжки до п'ят. Бурку носили застебнутою лише під шиєю, але нерідко підбивали хутром і доповнювали дуже широким відкладним хутряним коміром (мал. 9 а). Шили бурку з кольорового сукна і навіть з узорчатих шовкових тканин, оскільки це був, головним чином, додатковий парадний одяг. Менш поширеним був народний плащ гуцулів — гугля. Тугля мала крій простого мішка, перевернутого догори дном і з одного боку незшитого (мал. 9 в). У такому вигляді гуглю надівали на голову так, що один ріжок «мішка» стирчав ззаду, а розхил був спереду, де його зав'язували під шиєю або на грудях. Довжина гуглі сягала колін. Шили її з білого або сірого сукна, обшивали чорним і жовтим облямуванням. Перехідною формою від плащоподібного безрукавого одягу до рукавного була чуганя гірських лемків і схожа на неї манта на Буковині (мал. 10 б; мал. 11 б). Цей просторий розстібний одяг прямого крою, завдовжки приблизно до колін або середини лядов, носили завжди наопашки із застібкою на грудях на ремінці і пряжках. Рукава чугані були короткі (на 3/4), але вони відігравали лише декоративну роль, оскільки внизу були зшиті у вигляді своєрідних кишень. Відкладний її комір переходив ззаду в дуже довгий (до пояса й нижче) прямокутний комір, що закривав усю спину; спереду, звужуючись, він продовжувався вилогами, які йшли вздовж бортів до самого подолу. Шили чуганю з сірого, чорного й коричневого сукна, оздоблюючи її в нижній частині відкладного коміра і по краях рукавів довгою бахромою з товстих шнурків («свічок»). Чуганя, очевидно, була запозичена з угорського костюма. Плащоподібний характер мала й західноукраїнська гуня. Вона мала рукава, проте одягалася теж наопашки (мал. 10 а; мал. 11 а). При цьому гуня відрізнялася дуже своєрідним старовинним кроєм, який дещо нагадував крій камізелі: шили її також з двох пілок, перекладених упоперек. Верхню пілку перегинали навпіл по всій довжині (відповідно до плечової лінії), створюючи спину, груди й недовгі, зшиті внизу рукава; в центрі вирізали горловину. А нижню пілку, зберігаючи її повну ширину, перегинали по вертикальній лінії з обох боків і вгорі пришивали відповідно до спинки і грудки верхньої пілки, створюючи ззаду «спідницю» спинки, а спереду — поли. Бічних швів, таким чином, зовсім не було. На пошиття гуні використовували овчину з білим довгим вовняним ворсом; зрідка гуню шили з овчини хутром назовні.\nУкраїнський верхній чоловічий одяг. XV-XVII ст.: а) бурка з хутряним коміром поверх каптана; б) бурка; в) гугля.\nШтани, шаровари на Україні 15-17 ст\nДо основного одягу в українських чоловічих костюмах належали штани, які, порівняно з сорочками, були різноманітнішими. У XV—XVII ст. вже існували принаймні три типи штанів: давні загальнослов'янські вузькі довгі штани, дуже широкі шаровари і довгі, теж дуже широкі, штани, але іншої конструкції і зовнішнього вигляду. Перші з них у своєму найбільш поширеному варіанті нічим не відрізнялися від давньоруських портів, навіть зберегли подекуди назву портяниць. Вони складалися з двох прямих холош, кроєних кожна з перегнутої полотняної пілки і, відповідно до цього, близько 20—23 см завширшки. Нагорі ззаду холоші з'єднані були неширокою прямокутною вставкою. Своєю довжиною такі штани сягали ступні: ні гульфіка, ні пояса, ні кишень ще не мали. Трималися вони лише на ремінці або шнуркові-очкурі, просунутому крізь рубець верхнього краю. Вільними довгими кінцями цього ремінця чи очкура охоплювали талію вдруге — уже поверх штанів. Побутували штани типу портів на Поліссі і в західних областях (причому в Карпатських горах і на Буковині зустрічався їхній більш довгий варіант). Холоші цих портів були довшими від ніг, часто з невеликими розрізами і манжетами внизу, відігнутими догори приблизно на 10 см (мал. 14 д), або призбираними численними горизонтальними складками-зморшками (мал. 2 а) чи заправленими в короткі панчохи з тканини (мал. 14 г). Шили їх із сукна, в тому числі червоного, і прикрашали або нескладною кольоровою вишивкою по бічних швах і внизу на манжетах, або простою обшивкою. Проте найбільш характерними для українських чоловічих костюмів були шаровари, які виникли, очевидно, пізніше портів, але вже з XVI ст. широко побутували на правобережному й лівобережному Подніпров'ї, на Поділлі та в південних степах, причому не тільки в народі, а й серед панівних верств. Ширина їхніх холош була 40 см (і більше), а з'єднані вони були дуже просторою вставкою — матнею (мал. 13 б, в). Матня часто, особливо у шароварах запорізьких козаків, була настільки широкою, що звисала майже до землі і тканини на пошиття таких штанів часом ішло до 10 м. Густо призбирані до рубця, як і порти, шаровари трималися на очкурі й замість гульфіка мали неглибокий передній розріз. Шаровари, в усякому разі в козацькому костюмі, переважно мали бічні кишені. Шили шаровари з домотканого полотна, з сукна та перкалю, а в парадно-святкових костюмах козаків і серед дворянства — також із шовку. Білі в основної маси селянства та переважно сині в козаків, шаровари траплялися, однак, і інших кольорів, у тому числі чорні й червоні. Носили шаровари навипуск — при постолах (мал. 3 а) або босоніж, іноді підв'язуючи їх біля кісточок шнурками (мал. 2 в), або заправляючи в чоботи (мал. 2 д; мал. 14 е), а на півночі — лід онучі (мал. 2 б); у запорізьких козаків їх не заправляли в чоботи, а підв'язували шнурками поверх чобіт, до того ж робили дуже низький напуск (мал. 14 е).\nСхеми крою українського чоловіго чоловічого одягу. XV-XVII ст.: а) схема крою гуні; б) схема крою чугані.\nСхемы кроя украинских зимних мужских одежд. XV-XVII вв.\nСвоєрідними були закарпатські штани — гачі, або гаті, схожі па штани сусіднього угорського населення, їх шили з білого полотна у вигляді дуже широких рівних штанин, зшитих угорі безпосередньо одна з одною, за винятком нижньої частини паху, де вставлявся невеликий трикутник (мал. 2 е; мал. 13 а). Угорі гачі були щільно призбирані до пояса: в такий спосіб створені вертикальні складки нерідко концентрували переважно ззаду. Низько по стегнах їх стягували ременем. Внизу, переважно на рівні кісточок ступень, гачі звисали вільно і завдяки своїй великій ширині справляли враження спідниці. Іноді їхній нижній край обшивали бахромою Дуже велику роль в українському чоловічому костюмі відігравав пояс, який пов'язували поверх штанів здебільшого як декоративну прикрасу. Пояс являв собою широку (10—15 см) смугу цупкої тканини з витканим на ній простим узором (найчастіше смужкою), оздоблену на краях бахромою або китичками. Крім того, у XVI ст. серед козаків і заможних верств міського населення побутував ще ширший, так званий турецький пояс (явно східного походження). Вирізаний із шматка легкої шерстяної або шовкової тканини, завширшки не менше 50 см і завдовжки не менше 6—7 м, такий пояс складали вздовж удвічі чи втричі й кілька разів обмотували навколо попереку, після чого підв'язували ще й пришитими до його країв шнурками. Краї нарядних поясів вишивали золотими й срібними нитками й випускали то з одного боку, переважно з лівого (по-козацькому, мал. 13 д), то з обох боків (по-селянському, мал. 13 г). В нарядних поясах золотом виткана була й центральна частина пояса. А в щоденному й робочому костюмі краї поясів взагалі не випускали, а просто закладали всередину. Кольори тканих поясів були різноманітними, та все ж переважала червона гама.\nУкраїнський верхній чоловічий одяг. XV—XVII ст.: а) гуня, одягнена наопашки; б) чуганя, одягнена наопашки; в) кептар.\nУкраинские верхние мужские одежды. XV—XVII вв.\nУкраїнський верхній чоловічий одяг. Клейниди XV-XVII г.т.: а) сердак; б) кожушок; в) пернач полковника; г) булава гетьмана; д) келеп; е) бунчук гетьмана.\nУкраинские верхние мужские одежды. Нлейноды. XV-XVII вв.\nНавіть у тих варіантах українського чоловічого костюма, коли сорочка була одягнена навипуск поверх штанів, майже повсюдно (за винятком хіба що Полісся, де зберігався давньоруський вузький пояс), носили широкий пояс. Особливу популярність мав широкий шкіряний черес (мал. 2 а, е). Його носили і чумаки, а іноді й запорізькі козаки. Черес виготовляли із шматка товстої шкіри, зігнутої вздовж навпіл так, що згин був унизу. Вгорі його зшивали, за винятком хіба що тих проміжків, де утворювали кишені. Завширшки пояс був від 25 до 35 см (нерідко його доводилося вирізати під пахвами). Дуже важкий черес часто підтримувався ще й двома мідними ланцюжками, перекинутими через плечі. Застібали його спереду кількома (від 3 до 5) пришитими до нього ремінцями з пряжками, оздоблювали металевими накладками й тисненням. До череса ще прикріплювали кільця, короткі ланцюжки й гаплики, на які підвішували гаманці, люльки, кресала, ніж тощо. Запорізькі козаки, використовуючи черес як патронташ, іноді пов'язували його через плече.\nСхеми крою українська штанів, способи зав'язування поясів. XV—XVII ст.: а) схемо, крою дуже широких гач -б, в) схеми крою шароварів; г, д) способи зав'язування поясів.\nСхемы, кроя украинских штанов, способы завязывания поясов. XV—XVII вв.\nЧоловіче взуття на Україні 15-17 ст.\nУніверсальним народним взуттям в українських чоловічих костюмах здавна були постоли (ходаки, морщениці) із свинячої або сиром'ятної шкіри, майже аналогічні давньоруським. Єдиний виняток становило Полісся, де носили звичайні личаки, схожі на російські або білоруські (мал. 14 а). Постоли були особливо зручні в гірських районах, де замінювали чоботи. Серед них зустрічалися варіанти з округлими незшитими носками, які лише зморщували в намоченому вигляді (мал. 14 г), а також зшиті спереду, але з загнутими догори носками (Закарпаття, мал. 14 в, д). Однак поряд з постолами майже таким самим загальновживаним чоловічим взуттям були чоботи. Як щоденне взуття їх використовувало повсюдно лише міське населення, панівні верстви суспільства і козаки. Як святкове й вихідне взуття чоботи досить широко (за винятком лиши Закарпаття) носили й селяни. Побутували в основному два типи чобіт. Більш м'які, кольорові, із сап'яну були вихідним взуттям дворянства, козацької старшини й почасти запорізького козацтва (мал. 14 є). Грубіші, з цупкими халявами, переважно чорні чоботи носили міське населення, панівні верстви суспільства, козаки — як повсякденне, а в масі народу — як нарядне взуття (мал. 14 е). Чоботи були невисокими, нижче колін, і зверху обов'язково прикритими напуском шароварів. Як правило, підбори українських чобіт були плоскі, невисокі й здебільшого підбиті металевими підківками. Носки — видовжено-округлої форми й лише іноді, майже винятково в запорізьких козаків, дещо загнуті догори (за східними зразками). Чобіт складався із зшитих поміж собою головки й халяви, до того ж халява мала шов не ззаду, а з зовнішнього боку.\nУкраїнське чоловіче взуття XV-XVII ст.:\nа) личак; б, в, г, д, ж) постоли (в, д - гуцульські); е, в) чоботи.\nУкраинская мужская обувь, XV-XVII вв.\nПостоли надівали на босу ногу або поверх онуч, але найбільш поширені були капці — онучі (іноді шерстяні), що досягали середини литки. Обмотані навколо гомілки високо під саме коліно онучі носили тільки на північних українських землях при личаках. У гірських районах Закарпаття побутували ще й шиті суконні короткі, до литок, панчохи-капчури, в які заправляли штани (мал. 14 г). Такі панчохи мали найчастіше червоний колір. Оздоблювали їх тканим узором або вишивкою. Значна частина українських селян, які зазнавали найважчої кріпосної залежності й жорстокої експлуатації з боку польсько-литовських феодалів і місцевих багачів, не мала коштів на придбання взуття і протягом усього літа ходила босоніж.\nЗачіски, головні убори та приналежності українського чоловічого костюму 15-17 ст\nСеред чоловічих зачісок можна виділити принаймні три основні групи. Перша, досить поширена майже на всіх українських землях (за винятком хіба що гірських районів Карпат) зачіска «під макітру» побутувала серед усіх соціальних верств населення. Волосся розчісували від маківки навсібіч «шапкою» і підстригали колом (спершу, справді, по краю надітої на голову макітри). При цьому лінія підрізування йшла, в основному, приблизно по середині чола і вух, лишаючи нижню частину потилиці відкритою. У такому вигляді ця зачіска була особливо характерна для основної маси селянства (мал. 15 а). Коротші варіанти цієї зачіски закривали тільки самий верх чола і лишали вуха зовсім відкритими (мал. 15 б, в), причому низ «шапки» спереду і над вухами досить поступово коротко зводився. На чоло спускався чубок, який підстригали здебільшого рівно; рідше він спадав вільними пасмами. Менш поширеним різновидом зачіски «під макітру» була зачіска «під ворота», коли волосся спереду високо вистригали на боках, відкриваючи все чоло біля залисин (мал. 15 г). Серед городян, козацької старшини й дворянства переважала зачіска польського типу з підголюванням чуприни, коли «шапку» волосся перетворювали на невеликий кружок, розташований лише вгорі і частково ззаду голови, тобто на «чуприну» (мал. 15 в). Для цієї мети все волосся кругом, тобто над чолом, над вухами і над потилицею, виголювали більш або менш високо.\nУкраїнські чоловічі зачіски XV-XVII ст.: а, б, в) зачіски «під макітру» (в — з підголюванням); г) зачіска "під ворота"; д, е, е) зачіски з чубами (д — чуб закладений за ліве вухо); щ, з, и) зачіски з довгим волоссям; і) довге волосся, зачесане від чола назад.\nУкраинские мужские прически. XV-XVII вв.\nДругу групу зачісок, очевидно пізнішу, що побутувала з XVI ст. і в основному тільки серед козацтва, являла широко відома зачіска з «чубом» або з «оселедцем». При цьому всю голову голили, за винятком маківки, де залишали пучок волосся, яке ретельно відрощували у довге пасмо. Це пасмо виростало таким довгим, що його не тільки звішували набік (переважно ліворуч) до вуха (мал. 15 е), але іноді навіть намотували на вухо (мал. 15 д). Часом трохи коротший чуб випускали наперед, на чоло, особливо тоді, коли надівали шапку (мал. 15 є). Від основного «оселедця» відділяли невелике пасмо, не більше двох пальців завширшки, і напускали його на чоло. Зачіска з «чубом» походить, мабуть, від зачіски з підголюванням чуприни, про що свідчить існування перехідного варіанта, коли чуб поєднували з чуприною. Гоління все більшої частини голови привело до появи у запорізьких козаків подекуди й цілковитого гоління голови, безперечно запозиченого у сусідів-магометан — татар і турків.\nМа л. 16\nУкраїнські чоловічі голову-- убори. XV—XVII ст.; а, б, в) види смушевих шапок; г) смушева шапка із шликом; д) магерка; е) хутряний тривух; е) плоска шапка з хутряним околишем;\nУкраинские мужские головные уборы. XV—XVII вв.\nТретя група українських чоловічих зачісок характеризується вже довгим волоссям, яке спадало на потилицю і навіть на плечі та спину, як це часто спостерігалося майже в усіх карпатських горців (мал. 15 ж, з, и). У таких зачісках волосся спереду випускали або рівно підрізаним чубчиком, або безладно звисаючими на чоло пасмами в одну або дві кіски з кожного боку (мал. 15 ж). Коротший варіант таких зачісок був ніби перехідним між найдовшою зачіскою «під макітру» і відрощуванням довгого волосся (мал. 15 з). їх наближала спільна манера розчісувати волосся «шапкою» від маківки навсібіч, без проділу. Довговолосі зачіски Закарпаття характерні й для сусідніх народів — угорців і словаків. У центральній та східній частинах українських земель їх не було, за винятком зачісок у писарів (і взагалі осіб розумової праці); можна припустити, що такі зачіски походять із церковних шкіл і семінарій, де традиційним стало прийняте православним духівництвом зачесане назад довге волосся (мал. 15 і).\nВуса були однаково властивими і для народних мас, і для верхівки суспільства. Бороди носили тільки старі чоловіки (і то не завжди) та, частково, жителі Полісся. Форми вусів були різними, але в основному панували два типи: спущені донизу (мал. 15 а, г, д, е, е), і такі, що стирчали в боки (мал. 15 б, в). Серед козаків, особливо запорізьких, у пошані були довгі вуса, які звисали значно нижче підборіддя (мал. 15 е), іноді настільки довгі, що їхні кінці навіть закладали за вуха (мал. 15 в). На західних українських землях віддавали перевагу невеликим підстриженим над-губним вусам, трохи спущеним до кутів рота (мал. 15 ж, з), або дещо піднятим кінцями в боки (мал. 15 и).\nСеред чоловічих головних уборів існувала досить велика різноманітність як регіональна, так і пов'язана із станово-класовою приналежністю. Однак деякі види шапок мали повсюдне поширення. Це стосується насамперед високих смушевих шапок-кучом циліндричної форми або форми зрізаного конуса, які побутували в селянському середовищі, в колах середніх верств міського населення та в козаків (мал. 16 а, б, в, г). Такі шапки виготовляли із сірої, чорної або, рідше, білої овчини, то з хутряним, то з суконним верхом — плоским або опуклим. їх специфічно козацький варіант відрізнявся перетворенням денця високої смушевої шапки на своєрідний копієчний мішок — шлик, який звисав з лівого боку, де прикріплювався до наголовка гапликом (мал. 16 г). Шлик оздоблювали нашитим навхрест галуном або позументом і завершували китичкою. Найбільш поширеними кольорами шлика були червоний і синій. Популярними в розглядуваний період були й нижчі, плоскі магерки з різної ширини околишами із смушків (а іноді й із хутра куниці, видри, лисиці) і верхом із сукна, шовку або бархату (мал. 16 д). У костюмі реєстрових козаків XVI- XVII ст. такого типу шапки мали вузький околиш (не більше 6—7 см) і суконний круглий опуклий верх з нашитим кольоровим галуном або кантами, що сходились у центрі (мал. 16 є). На західних землях зустрічався близький до польської конфедератки варіант шапки з круглим околишем і квадратним верхом. Рідше (переважно на Поліссі) носили магерки — середньої висоти білі або сірі, повстяні й суконні шапки, що мали зрізано-конічну і часом півсфероїдальну форму. Представники козацької старшини і чиновницької верхівки тодішньої української адміністрації досить часто, особливо при парадному костюмі, носили польського типу невисокі, півсфероїдальної або циліндричної форми шапки із сукна, шовку, бархату і навіть парчі з дорогим хутряним облямуванням, з султаном із пір'я спереду, що тримався за допомогою аграфа (мал. 16 ж). Такою, зокрема, була й гетьманська шапка. У народі північної частини українських земель та серед горців Карпат взимку надівали і звичайний суконний тривух, тобто шапку-вушанку, підбиту й облямовану овчиною або яким-небудь іншим хутром (мал. 16 е). Типово українськими чоловічими головними уборами були капелюхи з широкими крисами, насамперед повсюдно поширений серед народних мас літній солом'яний бриль з широкими крисами й невисоким плоским або опуклим наголовком (мал. 16 з, и) і повстяний або кайстровий (фетровий) закарпатський капелюх з трохи загнутими догори крисами й досить плоским наголовком, прикрашеним стрічкою, а в святковому вбранні — ще й квітами, помпонами, пір'ячком і металевими бляшками (мал. 16 і). Кайстровий головний убір, схожий формою на капелюхи словаків та угорців, зустрічався у гірських лемків (мал. 16 ї).\nПостійними приналежностями чоловічого українського костюма були проста палиця, нерідко різьблена (у жителів Карпат — з топірцем замість набалдашника), і гаманець (часто з металевими бляхами, який прикріплювали до пояса або до плечового перев'язу) , де тримали кисет з тютюном, люльку, кресало та інші дрібниці. Коли одяг був з: кишенями (у шароварах, свитах та іншому верхньому вбранні, починаючи з XVII ст.), гаманцями не користувались.\nНа території, загарбаній польською шляхтою, українському населенню, за винятком козаків, заборонено було носити при собі зброю. Лише у карпатських горців (що були під владою Угорщини й Молдавії) зустрічалися підвішені до пояса ножі у шкіряних футлярах. І реєстрові, і запорізькі козаки завжди носили при собі зброю, насамперед східного типу шаблю, а запорожці, починаючи з другої половини XVI ст.— і пістолі, заткнуті за пояс. Похідне озброєння козаків складалося із списів, а з XVI ст.— і з довгоствольних рушниць (спершу з ґнотовими, а потім — з кремінно-ударними замками). Типово козацькою зброєю був і келеп, аналогічний клевцям або чеканам в інших країнах. Він являв собою сокирку з гострим, загнутим, як дзьоб, кінцем, насаджену на дерев'яну рукоятку 60—70 см завдовжки (мал. 12 д). Ця сокирка мала спільність із згаданою палицею-топірцем Закарпаття, яка називалася келефом. Основними регаліями (клейнодами) верховної гетьманської влади, встановленими ще наприкінці XVI ст., були булава і бунчук. Булава (мал. 12 г) — срібна позолочена куля, прикрашена насічкою, обідками й коштовними каменями, прикріплена на металевій або дерев'яній рукоятці завдовжки 60—70 см з металевими кільцями і набалдашником на кінці. Бунчук (мал. 12 е) в урочистих випадках завжди супроводжував гетьмана (його тримав генеральний бунчужний). Це чорна палиця 3 м заввишки, на верхньому кінці якої прикріплялася мідна куля, а під нею висіли кінські хвости (з частини волосся було заплетено шість кіс). Начальницьким жезлом козацьких полковників був пернач (мал. 12 в), аналогічний шестоперу в російських воєвод. Він мав срібну або залізну грушовидну голівку з вертикальними ребрами і виїмками та дещо коротшу, ніж у булави, рукоятку. Носили його за поясом. Єдиними чоловічими прикрасами були сережки, точніше одна сережка (у вигляді каблучки або півмісяця), яку іноді носили запорізькі козаки у вусі, персні на пальцях у дворян і козацької старшини, а також стародавні чоловічі браслети у гуцулів з тонких мідних ланцюжків або цупкої узорчатої тканини у вигляді коротких наручів (нараквиць), схожих на російські зарукавки.\nТеги: Древнерусский костюм Український одяг\n13 апреля 2011 11:04 | Ответов: 0\nЩо за братніх народів? Шо за пурга СССРівська?\nКоли Святослав греків воював, по московії ше пси не бігали!\nАфтар випий яду!\n13 апреля 2011 19:31 | Ответов: 0\nМені іноді здається що я ядом харчуюсь.\nВи в загалі-то статтю не читали. Бо тут стаття про одяг, а ви про політику та про політику\n8 июня 2011 22:23 | Ответов: 0\nСпасибі за статю)\nДуже цікава інформація і малюнки доречні))\n15 декабря 2011 21:27 | Ответов: 0\nПанове-браття, вгамуйте ся!)))\nНе знаю, хто розташував цього матеріала, але чоловік, вочевидь, просто скопіював текст з якоїсь радянської енциклопедії. Грунтовньої, поважної - так, це слід визнати (і, між іншим, подякувати "викладачеві" - тому, хто виклав))); але все ж радянської - з усіма випливаючими наслідками, на кшталт "...пов*язаний Український народ з вєлікім і магучім Російським народом...".\n"Викладач" матеріялу, вочевидь, просто не завдав собі клопоту здійснити літературну редакцію статті з метою видалити всілякий пропагандистський мотлох (про якого Андрій-сан так влучно висловився.))) Але ж то й справді клопіт! Я он, чого гріха таїть, не завжди "від і до" прочитую матеріали (самі по собі, на мою думку, вельми цікаві), котрі викладаю до електронних бібліотек\nонляйн. А тут не просто прочитати - а ще й відредагуй такого довжелезного текста!.. Так що, облишмо це, напевне, дослідникам нового покоління.)\nА "викладачеві" цікавого матеріалу - ще раз уклін і дяка!\n12 декабря 2016 21:23 | Ответов: 0\nДоброго дня. підкажіть, будь ласка, джерело цієї статті?\n21 декабря 2016 11:32 | Ответов: 0\nЦитата: nkuz kazak


