ТЕМА 3. КОМУНІКАТИВНИЙ ПРОЦЕС - Основи теорії мовної комунікації\nДописемне, або усне\nЗагальна модель комунікації як трансмісії\nМодель контактування, або модель Якобсона.\nТема 4. проблеми конфліктів у спілкуванні людей\n^ ТЕМА 3. КОМУНІКАТИВНИЙ ПРОЦЕС\n^ 2. ЕТАПИ В РОЗВИТКУ КОМУНІКАЦІЇ\n^ Доіндустріальний етап комунікації характеризується такою організацією процесу спілкування, який може бути виражений у формулі: спілкування “обличчям до обличчя”. Такий процес спілкування був властивий усій спільноті і мав вигляд переважно міжособистісної, інтерперсональної комунікації, що відбувалася у формі діалогу або монологу.\n^ Друкований етап пов’язується з першою індустріальною революцією, з виникненням масового спілкування, що зробило життя плюралістичним.\nПершим зовнішнім фактором, який змінив характер спілкування, було виникнення письма. ^ Дописемне, або усне, спілкування було єдино можливим видом комунікації на ранніх етапах розвитку людства. На дописемному етапі переважала міжособистісна й групова комунікація. Комунікативний процес мав характер безпосереднього діалогічного міжособистісного спілкування або спілкування з малою групою чи групового спілкування. Писемний етап комунікації ускладнив комунікативний процес, зробив його опосередкованим, дискретним у просторі й часі, стимулював виникнення такого виду спілкування, як публічне; у той самий час закладалися основи масової комунікації, яка на друкарському етапі набула розвитку.\n^ Аудіовізуальний етап комунікації посилив процеси масового комунікування. З переходом на етап електронно-медійний масова комунікація зазнала процесу глобалізації, що стає причиною виникнення віртуальної комунікації такого спілкування, коли процеси передачі й отримання інформації переплітаються в часі й просторі, а адресант у той самий час виконує роль адресата.\n^ 3. МОНОЛОГІЧНА (ОДНОВЕКТОРНА) ТА ДІАЛОГІЧНА (БАГАТОВЕКТОРНА) ФОРМА МОВЛЕННЯ\n^ Рисунок 3 – Монологічна форма мовлення (одновекторна комунікація)\n^ Рисунок 4 – Діалогічна форма мовлення (багатовекторна комунікація)\n^ 4. ВИДИ КОМУНІКАЦІЇ\n^ Групова комунікація являє собою систему найчастіше міжособистісних нерегульованих зовнішніми факторами стосунків, завдяки чому кожен адресант може бути в ролі адресата. Така комунікація може відбуватися у різних групах – малих, великих, дуже великих, які називаються публікою, або масою.\n^ Одновекторна комунікація\n^ Монологічна форма\n^ 5. ТИПИ КОМУНІКАЦІЇ\n^ Загальна модель комунікації як трансмісії. Ця модель виражає одновекторну суть комунікативного процесу:\n^ Модель контактування, або модель Якобсона. Включає шість важливих чинників спілкування:\n^ СПИСОК ДОДАТКОВОЇ ЛІТЕРАТУРИ\n^ ЗАПИТАННЯ ДО ТЕМИ 3\n^ ТЕМА 4. ПРОБЛЕМИ КОНФЛІКТІВ У СПІЛКУВАННІ ЛЮДЕЙ\nАналіз ефективності й дієвості комунікативного процесу здійснюється у функціональному аспекті. Функція комуніканта – це завжди встановлення й підтримання контакту з комунікатом. За формою ця функція може мати вигляд похідних функцій впливу на комуніката, переконання, трансмісії, передачі, об’єднання, демонстрації й підтримання уваги тощо. Про це свідчить й аналіз розглянутих вище моделей. Встановити контакт зі співрозмовником означає забезпечити реакцію згоди співрозмовника на встановлення такого контакту. Забезпечення такої реакції з боку адресанта означає – не більше не менше – використання ним певної системи комунікативних технік, методів, способів, певної інформації, вираження почуттів, емоцій, нарешті, певної організації комунікативного процесу. Отже, дієвість комунікативного процесу визначається наявністю згоди між співрозмовниками.\nЗгода між співрозмовниками може виникати в результаті повного або часткового порозуміння. Ступенем порозуміння визначається ефективність комунікативного процесу.\nНеефективним є той процес комунікації, який має конфлікт [детально див. Різун В.В., 1995, 47-48; Черненко О.В., 2007]. Конфлікт між адресантом і адресатом свідчить про незавершеність комунікативного процесу, про його нецілісність. При цьому знищення протистояння здійснюється не засобами примусу й сили, а перемогою однієї точки зору над іншою. Конфлікт – це протистояння між індивідами або ідентичними групами індивідів на основі незадоволення загальнолюдських потреб (конфлікт потреб), інтересів (конфлікт інтересів). Розв’язання конфлікту вимагає аналізу й вирішення проблеми через структурні зміни та новації в організаціях, установах, закладах, колективах тощо. Так, суперечка, "конфлікт інтересів існує тоді, коли вчинки однієї людини, яка намагається збільшити свою власну вигоду і користь, перешкоджають, затримують, заважають, причиняють зло чи якось по-іншому роблять менш ефективними вчинки іншої людини, яка також намагається звести до максимуму власну вигоду і користь" [Johnson, 1987: 269].