X (ікс) - Реферати статті публікації - BoBines- bobines.info\nКонкретна належність X (ікс) до постмодернізму включає в себе об'єднання або модифікацію давніх звичаїв у події, які є "новими", хай навіть лише за конкретних обставин, за яких вони відбуваються. На початку XX ст. X здебільшого розглядається як позначення невідомої кількості чи посилання на факти невідомі або приховані, неправильні або заборонені. У 1980 — 1990-х pp. це застосування поширилося на популярні контексти з давніх анклавів науки або сумнівного мистецтва. Вони репрезентують зміщення від алюзії на щось невідоме до ілюзії чогось непізнаванного. Таким чином, X стає показником значення, яке більше не може бути назване, та й не могло бути назване на початку. Поєднання в ньому невідомого й непізнаванного знаходить собі місце в окремій стилізації невизначеності, регресу та містицизму.\nX довгий час застосовувався як одиничний лінгвістичний означник: комбінація граматичної одиниці (морфеми) та одиниці письма і/або звуку (графема/фонема). Його загадкова форма (косий хрест) дійшла до нас із мовної праісторії, і саме ця форма, як і її алфавітний статус, сприяли широкому застосуванню цього знака в мас-медіа 1990-х pp. У єгипетській та критській ієрогліфіці та в давньому фінікійському письмі форма X у різних контекстах асоціювалася з божеством, дарами, підрахунком або позначками. Від грецького chiasmus χ, із його не зовсім ясним походженням, до латинського X їхній зв'язок із давніми логограмами зберігається. Перехрестя людського та божественного, чоловічого і жіночого, іманентного й трансцендентного, земного і неземного пов'язувалося з традицією хреста, від Китаю й Індії до Західної Африки та Мексики. Це знаходило свій вияв у формі християнського хреста або як один з\nініціалів Ісуса Христа, знову виникаючи в рунічних або окультних символах дару/життя. Попри сотні фонетичних застосувань Х-ів та ак-ронімів, є щось майже тривожне в повторюваності давніх мотивів.\nАйзек Азимов почасти торкається цієї таємниці, даючи постмодерністське тлумачення науковим дослідженням. У його праці "«X» репрезентує Невідоме" (1985) X — це своєрідна полегкість, майже містична втіха в одвічному невідомому, за допомогою якого сучасна наука усуває нудьгу знання. Математичне "розв'язання для X", схоже, не дуже високо цінується в азимовській релігії непевності, як і Х-хромо-сома, за своєю формою приблизно схожа на X, або багато пов'язаних із нею Х-захворювань. Радше Азимов вельми зацікавлений у тому, щоб знайти точку, в якій перетиналися б дискурси науки, наукової фантастики та мас-медіа. Х-промені (рентгенівське проміння) з їхньою спочатку невідомою природою (витоки сучасної атомної теорії) або Х-частинки, запропоновані як будівельний матеріал для Великої Об'єднаної теорії у фізиці, — це два з багатьох прикладів, що стали взірцем для формулювань, які часто створювалися медіа-засобами в 1990-х pp., такий як "Фактор зростання X", — термін, застосовуваний у теорії ракових захворювань. Там де мас-медіа видозмінюють і науку, і наукову фантастику на тому самому ринку, такі Х-витвори виявляють тенденцію залишити одне кінцеве й нерозв'язне X для приваблювання широкого споживача наукової продукції (див. технологія).\nМожна відзначити деякі тенденції, спільні для всіх цих Х-неологізмів, що вимагають тлумачення. Один такий "типовий" постмодерністський маневр відбувся, коли в 1960-х pp. був\nзаснований британський Х-часопис, де X було перехідним символом невдоволення модернізмом попереднього покоління. Застосування форми X до непристойного або окультного та його поширення на гру внутрішнього/зовнішнього в детективній літературі мають потенціал для досліджень. Втрата в становищі раба фамільного прізвища в імені Малколм X також заслуговує на увагу. Комп'ютерні мережі пропонують безліч "протоколів X", а культовий статус Unix/X-Windows y хакерській культурі показує не лише перехрестя комунікацій, маркування та картографування, а й тенденцію застосовувати X без наміру звертатися до якоїсь "традиції". Термін "Х-фактор" (досить поширений у 1990-х pp.), таким чином, указує на пошуки пастиша можливостей. Одне з його перших застосувань у романі Андре Нортона "Х-фактор" (1967) підсумовує його пізніші значення, зафіксовані в мас-медіа: "Те, що відкидає геть рівняння, спекуляції, життя, історію" (Norton, 1967: 120). Часто затуляючи покривом таємниці випадкові явища, "Х-фактор" здебільшого застосовувався для того, щоб маскувати семантичний зв'язок між подіями та впливами або вказувати на їхню привабливу невизначеність.\nБільш складну картину дають нам десятки науково-фантастичних фільмів періоду холодної війни з їхніми Х-заголовками, де давніше застосування "X" до таємничого чоловіка ("Повернення доктора X", 1939) поступається перед невідомими загрозами, що йдуть від атомів, чужинців та урядів. У фільмі "X невідомий", знятому на кіностудії "Гемер Філмз" (1956) X позначає бездонну тріщину, що з неї видавлюється радіоактивна грязюка, яка несе загрозу всьому світові. У таких фільмах X нагадує про стародавнє перехрестя доріг людського і нелюдського, які знову перетинаються в добу технологій, насичених і перенасичених Х-хро-мосомами, Х-променями, розбуджуючи в нашій уяві атомні/генетичні загрози "людям" як чомусь внутрішньому, що йдуть від руйнівних "зовнішніх" сил, таємниця яких нам невідома, проте досконало сконструйована.\nБагатосерійна епопея Марвел Комікс "X-люди" розповідає про расу генетично змінених\nюних героїв, які боронять "нормальний" світ від таких зовнішніх загроз. Схоже невдоволення світом, який їм дістався в спадщину, висловлюють діти батьків "бебі-буму" в романі Ду-ґласа Капленда "Покоління X" (1992). Запозичивши назву менш іронічного твору Чарлза Гемблета та Джейн Девідсон (1964), постмодернізм Капленда обминає тисячолітній бунт, про який ідеться в попередній книжці, залишивши тільки його нудьгу (див. віртуальна віра). X перетворюється на свідоме утримання від погляду на історію як на ідею, підміняючи її ностальгічними історичними ефектами, знаходячи їх серед уламків консерватизму атомної доби. Сам всесвіт уявляється як "буржуазний час/простір", персонажі якого є не модерністи-чним "утраченим поколінням" (яке можна було б позначити "іксом"), а поколінням, чиє відчуття іронії за визначенням не дозволяє чогось грубого.\nМожливо, навіть ближчим до спроби зобразити постмодерністське піднесене є успіх багатосерійного телевізійного фільму "Х-фай-ли", де всі попередні застосування X переплітаються в намаганнях пояснити зв'язок між світом і духом, земним і позаземним у рамках однієї теорії. Спочатку X — це знак довільний, але він стає назвою та символом для понадісто-ричного проникнення в "непоясненне", за яким агенти ФБР, персонажі серіалу, прагнуть знайти в кінцевому підсумку недосяжну "істину" — яка завжди "десь далеко", завжди схована в невизначеності нерозгаданих Х-ів. Головний зміст цієї оповіді присвячений неясній, але досконало організованій чужоземній/урядовій змові, в якій "факт" позаземного пояснює "вигадку" таємної політичної історії змовників, радше ніж навпаки. Двоє героїв, типи раціонального розуму пізнього Просвітництва (аґент Скалі) та містицизму (аґент Малдер) постійно розходяться у своїх висновках, або відкидаючи всі передумови (в намаганнях знайти X), або вірячи в цілісність світу, який ніколи не може бути раціонально відкритим (отже, йдеться про трансцендентний X). Це найочевидніший сучасний приклад стародавньої теми.\nВи переглядаєте статтю (реферат): «X (ікс)» з дисципліни «Енциклопедія постмодернізму»\nУ нашей фирмы важный блог с информацией про winnerlex.com.ua.


Оцінюючи роботу жінки, часто можна спочатку почути якісь комлименти стосовно її одягу або зовнішності, а тільки потім реакцію на професійну роботу. Чи можна жінці підвищити зарплату на декілька пунктів? Саме питання - це тж насильство!\nЗараз прямих сексуальних домагань щодо жінок-секретарок і взагалі тих, хто займає нижчі посади, стало набагато менше. Зараз сформувалася інша система цінностей, де чоловіків приваблюють як об'єкти, жінки, які піднялися по кар’єрних сходах.\n- Стаття 154 КК України передбачає відповідальність за примус до вступу до статевого зв’язку. Якщо жінка або чоловік, від яких вимагають близькості, залежні по службі або матеріально — любителю сексу на роботі загрожує штраф у розмірі 50 неоподатковуваних податком мінімальних доходів громадян або арешт строком на 6 місяців. Ті самі дії, але посилені загрозою знищення, пошкодження або вилучення майна потерпілої чи потерпілого, їх близьких родичів або розголошення відомостей, що ганьблять їх, тягнуть за собою арешт на строк до 6 місяців або 3 роки позбавлення волі.\n- Механізм захисту від сексуальних домагань, передбачений статтями 22, 23 Закону України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», дає можливість звернутися зі скаргою до омбудсмена, а також до спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань рівних прав та можливостей жінок і чоловіків (Міністерство у справах сім’ї, молоді та спорту), координаторів даних напрямків в органах місцевого самоврядування, до правоохоронців і в суди. Крім того, закон встановлює, що постраждалі мають право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їм внаслідок дискримінації за ознакою статі чи сексуальних домагань.\nПершоджерело: брошура "Харассмент в Україні: дослідження і законодавство" видана ГО "Фундація прав людини" в рамках проекту "Жінки проти насильства в трудових колективах, де домінують чоловіки".


Професійний промисловий озонатор для великих приміщень D-10M 100W. Генератор озону з високою продуктивністю – 10 000мг/год. купити в Україні\nПрофесійний промисловий озонатор для великих приміщень D-10M 100W. Генератор озону з високою продуктивністю – 10 000мг/год.\nПродуктивність 10000мг / год\nОзонатор D-10M знищує 99,9% всіх вірусів і патогенних організмів. Навіть важкодоступні місця будуть продезінфіковані.