Восени із Києва у Відень від €41 в два боки! Прямі рейси Laudamotion! :: Lowcost UA\nГоловна Авіаквитки Восени із Києва у Відень від €41 в два боки! Прямі рейси Laudamotion!\nВосени із Києва у Відень від €41 в два боки! Прямі рейси Laudamotion!\nНа сайті Laudamotion, а також материнської авіакомпанії Ryanair з’явилися дешеві квитки на прямий переліт із столиці України в столицю Австрії восени цього року! Отож, авіаквитки Київ – Відень – Київ можна забронювати за €41.4, а переліт в один бік вартуватиме вам €20.7!\nДешеві квитки можна знайти на різні дати у жовтні та листопаді цього року!\nLaudamotion (Lauda) – австрійська бюджетна авіакомпанія, засновником якої є легенда Формули-1 Нікі Лауда. В січні цього року власником 100% авіакомпанії став ірландський лоукостер Ryanair, і наразі квитки Lauda можна також придбати на сайті ірландців. В парку авіакомпанії 9 літаків Airbus A320 та A321, які виконують польоти по 38 напрямках. В 2019 році заплановано придбати ще 5 літаків Airbus A320-200. Нагадаємо, що авіакомпанія Lauda здійснила свій перший рейс із Києва у Відень 1 лютого, а в травні анонсовано новий напрямок із Києва у Штутгарт!\nПерельоти здійснюються п’ять разів на тиждень з Міжнародного аеропорту “Бориспіль” у Віденський міжнародний аеропорт “Швехат”:\nРозклад рейсів Laudamotion:\nКиїв – Відень пн, пт\nВідень – Київ пн,пт\nБагажні правила Lauda:\nАвіаквитки Laudamotion із Києва у Відень купуємо на сайті Lauda проте, ви також можете бронювати на сайті kiwi.com або в мобільному додатку авіакомпанії.\nСеред лоукост-авіакомпанії, у столицю Австрії із Києва та Харкова літає Wizz Air. Традиційна авіакомпанія Austrian Airlines здійснює регулярні прямі рейси із Києва, Львова, Дніпра та Одеси. Зі свого боку авіакомпанія Міжнародні авіалінії України літає у Відень з Києва, Львова та Одеси. Рекомендуємо звернути увагу на розпродаж квитків Aurstrian Airlines із Києва.\nТакож непоганим варіантом подорожі у Відень є переліт зі Львова в Братиславу, а далі автобусом FlixBus або RegioJet за €1 у столицю Австрії!\nЛоукост-авіаквитки Київ – Відень – Київ на сайті Lauda в жовтні:\nДешеві авіаквитки із Києва у Відень туди-назад у листопаді:\nЛоукост-квитки на переліт із Києва у Відень в два боки на сайті kiwi.com:\nПопередня стаття Знижка до 45% у Qatar Airways: екзотика з Києва від €362 у два боки!\nНаступна стаття Аеропорт Запоріжжя закривають на ремонт\nTop Tags Іспанія Ryanair Краків Туреччина Харків Київ Польща Одеса Німеччина Італія Запоріжжя Варшава Львів Wizz Air МАУ