\nАналіз конфлікту під час його розв’язання є технологічним процесом у комунікативній сфері. Цей процес здійснюється імпліцитно (приховано) відносно реципієнта як однієї з конфліктуючих сторін.\nРозв’язання конфлікту, що збігається з процесом впливу на адресата, полягає в пошукові й використанні спільної для конфліктуючих сторін дефініції ситуації через пошук спільного, кооперуючого фрейма. Цей фрейм базується на спільних для конфліктуючих сторін засадах – на відображенні загальнолюдських потреб, цінностей, моральних засад.\nНа думку В. Бернштейна, "існують різні форми мовлення, які характеризують різні фази вирішення проблем. Різні форми міжлюдських відносин опосередковуються різними формами (чи кодами) мовлення, оскільки відносини й коди віддзеркалюють фрейми суб’єктів" [De Reuck, 1990: 194]. В. Бернштейн проводить відмінність між вузьким, обмеженим, масовим і ретельно опрацьованим варіантом мовлення (кодами), що виникає із різноманітних обмежень, які накладаються на граматично-лексичні вибори мовців їхнім соціальним і контекстуальним середовищем.\nЗ погляду теорії комунікації мова йде про звичайне, масове, непрофесіональне й опрацьоване, професіональне мовлення. При цьому необхідно враховувати, що як консенсус, так і розбрат має тенденцію до зберігання при вживанні обмежених, вузьких мовних форм; встановлення нових партнерських відносин вимагає ретельного опрацювання мовного коду для аналізу й встановлення нових соціальних відносин. Так, для підтримання сварки або задоволення, захоплення чимось достатньо говорити про речі, які викликають цю ситуацію чи ці почуття. Коли ж потрібно сварку змінити на дружні стосунки, необхідно вийти на інший рівень понять і мови, більш досконалий, загальний, оскільки в термінах вселюдської філософії й загальнолюдського світобачення ворогуючі сторони знаходять спільність і порозуміння.\nКонфліктні процеси мало хто схвалює, але майже всі в них беруть участь. Якщо в конкурентних процесах суперники просто намагаються випередити один одного, бути кращим, то при конфлікті робляться спроби нав'язати противнику свою волю, змінити його поведінку або навіть взагалі усунути його. У зв'язку з цим під конфліктом розуміють спробу досягнення винагороди шляхом підкорення, нав'язування своєї волі, видалення або навіть знищення противника, що прагне досягнути тієї ж винагороди. Окремі вбивства або ціла битва, загрози, звернення до закону для впливу на противника, створення коаліцій для об'єднання зусиль в боротьбі – це усього лише деякі вияви соціальних конфліктів.\nУ багатьох випадках крайніх виявів соціальних конфліктів їх результатом стає повне знищення противника (наприклад, Рим знищив Карфаген або американські переселенці практично перебили деякі племена північноамериканських індіанців, що ворогують з ними). У конфліктах із менш насильною формою основна мета ворогуючих сторін полягає у відстороненні противників від ефективної конкуренції шляхом обмеження їх ресурсів, свободи маневру, в зниженні їх статусу або престижу. Наприклад, конфлікт керівника з виконавцями у разі перемоги останніх може призвести до пониження керівника на посаді, обмеження його прав щодо підлеглих, падіння престижу і, нарешті, до його виходу з колективу.\n^ ПОНЯТТЯ КОНФЛІКТІВ, ЇХ ОСОБЛИВОСТІ\nКонфлікти між індивідами частіше за все ґрунтуються на емоціях і особистій неприязні, у той час як міжгруповий конфлікт зазвичай має безликий характер, хоча можливі й спалахи особистої неприязні.\nКонфліктний процес, що виник, важко зупинити. Це пояснюється тим, що конфлікт має кумулятивну природу, тобто кожна агресивна дія призводить до дії у відповідь (або відплати), причому більш сильному, ніж первинне.\nКонфлікт загострюється і охоплює все більше людей. Проста образа може, зрештою, спричинити вияв жорстокості щодо своїх противників. Жорстокість у соціальному конфлікті іноді помилково приписується садизму і природним задаткам людей, однак частіше за все її здійснюють звичайні люди, що потрапили в екстраординарні ситуації. Конфліктні процеси можуть змусити людей грати ролі, в яких вони повинні бути жорстокими. Так, солдати (як правило, звичайні молоді люди) на території противника не щадять мирне населення, або у ході міжнаціональної ворожнечі звичайні мирні жителі можуть здійснювати надто жорстокі вчинки.\nТруднощі, що виникають при гасінні й локалізації конфліктів, вимагають ретельного аналізу всього конфлікту, встановлення його можливих причин і наслідків.\nНеминучість виникнення суперечностей є виявом закону єдності та боротьби протилежностей, одного з класичних законів розвитку. За цим законом будь-яке явище чи ситуація розглядається як єдність протилежних сторін, що взаємовиключають одна одну, долають опір свого антипода, проте водночас не можуть існувати окремо, обопільно взаємозумовлюються (одна існує лише тому, що наявна друга).