Залишки коштів місцевих бюджетів зросли до 79,6 млрд грн, - Зубко\nЗалишки коштів місцевих бюд...\nНеефективне використання коштів на місцях – це, в першу чергу, свідчення відсутності проектів. Органи місцевого самоврядування повинні активніше займатись розробкою й впровадженням інфраструктурних проектів, адже фінансовий ресурс для цього є. Кошти, спрямовані місцевим бюджетам, повинні, в першу чергу працювати на підвищення якості життя у громадах! України», — написав Геннадій Зубко.\n14.12.2017 - 17:40 | Переглядів: 10444


ОДНА ГОДИНА ТВОГО ЧАСУ – Притчі\nЯкось одного разу чоловік повернувся пізно додому з роботи, як завжди втомлений і зашарпаний, і побачив, як у дверях на нього чекає п’ятирічний син.\n– Татку, можна тебе дещо запитати?\n– Авжеж, що трапилося?\n– Це не твоя справа! – обурився батько. – І крім того, навіщо це тобі?\n– Просто хочу знати. Будь ласка, скажи, скільки ти отримуєш за годину?\n– Ну взагалі-то 500. А що?\n– Татку… – син підвів до нього дуже серйозні очі. – Татку, ти можеш мені позичити 300?\n– Ти питав мене тільки для того, щоб я дав тобі грошей на якусь безглузду іграшку? – спитав обурений батько. – Негайно марш до своєї кімнати і лягай спати! Не можна ж бути таким егоїстом! Я працюю цілий день, страшенно втомлююся, а ти так безглуздо поводишся.\nМалюк тихо пішов до себе в кімнату і зачинив за собою двері.\nЧерез деякий час батько заспокоївся і подумав: “Може йому дійсно треба щось важливе купити. Та грець із ними, тими трьома сотнями. Він ж у мене ще ніколи не просив грошей”. Коли батько зайшов до дитячої кімнати, син вже лежав у ліжку.\n– Ні, тату, просто лежу, – відповів хлопчик.\n– Здається, я погарячкував, коли відмовив тобі. У мене був важкий день, просто урвався терпець. Вибач. От гроші, які ти просив.\n– Ой, татку, дякую!\nПотім поліз під подушку і дістав ще кілька пом’ятих банкнот. Батько, побачивши, що в сина вже є гроші, знову обурився. А малюк склав усі гроші разом, і ретельно перерахувавши купюри, знову подивився на батька.\n– Навіщо ти просив грошей, якщо вони вже в тебе є? – невдоволено пробурмотів батько.\n– Бо мені не вистачало. А тепер якраз досить, – відповів хлопчик. – Татку, тут рівно п’ятсот. Можна, я куплю годину твого часу? Будь ласка, повернися завтра швидше з роботи, щоб повечеряти разом з нами!\nКоли ж хто про своїх і особливо про домашніх не піклується, той відрікся від віри і гірший за невірного. (Перше послання до Тимофія св. ап. Павла 5:8)\nКолись один чоловік вирішив постати проти несправедливості, що запанувала у світі, і задумав здобути щастя ... Читати далі\nВІДЛУННЯ ЛЮДСЬКОГО ЖИТТЯ\nТато з сином пішли одного дня в гори. Син, стукнувшись об камінь, мимоволі крикнув: - ... Читати далі


У Житомирській області 2-річні діти випадково закрилися в квартирі, на допомогу прийшли рятувальники - ЗНАЙ ЮА\n28 лютого 2021, 16:55\nПід Житомиром у Бердичеві маленькі діти випадково закрилися в квартирі. На допомогу прийшли рятувальники.\nПро це повідомили у пресслужбі ДСНС у Житомирській області.\nЯк стало відомо, 25 лютого, близько полудня рятувальникам надійшло повідомлення про те, що необхідна допомога у відкриванні вхідних дверей квартири в одній з п'ятиповерхівок міста.\nЗ'ясувалося, що пенсіонерка вийшла ненадовго з квартири у справах, а в цей час двоє її 2-річних онуків випадково закрили замок вхідних дверей і не змогли його відкрити самостійно.\nДо того ж, крихітки сильно злякалися і почали кричати та плакати.\nНадзвичайники за допомогою шанцевого інструменту спочатку відігнули метал на двері, а потім зрізали сам замок електричним різаком.\nБабуся діток нарешті змогла потрапити в квартиру і заспокоїти онуків. Жінка також не забула подякувала рятувальникам за допомогу.\nПісля рятувальної операції бійці ДСНС у складі 4 чоловік особового складу повернулися в свою частину.\nНагадаємо, раніше на Буковині врятували беззахисного малюка від холодної смерті: примерз до льоду. У Чернівцях від холодної та голодної смерті рятувальники разом з небайдужими громадянами врятували лебедя, який примерз до льоду на річці Прут.\nЯк повідомляє портал «Знай.иа» Під Хмельницьким зі снігового полону рятували автобус, повний дітей-вдома чекали стривожені мами. На Хмельниччині рятувальники звільнили зі снігового полону автобус в якому знаходилися 22 пасажири, більшість з яких - діти.\nТакож «Знай.иа " писав, що Киянка ледь не загинула через любов до собаки - "кинулася на допомогу". На столичній Русанівці жінка провалилася у воду рятуючи свого собаку.\nТеги: малюки закрили двері рятувальники Житомирщина\nНа Прикарпатті рятувальники допомогли швидкій доїхати до 2-місячного малюка: розчистили тонни снігу\nПід Львовом рятувальники і медики доставили в лікарню 140-кілограмового чоловіка: тягли вшістьох


Роскомнагляд заблокував 20 протестних роликів на YouTube - За кордоном: центр інформації про права людини Humanrights\nРоскомнагляд заблокував 20 протестних роликів на YouTube\nРоскомнагляд на вимогу Генпрокуратури РФ заблокував низку відеороликів, опублікованих у мережі YouTube, що містять інформацію про протести в Росії.\nПро це повідомляє УП з посиланням на РБК.\nПредставники організації "Роскомсвобода", які стежать за блокуванням сторінок у Росії, кажуть, що під заборону потрапили ролики з останнім словом опозиціонера Олексія Навального у справі "Ів Роше".\nПрес-секретар Роскомнагляду Вадим Ампелонський підтвердив факт внесення до реєстру низки роликів, назвавши їх екстремістськими. Він зазначив, що загроза повного блокування мережі YouTube відсутня.\n"Так, в реєстрі дійсно знаходяться кілька розміщених на YouTube екстремістських роликів, заблокованих на вимогу Генеральної прокуратури. Пул IP-адрес, використовуваних YouTube, дозволяє обмежувати доступ до протиправної інформації точково", - заявив він.\nКрім цього ролика, до реєстру для блокування російська влада включила деякі сюжети про протестні мітинги у регіонах. Всі відео в четвер увечері були недоступні для перегляду. Втім, за іншими адресами в сервісі YouTube остання промова Навального у справі "Ів Роше" була як і раніше доступна.\nЗа даними регулятора, ролики з останнім словом Навального були заблоковані на підставі статті 15.3 закону "Про інформацію, інформаційні технології і про захист інформації". Стаття регламентує порядок обмеження доступу до сторінок, які містять інформацію із закликами до масових заворушень, здійснення екстремістської діяльності або участі в масових заходах з порушенням встановленого порядку.\nРішення про блокування відео Генпрокуратура РФ винесла 22 грудня минулого року. Поправки, внесені до закону "Про інформацію, інформаційні технології і про захист інформації" в 2013 році, дозволяють Роскомнагляду здійснювати негайне блокування екстремістських сайтів без рішення суду за розпорядженням Генпрокуратури.\nРоскомнагляд відстежуватиме листування у соцмережах\nРоскомнагляд завищує кількість кримськотатарських ЗМІ\nМітки: Росія протест Роскомнагляд Олексій Навальний


Елідел 1% крем 15 г - інструкція, склад, ціна. Купить в Аптека Доброго Дня | (Add.ua)\nРеєстраційне посвідчення: UA/7137/01/01\nЕлідел (elidel) інструкція по застосуванню\nСпосіб застосування та дози Елідел\nПобічні реакції Еліделу\nМожливі взаємодії Еліделу з іншими лікарськими засобами систематично не оцінювалися. Пімекролімус метаболізується виключно CYP 450 3A4. Враховуючи мінімальний рівень абсорбції препарату, взаємодія Еліделу із препаратами, що застосовуються системно, є малоймовірною.\nЦі дані вказують на те, що Елідел можна застосовувати одночасно з антибіотиками, антигістамінними засобами та глюкокортикоїдами (пероральними, назальними чи інгаляційними).\nВраховуючи мінімальний рівень абсорбції препарату, системна взаємодія Еліделу при вакцинації є малоймовірною. Однак такі дослідження не проводилися. Тому пацієнтам із поширеними чи дисемінованими формами захворювання вакцинацію рекомендують проводити під час періодів, коли препарат не застосовують.\nСлід уникати надлишкового опромінення шкіри ультрафіолетовими променями (включаючи використання соляріїв, терапію ультрафіолетовим випромінюванням спектра В та А та PUVA-терапію) під час лікування Еліделом.\nЕлідел не рекомендують застосовувати пацієнтам зі спадковим чи набутим імунодефіцитом або пацієнтам, які отримують лікування імуносупресивними засобами.\nДовготривалий вплив щодо місцевої імунної відповіді шкіри та частоти виникнення злоякісних захворювань шкіри невідомий. Елідел не слід наносити на потенційно злоякісні ураження чи ділянки шкіри, уражені передпухлинними захворюваннями.\nЕлідел не слід застосовувати на ділянки шкіри, уражені гострими вірусними інфекціями (простий герпес, вітряна віспа).\nЕфективність та безпека Еліделу не оцінювалась при лікуванні клінічно інфікованих атопічних дерматитів. Перед початком лікування Еліделом ділянки, уражені інфекцією, потрібно вилікувати.\nОскільки пацієнти з атопічним дерматитом мають схильність до поверхневих шкірних інфекцій, включаючи герпетичну екзему (герпетиформна екзема Капоші), лікування Еліделом може підвищувати ризик інфікування вірусом простого герпесу чи виникнення герпетичної екземи. В такому разі лікування Еліделом слід припинити до зникнення вірусної інфекції.\nПацієнти з гострим атопічним дерматитом мають підвищений ризик виникнення бактеріальних шкірних інфекцій (імпетиго) під час лікування Еліделом.\nЗастосування Еліделу може спричинити незначні транзиторні реакції в місці нанесення, такі як відчуття тепла та/або печіння. Пацієнти повинні повідомити про це лікарю, якщо реакції у місці нанесення препарату надто виражені.\nЕлідел містить цетиловий та стеариловий спирти, які можуть спричинити місцеві шкірні реакції. Елідел також містить пропіленгліколь, який може спричинити подразнення шкіри.\nЕлідел містить активну речовину пімекролімус, інгібітор кальциневрину. У пацієнтів після трансплантації та після тривалого системного застосування імуносупресорів системне застосування інгібіторів кальциневрину пов’язане з підвищеним ризиком виникнення лімфом та злоякісних захворювань шкіри.\nПовідомлялось також про випадки виникнення злоякісних захворювань, у т.ч. шкірних та інших форм лімфом та злоякісних пухлин шкіри, у пацієнтів, які застосовували крем із пімекролімусом. Однак у пацієнтів із атопічним дерматитом, яких лікували Еліделом, не виявлено значного системного рівня пімекролімусу.\nПід час клінічних досліджень Еліделу 10 мг/г було відзначено розвиток лімфаденопатії у 0,9 % випадків. Зазвичай вони були пов’язані з інфекціями та зникали при відповідній терапії антибіотиками, але більшість із них мали зрозумілу етіологію або зникали самі по собі. Тому за появи лімфаденопатії у пацієнтів, які застосовували Елідел 10 мг/г, слід з’ясувати етіологію даного процесу. За відсутності очевидної етіології лімфаденопатії або при появі гострого інфекційного мононуклеозу лікування даним препаратом слід припинити. Необхідний моніторинг пацієнтів із лімфаденопатією, що виникла, з метою підтвердження її зникнення.\nГрупи пацієнтів із потенційно вищим ризиком системного впливу. Дослідження застосування Еліделу пацієнтам із синдромом Незертона не проводили. Через можливість вищої системної абсорбції пімекролімусу застосування Еліделу пацієнтам із синдромом Незертона не рекомендується.\nОскільки безпека застосування Еліделу пацієнтам із еритродермією не оцінювалася, застосування препарату цій групі пацієнтів не рекомендоване.\nДостатніх даних щодо застосування Еліделу вагітним немає. Дослідження на тваринах при нашкірному застосуванні не показали прямої чи опосередкованої негативної дії на ембріональний/внутрішньоутробний розвиток плода. Дослідження на тваринах при пероральному застосуванні показали репродуктивну токсичність.\nЗ огляду на мінімальний рівень абсорбції пімекролімусу після місцевого застосування Еліделу можливий ризик для людини вважають незначним. Однак Елідел не слід використовувати під час вагітності.\nЕлідел слід з обережністю призначати жінкам, які годують груддю.\nЖінки, які годують груддю, можуть застосовувати Елідел, проте не повинні його застосовувати на ділянці грудей для уникнення ненавмисного потрапляння препарату до ротової порожнини немовлят.\nВпливу Еліделу на здатність керувати автотранспортом та працювати з механізмами не встановлено.\nЕлідел можна застосовувати короткочасно для лікування симптомів атопічної екземи та періодично протягом тривалого часу для профілактики загострення захворювання.