Як скласти графік роботи сторожа |ЯкПросто\nЯк валити дерево\nЯк встановлювати драйвер мережевої карти\nЯк відрізнити самку від самця горбуші\nЯк правильно сидіти за кермом\nЯк влаштуватися працювати на радіо\nЯк перекинути файл з комп’ютера на комп’ютер\nЯк навчати нового співробітника\nЯк заповнювати звіт по персоніфікованому обліку\nЯк пробитися в люди\nЯк заповнювати журнал реєстрації господарських операцій\nЯк списати транспортні витрати\nЯк скласти графік роботи сторожа\nГрафік змінності розробляється відповідно до статті 103 ТК РФ. При працевлаштуванні співробітника знайомлять з графіком роботи, він вказується у внутрішніх правових актах підприємства і вноситься окремим пунктом в трудовий договір. У будь-який момент керівник підприємства може змінити графік змінності, але при цьому співробітник повинен бути попереджений за один місяць. До трудовим договором складається додаткова угода.\n- Постанова профспілки;\n- Внутрішні нормативні акти;\n- Бланк графіка;\nСкладайте графік роботи сторожів на кожний звітний період. Звітним періодом вважайте один місяць роботи. При складанні графіка враховуйте думку профспілкового комітету і самого співробітника.\nПри складанні графіка враховуйте статтю 94 ТК РФ. При цьому якщо у вашій організації розрахунок зарплати виробляється підсумованим обліком робочого часу за звітний період, то ви маєте право скласти будь-який графік. Наприклад, кожен сторож може працювати по 24 години, але при цьому після робочої зміни має бути не менше 48 годин відпочинку. Для безперервної охорони підприємства вам доведеться прийняти 3 сторожа.\nЯкщо ви встановили робочий графік 24 години роботи і 72 години відпочинку, то вам доведеться прийняти 4 сторожа.\nВстановивши графік по 8 годин, тобто тризмінний порядок роботи, 3 сторожа будуть охороняти підприємство за добу роботи. Кожен сторож згідно з трудовим законодавством може працювати не більше 6 днів на тиждень, тобто вам доведеться прийняти ще 1 або 2 змінних співробітників.\nМожете встановити 12-годинний робочий зміну. Згідно ТК при 12-годинному робочому дні робочий час не може перевищувати 40 годин на тиждень. Тобто законодавець дозволяє роботодавцю застосовувати будь-який графік роботи, головне щоб робота чергувалася з покладеним відпочинком, тривалість якого не може бути менше 42 годин на тиждень (стаття 110 ТК РФ).\nТакож враховуйте, що нічна зміна повинна бути коротше на 1 годину (стаття 96 ТК РФ). Тому якщо вона триває звичайне кількість часу, то крім виплати за роботу в ніч 20% надбавки, один перероблений годину ви зобов’язані оплачувати в подвійному розмірі.\nПеред неробочими святковими днями робочий час скорочуйте на 1 годину (стаття 95 ТК РФ). Якщо це зробити неможливо, то зайва година підлягає подвійної оплати.\nНе встановлюйте графік, де буде вказано дві зміни поспіль для одного співробітника без належних годин відпочинку (стаття 103 ТК РФ). Це означає, що якщо графік 24 години, то наступну добу повинні бути днем відпочинку. Якщо графік 8 або 12 годин, то лише у виняткових випадках можна продовжити зміну. Наприклад, якщо сторожа нікому змінити, якщо відбулися надзвичайні ситуації на підприємстві або техногенні катастрофи.\nЯкщо ви встановили тризмінну роботу, то щотижня зобов’язані чергувати зміни.


Запчасти для ЗАЗ VIDA купить в Киеве, Украине по лучшим ценам в интернет-магазине AT-EURO.COM.UA\nZAZ Vida / ЗАЗ Віда\nZAZ Vida - легковий передньопривідний автомобіль Запорізького автомобільного заводу, що випускається з 2012 року. Назва моделі «Vida» є інтерпретацією латинського слова «Перемога». На рідному ринку старт продажів моделі відбувся в березні 2012 року. ZAZ Vida є, по суті, добре знайомим Chevrolet Aveo першого покоління (рестайлінг). Таким чином, компанія ЗАЗ хотіла зберегти «народний» Авео на ринку, так як на той час вже продавалося друга, більш нового покоління цієї моделі. Від класичного Aveo ZAZ Vida відрізняється «шильдиками» на фальшрадіаторной решітці, дизайном рульового колеса, рівнем комплектації. Також для моделі ЗАЗ Віда передбачені інші ковпаки коліс.\nВ інтер'єрі ZAZ Vida не має практично ніяких відмінностей з Aveo. Матеріали обробки цілком хорошої якості, відмінна ергономіка, досить простора. На українському ринку пропонується тільки одна модифікація моделі з двигуном, об'ємом 1.5 л. Базова комплектація включає подушку безпеки водія, протитуманні фари, електроприводи передніх стекол і бічних дзеркал, кондиціонер, атермальне скління, центральний замок. Є аудіопідготовка з 4-ма динаміками для підключення аудіопристроїв.\nУкраїнський «Запорізький автомобільний завод» ЗАЗ спеціалізується на випуску легкових машин численних марок. Адміністрація фірми і основні цехи заводу знаходяться в місті Запоріжжя. У 1959 році на світ з'явився широко відомий «Запорожець» ЗАЗ-965, який за ціною був доступний радянським людям і користувався свого часу великим попитом. 1987 рік знаменний випуском легкових мікролітражок «Таврія», які у великій кількості з'явилися на дорогах Радянського Союзу. Одночасно в місті Мелітополі було організовано виробництво двигунів внутрішнього згоряння з охолодженням блоку циліндрів рідиною.\nНова віха в історії автомобільної компанії починається в 1998 році, коли Запорізький завод реформовано в ЗАТ «АвтоЗАЗ-Деу». Це спільне українсько-корейське закрите акціонерне товариство освоїло випуск легкого автомобіля «Таврія-Нова» та почало збирати з великих вузлів машини європейського класу - Nubira, Lanos, Leganza. Збірка проводилася в цехах Іллічівського заводу ГРП «ІЗАА». У 2004 році на ЗАЗ починається випуск російських ВАЗ-21093, ВАЗ-21099 і зарубіжних марок - «Ланос» (Т-150) і Опель Астра G. У 2005 році закінчується розробка Ланос-фургона, а на заводі ГРП «ІЗАА» починається випуск на базі TATA автобусів марки I-VAN. ЗАЗ в 2006 році придбав у Польщі автомобільний завод FSO Motor S.A., який експортував в Україну деталі для зборки ZAZ Lanos. Фірма АвтоЗАЗ-Деу випускає відомі марки автомобілів - Opel, Chery, Mercedes-Benz, Chevrolet, ZAZ і ВАЗ. Машини збираються або, спираючись на великі складальні комплекси, або, використовуючи повномасштабний конвеєр зі зварюванням і фарбуванням кузова.\nЗа підсумками 2007 року на автозаводі ЗАЗ випущено понад 200000 автомобілів. З причини низького попиту на ринку в 2008 році виробництво «Таврії» зупинено. У 2009-му році на виробничих потужностях ЗАЗ стартувала збірка південнокорейських автомобілів KIA - Cee'd та Sportage. Роком пізніше Запорізький завод освоює випуск нової моделі ZAZ Forza, створеної на базі Chery A-13. Взимку 2011 року з виробництва знята популярна «Славута» зважаючи на нерентабельність, викликаної зниженням попиту. У 2012 році модельний ряд ЗАЗ розширюється новим автомобілем ZAZ Vida (перелицьована версія Chevrolet Aveo).