\nЛікування слід починати при появі перших симптомів атопічного дерматиту. Елідел слід наносити тільки на ділянки, уражені атопічним дерматитом. Елідел слід застосовувати протягом якнайкоротшого проміжку часу у період загострення хвороби. Пацієнт чи особа, яка за ним доглядає, повинні припинити застосування Еліделу при зникненні симптомів. Лікування повинно бути періодичним та короткочасним.\nЕлідел слід наносити тонким шаром на уражені ділянки 2 рази на добу.\nДані досліджень підтверджують періодичне застосування Еліделу протягом періоду до\nЯкщо після 6 тижнів не спостерігається покращення або стан пацієнта погіршується, застосування Еліделу слід припинити. При цьому потрібно повторно оцінити діагноз атопічного дерматиту та продумати подальші терапевтичні заходи.\nДорослі. Тонкий шар Еліделу потрібно наносити на уражену шкіру 2 рази на добу та легкими рухами повністю втирати у шкіру. Кожну з уражених ділянок слід обробляти Еліделом до зникнення симптомів захворювання, після чого лікування потрібно припинити.\nЕлідел можна застосовувати на всі ділянки шкіри, включаючи голову, обличчя, шию та інтертригінозні ділянки (ділянки пахових складок і геніталій), крім слизових оболонок. Елідел не слід застосовувати у місця під тугими пов’язками.\nПри довготривалій терапії атопічного дерматиту (екземи) лікування Еліделом слід розпочинати при появі перших симптомів атопічного дерматиту, щоб запобігти розповсюдженню та подальшому загостренню захворювання. Елідел слід застосовувати двічі на день. Одразу після застосування Еліделу слід наносити пом’якшувальні засоби.\nПацієнти літнього віку. У пацієнтів віком від 65 років випадки атопічного дерматиту (екземи) спостерігаються рідко. Клінічні дослідження застосування Еліделу не включали достатньої кількості пацієнтів даної вікової категорії, щоб визначити, чи відрізняється їхня відповідь на лікування від відповіді молодших пацієнтів.\nДіти. Застосування Еліделу дітям віком до 2 років не рекомендується.\nПовідомлень про випадки передозування Еліделу немає.\nПовідомлялося про випадки розвитку лімфаденопатії у постмаркетингових та клінічних дослідженнях, однак причинно-наслідкового зв’язку з лікуванням Еліделом не було встановлено.\nПо 15, 30, 60 або 100 г крему для зовнішнього застосування 1 % у тубі, по 1 тубі разом з інструкцією для медичного застосування лікарського засобу в картонній упаковці.\nДодаткова інформація Елідел 1% крем 15 г\nВідгуки Елідел 1% крем 15 г\nМедикаментиРецептурні препаратиПрепарати при псоріазі і екземіЛіки для дітей\nБоботик краплі для внутрішнього застосув648Інші товари169.20\nБепантен 5% крем 30 г 546Інші товари165.70\n165.70 грнУ кошик\nЛінекс форте капсули №14 2513Інші товари283.30\n283.30 грнУ кошик


Новини 2021-06-09\t Перегляди: 189\nВсього лише кілька десятиліть тому список найчистіших морів у світі міг бути досить значним. Але завдяки всьому людству ця картина, на жаль, змінюється в гіршу сторону день у день. Однак є ще незаймані місця. Де ж вони?\nНайпрозоріші моря у світі\nДата відкриття моря Уедделла\nДе знаходиться море Уедделла? Опис\nТут буде розказано про дивовижне відкриття англійця Уедделла - море. До якого океану належить? Які особливості має? На ці та багато інших запитань спробуємо відповісти у статті.\nТакож складно уявити, що є моря, вода яких цілий рік прогрівається лише на пару градусів вище нуля або навіть взагалі не переходить цю межу.\nВважається, що найхолодніше місце на Землі - на півночі. Але виявилося, що найхолодніша вода - біля берегів Антарктиди, повністю затягнутої льодами і вкритої нетаючим біло-блакитним снігом.\n1. Мертве, розташоване між Ізраїлем і Йорданією - найсолоніше у світі, і води його - найбільш непридатні для життя.\n2. Червоне, яке вважають найкрасивішим і найчистішим у світі, розміщене між півостровом Аравійським і Африкою. Вражає воно своєю живописністю, казковою красою флори і фауни.\n3. Середземне теж часто відносять до категорії найчистіших морів, але тут мова йде тільки про деякі його узбережжя\n4. Егейське подібне Середземному - його чистота безпосередньо пов 'язана з прибережною зоною країни.\nОчолює цей список найчистіших природних водойм море Уедделла, про яке більш детально буде розказано трохи нижче.\nУ 1823 році експедицією з Англії під керівництвом англійця Дж. Уедделла було відкрито це дивовижне, чарівне своєю холодною красою море. Їм же і було дано першу назву - море Георга IV. Трохи пізніше воно було перейменовано на честь його першовідкривача.\n4. Море Беллінсгаузена відкрито в 1821 році. Взимку поверхня покрита плаваючими крижинами і айсбергами. Біля берегів цілий рік вода має температуру близько мінус одного градуса, північніше вода "зігрівається", досягаючи позначки "" 0 "".\n5. Море Росса - перше море (береги Антарктиди), температура води якого хоча б зрідка буває вище нульової позначки. Влітку біля поверхні - плюс два градуси за Цельсієм.\nПо праву лідируюче суворе, холодне, але кришталево чисте море Уедделла приваблює своєю неприступною, величавою, фантастичною красою і загадковістю. Воно очолює список найчистіших у світі і неприступних у плані мореплавства морів.\nШершаві плями на тілі у дитини\nЯблука з горіхами і корицею\nЯк нанести рум 'яна\nЯк потрібно їсти гранат


Міжнародний кримінальний суд відправив в Україну найбільшу в історії делегацію експертів для розслідування злочинів рашистів - Стрічка новин Києва\nСьогодні, 17 травня, в Україну виїхала група із 42 слідчих, судово-медичних експертів та допоміжного персоналу для розслідування злочинів російських окупантів. Ця делегація стала найбільшою в історії Міжнародного кримінального суду. Експерти МКС будуть допомогти українським правоохоронцям збирати свідчення та докази для судових процесів і покарання воєнних злочинців.\nПро це KВ стало відомо з повідомлення прокурора Міжнародного кримінального суду Каріма Хана.\n"Це наймасштабніше разове розгортання мого управління на місцях із моменту його створення", – повідомив Карім Хан.\nТакож Хан подякував за співпрацю уряду Нідерландів, адже значну частину делегації склали саме голландські експерти.\n"Ця співпраця значно посилить вплив наших судово-медичних та слідчих дій на місцях. У реальному вираженні це дозволить нам зібрати більше свідчень, підтримати ідентифікацію відповідних криміналістичних та цифрових матеріалів та забезпечити збір інформації та доказів таким способом, щоб підвищити їхню допустимість у майбутніх розглядах у МКС", – заявив Хан.\nДелегація МКС допоможе прискорити проведення незалежного розслідування, збирання доказів та свідчень щодо дій російських військових, які можуть бути кваліфіковані як воєнні злочини, передбачені Римським статутом.\n"Завдяки тісній співпраці з українською владою наші судово-медичні експерти складуть карту існуючих дій національних слідчих на місці злочину, щоб простежити робочі процеси та посилити ланцюжок зберігання щодо неспростовних доказів", – заявив Хан.\nЗа словами Хана, про готовність направити національних експертів для розслідування злочинів росії в Україні заявили 27 держав, 20 країн готові підтримати місію з фінансових внесків.\nЧитайте: Через російську агресію в Україні загинули щонайменше 2345 мирних мешканців, – ООН


Чортківська гімназія імені Маркіяна Шашкевича » Традиційний початок нового навчального року\nТрадиційним у Чортківській гімназії ім. М. Шашкевича на початку нового навчального року є проведення Тижня Незалежності України. У цьому році гімназисти по-особливому долучилися до урочистості, з великим ентузіазмом та хвилюванням. Особливо це проявлялося у квіткових композиціях на патріотичну тематику. Більше того, учні гімназії взяли активну участь у фото конкурсі «Прапор у моєму житті». Гімназисти відобразили всі події, які відбувалися і відбуваються в нашій державі упродовж 2013 -2014 років.\nЩодня учні та вчителі гімназії ходили у вишиванках та із синьо-жовтими стрічками на одязі. Дівчатка вплітали в косу стрічку кольору державного прапора. У зв”язку із складною ситуацією в Україні, кожен день у гімназії починається молитвою зи мир.\n“Боже Великий! Боже Всесильний! Ми, грішні діти Твої, у смиренні сердець наших приходимо до Тебе і схиляємо голови наші. Отче! Прости провини наші та провини батьків, дідів і прадідів наших. Прийми нині, благаємо Тебе, щиру молитву нашу і подяку за безмежне милосердя Твоє до нас. Вислухай наші молитви і прийми благання сердець наших.\nБлагослови нашу Батьківщину Україну, волю та щастя їй дай. Премилосердний Господи, хто вдається до Тебе з благословенням, ласку Твою подай.\nБлагаємо Тебе, Боже Благий, за братів і сестер наших, що борються за свободу і мир для нас і за тих, що Твого Милосердя та допомоги Твоєї потребують.\nЗ’єднай нас усіх в єдину велику Христову сім’ю, щоб усі люди, як брати, славили Величне ім’я Твоє завжди – нині, і повсякчас, і на віки віків. Амінь”.\nОпубліковано: Вересень 6th, 2014 у категорії Uncategorized.


Літні канікули 2017 навчального року\nЧас повільно, але невблаганно рухається вперед, залишаючи позаду прожиті дні, тижні, місяці. Не встигнуть школярі озирнутися, як вже зовсім скоро продзвенить останній у навчальному році 2016-2017 дзвінок. На шкільному подвір'ї збереться урочиста лінійка, будуть вимовлені зворушливі промови і, нарешті, почнуться літні канікули 2017 .\nКанікули чудові тим, що в цей час хлопці можуть присвятити не прикладів, вправ і всіляких завдань, а тому, що їх насправді цікавить.\nХтось, можливо, захоплюється футболом, волейболом, скейтбордингом, катанням на роликових ковзанах та іншими спортивно-розважальними хобі. Що ж, тепер у дітей буде для цього достатньо часу!\nОднак далеко не кожен школяр закине в день останнього дзвоника портфель куди подалі і не згадає про навчання до самої осені. Учні дев'ятих класів та випускники одинадцятих не можуть дозволити собі розслабитися ще деякий час, адже в одних попереду ЗНО 2017 інших чекає ДПА 2017 .\nКоли почнуться літні канікули в 2017 році\nВлітку, втомленим за навчальний рік, дітям покладається величезний відпочинок. Адже, вже з першими сонячними променями, які несуть в собі тепло, радість, навчання учням дається насилу. Що вже говорити про те часу, коли на шкільний двір прийде спекотне літо! Тут уже зовсім не до рівнянь, правил, теорем і іже з ними.\nТак склалося, що останній дзвінок практично у всіх школах дзвенить в останню п'ятницю травня місяця. У 2017 році остання травнева неділя припадає на 26 число, значить літні канікули розпочнуться 27 травня, у суботу.\nТривалість літнього відпочинку становить три місяці – червень, липень і серпень. За цей час учні молодших класів і старшокласники набираються сил для нового навчального року, який починається традиційно першого вересня.\nУ 2017 році День знань настане у п'ятницю. І відразу за цим підуть два вихідних – зайвий ковток свободи, коли можна всмак відіспатися перед напруженими навчальними буднями.\nПоради батькам, чиї діти вирушають на літні канікули\nПротягом навчального року всі учні з нетерпінням чекають настання літніх канікул, щоб позбутися, нарешті, від школи і домашніх завдань. Шкільні канікули складають досить важливу частину життя учня, нехай і дуже маленьку.\nІ саме цієї пори року хлопці чекають з величезним бажанням, при цьому школа може набриднути їм настільки, що літній відпочинок представляється нагородою за місяці мук за шкільною партою.\nЯк зазвичай буває, батьки беруть відпустку в літній час, щоб провести зі своїми дітьми весь вільний час. Вся сім'я живе передчуттям цієї чудової пори. Здається, що саме тоді вони, нарешті, «заживуть»!\nАле, насправді, такий підхід до настільки маленької частини сімейного життя, в корені неправильний. Не варто весь навчальний рік думати про те, як саме сім'я буде відпочивати влітку. Психологи впевнені, що внаслідок цього, як діти, так і дорослі, можуть отримати сильний стрес, якщо їх райдужні очікування не виправдають себе.\nЧастенько трапляється так, що школярі уявляють собі канікули у вигляді маси вільного часу, пори, коли вони будуть надані самі собі і робити все, що захочуть.\nЯкщо ж замість цього діти отримують путівки в дитячі табори (нехай навіть і на морі), в такому випадку дітвора може навіть в якійсь мірі зненавидіти своїх батьків. Тому перед настанням канікул, краще всього провести бесіду з дітьми і уточнити, чого саме вони хочуть присвятити свій річний дозвілля.\nВкрай важливо навчити дітей радіти сьогоденню, тому, що у них відбувається тут і зараз, а не чекати безхмарного літнього відпочинку.\nБезумовно, канікули необхідні, але і протягом навчальних місяців потрібно підтримувати навколо хлопців атмосферу домашнього затишку, тепла і спокою, щоб вони сприймали відпочинок як природне подія, а не як манну небесну.