Збільшуємо трафік, зацікавлюючи відвідувачів | SEO\nЯк збільшити відвідуваність сайту? Вічне питання... При цьому, в кожного свої вимоги до кількості унікальних відвідувачів, наприклад, одні вважають, що 40 відвідувачів в добу це прогрес, іншим потрібно не менше 200, а третім і 1000 здасться мало. Проте, мало хто з них замислюється про те, що чим більше уваги відвідувачів ви завоювали сьогодні, тим більше до вас їх прийдуть завтра. В будь-якому разі, нижче я привів декілька порад, як утримати відвідувачів на вашому сайті.\nПерш за все, уявіть себе на місці відвідувача. Якщо вам це складно зробити, попросіть свого друга (знайомого) відвідати ваш сайт і спостерігайте за кожним його рухом і питанням. Чи подобається йому знаходитися тут? Чи легко йому знайти потрібну інформацію? Чи повернеться він коли-небудь на ваш сайт знову без вашого прохання? Проводячи подібні тести і усуваючи недоліки (з точки зору відвідувачів) ви доб'єтеся більше успіху, ніж марно займаючи топові позиції в пошуковій системі за рахунок "синтетичної" розкрутки посиланнями.\nА тепер про те, як же все-таки зацікавити людей відвідувати ваш сайт? Ось декілька порад (вони дещо не в тому руслі, як ви могли би очікувати):\nВипадкових відвідувачів на сайті, як правило, не багато. Найчастіше до вас заходять ті, хто цілеспрямовано шукає який-небудь товар, послугу або інформацію. Контент вашого сайту повинен відображати вимоги відвідувача. Тому, краще контент написати для них, чим шукати міфічну оптимальну щільність ключових слів.\nЯкщо ви пропонуєте послугу або товар, то опис необхідно зробити ясним, аби за короткий проміжок часу можна було оцінити солідність фірми, її компетенцію, якість товару, гарантії і т. п. Контентом ви повинні утримати увагу відвідувача і спонукати зв'язатися з фірмою.\nКонтент - це король, як говорять співробітники пошукової системи Google. І вони мають рацію. Якщо навіть у вас розважальний сайт або блог, то ніщо не може так привернути увагу користувача (ні дизайн, ні кількість зовнішніх заслань або наявність ключових слів в тайтлі), як контент, цікавий та корисний.\n2. Грамотна навігація.\nВідвідувач зайшов на якусь сторінку вашого сайту, звичайно це головна сторінка. Найчастіше, коли відвідувачам цікаво, вони хочуть погортати більше сторінок, знайшовши додаткову цікаву (або корисну) інформацію (контент). У разі, коли навігація по сайту дуже проста, вони з більшою радістю “перегортають” ваш сайт, вже інтуїтивно розуміючи (або пам'ятаючи), де які розділи знаходяться.\nХто знає соціальну мережу Вконтакті, той напевно відмітив, як швидко можна переходити з розділу в розділ, від одного друга до іншого і так далі, вже не замислюючись, куди треба клацнути і де шукати потрібну інформацію. Пригадаєйте інші сайти, наприклад, багато хто використовує пошту від Яндекса або Google Mail. Навігація і управління поштою продумана, практично, до найдрібніших деталей. Великий успіх цих поштовиків саме в зручності їх використання (юзабельності). Що вам заважає продумати навігацію на сайті так, щоб вам самим можна було з ним швидко і приємно працювати?\nНезручна навігація по сайту відштовхує і якщо вона, до того ж, не підкріплюється якісним контентом, то не сподівайтеся, що відвідувачі довго затримуватимуться на вашому сайті або порекомендують його кому-небудь зі своїх знайомих.\n3. Юзабельність (юзабіліті).\nВ даному випадку я маю на увазі сукупність тих параметрів, які дозволяють використовувати ресурс максимально ефективно. Наприклад, наявність великої кількості банерів на сайті, "попапів" або "попандерів" заважає взаємодії користувача з ресурсом. Те ж саме стосується читабельного тексту, колірних вирішень, зручності розташування блоків і так далі. Про юзабельність написана безліч статей, їх можна знайти, наприклад, в Google, обов'язково ознайомтеся.\nЯкщо ви надаєте послуги, то відвідувача ніщо не повинне відволікати від того, що пропонується на сайті. Ви ж хочете затримати клієнта, а не втратити його?! Тому робіть все, що у ваших силах, для забезпечення більшої юзабельності сайту. Це починається ще з розробки дизайну і закінчується швидкістю завантаження сторінок.\nПригадайте сайти, які ви найчастіше відвідуєте. Пригадали? А тепер замисліться, чому ви повертаєтеся до них знову і знову? Що би ви могли взяти корсиного у них і впровадити у свій проект? Ні, це не контент -відповідь неправильна))\nОтже, ці три “кити” допоможуть вам гарантовано за 1-3 місяці істотно збільшити відвідуваність без використання спеціальних seo-технік.\nРаніше 25 найважливіших підказок для SEO | Пізніше 9 порад по створенню привабливого і SEO-оптимізованого web-дизайна\nКомментарии (6) на запись “Збільшуємо трафік, зацікавлюючи відвідувачів”\nІнформація просто повинна бути цікавою...\nОсь і буде трафік.\nЯк би все було так просто. На кожного бажаючого ділитися інформіцією тіє самої інформації не вистачить, в результаті всі роблять однакові сайти, копіюючи\_рерайтячи одні і тіж статті...\nНу так в чому проблема? Пиши сам.\nПисати про те що було вже 100 раз написано до тебе? Чи ти можеш щось нове запропонувати, справді унікальне і цікаве?\nякшо ти пишеш сам, а не копіюєш/перекладаєш - відповідно інформація в більшості випадків буде унікальною. Так, тема теж важлива, але на будь-яку тему будуть відвідувачі.\nУнікальною з точки зору ПС?\nУ більшості випадків немає сенсу власноруч з нуля писати 1001 статтю на тему "як збільшити трафік", хіба що є якийсь власний унікальний досвід, яким ти хочеш поділитися. Простіше скопіювати/відрерайтити/перекласти.\nПерепечатка любых материалов © 2013 без разрешения автора запрещена. | 4.14MB | 0.03Sec ad Google


Сьогодні важко уявити собі сферу діяльності, в якій би не використовувалися складові технічного регулювання – стандартизація, метрологія, сертифікація. Вони є надійною основою захисту прав споживачів та стабільного розвитку держави.\nВід професійної майстерності працівників вашої галузі залежить економічна стабільність держави, інтеграція країни до європейських стандартів, вирішення найважливіших соціальних завдань. Завдяки вашій пильності, високому професіоналізму, відданості справі, яку робите, ми, споживачі, впевнені, що неякісні товари не з'являться на прилавках закладів торгівлі.\nПереконаний, що і надалі ваші знання та досвід сприятимуть економічному розвитку нашої країни, підвищенню конкурентоспроможності вітчизняної продукції та будуть надійною запорукою належного рівня якості та безпеки життя українців.\nВ цей святковий день бажаю вам творчої наснаги, плідного розвитку, успішного втілення своїх ідей, благополуччя, міцного здоров’я, щастя та радості!


Алфея | Вікі Клуб Вінкс | Fandom\nАлфея — найпопулярніша школа для фей в чарівному світі Магікс. У цій школі викладачі магії вчать фей використання їх чарівництва. Вважається, що в Алфеї п'ятирічний курс навчання, проте в четвертому сезоні Фарагонда, кажучи з Роксі, згадала про 3-х роках. Учні школи в ній і живуть. Поряд з Хмарної Баштою і Червоним Фонтаном є однією з спеціалізованих шкіл, розташованих у вимірі Магікс.\nВ Алфеї вчаться всі діти королів, знаменитих фей і магів. В Алфеї є час для занять і різних випробувань.\nОдночасно в Алфеї вчаться 380 дівчат.\nФарагонда — Директорка Алфеї.\nГрізельда — Заступник директора з навчально-виховної роботи (завуч). Відповідає за дисципліну і алхімію. Спеціальність — «Магічне бойове мистецтво».\nПалладіум — Ельф, викладач природного магії (у другому сезоні — цілеспрямованих заклинань).\nВізгіс — Ексцентричний гном. Він викладає Метаморфосімбіоз, тобто науку про те, як перетворювати одну річ в іншу (в тому числі і себе в інших істот). Також брав участь у захисті Алфеї від Трікс. Вперше з'являється у другій серії першого сезону «Ласкаво просимо в Магікс». Працював у школі ще при директрисі Мавіллі.\nАвалон — Викладає Магіфілософію, з'єднання чарівництва і філософії, феям Алфеї. Він також паладин. Вперше з'являється у п'ятій серії другого сезону «Чарівні пута». Виявляється темним клоном справжнього Авалона, який з'являється у двадцять третій серії другого сезону «Час правди».\nДю Фор — Викладач хороших манер та етикету. Найімовірніше, має силу дощу або поезії. Наймолодша і наймодніша з усіх вчительок. Дю Фор захоплюється музикою і віршами, навіть трохи співає і дуже любить рими. Судячи з усього, улюбленою ученицею Дю Фор є Стелла, так як вони обидві небайдужі до моди. З викладеного вище подій серіалу, Дю Фор досить соромлива і часом полохлива, але відрізняється добродушним характером.\nОфелія — Шкільна медсестра в Алфеї, працює в лазареті школи. В її обов'язки входить контроль за здоров'ям учениць і при необхідності лікування (звичайне або магічне). Офелія не тільки лікар, а й справжній любитель ботаніки. Флора завжди звертається до неї за цінними порадами, що стосуються вирощування квітів.\nБарбатея — Бібліотекар Алфеї. Завжди дуже строга і точна. Заради книг готова майже на все, однак має алергію на пил. Барбатея настільки культурна, що здається, ніби культура вбудована в її ДНК. Ненавидить пил до тремтіння, що показано в коміксі «Король Ніхто»: Барбатея просить Музу, що допомагає їй в бібліотеці, прибрати пил, і тут же тікає геть. У першому сезоні Барбатея допомагає Блум за допомогою своєї бібліотеки знайти інформацію про німфу Дафну.\nСфоклія — Шеф-кухар на кухні Алфеї. В його обов'язки входить, щоб все студентки і вчителі були нагодовані смачною і корисною їжею. Відкидає будь-яку магію при готуванні, справедливо вважаючи, що тільки їжа, приготовлена своїми руками, буде найсмачнішою і найкориснішою. Дуже прискіпливо стежить за тим, як чергові по кухні студентки готують різні страви. Сфоклія говорить з акцентом, іноді неправильно схиляє слова. Ймовірно, він прибув з Франції, про що говорить і звернення «маестро».\nКонкорда — Піксі, хранителька Кодексу Алфеї, пов'язана Узами з Архівом. Конкорда сувора, але справедлива і добра. Вона відрізняється великою мудрістю і спокоєм. Їй зовсім не подобаються ті, хто не поважає місце, де вона живе і працює. Конкорда знаходиться в хороших відносинах з Фарагондою, з якої любить розмовляти. У Конкорди є сестра — Діскорда, яка стала Піксі-берегинею Хмарної Башти для того, щоб протиставити себе Конкорді, серйозної і мудрою.\nБългарски Català Čeština Deutsch English Esperanto Español Français Galego Magyar Italiano Nederlands Occitan Polski Português Português do Brasil Română Русский Српски / srpski