РФ майбутні переговори з Україною щодо "боргу Януковича"\nРФ зірвала переговори з Україною щодо "боргу Януковича"\n27 Вересня, 2016 17:44\nРосійський міністр фінансів не знайшов часу для зустрічі.\nЗустріч глави російського Мінфіну Антона Силуанова з міністром фінансів України Олександром Данилюком, де планувалось обговорення можливості позасудового врегулювання спору щодо боргу України перед РФ на 3 млрд доларів, не відбудеться.\nПро це повідомила помічниця російського міністра Світлана Нікітіна, передають ЗМІ.\nЗа її словами, Антон Силуанов скасував поїздку до Вашингтона на регулярну зустріч керівників МВФ і Світового банку, яка відбудеться 7-9 жовтня. Саме там сторони мали зустрітись.\nДжерела в Мінфіні РФ пояснюють це напруженим графіком роботи Силуанова. Зокрема, в російському уряді кипить робота над проектом бюджету на 2017-2019 роки. Також готуються поправки до бюджету на цей рік.\nНагадаємо, 12 вересня глава Мінфіну РФ Антон Силуанов заявив, що планує у Вашингтоні зустрітися з українським колегою для обговорення "боргу Януковича".\nТакож він наголосив на готовності Росії розглядати питання про досудові домовленості за умови, що пропозиції української сторони будуть "істотно відрізнятися від тих пропозицій, на які були згодні комерційні кредитори".\nТеги : РФ Мінфін сілуанов Олександр Данилюк "борг Януковича"\nЧерез брак коштів Росія наступного року візьме у борг $7 млрд 23 Вересня, 2016 19:37


Право громадян на інформацію та його гарантії\nПраво громадян на інформацію та його гарантії\nГлава 1: Права людини, свобода слова, право на інформацію\nПраво свободи думки і слова, обмеження свободи думки і слова\nГлава 2: Обов'язки журналіста, визначені законом\nСтаття 47 Федерального закону "Про засоби масової інформації": права журналіста\nПрофесійні кодекси про об'єктивність в журналістиці\nКодекс професійної етики російського журналіста\nДекларація прав і обов'язків журналіста (Швейцарія)\nУ статті 2 Конституції РФ йдеться: «Людина, її права і свободи є найвищою цінністю ...». Це говорить про те, що Росія є правовою державою, одним з найважливіших ознак такої держави є виражене в даній статті проголошення людини, її прав і свобод найвищою цінністю. Це єдина вища цінність, інші суспільні цінності такої конституційної оцінки не отримали і розташовуються по відношенню до неї на більш низькому ступені і не можуть їй суперечити.\nПрава людини - це певні нормативно структуровані властивості та особливості буття особистості, які виражають її свободу і є невід'ємними і необхідними засобами і умовами її життя, її взаємовідносин із суспільством, державою, іншими індивідами.\nЛюдина - істота мисляча. Здатність мислити - необхідна умова нашого життя. Крім того, мислення ще й одна з наших основних духовних потреб. Здавалося б, раз це так, то людина цю потребу може вільно реалізовувати кожен день, кожну хвилину, не питаючи ні в кого на те згоди. Однак, маючи здатність до мислення і потреба мислити, людина ще потребує можливості поділитися своїми думками з рідними, друзями, знайомими, та й незнайомими теж. При цьому ділитися плодами своїх роздумів він може по-різному: просто в розмові, в листі, в статті в журналі чи газеті. Думки інших людей знаходять втілення в романі, повісті, віршах, поемах, живописних полотнах і так далі. Яким би способом людина не ділився своїми думками, будь-який з цих способів є можливістю розкрити наш внутрішній світ, реалізувати творчий потенціал, нашу людську сутність. Якщо заборонити людині втілювати думки в словах, в якихось конкретних справах, то саме мислення втратить всякий сенс.\nАле якщо мислити ніхто не може заборонити, то ділитися думками заборонити можна. Це траплялося в історії не раз.\nУ сучасних демократичних державах визнається і законодавчо закріплюється право людини на вільне вираження своєї думки. Оскільки свобода має межі, то можна припустити, що і свобода висловлювати свої думки не є абсолютною. Серед прав і свобод громадян свобода слова (інформації) займає особливе місце, будучи одним з найважливіших конституційних прав людини.\nБез свободи думки і слова неможлива нормальна життя суспільства, бо вона лежить в основі інших найважливіших свобод, таких як: свобода друку, свобода творчості, свобода обирати і бути обраним ...\nОднак, свобода слова не може бути абсолютною. У Міжнародному пакті про громадянські і політичні права говориться, що користування свободою думок накладає особливі обов'язки й особливу відповідальність, тому пов'язане з деякими обмеженнями. Вони стосуються прав інших осіб, їх репутації, а також охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я і моральності населення.\nРобота журналіста, журналістський текст - це особливий продукт творчості зі своїми особливостями і закономірностями побудови. Специфіка публіцистичного стилю визначається єдністю двох тенденцій, спрямованих один проти одного - до стандартності і до експресивності. «Тенденція до стандартності означає прагнення публіцистики до строгості і інформативності офіційно-ділового і наукового стилів; тенденція до експресивності, до жвавості і цікавості викладу означає прагнення публіцистики до доступності та привабливості форм вираження, характерних для мови художньої літератури та розмовної мови» 1.\nОскільки останнім часом з'являється багато думок з приводу, чи є «об'єктивна журналістика», чиї переконання висловлюють журналісти, очевидно, що преса просто переповнена суб'єктивними оцінками авторів. Ця обставина виправдовує включення в курсову роботу параграфа «Професійні кодекси про об'єктивність у журналістиці».\nЗавдання курсової роботи полягає в тому, щоб торкнувшись проблему прав людини на свободу вираження думки та отримання і поширення інформації, з'ясувати професійні обов'язки журналіста.\nЦя курсова робота складається з вступу, двох розділів, висновків та списку використаної літератури. Перший розділ називається «Права людини, свобода слова, право на інформацію», в ній розглянуті наступні параграфи - право громадян на інформацію та його гарантії, а також права і обмеження на свободу думки і слова. Другий розділ називається «Обов'язки журналіста, визначені законом», в ній розглянуто обов'язки журналіста, розкриті через призму закону (ФЗ «Про засоби масової інформації», статті 47 і 49), а також наведені кодекси журналістської етики (російські та швейцарські). Кодекси - це зафіксовані вимоги, які пред'являються до журналістів і їх текстам.\nГлава 1. Права людини, свобода слова, право на інформацію\nПраво громадян на інформацію є одним з найважливіших політичних та особистих прав людини і громадянина. Конституція Російської Федерації, прийнята в 1993 році, в п. 4 ст. 29 встановлює, що «кожен має право вільно шукати, одержувати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію будь-яким законним способом». Особливо обмовляється, що перелік відомостей, що становлять державну таємницю, визначається федеральним законом.\nНе буде перебільшенням стверджувати, що реалізація права громадян на інформацію, забезпечення вільного доступу до має суспільне значення інформації, інформаційна відкритість органів влади є найважливішими умовами та критеріями функціонування правової держави. Саме реалізація права громадян на інформацію забезпечує реальне, а не тільки формальна участь громадян у житті держави.\nЗа відсутності вільного доступу громадян до інформації, за інформаційної закритості, «непрозорості» органів державної влади весь набір демократичних інститутів легко може придбати імітаційно-декоративний характер, а «носій суверенітету і єдине джерело влади» може перетворитися на маніпульований «електорат». У зв'язку з цим досить показово, що суспільна дискусія про характер сучасного політичного процесу в Росії, яка ведеться як у нас, так і за кордоном, значною мірою сфокусована на проблемах прозорості державної влади і реалізації права громадян на інформацію.\nДумка як результат, продукт мислення відображає пізнання навколишнього світу і самого себе в цьому світі і втілюється в уявленнях, поглядах, думках, переконаннях. Свобода думки характеризує духовну свободу людини, її внутрішній світ, тому сама по собі вона не може бути предметом регулювання правом. Разом з тим мислення, думку лежать в основі будь-якої діяльності людини, зумовлюють його соціальну активність, взаємини з іншими людьми, суспільством, державою, тобто виражаються зовні. Формою думки є її мовне, словесне вираження (усне або письмове), інші знакові системи спілкування, наприклад художні форми. Гарантування Конституцією кожному свободи думки означає з точки зору правових вимог невтручання держави в процес формування власних думок і переконань людини, захист його від будь-якого іншого втручання, недопущення будь-якого ідеологічного диктату, насильства або контролю над особистістю. 2\nДумки людини, втілені в його думках і переконаннях, характеризують внутрішній світ людини, зміст її свідомості, визначають індивідуальність. Думки - більш рухливий елемент свідомості. Переконання - стійка система поглядів, що характеризує ціннісні орієнтації особистості.\nМислення і думка, як його результат, продукт, - природне і невід'ємне властивість людини, пов'язане з процесом постановки та вирішення ним практичних і теоретичних питань. Думка не може бути залежною. Конституційне ж закріплення свободи думки гарантує кожному свободу формування власних думок і переконань без втручання держави, виключення будь-якого ідеологічного насильства над особистістю.\nЯкщо думка може бути прихована від інших, не виражена усним або друкарським способом і залишитися лише надбанням самої людини, то свобода слова, гарантована Конституцією, дає можливість безперешкодно висловлювати свої думки, передавати їх іншим людям. Свобода слова може бути реалізована тільки в умовах демократичного режиму, який зацікавлений у прояві різноманіття думок з різних питань життєдіяльності суспільства і держави. Тоталітарні режими різними способами, не виключаючи і масових репресій, намагаються досягти загального однодумності. Однак це недосяжна завдання: можна лише обмежити або заборонити свободу слова, свободу вираження поглядів. 3\nСвобода слова - це гарантована державою можливість безперешкодно висловлювати свою думку і переконання з найрізноманітніших питань суспільного, державного, іншого характеру за допомогою усного або друкованого слова, на зборах, мітингах, іншими засобами. Право вільно висловлювати свою думку, як це формулюється в міжнародно-правових актах, включає свободу дотримуватися своїх поглядів та свободу шукати, одержувати і поширювати інформацію та ідеї будь-якими засобами без будь-якого втручання з боку державної влади і незалежно від державних кордонів (ст. 19 Загальної декларації прав людини, ст. 10 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод). Свобода вираження поглядів є основою багатьох інших прав і свобод, насамперед таких, як, наприклад, право на участь у виборах, право петиції, свобода совісті, право на освіту, свобода творчості та ін\nСтаття 29 Конституції РФ проголошує і гарантує духовну, творчу свободу ідей, думок, переконань, їх безперешкодного гласного вираження. Стаття діє у взаємозв'язку з положеннями ст. 13, 24, 28, 43, 44 Конституції.\nПоложення Конституції про свободу думки і слова відповідають міжнародним стандартам у цій сфері, встановленим Загальною декларацією прав людини (ст. 18, 19), Міжнародним пактом про громадянські і політичні права (ст. 18, 19), Європейською конвенцією про захист прав людини і основних свобод (ст. 9, 10).\nСвобода думки і слова, висловлення власної думки надзвичайно важлива для реального прояву свободи людини. Але ця свобода не може бути абсолютною, безмежною. Слово як головний засіб людського спілкування надає великий вплив на свідомість і поведінку людей. Воно може творити і руйнувати, кликати до соціального прогресу і закликати до насильства, збагачувати внутрішній світ людини і принижувати особисту гідність. Цим об'єктивно зумовлена необхідність певних моральних і правових обмежень, пов'язаних із здійсненням свободи слова. 4\nКонституція РФ встановлює головні правові бар'єри проти зловживання свободою слова, вираження думки. Не допускаються пропаганда або агітація, збуджуючі соціальну, расову, національну чи релігійну ненависть і ворожнечу. Забороняється пропаганда соціальної, расової, національної, релігійної чи мовної вищості. Хоча ці конституційні заборони і сформульовані в досить загальному вигляді, але дають цілком певний орієнтир поведінки при здійсненні даної свободи. 