% Однією з базових складових високої результативності занять в тренажерному залі є графік тренувань, складений правильно і виконується без будь-яких послаблень. Існує ряд правил, яким при цьому необхідно слідувати.\n% Статті за темою «Як скласти графік тренування» %\n% Як скласти тренувальну програму %\n% Як побудувати тренування %\n% Інтервальні тренування: спортивний мікс для краси і здоров'я %\n% Існує два види тренінгу - на набір м'язової маси і на її скидання. Ваш графік тренувань повинен будуватися, виходячи з того, що для вас в даний момент пріоритетно - набрати м'язову масу або ж скинути зайву вагу. Вправи для набору маси мають середню кількість повторів і підходів, але виконуються з важкими і наближеними до важких ваг. Вправи ж для скидання маси увазі велику кількість повторів і підходів з легкими вагами, а також аеробні тренування. Аеробні тренування необхідні для досягнення максимального ефекту.%\nНезалежно від мети вашого тренування, необхідно пам'ятати про низку зв'язок між групами м'язів, які ви можете використовувати, тренуючи за один день одну велику і одну малу групу м'язів. До цих зв'язкам ставляться груди-трицепс і ноги-прес. При виконанні вправ на велику групу м'язів мала задіюється наполовину, що дозволяє якісно її опрацювати у другій частині тренування. Також можна виділити зв'язку з двох малих груп м'язів, а саме, плечі-біцепс.\nОсновою результативності обраного вами графіка є правильно розставлені по тренуваннях навантаження на різні групи м'язів, а також розрив між тренувальними днями. Існує базове правило, що забороняє тренувати ноги і спину при розриві між тренуваннями менш ніж два дні. Справа в тому, що при важкому тренінгу ніг спина задіюється настільки сильно, що виконання вправ для неї на наступний тренувальний день може призвести до перетренованості або до травми. Оптимальними є тренування день через день за наступною схемою:\nПерший день - ноги і прес.\n% Другий день - груди і трицепс.\n% Третій день - спина.\n% Четвертий день - плечі і біцепс.\nНастільки довге розриви між тренуваннями, а також опрацювання максимум двох груп м'язів в день обґрунтовані тим, що при якісного опрацьовування саме цей час є необхідним для відновлення. Існує ймовірність того, що до тренування або під час неї ви відчуєте що тренируемая група м'язів ще не відновилася до кінця. У цьому випадку слід скасувати тренування і перенести її на наступний день.\nТеги: графік, тренування, складання\n% Красиві стрункі ноги - мрія кожної жінки і предмет зітхання кожного чоловіка. Як домогтися стрункості цієї спокусливої частини жіночого тіла, якщо у вас в запасі не так багато часу?\n% Статті за темою «Як зробити стрункими ноги за тиждень» %\nМалорухливий спосіб життя, порушення повноцінного харчування і сидяча робота день за днем перетворюють мрію про струнких ніжках в нездійсненну. У якийсь момент може здатися, що допомогти вам зможе тільки диво. Але ваше прагнення до краси і бажання стати володаркою струнких ніг набагато сильніше казкової чарівної палички, тому що воно завжди з вами і здатне зробити мрію реальністю.\nЯкщо ви усвідомили, що для стрункості ніжок готові прямо зараз звернути гори, то не поспішайте сідати на сувору дієту або оголошувати голодування. По-перше, це не допоможе зробити більш тонкими повні ноги, а по-друге, ви ризикуєте порушити обмін речовин, ніж збільшите своє становище. Раціон вашого харчування повинен бути збалансований!\nАле ключ до стрункості ваших ніг - це фізичні вправи, які ви можете виконувати в домашніх умовах. Роблячи їх регулярно, по 2 рази на день, вже на другий тиждень ви зможете побачити результат своєї праці.\n1.Для цієї вправи вам знадобиться стілець (або відкриті двері) і низька лава. Стати рівно, ноги на ширині плечей. Візьміться руками за спинку стільця або за обидві ручки відкритих дверей і починайте повільно сідати так низько, щоб торкнутися попою лавки. Сідати не треба - торкнувшись, повільно починайте підйом. При присіданні і підйомі рахуйте до 10. Повторіть вправу 5 разів.\n2.Лягте на бік, зігнувши нижню ногу в коліні, і упріться протилежною рукою об підлогу. Друга рука буде підтримувати вашу голову. Рахуючи до десяти, повільно підніміть верхню ногу від підлоги приблизно на 80 градусів. Опускайте ногу також повільно, рахуючи до 10. Вправа повторити 5 разів.\n3.Для цієї вправи вам знадобиться лавка висотою 30 см, або інша опора подібної висоти, а також утяжелитель вагою 0, 5 кг. Закріпіть утяжелитель на правої гомілки. Встаньте прямо, потім нахиліться вперед і вниз так, щоб спертися руками об лавку. Порахувавши до 10, повільно піднімайте ногу з обважнювачів, згинаючи її в коліні. Опускайте ногу, також повільно рахуючи до 10. Зробіть вправу по 5 разів для кожної ноги.\n4.Встаньте обличчям до стіни, візьміть рушник, скрутіть його валиком і покладіть під ступні. Спираючись долонями об стіну, повільно підніміться на носочки, рахуючи до 10. При цьому ваші п'яти повинні торкнутися валика. Потім знову порахуйте до 10 і поверніться у вихідне положення. Повторіть вправу 5 разів.\nДодатково для стрункості ніг можна виконувати вправу, зване «Ходіння на сідницях». Ця вправа не тільки робить лінію ваших ніжок більш підтягнутою, але і коригує форму сідниць, роблячи їх більш привабливими і пружними.\nЩоб виконати цю вправу, досить сісти на підлогу, витягнути ноги і почати «ходити на сідницях», рухаючи ноги вперед, а потім назад. Робіть вправу, починаючи з 100 кроків туди - назад. Поступово збільшуйте кількість кроків.\nДоповнивши фізичні вправи процедурою антицелюлітного обгортання і масажу, ви прискорите процес вдосконалення ваших ніг. І дуже скоро побачите чудовий результат.\nТеги: нога, тиждень, сідниця, вправа, стрункість, ходіння\n% Другим етапом, наступним за етапом набору маси, є скидання зайвого жиру, супроводжуваний незначним зменшенням чистої м'язової маси. Це необхідно для досягнення максимального рельєфу. Для зменшення м'язової маси ніг використовуйте ряд простих дій.\n% Статті за темою «Як зменшити м'язи на ногах» %\n% Як зменшити обсяг литкових м'язів %\n% Як накачати м'язи %\n% Принцип дій, спрямованих на зменшення м'язової маси, гранично простий - необхідно максимально урізати кількість білка, що надходить в організм, а на тренуваннях використовувати велику кількість повторів і підходів з середнім і легким вагою. Також показано велику кількість аеробних вправ, спрямованих на зниження маси тіла і зміцнення м'язів.%\nВаша тренування повинна починатися і закінчуватися з бігової доріжки або тренажера «велосипед». Використовуйте режим «спалювання жиру» або, в разі його відсутності, «рваний» ритм - поєднання середніх і легких навантажень. Максимальний час, проведений за все тренування на тренажерах, має дорівнювати сорока хвилинах, мінімальне - тридцяти.\nВикористовуйте такі вправи, як присідання, вправи на машині для жиму ногами, а також на тренажерах для згинання та розгинання ніг. Використовуйте легкі і середні ваги, спираючись на швидкість виконання вправ, а також на кількість повторів - від п'ятнадцяти до двадцяти.\nВиключіть зі свого раціону продукти, що містять велику кількість білків і жирів. Для максимального ефекту ви можете використовувати будь-яку низькокалорійну дієту. Оптимальним варіантом є фінікова дієта - ви будете вживати стільки вуглеводів, скільки необхідно для нормального проведення тренувань.\nВикористовуйте аеробні вправи. Запишіться на курси аеробіки, степу або фітнесу. Чим більше часу ви будете проводити за заняттями, спрямованими на спалювання калорій і посилення витривалості, тим швидше буде досягнутий результат. Пам'ятайте, що максимально швидкого ефекту ви досягнете лише в разі дотримання всіх вищеперелічених умов.\nТеги: маса, нога, м'яз, зменшення


Розробки занять підготовчих курсів для майбутніх першокласників\nЗнайомство з дiтьми\nМета:вчити творчо мислити, далі вчити класифікувати предмети, розвивати зорове сприйняття та уважність,\nМета:розвивати фонематичний слух, зорове сприйняття, наочно-образне мислення, підвищувати рівень саморегуляції під час виконання письмових дій.\nМета:вчити дітей творчо мислити, аналізувати предмети, їхню структуру; розвивати логічне мислення та саморегуляцію.\nМета:розвивати асоціативне мислення, репродуктивну уяву, логічне мислення та саморегуляцію; виховувати самостійність, акуратність.\nМета:формувати системне бачення світу, просторові уявлення; розвивати вміння орієнтуватися на аркуші паперу, логічне мислення.\nМета:вправлятися у прямій та зворотній лічбі, розвивати зорове сприйняття, пам'ять, образне мислення.\nМета:розвивати увагу, кінестетичні відчуття; вчити описувати предмети, їхнє призначення, суттєві ознаки; розвивати наочно-образне мислення та зорову пам'ять.\nМета:розвивати зорову пам'ять та логічне мислення, творчу уяву; вправлятися в умінні робити умовиводи; виховувати впевненість у собі.\ninfopedia.su Все материалы представленные на сайте исключительно с целью ознакомления читателями и не преследуют коммерческих целей или нарушение авторских прав. Обратная связь - 44.192.10.166 (0.064 с.)


Олія мускатного горіха - ефірне | Косметика Фіто - fito.co.ua\nМускатного горіха ефірне олія 5 мл\nОлія мускатного горіха - Аптека трав\nОлія мускатного горіха - ефірне. Косметика Фіто. Усуває тремор, нівелює наслідки стресових ситуацій і конфліктів. Усуває істерію, депресивні стани. Стимулює ділову активність, підвищує ККД інтелектуальної діяльності, продуктивність і ємність пам'яті. Розвиває інтуїцію. Зміцнює, стимулює зростання, регенерує ростковую зону волосся, ефективно при алопеції, випаданні, пошкодженні волосся. Сприяє ліфтінгу і омолодженню шкіри, усуває в'ялість. Антицелюлітна, біомассажное засіб - робить тіло пружним. Володіє фунгіцидною дією.\nНадає спазмолітичну, бронхолітичну, пом'якшувальну дію при катарах органів дихання. Підвищує еластичність бронхо-легеневого апарату. Підсилює продуктивність гемолімфодінамікі, стимулює мікроциркуляцію. Кровоспинний засіб при носових кровотечах, травмах. Усуває неприємний запах з рота. Ефірна олія Мускатний горіх усуває біль, набряклість, запалення при артритах, міозитах, остеохондрозі, невритах, невралгіях. Усуває тугоподвижность суглобів. Ефективно при дисменореї, гіпер- і гіпоменорее, клімактеричних проблемах. Підвищує потенцію. Еротичний стимулятор.\nЗагальноприйнята назва: Мускатний горіх.\nЛатинська назва: Myristica flagrans.\nМетод отримання: ароматичне олія отримують з плодів методом парової дистиляції.\nЗастосування: ефірна олія мускатного горіха використовується як в чистому вигляді, так і в композиції з іншими ефірними оліїми (лаванди, лавра, кориці, лиметта, апельсина) - комплементарними ароматами.\n* догляд за волоссям;\n* Догляд за зрілою шкірою;\n* Імпотенція, подагра;\n* Неврити, невралгія;\n* Кашель, бронхіт;\n* Грибкові захворювання;\n* Апатія, істерія;\n* Кровоточивість ясен.\nДогляд за шкірою: збагачення косметичних препаратів: 2-3 краплі олії (композиції масел) на 15 г основи (1-2 ст. Ложки).\nРозтирання: змішати 5-10 крапель олії мускатного горіха з 10 мл олії авокадо.\nВанни: 2-3 крапель олії змішати з 30-60 г емульгатора (сіль, сода, мед, піна для ванн, вершки, висівки і т.д.) і додати в наповнену ванну.\nКомпреси: 3-4 крапель в воду або олії (100-200). Накласти пов'язку на 10-40 хвилин.\nПолоскання 2-3 краплі на 200 мл теплої води.\n* Гарячі інгаляції: 1-2 краплі.\nВідчуття: при нанесенні на шкіру - холодну печіння протягом 3-4 хвилин. Реакція природна.\nПротипоказання: не застосовувати при надмірно нервовій збудливості, вагітності, стежити за дозуванням. Індивідуальна непереносимість.\nИзбавляет от свежих растяжек\nМне удалось избавится от свежих растяжек, каждый день я делала массаж разбавив мускатное масло в оливковом.\nТеги: квiта, олiя, эфiрна, эфiрне, олія, мускатного, горіха, аптека, трав, олія, мускатного, горіха


Прослизання ордерів на біржі Форекс походить від англійської аналога терміну «Slippage» і являє собою різницю між бажаною ціною укладення самої угоди і ціною фактичного її виконання.\nПрослизання ордерів при цьому може мати як від'ємне, так і позитивне значення – все залежить від виду позиції та напрямку тренда. У чому ж причини такого явища, що це таке в принципі і як цього уникнути, ми сьогодні і розглянемо.\nПрослизання ордерів на Форекс, з'ясовуємо що це таке? Приклад ситуації ринкового прослизання\nПрослизання ордерів на біржі, що це таке? Для того щоб зрозуміти всю суть такої події, як прослизання ордерів, простіше за все розглянути на прикладі, як відкривається конкретний ордер. Припустимо, що у Вас з'явилася можливість придбати фінансовий інструмент за ціною 1,0607.\nВи активуєте «купити» і бачите, що угода чомусь здійснилася за іншою ціною – 1,0610. Інакше сказати, різниця ціни, по якій Ви купували і фактичною ціною придбання, склала 3 пункту. Якраз ці 3 пункти, втрачені Вами під час вчинення цього правочину і є прослизанням.\nЗвідси можна зробити висновок, що прослизання ордерів на Форекс, це пряме виконання угоди але за ціною, яка відрізняється від зазначеної трейдером під час установки ордера.\nЯк говорилося на початку, прослизання ордерів на Форекс, може мати на увазі як позитивне значення, коли ордер буде виконаний за більш вигідною для Вас ціною, але й негативне, як у наведеному нами прикладі. Воно може відбуватися як на рахунках типу (STP, NDD і ECN), так і бути присутнім на рахунках такого типу, як «Standart».\nВ цілому прослизання ордерів на біржі, це нормальна ситуація, при якій ведеться торгівля. Просто необхідно знати, що це таке і як все таки цього уникнути. Про що ми і розповімо далі.\nПричини виникнення ринкового прослизання ордерів. Що відбувається в період виставлення ордера?\nОтже, що це таке – ринкове прослизання, ми розібрали. Але щоб відповісти на питання: «Як цього уникнути?», необхідно з'ясувати причини виникнення даного процесу. Прослизання ордерів на біржі, є результатом прямого ринкового виконання, яке в свою чергу являє собою цілу чергу, складається з заявок та ордерів на продаж і купівлю.\nЩо ж відбувається у момент виставлення ордера, наприклад, на покупку?\nУявіть собі, так званий «Стакан». Трейдер збирається відкрити позицію на покупку, в той час як ще є такі пропозиції: 50 лотів за ціною 1,3146, 100 лотів за 1,3145 і так далі.\nТрейдер вирішує придбати за ціною 1,3146 і активує функцію «Купити». Але на Форекс він не один такий і на цю позицію може бути величезна кількість заявок, тому дані 50 лотів швиденько розійшлися серед інших покупців. Виходить, що з причини великого попиту на цю ціну, для нас цього лота не вистачило. Але брокер «не бачачи цього», пропонує нам нову ціну – 1,3147, з якою можна погодитися і купити, або при рахунку з виконанням (STP, NDD і ECN) навіть не потрібно згоди. Ось і виходить, що ми беремо позицію з менш вигідною ціною.\nПри цьому запам'ятайте, що якщо лотів і за цією ціною нам не вистачить, то почнуть надходити пропозиції з наступними, ще менш вигідними цінами: 1,3148, 1,3149, 1,3150 і так далі.\nВиникнення таких ситуацій пов'язано з попитом і пропозицією і вказує на наявність ліквідності або на її відсутність, тому первинною причиною прослизання ордерів на біржі, прийнято вважати саме ліквідність.\nІснує також така вагома причина прослизань ордерів на Forex, елементарні технічні проблеми. До таких причин належать:\nслабка швидкість Інтернету,\nмережеві затримки між серверами і торговими терміналами трейдерів,\nа також постачальниками ліквідності і агрегатором.\nТакож, прослизання ордерів на Форекс може траплятися внаслідок роботи недобросовісних брокерів, але технічно зробити це дуже важко, а солідні компанії, що дорожать репутацією, таким не займаються.\nПрослизання ордерів у Форекс трейдингу – як цього уникнути?\nОтже, що це таке – прослизання ордерів, і з яких причин це відбувається, ми з'ясували. Тепер давайте розглянемо, як цього уникнути. Почнемо з технічної сторони питання. Першим ділом Вам необхідний якісний і швидкий Інтернет. Відразу відзначимо, що на відміну від Wi-Fi, дротове з'єднання більш стабільне і якісне.\nЩоб прискорити роботу Інтернету, при початку роботи в терміналі, відключіть всі програми, які використовують мережу (вайбер, аську, скайп, торрент і тому подібні). Якщо торгівля ведеться за допомогою радників, то необхідно щоб VPS сервер був розташований якомога ближче до брокера.\nУникнути прослизань, можна шляхом налаштування торгового терміналу. Коли Ви активуєте вікно нового ордера, там відкривається параметр — використання максимального відхилення від заочно запитуваної ціни.\nТут Ви можете вибрати в пунктах максимальне допустиме значення. По ідеї, при відміну ціни на більшу величину від встановленої в цьому параметрі, ордер виповниться не має.\nЯк відкладені ордери допомагають запобігти прослизання?\nПрослизання ордерів на біржі можна запобігти за допомогою лімітних, відкладених ордерів. Поділяють їх за видами:\nі лімітних, «Buy Limit»\nНагадаємо, що відкладені ордери «Stop» виставляють з розрахунком пробою і активації відкладених наказів, а ордери «Limit», використовують з метою входу в ринок під час відкату за найкращими цінами. Також? є і принципова різниця виконання даних ордерів. Так при виставленні ордерів «Buy Stop» і супутнього «Sell Stop», вони фактично активуються лише в той момент, коли до них дійде ціна.\nА коли виставляються «Buy Limit» і супутній «Sell Limit», то вони на ринок відправляються заздалегідь і мають більше ймовірності того, що здійсняться саме за зазначеною трейдером ціною.\nВиходить, що ордера «Limit», як би бронюють для трейдерів певну ліквідну частину, але при одній умові, що тип їх рахунків має вихід на міжбанк. Відразу відзначимо, що навіть використання подібних ордерів може не врятувати від прослизання, але ймовірність його виникнення зменшується в рази.\nНаступний момент, який може допомогти уникнути прослизання ордерів на біржі Форекс, це торгівля на великих часових інтервалах.\nПриміром, ті, хто торгує на хвилинних графіках, помічають навіть прослизання ордерів на 1 пункт. Ті ж, хто займається торгівлею на денних графіках, можуть не помітити навіть прослизання в 5 і більше пунктів. Тому зробити проблему прослизання ордерів практично несуттєвою можна перейшовши працювати з більш високими тайм фреймами.\nНу і на закінчення, фахівці дають ще одна порада, виконання якого допоможе уникнути такого явища як прослизання ордерів на Форекс – не торгуйте на новинах. Пов'язано це з проблемою ліквідності (однією з основних причин виникнення проковзування). Вже не раз помічалося, що проблеми з ліквідністю виникають саме на виході яких-небудь важливих новин (виступи політиків, голів Центробанків, економічна звітність і так далі).\nЗ цієї причини, щоб уникнути прослизання, рекомендовано приблизно за 30-40 хвилин до публікації важливої новини та 30 хвилин після її публікації, торги не вести. Так Ви можете виключити проблему з ліквідністю і як наслідок з прослизанням.\nПричина прослизань і 6 способів боротьби з цим