5 Їх порушення тягне за собою передбачену законом відповідальність.\nТак, стаття 282 КК встановлює кримінальну відповідальність за розпалювання національної, расової чи релігійної ворожнечі, приниження національної гідності, а також за пропаганду винятковості, переваги або неповноцінності громадян за ознакою їх ставлення до релігії, національної або расової приналежності, якщо ці діяння вчинені публічно або з використанням засобів масової інформації.\nУ преамбулі Закону "Про мови народів Російської Федерації" (ВПС РРФСР, 1991, N 50, ст. 1740; СЗ РФ, 1998, N 31, ст. 3804) вказано на неприпустимість пропаганди ворожнечі та зневаги до будь-якої мови, створення суперечать конституційно встановленим принципам національної політики перешкод, обмежень і привілеїв у використанні мов, інших порушень законодавства Російської Федерації про мови народів Росії. Такі порушення з боку юридичних та фізичних осіб, як встановлено в ст. 28 Закону, тягнуть за собою відповідальність і оскаржуються в установленому порядку відповідно до законодавства.\nЗасновані на Конституції конкретні заборони, що стосуються зловживань свободою слова, і відповідні заходи відповідальності передбачені і в інших статтях КК, у ЦК, КпАП. Так, в КК встановлена відповідальність: за публічні заклики до насильницького захоплення влади, насильницької її утримання або насильницької зміни конституційного ладу (ст. 280), до розв'язування агресивної війни (ст. 354); за наклеп і образу (ст. 129, 130, 298), незаконне розповсюдження чи рекламування порнографічних матеріалів або предметів (ст. 242); в КпАП - за опублікування інформації, яка може завдати шкоди честі, гідності або ділової репутації зареєстрованого кандидата, при ненаданні йому можливості оприлюднити спростування або інше роз'яснення на свій захист (ст . 4013) та ін Стаття 152 ЦК передбачає право громадянина вимагати у суді спростування ганебних його честь, гідність чи ділову репутацію відомостей, якщо хто поширив такі відомості не доведе, що вони відповідають дійсності.\nСлід зазначити, що і в законодавстві зарубіжних країн міститься чимало суворих санкцій за твір і навмисне перекручування фактів, за заклики до заколоту, паплюження нації, республіки, конституції, конституційних установ, за втрату державної таємниці, поширення "непристойностей" і т.д. 6\nРозроблені та міжнародні стандарти, спрямовані проти зловживань свободою слова, інформації, висловлення власної думки. Вони встановлені, наприклад, у п. 3 ст. 19 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 29 Загальної декларації прав людини та ін, але найбільш розгорнуто сформульовані в п. 2 ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод. Він говорить: "Здійснення цих свобод, воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я і моральності, захисту репутації або прав інших осіб, запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя ". 7 Аналогічне, правда більш загальне і коротке, положення міститься і в ч. 3 ст. 55 Конституції.\nФедеральний Закон «Про інформацію, інформатизації і захисту інформації» не допускає збирання, зберігання, використання та поширення інформації про приватне життя, так само як інформації, яка порушує особисту таємницю, сімейну таємницю, таємницю листування, телефонних переговорів, поштових, телеграфних та інших повідомлень фізичної особи без його згоди, крім як на підставі судового решенія3.\nУ Федеральному Законі РФ «Про ЗМІ» також міститься ряд обмежень, зумовлених:\nдотриманням державної таємниці або іншої спеціально охороняється законом таємниці;\nохороною приватного життя;\nзабезпечення безпеки і цілісності держави;\nповагою до прав, законних інтересів, честі і гідності громадян та організацій (ст. 49 «Обов'язки журналіста»);\nнеобхідністю дотримуватися принцип рівноправності людей незалежно від статі, віку і т. д.\nСт. 4 Закону «Про ЗМІ» говорить про неприпустимість використання засобів масової інформації для призову до захоплення влади, насильницької зміни конституційного ладу і цілісності держави, розпалювання національної, класової, соціальної, релігійної нетерпимості або ворожнечі, для пропаганди війни, а також для поширення передач, що пропагують порнографію, культ насильства і жорстокості.\nСт. 51 встановлює заборону на використання права журналіста на поширення інформації з метою зганьбити громадянина або окремі категорії громадян виключно за ознаками статі, віку, расової чи національної приналежності, мови, ставлення до релігії, професії, місця проживання і роботи, а також у зв'язку з їхніми політичними переконаннями.\nКрім того деякі обмеження передбачені і під час надзвичайного стану і в період виборів. Пункт «б» ст. 22 Закону «Про надзвичайний стан» допускає можливе обмеження свободи преси та інших засобів масової інформації шляхом введення попередньої цензури, тимчасового арешту друкованої продукції (до скасування надзвичайного стану), а також тимчасове вилучення звукопідсилюючої технічних засобів та розмножувальної апаратури.\nТаким чином, реалізація конституційних норм про свободу слова, вираження своєї думки передбачає як безперешкодне здійснення кожним цієї свободи, створення державою необхідних для цього правових і організаційних механізмів, так і рішуче припинення зловживань даної свободою. 8\nГлава називається «Обов'язки журналіста», але у журналіста є ще й права. Спочатку розглянемо ці права, перелічені в статті 47 Федерального Закону «Про засоби масової інформації».\nСтаття 47 Федерального закону «Про засоби масової інформації»: права журналіста 9\nкопіювати, публікувати, оголошувати чи іншим способом відтворювати документи і матеріали за умови дотримання вимог частини першої статті 42 цього Закону;\nробити записи, у тому числі з використанням засобів аудіо відеотехніки, кіно-і фотозйомки, за винятком випадків, передбачених законом;\nвідвідувати спеціально охоронювані місця стихійних лих, аварій і катастроф, масових заворушень та масових скупчень громадян, а також місцевості, в яких оголошено надзвичайний стан; бути присутнім на мітингах і демонстраціях;\nперевіряти достовірність інформації, що повідомляється йому інформації;\nвикладати свої особисті судження й оцінки у повідомленнях і матеріалах, призначених для розповсюдження за його підписом;\nзняти свій підпис під повідомленням або матеріалом, зміст якого, на його думку, було спотворено в процесі редакційної підготовки, або заборонити або іншим чином домовитися про умови та характер використання даного повідомлення або матеріалу відповідно до частини першої статті 42 цього Закону;\nЖурналіст користується також іншими правами, наданими йому законодавством\nРосійської Федерації про засоби масової інформації.\nОбов'язки журналіста в законі «Про засоби масової інформації» за своєю кількістю дещо поступаються правам журналіста, але зате вони це компенсуються деякої туманністю своїх формулювань. Звідси виходить, що журналісту часто доводиться стикатися на практиці зі своїми новими обов'язками, які створюють йому додаткові труднощі.\nСтаття 49 Федерального Закону «Про ЗМІ», говорить наступне:\n1) дотримуватися статуту редакції, з якою він перебуває у трудових відносинах;\n2) перевіряти достовірність інформації, що повідомляється їм інформації;\n3) задовольняти прохання осіб, які надали інформацію, про вказівку на її джерело, а також про авторизацію цитованого висловлювання, якщо воно оголошується вперше;\n4) зберігати конфіденційність інформації і (або) її джерела;\n5) отримувати згоду (за винятком випадків, коли це необхідно для захисту суспільних інтересів) на поширення в засобі масової інформації відомостей про особисте життя громадянина від самого громадянина або його законних представників;\n6) при отриманні інформації від громадян та посадових осіб ставити їх до відома про проведення аудіо-та відеозапису, кіно - і фотозйомки;\n7) доводити до відома головного редактора про можливі позови і пред'явленні інших передбачених законом вимог у зв'язку з поширенням підготовленого ним повідомлення або матеріалу;\n8) відмовитися від даного йому головним редактором або редакцією завдання, якщо воно або його виконання пов'язане з порушенням закону;\n9) пред'являти при здійсненні професійної діяльності на першу вимогу редакційне посвідчення чи інший документ, що засвідчує особу та повноваження журналіста;\n10) дотримуватися заборони на проведення ним передвиборчої агітації, агітації з питань референдуму при здійсненні професійної діяльності 10.\nЖурналіст несе також інші обов'язки, встановлені законодавством Російської Федерації про засоби масової інформації.\nДержава гарантує журналісту у зв'язку із здійсненням ним професійної діяльності захист його честі, гідності, здоров'я, життя і майна як особи, що виконує громадський обов'язок. 11\nСпробуємо прокоментувати деякі обов'язки журналіста.\nЖурналіст зобов'язаний здійснювати програму діяльності засобу масової інформації, з яким він перебуває в договірних відносинах, керуючись чинним законодавством.\nІноді журналіст з власної ініціативи готує публікацію для свого засобу масової інформації і, потім, показавши матеріал публікації редактору, за це отримує догану. Це природно викликає певну негативну реакцію з боку журналіста.\nАле, що поробиш, формально редактор прав, навіть у тому випадку, якщо в подальшому матеріал журналіста буде опублікований. Журналісту не варто забувати про виробничу дисципліну, так як він готував матеріал, не маючи на це редакційного завдання - використовуючи свій робочий час, а також майно, що належить засобу масової інформації. Редактор був би не правий в тому випадку, якщо б у трудовому договорі журналіста із засобом масової інформації була передбачена можливість для самостійного вибору журналістом сюжетів або тим, тобто без узгодження з редакцією.\nЯк мовиться в таких випадках, крок журналіста в бік від редакційної політики свого засобу масової інформації може зробити його безробітним.\nДля того, щоб цього уникнути, журналістові необхідно мати відповідний договір із засобом масової інформації, в якому мають бути обумовлені права та обов'язки, як журналіста, так і самого засобу масової інформації. Це, що стосується врегулювання взаємовідносин журналіста і засоби масової інформації.\nЩо стосується взаємин журналіста із зовнішнім світом, то не слід забувати про наявність у журналіста редакційного завдання при виконанні своїх професійних обов'язків\nЖурналіст зобов'язаний перевіряти достовірність інформації і не поширювати інформацію, яка не відповідає дійсності\nТреба сказати про те, що невиконання журналістом саме цього обов'язку є основною причиною конфліктних ситуацій між журналістом і героями його публікацій, особливо, якщо публікації ганьблять їх честь, гідність і ділову репутацію. Крім того, невиконання даного обов'язку часто призводить до судових розглядів. Публікуючи матеріали про якісь події чи осіб необхідно мати підтвердження з іншого джерела інформації, відповідні документи і в жодному разі не використовувати інформацію, у якій журналіст сумнівається або він не має в своєму розпорядженні відповідними документами.\nНадію на «авось», що все зійде з рук, повинно замінювати наявність документів, які потім можуть підтвердити те, що журналіст опублікував у своєму засобі масової інформації. Надія на "авось» практично завжди призводить журналіста до суду. Такими, що порочать є такі що не відповідають дійсності відомості, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці, чи думку окремих громадян з точки зору дотримання законів, моральних засад суспільства, наприклад, відомості про скоєння нечесного вчинку, негідну поведінку в трудовому колективі, в сім'ї ; відомості, опорочівающіе виробничо-господарську діяльність, репутацію і тому подібне. У той же час не можуть визнаватися обгрунтованими вимоги про спростування відомостей, які містять відповідну дійсності критику недоліків у роботі, у громадському місці, в колективі, в побуті. В окремих випадках, така інформація може кваліфікуватися Кримінальним кодексом як наклеп, тобто поширення завідомо неправдивих відомостей, що ганьблять честь і гідність особи або підривають його репутацію. А також як образа, тобто приниження честі та гідності іншої особи виражене в непристойній формі. Отже, з вибором слів потрібно бути обережним, тому що за наклеп і образу передбачена кримінальна відповідальність.