"Наречені" учасниці "Модель XL" позбудуться власних комплексів у новому випуску реаліті - Гламур - TCH.ua\nГламур 25 вересня, 13:50\nНа моделей plus-size чекає одразу три випробування.\nЩовівторка на телеканалі "1+1" глядачі можуть поспостерігати, як дівчата розміру plus-size борються за головний приз реаліті проекту "Модель XL".\nТак у новому випуску на учасниць чекає одразу три випробування, під час яких їм потрібно буде повністю перевтілитися у нові образи, а також позбутися важких спогадів та власних комплексів.\nТак, із першими складнощами дівчата зустрінуться одразу ж під час поселення у "будинок моделей", а боротьба за місце в кімнаті ледь не змусить одну із найяскравіших учасниць кастингу покинути проект.\nПісля цього конкурсантки спробують лишити в минулому невдачі та поразки під час випробування "Перевтілення". Їм доведеться згадати всі образи та біль, написати на сукні найболючіші слова, які їм говорили, а під час фотосесії розірвати її та спалити. Так, під час випробувань одна із конкурсанток Наталія Петрик зізналася, які приниження з боку своїх однокласників у шкільні роки вона пережила.\n"Уявіть, через що мені довелось пройти у шкільні роки: на випускному хлопець, який мав бути моєю парою, вирішив прийти на вечірку один і розказував усім про те, що я надто товста для нього. Весь випускний я провела в сльозах, такого приниження я раніше не відчувала", - зі сльозами розповіла дівчина.\nПісля проходження випробування суддя проекту, актор Богдан Юсипчук, який нещодавно розповів про стосунки з учасницями проекту, поділився нововведенням цього сезону: кожного тижня журі буде призначати одну з дівчат, яка вестиме блог із дому моделей і показувати реальне життя учасниць.\nТакож цього випуску учасницям проекту доведеться дефілювати у весільних сукнях та впоратися із невгамовними "гостями весілля". За результатами усіх випробувань судді вирішать, кому із дівчат доведеться покинути проект.\nНагадаємо, Богдан Юсипчук разом з Катериною Осадчою, Андре Таном та Тетяною Мацкевич щовівторка о 21:30 на телеканалі "1+1" в проекті "Модель XL" шукають красивих та пишних дівчат, які можуть стати українськими моделями plus-size та зламати стереотипи жіночої краси.


Целюлозна плівка 480 мм — купити в Україні\nТовари для копчення Оболонки Целюлозні Целюлозна плівка 480 мм\n3 метри 24 грн\n200 метрів 1,240 грн\nЦелюлозні плівки - димо, волого, газопроникний матеріал, застосований для формування ковбасних і делікатесних виробів.\nДля виготовлення цієї плівки використовують сировину рослинного походження (целюлозу з деревних порід дерев, бавовни та ін.) З високим ступенем очищення. На відміну від білкових плівок целюлозні можуть витримувати температурні режими (до 100 ºС), що забезпечує отримання добре провареного продукту.\nПлівка не має властивість термосклеювання і не містить покриття. До переваг плівки відноситься:\nвідмінна проникність і блиск;\nвисока паро- та димопроникність, хороший захисний бар'єр для смаку та аромату;\nмає антистатичні властивості, легко відривається, перешкоджає осадженню конденсату;\nЦелюлозна плівка призначена для вистилання форм, в яких виготовляються м'ясні хліба, шинки у формах і різні делікатеси. Також їх рекомендується застосовувати для формування делікатесів в сітці (через аплікатори). В цьому випадку сітка не буде злипатися з продуктом, що значно полегшить зняття сітки споживачем.\nШирина рулону - 480 мм


Головна » Наглядова діяльність» Державні регіональні інспекції з ядерної та радіаційної безпеки» Центральною інспекцією з ядерної та радіаційної безпеки (на правах самостійного управління) за період з 01 грудня по 29 грудня 2018 року проведено 1 інспекційне обстеження та 2 планових інспекційних перевірки\nЦентральною інспекцією з ядерної та радіаційної безпеки (на правах самостійного управління) за період з 01 грудня по 29 грудня 2018 року проведено 1 інспекційне обстеження та 2 планових інспекційних перевірки.\nПроведено інспекційне обстеження Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Томографії» (Дніпропетровська область, м. Дніпро), яке використовує пристрої, що генерують іонізуюче випромінювання. За результатами інспекційного обстеження встановлено наявність умов для проведення заявлених видів діяльності з використання ДІВ, надані позитивні висновки про можливість внести зміни до ліцензії.\nПроведено планові інспекційні перевірки:\n- Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО СЕРВІС Україна ДН» (Дніпропетровська обл., м. Дніпро), яке використовує пристрої, що генерують іонізуюче випромінювання, у діагностичній радіології.\nЗа результатами перевірки встановлено: стан забезпечення радіаційної безпеки при здійсненні діяльності з використання ДІВ у цілому задовільний;\n- Колективного підприємства «ДНІПРОСАНТЕХМОНТАЖ» (Дніпропетровська обл., місто Дніпро), яке використовує пристрої, що генерують іонізуюче випромінювання, у промисловій радіографії.


Кравчук: зрив підписання Угоди з ЄС стане для України ганьбою - BBC News Україна\nКравчук: зрив підписання Угоди з ЄС стане для України ганьбою\nПро це він сказав в ефірі програми "Шустер Live" на телеканалі "Інтер" 1 листопада.\nПан Кравчук підкреслив, що зараз вирішується питання майбутнього України, і було б безвідповідально перекреслити європейські перспективи цілої країни через долю однієї людини.\nКравчук нагадав, що європейські прагнення України ускладнили відносини з Росією.\n"Росія хоче поставити Україну "на коліна". Це очевидно. При чому допускає в цьому випадку неприйнятні, з погляду міжнародного права й відносин, форми й методи впливу", - вважає він.\nУ зв'язку із цим він підкреслив, що Україні не можна зволікати з підписанням угоди про асоціацію з ЄС у листопаді на саміті "Східного партнерства".\n"Уявіть собі ситуацію - не підписали угоду... Ми знаємо, яке сьогодні життя у світі. Не буде вона (Україна) позаблоковою. Що робити Україні? Іти до Росії?... (Тоді) не треба було починати гратися з Європою", - додав Кравчук.\nМайбутнє України в руках Януковича, - тижневики\nВирішення "питання Тимошенко": остання дата - четвер


Як зробити каналізацію |ЯкПросто\nНайпоширеніші способи створення каналізації у приватному будинку — це вигрібна яма, септик або фільтруючий колодязь. Що з цього зручніше — вирішувати вам.\nВигрібна яма — це найдешевший варіант. Монтувати її дуже просто, використовуючи при цьому мінімум навичок та засобів. Щоб розрахувати необхідний обсяг вигрібної ями, помножте підлогу кубічних метра на кількість членів сім’ї. Тобто, якщо у вас в сім’ї 5 чоловік, то обсяг вигрібної ями повинен бути не менше 2,5 кубометрів. Закладають її з таким розрахунком, щоб верх ями знаходився в 1 метрі від поверхні землі. Саме на цьому рівні до неї відводиться каналізаційна труба. Щоб уникнути попадання фекальних мас у грунтові води, необхідно вигрібну яму ретельно ізолювати. Для цього стіни ями викладаються цеглою або бетоном, зверху покривають шаром бітуму. Щоб зробити перекриття вигрібної ями досить накрити її обробленими бітумом дерев’яними листами і засипати землею. У цьому перекритті обов’язково зробіть люк для відводу вмісту, так як її треба регулярно спустошувати. Природно розташовуватися ця яма повинна в місці, доступному для під’їзду спецтехніки.\nСептики мають ряд переваг в порівнянні з вигрібними ямами. По-перше, вони не потребують регулярного очищення, по друге, служать вони не в приклад довше вигрібної ями. Найпростіше септик влаштувати з бетонних кілець. Його корпус ретельно ізолюється бітумом. Обсяг секції септика повинен бути не менш ніж в 3 рази більше добового споживання води. Від будинку до септика має бути не менше 20 метрів, так як всі вступники в септик каналізаційні стоки потрапляють після освітлення через дренаж прямо в грунт. Чистять септик 1 раз на рік, при цьому вміст септика можна використовувати як мінеральних добрив.\nФільтруючі колодязі ставлять у тих будинках, де дуже невеликі витрати води — не більше 1 кубометра. Круглий колодязь при цьому має габарити 2,5 м в глибину і 2 метри у ширину. Природно корпус колодязя також герметизується, як і у випадку з вигрібною ямою і септиком. На дно колодязя укладають 1 метр гравію, шлаку, щебеню, словом будь-якого будівельного матеріалу, який може служити фільтром. Умови для розміщення фільтруючого колодязя наступні: він не повинен бути поблизу водозабору, а також його дно повинно бути вище рівня грунтових вод на метр. Там де грунтові води близько до поверхні встановлювати такий колодязь небажано.