\nВідомості, що містяться в інформації журналіста повинні відповідати дійсності. У випадках, навіть якщо публікація таких відомостей завдала деякий шкоди честі, гідності та діловій репутації особи, але в силу того, що ці негативні для особи відомості дійсно мали місце, журналіст не притягується до кримінальної відповідальності. На жаль, бувають ситуації, коли журналіст намагається якось проілюструвати свій матеріал, який був ним отриманий ще й яким-то знімком, а це знімок не пов'язаний з описуваними журналістом подіями або, навпаки, публікується фотографія зовсім сторонньої особи. Така недбалість може призвести до судового розгляду, яке явно закінчиться не на користь журналіста.\nЖурналіст зобов'язаний задовольняти прохання осіб, які надали інформацію, обуказаніі їх авторства.\nЯкщо таке прохання надійшла, то журналіст зобов'язаний її виконати. Тим самим журналіст і вимога закону виконає, а також зазначення в публікації на джерело отримання інформації дозволить журналісту перекласти відповідальність за зміст опублікованої інформації, на обличчя від якого він її отримав.\nОтримавши інформацію від будь-якої особи, журналісту немає необхідності потім перефразувати її своїми словами. Якщо журналіст це зробить, то тим самим він візьме на себе всю відповідальність, якщо ця інформація виявиться недостовірною. А якщо цю інформацію, яка може виявитися недостовірною, до споживача інформації донесе безпосередньо особа, яка надала інформацію, то тоді відповідальність буде покладена на цю особу.\nЖурналіст зобов'язаний поважати законні права та інтереси фізичних і юридичних осіб, в число яких входить і отримання згоди на використання аудіо-чи відеозапису при проведенні інтерв'ю з громадянами.\nДосить часто журналісту у своїй діяльності доводиться брати інтерв'ю у різних осіб, і він вважає, що вправі потім використовувати інтерв'ю на свій розсуд і тим самим викликає до себе законні нарікання з боку інтерв'юйованого. У кращому випадку інтерв'юйований скаже журналісту, що він більше ніколи в житті не дасть йому інтерв'ю, а в гіршому випадку подасть до суду, якщо журналіст щось перекрутив в інтерв'ю або додав що - щось від себе.\nЖурналісту слід знати, що інтерв'ю - це результат спільної праці, людини, яка дає інтерв'ю і журналіста, його здійснює. Кожен робить свій внесок, один готує питання, інший на них відповідає - це праця співавторів. Авторське право на твір, створений спільною працею двох або більше осіб, належить співавторам спільно. Причому цей твір являє собою нерозривне ціле. Право на твір співавторів утворюють нерозривне в цілому належить співавторам спільно і не один із співавторів не вправі без достатніх до того підстав заборонити використання твору. З норми закону випливає, що в таких випадках журналіст повинен сам вирішити, є у нього достатньо підстав для публікації чи ні, якщо інтерв'юйований відмовляє давати згоду на публікацію.\nЩо стосується обов'язку журналіста на отримання згоди на використання аудіо-та відеозапису при проведенні інтерв'ю з громадянами, то журналіст повинен знати про те, що така згода необхідно одержувати тільки від громадянина, відносно посадових осіб закон цього не вимагає.\nЖурналіст зобов'язаний поважати законні права та інтереси фізичних і юридичних осіб.\nНаявність такого обов'язку є тією міною, яка може створити журналістові додаткові проблеми, так як ці законні права та інтереси фізичних і юридичних осіб присутні в інших законодавчих актах. Спробуємо в це внести деяку ясність для журналіста. Є норма «недоторканність приватного життя». І цією нормою часто користуються різні посадові особи, плутаючи поняття свого приватного життя і своєї публічної діяльність державного службовця або громадського діяча.\nНа жаль, і в законодавстві не знайти правових критеріїв, де для таких осіб закінчується публічна діяльність і починається приватне життя і, навпаки, а як бути в тих випадках, коли може мати місце їх поєднання. Законодавством передбачається відповідальність за незаконне збирання або розповсюдження відомостей про приватне життя особи, що складають його особисту чи сімейну таємницю, без його згоди, якщо ці дії спричинили шкоду правам і законним інтересам цієї особи. З чого випливає, що якщо журналіст збирає інформацію про якийсь особі, то це необхідно робити за згодою цієї особи.\nЖурналісту за родом своєї діяльності доводиться стикатися з різними сферами діяльності різних категорій населення. І в таких випадках журналісти можуть стати мимовільними розповсюджувачами тієї інформації, яка розголошенню не підлягає. А відповідальність за розголошення такої інформації покладено на інших осіб (лікар, адвокат, соціальний працівник та ін.)\nМожна навести приклад, що стосується інформації, яку журналіст хоче отримати в будь-якому лікувальному закладі, але для цього необхідно отримати згоду керівника лікувальної установи або лікуючого лікаря. Медичні і фармацевтичні працівники зобов'язані не розголошувати стали їм відомі під час виконання професійних обов'язків, відомостей про хвороби, інтимну і сімейного життя громадян. За розголошення лікарської таємниці передбачена відповідальність у Кримінальному кодексі. Також кримінальна відповідальність передбачена за розголошення таємниці усиновлення (удочеріння) всупереч волі усиновителя, вчинене особою, зобов'язаним зберігати факт усиновлення, як службову або професійну таємницю, або іншою особою з корисливих або інших низинних спонукань. Журналістам слід знати і про такі речі, що не тільки сам факт звернення до адвоката є адвокатською таємницею, але й інша інформація, що стосується надання юридичної допомоги. А адвокат, що розголосили відомості, пов'язані з адвокатською таємниці, без згоди особи, яка звернулася за допомогою, несе відповідальність відповідно до закону.\nОкрім отримання інформації від державних структур, журналіст за отриманням часто звертається в різні підприємницькі структури. І в таких випадках він часто отримує відмову у наданні такої інформації, з посиланням на те, що вона є комерційною таємницею.\nСпробуємо розібратися, яка інформація може бути комерційною таємницею, а яка ні. Під комерційною таємницею розуміються не є державними секретами відомості, пов'язані з виробництвом, технологічною інформацією, управлінням, фінансами та іншою діяльністю господарського суб'єкта, розголошення яких може завдати шкоди його інтересам. Склад і обсяг відомостей, що становлять комерційну таємницю, визначаються господарюючими суб'єктами, про що зацікавлені особи сповіщаються в письмовій формі. З цього випливає, що якщо вже посилаються у наданні інформації на те, що вона є комерційною таємницею, то це повинно бути оформлено у письмовому вигляді з посиланням на це. Це в подальшому дозволить оскаржити відмову в наданні інформації. Ну, а в тих випадках, якщо до журналіста пред'являють претензії на те, що він розголосив комерційну таємницю, то ці претензії мають бути не пустою фразою, а підтверджені тим, що вона дійсно є такою. Якщо вона є комерційною таємницею, то тоді має бути нанесений збиток, а якщо немає шкоди, значить не було в тій інформації та комерційної таємниці.\nНаприклад, не становлять комерційної таємниці відомості, що належать до державної статистичної звітності. Крім того, законодавством або установчими документами може встановлюватися перелік відомостей, що підлягають обов'язковому опублікуванню. До таких відомостей відносяться дані, що містяться в державному реєстрі, балансові підсумки річної підприємницької діяльності, у тому числі сальдо балансу, сума статутного фонду, зведені суми кредиторської та дебіторської заборгованості, сальдо рахунку прибутків і збитків, відомості, які підлягають публікації згідно з правилами державної статистичної звітності. Ось ще один приклад того, коли дії журналіста багато в чому зумовлені законодавством, і коли журналіст зобов'язаний поважати законні права та інтереси фізичних і юридичних осіб.\nЖурналіст зобов'язаний виконувати обов'язки, покладені на нього відповідно до чинного законодавства.\nЦей обов'язок є однією з найскладніших для журналіста. Складно виконувати те, чого журналіст не знає, а інша особа не збирається його про це своєчасно інформувати. Мова йде про так званих підзаконних актах прийнятих різними державними структурами.\nДана норма також свідчить про те, що розглянуті вище обов'язки журналіста можуть періодично поповнюватися у зв'язку зі зміною законодавства.\nЗаконодавство включає в себе як закони, так і майже неосяжний перелік підзаконних актів. І якщо ще до законів журналіст знаком, то ось у відношенні підзаконних актів, які часто роблять безпосередній вплив на діяльність журналіста, цього не скажеш. І не через те, що журналіст не бажає з ними знайомитися, а тому що вони часто залишаються документом для внутрішнього вживання органу його видав. І щоб журналістові познайомиться з ними, йому потрібно докласти деяких старання та вміння, або звернутися до суду, щоб такий документ було скасовано, тому що він стане на заваді журналісту здійснювати його професійну діяльність.\nЗвичайно, регулювання засобів масової інформації за рахунок різних підзаконних актів, дає великі можливості для впливу на засоби масової інформації. Тим більше, що не завжди такі акти стають надбанням громадськості, яка не завжди може адекватно відреагувати на нові підзаконні акти державних структур. Дещо інша ситуація складається у відношенні законів, так для них існує певна процедура їх прийняття і в таких випадках засоби масової інформації та журналісти, можуть внести свої пропозиції чи хоча б прорахувати свої дії у зв'язку з передбачуваними змінами в законі. Обмеження повинні бути передбачені тільки законами, а не підзаконними актами. Але практика показує інше, коли все більше обмеження передбачаються підзаконними актами, а не законами. Тягар відповідальності тінню слід за журналістом при виконанні ним своїх професійних обов'язків, і щоб цей тягар не стало надто великим тягарем для журналіста, його слід в окремих випадках перекладати на інші плечі.\nПриклади того, як повинен поступати журналіст, підносячи інформацію аудиторії:\n1. якщо інформація отримана від рекламних та інформаційних агентств або прес-служб державних органів\nУ таких ситуаціях від журналіста вимагається одне: вказати, що інформація отримана від конкретного інформаційного агентства або прес-служби державного органу. Як правило, завжди конкретно визначені структури (інформаційне агентство або прес-служба державних органів), статус яких звільняє журналіста від відповідальності. Використання інформації отриманої від прес-служб різних громадських організацій, журналіста від відповідальності не звільняє.\n2. якщо інформація є дослівним відтворенням офіційних виступів депутатів представницьких органів, посадових осіб державних органів, організацій і громадян\nУ цьому випадку дослівне відтворення виступів означає відповідність слів у публікації журналіста словами з офіційних виступів або тексту. Під дослівним відтворенням розуміється цитування. Якщо цієї відповідності не буде, журналіст може бути притягнутий до відповідальності.\n3. якщо інформація містилася в авторських виступах, які йдуть в ефір без попереднього запису, або в текстах, що не підлягають редагуванню відповідно до цього Закону.\nЦе, перш за все, має відношення до передвиборчих баталій, коли в передачах, що йдуть у прямий ефір, кандидати дозволяють собі вільні висловлювання на адресу своїх супротивників, відповідальність за які повинні нести вони, а не журналісти. Що стосується питання про редагування, то закон «Про засоби масової інформації», дозволяє редагування читацьких листів. Інші питання редагування текстів цим законом не обумовлюються і не конкретизуються. Але разом з тим слід сказати, що статтею 143 Цивільного кодексу РФ заборонено редагування відповідей громадян для їх публікації в засобі масової інформації щодо відомостей, що ганьблять честь і гідність громадян, поданих у цьому засобі масової інформації.\n4. якщо ці відомості містилися в обов'язкових у відповідності зі статтею 18 Закону «Про засоби масової інформації» повідомленнях.\nЦя норма, в общем-то, дублює вже розглянуту норму, в якій говорилося про відомості містяться в офіційних повідомленнях і документах.\nУ доповненні можна сказати про наступне, що відповідно до закону «Про нормативні правові акти» існує певний порядок офіційного опублікування нормативних правових актів і застосування таких нормативних правових актів, після їх офіційного опублікування. Офіційне оприлюднення нормативно-правових актів здійснюється також періодичними друкованими виданнями, які отримали таке право на конкурсній основі, в порядку, визначеному Урядом РФ. Неофіційне опублікування нормативних правових актів допускається тільки після їх офіційного опублікування. З чого слід звернути увагу на наступне, що існують офіційні та неофіційні опублікування. І якщо журналіст у своїй публікації посилався на офіційне видання, де містилася помилка, то журналіста до відповідальності не притягнуть. А ось якщо він буде посилатися на нормативний акт в неофіційному виданні, що там містилася ця помилка, то в цьому випадку ситуація буде інша, до відповідальності можуть залучити.\n«Етика - це філософська наука, присвячена загальним принципам моралі і моральним рішенням, які людям доводиться приймати в спілкуванні з собі подібними. Журналістська етика - поняття, яким позначається вивчення та практичне застосування стандартів професійної поведінки в журналістиці, специфіка виникає тут морального вибору. У журналістській етиці система цінностей і моральних принципів, як правило, з'єднується з проблемою вибору, яка виникає у повсякденній діяльності преси. В ситуації ціннісного вибору часто доводиться мати справу з поняттями «правильно-неправильно», зі ступенями правоти і неправоти, - журналістський вибір буває важко зробити ». 12\nПодібні моральні конфлікти виникають постійно, і накопичений досвід їх вирішення знайшов своє відображення у професійній моралі. Таким чином, існує поняття «журналістська етика», зміст якого відноситься до області прийняття рішень при відборі новин. А поняття «етика в журналістиці» має на увазі кодекс поведінки.\nЖурналістська етика поширюється на процес прийняття рішень в специфічних ситуаціях, але і тут вибір повинен співвідноситися з фундаментальними правилами і принципами. Для журналістів це означає необхідність зробити такий вибір, який узгоджувався б з правилами і принципами професії, записаними в етичному кодексі. На практиці моральний вибір передбачає певну свободу у прийнятті рішення, при якій можливі градації правоти і неправоти, оскільки неможливо відшукати моральне рішення, що підходить до всіх випадків життя. Деякі етичні норми і принципи кодифицируются в законі, в цьому випадку держава вимагає від своїх громадян слідувати конкретного правилом або принципу в процесі прийняття ними рішень. Журналістська етика дозволяє більше індивідуальної свободи.\nТаким чином, журналіст, працівник професії, де так багато стандартизованих прийомів, але так мало абсолютних правил, має цілий спектр можливих рішень, вибираючи між етичним і неетичним вчинком. У силу цієї обставини багато дослідників не можуть дати остаточне визначення, що складає «етичне» поведінку журналіста.\nПри підготовці до написання даної роботи було проаналізовано 5 кодексів поведінки журналіста, 4 з яких опубліковані в додатку до роботи Д.С. Авраамового 13 і ще один - в одному з номерів газети «Телебачення і Радіо» 14.\nЦікаво, що у всіх існують принципи морального і аморального поведінки журналіста. Іншими словами, кодекси пропонують не тільки, що можна і потрібно робити пресі, а й особливо акцентується, що не можна. Приміром, у Хартії телерадіомовників у частині «Дії, несумісні з нормами цивілізованої журналістики» сказано: «Оприлюднення інформації не повинно ставитися у залежність від політичних інтересів третіх осіб. Неприпустима організація інформаційних кампаній по цілеспрямованої дискредитації громадян і організацій в кон'юнктурних цілях. Неприпустимо отримання інформації обманним шляхом, а також шляхом залякування чи підкупу. Неприпустимо зловживання довірою співрозмовника, а також його особливо емоційним станом, який не дозволяє адекватно оцінювати наслідки висловлювань. Неприпустимо умисне поширення інформації у формі, що провокує паніку, масові хвилювання і заворушення, збої у функціонуванні транспортних систем та інших систем життєзабезпечення »15.\nВзагалі, узагальнюючи порушення норм професійної етики, можна виділити наступні моменти: є проступки журналістів, що порушують право людей на отримання інформації, проступки, що ущемляють право людей на свободу вираження поглядів, також журналіст не повинен порушувати право честі і гідності особистості, службову етику і вимоги професійної честі журналіста.\nПроте, більшою мірою, кодекси наказують, що зобов'язаний робити журналіст, при цьому, не порушуючи професійну мораль. У Кодексі професійної етики журналіста, прийнятому в 1991 році, зазначено наступне: «Стаття 2. Правдивість і об'єктивність. Журналіст зобов'язаний давати правдиве зображення дійсності шляхом точної і вичерпної інформації. Він викладає факти, зберігаючи їх справжній сенс, розкриваючи найважливіші зв'язку і не допускаючи перекручувань, з тим, щоб громадськість отримала достатньо матеріалу, що дозволяє їй сформувати точне, зв'язне і найбільш адекватне уявлення про поточні соціальних процесах »16.\nДруге положення Міжнародних принципів професійної етики журналіста також говорить: «Вірність журналіста об'єктивної реальності. Найперша задача журналіста - гарантувати людям отримання правдивої та достовірної інформації за допомогою чесного відображення об'єктивної реальності. Журналіст викладає факти добросовісно, зберігаючи їх справжній сенс і не допускаючи перекручувань. Він максимально використовує свої творчі здібності для того, щоб громадськість отримала достатньо матеріалу, що дозволяє їй сформувати точне і зв'язне уявлення про світ. Так, щоб походження, природа і сутність подій, перебіг і стан справ були зрозумілі як можна більш об'єктивно »17. Взагалі ж, Д.С. Авраамів у своєму дослідженні посилається на тематичний аналіз 59 журналістських кодексів, який призводить фінський вчений Ларс Бруун. На першому місці там стоїть той же вимога - правдивого і чесного поширення інформації.\nЖурналіст завжди зобов'язаний діяти, виходячи з принципів професійної етики, зафіксованих у цьому Кодексі, прийняття, схвалення і дотримання якого є неодмінною умовою для його членства у Спілці журналістів Росії.\nЖурналіст дотримується законів своєї країни, але в тому, що стосується виконання професійного обов'язку, він визнає юрисдикцію лише своїх колег, відкидаючи будь-які спроби тиску і втручання з боку уряду чи кого б то не було.\nЖурналіст поширює і коментує лише ту інформацію, в достовірності якої він переконаний і джерело якої йому добре відомий. Він докладає всіх зусиль до того, щоб уникнути нанесення шкоди кому б то не було її неповнотою або неточністю, навмисним приховуванням суспільно значимої інформації або розповсюдженням завідомо неправдивих відомостей.\nЖурналіст зобов'язаний чітко проводити у своїх повідомленнях розрізняти факти, про які розповідає, і тим, що складає думки, версії чи припущення, в той же час у своїй професійній діяльності він не зобов'язаний бути нейтральним.\nПри виконанні своїх професійних обов'язків журналіст не вдається до незаконних і недостойним способам отримання інформації. Журналіст визнає і поважає право фізичних та юридичних осіб не надавати інформацію і не відповідати на поставлені питання - за винятком випадків, коли обов'язок надавати інформацію обумовлена законом.\nЖурналіст розглядає як тяжкі професійні злочину зловмисне перекручування фактів, наклеп, отримання при будь-яких обставин платні за поширення неправдивої або приховування правдивої інформації; журналіст взагалі не повинен приймати ні прямо, ні побічно ніяких винагород або гонорарів від третіх осіб за публікації матеріалів і думок будь-якого характеру.\nПереконавшись у тому, що він опублікував помилковий або спотворений матеріал, журналіст зобов'язаний виправити свою помилку, використовуючи ті ж поліграфічні та (або) аудіовізуальні засоби, які були застосовані при публікації матеріалу. При необхідності він повинен принести вибачення через свій орган друку.\nЖурналіст відповідає власним ім'ям і репутацією за достовірність всякого повідомлення і справедливість всякого судження, поширених за його підписом, під його псевдонімом чи анонімно, але з його відома і згоди. Ніхто не має права заборонити йому зняти свій підпис під повідомленням або судженням, яке було хоча б частково спотворене проти його волі.\nЖурналіст зберігає професійну таємницю щодо джерела інформації, отриманої конфіденційним шляхом. Ніхто не може примусити його до відкриття цього джерела. Право на анонімність може бути порушено лише у виняткових випадках, коли є підозра, що джерело свідомо спотворив істину, а також коли згадування імені джерела являє собою єдиний спосіб уникнути тяжкої і неминучого шкоди для людей.\nЖурналіст зобов'язаний поважати прохання інтерв'юйованих їм осіб не розголошувати офіційно їх висловлювання.\nЖурналіст повністю усвідомлює небезпеку обмежень, переслідування і насильства, які можуть бути спровоковані його діяльністю. Виконуючи свої професійні обов'язки, він протидіє екстремізму та обмеженню громадянських прав за будь-якими ознаками, включаючи ознаки статі, раси, мови, релігії, політичних чи інших поглядів, так само як соціального і національного походження.\nЖурналіст поважає честь і гідність людей, які стають об'єктами його професійної уваги. Він утримується від будь-яких зневажливих натяків або коментарів у відношенні раси, національності, кольору шкіри, релігії, соціального походження чи статі, а також відносно фізичної вади або хвороби людини. Він утримується від публікації таких відомостей, за винятком випадків, коли ці обставини безпосередньо пов'язані зі змістом публікується повідомлення. Журналіст зобов'язаний безумовно уникати вживання образливих висловів, що можуть завдати шкоди моральному і фізичному здоров'ю людей.\nЖурналіст дотримується принципу, що будь-яка людина є невинною доти, поки судом не буде доведено протилежне. У своїх повідомленнях він утримується називати по іменах родичів і друзів тих людей, які були звинувачені або засуджені за скоєні ними злочини, за винятком тих випадків, коли це необхідно для об'єктивного викладу питання. Він також утримується називати по імені жертву злочину і публікувати матеріали, що ведуть до встановлення особи цієї жертви. З особливою строгістю дані норми виконуються, коли журналістське повідомлення може торкнутися інтересів неповнолітніх.\nТільки захист інтересів суспільства може виправдати журналістське розслідування, що припускає втручання в приватне життя людини. Такі обмеження втручання неухильно виконуються, якщо мова йде про людей, поміщених в медичні та подібні установи.\nЖурналіст вважає свій професійний статус несумісним із заняттям посад в органах державного управління, законодавчої чи судової влади, а також в керівних органах політичних партій та інших організацій політичної спрямованості.\nЖурналіст вважає недостойним використовувати свою репутацію, свій авторитет, а також свої професійні права та можливості для поширення інформації рекламного або комерційного характеру, особливо якщо про такий характер не свідчить явно і однозначно сама форма такого повідомлення. Саме поєднання журналістської та рекламної діяльності вважається етично неприпустимим.\nЖурналіст не повинен використовувати в особистих інтересах або інтересах близьких йому людей конфіденційну інформацію, якою може володіти в силу своєї професії.\nЖурналіст поважає і відстоює професійні права своїх колег, дотримується законів чесної конкуренції. Журналіст уникає ситуацій, коли він міг би завдати шкоди особистим або професійним інтересам свого колеги, погоджуючись виконувати його обов'язки на умовах, свідомо менш сприятливих у соціальному, матеріальному або моральному плані.\nЖурналіст поважає і змушує поважати авторські права, що випливають з будь-якої творчої діяльності. Плагіат неприпустимий. Використовуючи будь-яким чином роботу свого колеги, журналіст посилається на ім'я автора.\nЖурналіст відмовляється від завдання, якщо виконання його пов'язана з порушенням одного зі згаданих вище принципів.\nЖурналіст користується і відстоює своє право користуватися всіма передбаченими цивільним і кримінальним законодавством гарантіями захисту у судовому та іншому порядку від насильства або загрози насильства, образи, моральної шкоди, дифамації.\nКодекс схвалений Конгресом журналістів Росії 23 червня 1994 року, м. Москва\n(Прийнята в Берні 17 червня 1972 Швейцарської федерацією журналістів, частково змінена в Цюріху 16 вересня 1994)\nПраво на інформацію, свободу слова і критики відноситься до основних прав людини.\nПрава та обов'язки журналіста випливають з права суспільства бути інформованим про факти і думках.\nВідповідальність журналістів перед суспільством превалює над відповідальністю їх перед ким би то не було ще, в тому числі перед роботодавцями та владою.\nПри виконанні своїх професійних обов'язків журналісти добровільно погоджуються дотримуватися певних правил, сформульованим нижче в розділі «Декларація обов'язків».\nЦі обов'язки можуть бути виконані лише за умови забезпечення журналістської незалежності та гідності професії. Останні відображені в розділі «Декларація прав».\nПри зборі, підготовці і коментуванні інформації всі журналісти зобов'язані:\n1. Прагнути до істини, незважаючи на те, які наслідки це може мати особисто для них; завжди і скрізь поважати право суспільства знати правду.\n2. Відстоювати свободу інформації і всі права, що випливають з цієї свободи - право на коментар і критику, а також на незалежність і професійну гідність.\n3. Публікувати лише ту інформацію, документи і знімки, джерела яких їм відомі. Не замовчувати важливу інформацію або її подробиці, не спотворювати зміст текстів, документів або фотографій. Обов'язково попереджати про передачу неперевіреною інформацією та публікації фотомонтаж. Дотримуватися терміни подачі матеріалів.\n4. Не використовувати нечесні методи отримання інформації, фотографій або документів. Не маніпулювати фотографіями і не використовувати такого роду фотографії з метою підтасовування новин. Не займатися плагіатом.\n5. Виправляти будь-яку опубліковану інформацію, якщо вона виявиться частково або повністю не відповідає дійсності.\n6. Зберігати професійну таємницю і не розкривати джерела конфіденційної інформації.\n7. Поважати право громадян на приватне життя, поки воно не входить у суперечність з інтересами суспільства. Утримуватися від будь-якого роду анонімних чи безпідставних звинувачень.\n8. Не приймати подарунки і пільги, які можуть обмежити їхню професійну незалежність і можливість вільно висловлювати свої думки.\n9. Уникати будь-яких форм комерційної реклами і не приймати ніяких умов від рекламодавців.\n10. Отримувати журналістські завдання тільки від керівництва редакції і виконувати їх лише в тому випадку, якщо вони не суперечать цій Декларації обов'язків журналіста.\nЖурналіст, гідний цього високого звання, вважає своїм обов'язком дотримуватися принципів цієї Декларації. Він поважає чинне законодавство будь-якої країни, але в професійних питаннях керується тільки думкою своїх колег. Він всіляко протистоїть будь-яким спробам втручання в його діяльність з боку державних чи інших органів.\nДля того щоб виконувати свої обов'язки, журналіст повинен володіти як мінімум такими правами:\n1. Мати вільний доступ до всіх джерел інформації і безперешкодно публікувати будь-які факти, що представляють суспільний інтерес; лише у виняткових випадках і за ясно сформульованим мотивами журналісту може бути наказано утриматися від оприлюднення публічної чи секретної інформації, а також інформації про приватне життя громадян.\n2. Журналіста не можна примушувати до вчинення професійного вчинку або висловлення будь-якої думки, якщо це суперечить його переконанням чи свободу совісті. Відмова журналіста діяти таким чином не повинен мати для нього жодних негативних наслідків.\n3. Журналіст має право відмовитися слідувати інструкціям і наказам, що суперечить основним принципам діяльності його видавництва. Він повинен бути повідомлений про основні принципи редакційної політики письмово до прийому на роботу. Одностороння зміна цієї політики неприпустимо і означає порушення договору.\n4. Перш ніж буде прийнято якесь рішення, серйозно впливає на діяльність компанії, з журналістом як членом редакційного колективу повинні бути проведені консультації. Зі співробітниками редакції обов'язково повинні бути проведені консультації до прийняття остаточних рішень з питань, що тягне за собою зміни у штатному розкладі або структурі компанії.\n5. Журналіст має право підписати з роботодавцем персональний контракт, що забезпечує його матеріальне і моральне благополуччя. Зокрема, основою економічної незалежності журналіста є справедливе і заслужену винагороду за роботу, що виплачується з урахуванням його посади, відповідальності та соціального статусу.\nДля прикладу в роботі наведені кодекси російських і швейцарських журналістів. Після ознайомлення з ними можна зробити висновок про те, що права і обов'язки та журналістів різних країн - практично однакові. Ця однорідність дозволяє журналістам на міжнародному рівні відстоювати свої права і виконувати покладені на них обов'язки.\nПідводячи підсумок роботи і відповідаючи на питання, поставлені на початку, можна відзначити, що проблема обов'язків журналіста і об'єктивності висловлювань до цих пір викликає суперечливі думки. Однак, можна зробити наступні висновки:\nСвобода думки і слова - це один з найважливіших елементів конституційного фундаменту будь-якої держави. Ступінь її реалізації свідчить про рівень розвитку правової свідомості в суспільстві і визначає справжню демократичність держави.\nУ Російській Федерації свобода слова визнається і гарантується державою. Вона захищається їм нарівні з іншими правами і свободами, що зумовлює її обмеження, але в тій лише мірі, яка буде достатня для забезпечення гарантії інших прав.\nДля Росії вкрай важливі поняття прав людини. На сьогоднішній момент в Росії все ще відсутня справжня повага до людини та її прав, так як деформація правосвідомості, що відбувалася десятиліття, укорінене зневагу до прав і свобод створюють ситуацію незахищеності людини, його невпевненість у передбачуваності дій влади.\nОб'єктивності в журналістиці, як і в будь-якому іншому творчості, по суті, не буває. Справжній журналіст - це, перш за все, особистість зі своїми поглядами, переконаннями і життєвою позицією. Тому ідеалізовані уявлення про вимоги, що пред'являються до журналістів і їх текстів, які записані в етичних кодексах, насправді практично нездійсненні. Об'єктивність в журналістиці може існувати як принцип творчості, коли даються відповіді на головні питання журналіста: «хто?», «Що?», «Де?», «Коли?», «Як?» І «чому?».\nЖурналіст, все ж таки прагне до «великої» об'єктивності, мушу хоча б розмежовувати в тексті власне факти та їх аналіз. Так, читач зможе за фактами сформувати власну думку і порівняти його з думкою журналіста. Однак і в цьому випадку не можна стверджувати, що аудиторія складе для себе повну картину того, що відбувається, оскільки факти вже будуть надані журналістом, а не самою реальністю.\nДуже небагато журналісти усвідомлюють ту відповідальність перед суспільством, яка, безсумнівно, покладається на них. Навмисне чи ні, але преса залишається одним із засобів маніпулювання свідомістю суспільства.\nПсихологічні прийоми, якими все частіше і частіше починають користуватися журналісти, в певних ситуаціях (назвемо їх «екстремальними», тобто моменти найбільшої соціальної відповідальності, як наприклад, вибори) набувають характер, загрозливий майбутнього. Про це останнім часом говорять не тільки соціологи, психологи, а й самі журналісти. При цьому існує думка, що до тих пір, поки преса буде належати впливовим людям і великих грошей, така тенденція у ЗМІ буде зберігатися.\nЗакон РФ «Про засоби масової інформації» (про ЗМІ) від 27.12.1991 № 2124-1\nЗакон РФ «Про інформацію, інформатизації і захисту інформації» від 20.02. 1995 р. № 24-ФЗ. (Із змінами від 10 січня 2003 р.)\nЗакон РФ «Про надзвичайний стан» від 17.05.1991 № 1253-1\nПрохоров Е.П. Введення в теорію журналістики - М.: Телевізійна журналістика, 1998 р.\nГалкін С.І. Оформлення газети і журналу: від елемента до системи. - М., Изд-во Московського ун-ту, 1984. - 152 с.\nДекларація прав і обов'язків журналіста (Швейцарія), прийнята в Берні 17 червня 1972 Швейцарської федерацією журналістів, частково змінена в Цюріху 16 вересня 1994\nКодекс професійної етики російського журналіста, схвалений Конгресом журналістів Росії 23 червня 1994 року, м. Москва\nКостомаров В.Г. Російська мова на газетній шпальті. М., 1971.\nНауково-практичний коментар до Конституції Російської Федерації / колектив авторів під ред. В.В. Лазарєва. - М.: Видавництво «Спарк», 1997.\nКоментар до Конституції Російської Федерації. / Под ред. Б.М. Топорніна - М.: Изд. Юридична література, 1994.\nКоментар до Конституції Російської Федерації / За заг. ред. Карповича В.Д. - М.: Юрайт-М, Нова Правова культура, 2002\nПрава людини. Підручник для вузів. / Под ред. Е.А. Лукашова. - М.: Изд. Норма, 2003.\nКозлова Є. І., Кутафін О. Є. Конституційне право Росії. - М, МАУП. - 2003.\nТеорія держави і права. Курс лекцій / За ред. Н.І. Матузова., А. В. Малько. Саратов, 2000.\nБесіди про мас-медіа. М., 1997, стор 237\nАвраамів Д.С. Професійна етика журналіста. М., 1991.\nХартія телерадіомовників / / Телебачення і радіо. - 1998 .- 6 травня. С.2.\n1 Костомаров В.Г. Російська мова на газетній шпальті. М., 1971.\n2 Науково-практичний коментар до Конституції Російської Федерації / колектив авторів під ред. В.В. Лазарєва. - М.: Видавництво «Спарк», 1997.\n3 Коментар до Конституції Російської Федерації. / Под ред. Б.М. Топорніна - М.: Изд. Юридична література, 1994.\n4 Коментар до Конституції Російської Федерації / під заг. ред. Карповича В.Д. - М.: Юрайт-М, Нова Правова культура, 2002\n5 Права людини. Підручник для вузів. / Под ред. Е.А. Лукашова. - М.: Изд. Норма, 2003.\n6 Козлова Є. І., Кутафін О. Є. Конституційне право Росії. - М, МАУП. - 2003.\n7 СЗ РФ, 2001, N 2, ст. 163\n8 Теорія держави і права. Курс лекцій / За ред. Н.І. Матузова., А. В. Малько. Саратов, 2000.\n9 Закон РФ "Про засоби масової інформації" (про ЗМІ) від 27.12.1991 N 2124-1\n10 п. 10 введений Федеральним Законом від 04.07.2003 N 94-ФЗ\n11 Закон РФ "Про засоби масової інформації" (про ЗМІ) від 27.12.1991 N 2124-1\n12 Бесіди про мас-медіа. М., 1997, стор 237\n13Авраамов Д.С. Професійна етика журналіста. М., 1991.\n14 Хартія телерадіомовників / / Телебачення і радіо. - 1998 .- 6 травня. С.2.\n16 Бесіди про мас-медіа. М., 1997, стор 240\n17 Бесіди про мас-медіа. М., 1997, стор 234\nЖурналістика, видавнича справа та ЗМІ | Курсова\nПраво на відпочинок і його гарантії\nПраво пацієнта на інформацію про стан здоров`я та збереженні лікарської таємниці\nПрава покупців на інформацію про товар і його виробника\nФедеральний закон про основні гарантії виборчих прав громадян Російської Федерації\nПраво власності громадян 10


З нагоди 93-ї річниці з Дня народження Блаженного Католицької Церкви, 264-го Папи Римського, першого в історії Папи-слов'янина Івана Павла II ЛМГО «Українська молодь – Христові» радо запрошує Вас 19 травня переглянути біографічну стрічку «Кароль – Папа, який залишився людиною»\nОригінальна назва: Karol Un Papa rimasto uomo\nОпис: «Кароль - Папа, який залишився людиною» є продовженням фільму «Кароль. Людина, яка стала Папою Римським» (« Karol, un uomo diventato Papa», 2005). Фільм починається з інавгурації понтифікату Івана Павла II. Яскраво і образно описується діяльність папи Івана Павла II вже під час його перебування Папою, трагічні події, пов'язані з нападами і що найважче - його хвороба, смерть. Фільм дуже біографічний і, тим не менше, - захоплюючий. Прекрасна гра акторів. Особливо головного героя - виконавця ролі Папи - Петра Адамчика.\nНа жаль, український дубляж стрічки і навіть субтитри до неї відсутні, тому фільм демонструватиметься з російським озвученням.\nОтож запрошуємо вас 19 травня на 18:00 провести вечір з УМХівським кіноклубом.\nКлючові слова: кінозал | фільм | анонс\nEnglish Video Club УМХ чування церква Юра УГКЦ справедливість справедливість і мир відданість бісер Миколай Франція Верхнє Синьовидне. поїздка Польща Христос-Цар чоловік Молодіжний табір 2013 Страсбург паска послання собор св. Юра Нарікання Шевченко о. Іван Ільків свобода стрес плідність говерла Олена Гадзало Спаса Плащаниця тиша спільнота Тезе Віра оратор Дрезден спілкування церква Різдва Єрусалим Ігор (Возьняк) Харків Едмонд Грейс Іван Хреститель вересень о. Олег Лука Кайзервальд Береги день публіка танці Оленка Гадзало молитва. Мілан Пророк Ілля Андрей Шептицький