\nКонфлікт – це ситуація, набір обставин, за яких виникає:\nабо має місце відсутність згоди між двома чи більше суб'єктами;\nУ конфліктній ситуації кожна зацікавлена сторона прагне відстоювати та досягати реалізації власних мети, цілей, думок, завдань, точки зору, при цьому вона наводить аргументи на свою користь, перешкоджає опоненту чинити так само, використовує всі прийнятні у даній ситуації заходи та форми впливу і намагається подолати опір іншої сторони.\nДонедавна домінуючою вважалася точка зору, згідно з якою конфлікти в організації – річ небажана (доктрина школи Вебера), їх необхідно уникати, а якщо вони все ж таки з'являються, то гасити на ранній стадії, не даючи змоги розвиватися. Конфлікти асоціюються з усілякими негараздами, суперечками, ворожістю, боротьбою і не мають позитивних ознак.\nОднак сучасна школа менеджменту дійшла висновку, що конфлікт попри негативні риси відіграє і позитивну роль – сприяє рухові організації вперед і визначає фактори, що заважають цьому процесові. Термін "конфлікт" можна визначити як джерело творчої енергії, якою слід управляти, тобто спрямовувати її у бажане русло.\n^ КОНФЛІКТНА СИТУАЦІЯ, СКЛАДОВІ ТА ЕТАПИ РОЗВИТКУ\nПершоджерелом конфлікту або умовою його виникнення вважається конфліктна ситуація – тобто ситуація, у якій одна зі складових змінює свої кількісні чи якісні значення, що призводить до загострення стосунків між конфліктуючими сторонами. Тут набирає чинності ще один із основних законів філософії – закон переходу кількісних змін у якісні. Конфлікт не виявляється доти, поки існуюча ситуація або влаштовує всі задіяні чи зацікавлені сторони, або ж ці сторони ще не в змозі вплинути на розвиток ситуації, не володіють достатнім потенціалом (тобто конфлікт прихований).\nТипову схему конфлікту можна узагальнити так. Усі конфліктні ситуації розподіляються за ознакою результатів:\nа) функціональні – такі, що сприяють ефективній діяльності організацій, є позитивними за змістом, містять раціональне зерно та мають еволюційну спрямованість;\nб) дисфункціональні – паралізують нормальне функціонування організацій, обмежують перспективи розвитку, не сприяють максимально ефективному використанню власних і залучених ресурсів.\n^ ОСНОВНІ ТИПИ КОНФЛІКТІВ\n1) внутрішньоособовий (конфлікт вимог). Його виявом є суперечність чи протилежність вимог, що ставляться до одного й того ж виконавця різними функціональними керівниками, яким він одночасно підпорядковується. Причини такого конфлікту – недоліки у: системі делегування повноважень, організаційній структурі, структурі апарату управління, несхожість стилів керівництва, конфлікт інтересів (ситуація, за якої працівник має приватний чи особистий інтерес, достатній для впливу, або цей інтерес чинить вплив на об'єктивне виконання працівником своїх службових обов'язків).\nТиповим прикладом внутрішньоособового конфлікту може бути також ситуація, коли виробничі чи професійні вимоги не збігаються з потребами чи цінностями виконавця. Більшість людей, що працюють на посадах, які не передбачають творчості, ініціативи та самостійного прийняття рішень, і виконують при цьому монотонну, рутинну та нецікаву роботу, прагнули б звільнитися з такої посади. Більшість з них ненавидить справу, якою їм доводиться займатися за необхідності. Проте замість пошуку цікавої роботи, що припала б їм до душі, вони потрапляють у пастку на все життя. При цьому вони не можуть залишити цю посаду і знайти більш цікаву та змістовну роботу, оскільки тимчасово втратять джерело фінансових виплат (у вигляді заробітної плати). Дуже рідко зустрінеш людину, яка дійсно займається улюбленою справою, але цих небагатьох майже завжди супроводжує успіх. Судіть самі – типовий конфлікт, вічна тема – дехто досягає світового визнання, а у декого життя складається з нескінченної черги дрібних невдач чи розчарувань.\n2) міжособовий. Виникає при будь-якому розподілі: повноважень, ресурсів, робіт, обов'язків, завдань, активів, пільг, винагород; а також через несхожість характерів, знань, запитів, кваліфікації, можливостей, кругозору, кола інтересів, ставлення до праці та психологічної сумісності людей, що працюють разом.\n3) між особою та групою. Причини – дисбаланс, що існує між нормами групової поведінки та індивідуальними діями, поглядами чи звичками окремої особи; невиконання або перевиконання обов'язків, недотримання неписаного внутрішнього розпорядку, що має силу закону у даному колективі, етики взаємин тощо.\n4) міжгруповий. Організації складаються з безлічі формальних і неформальних груп, які просто не в змозі мирно співіснувати, оскільки всередині будь-якої групи постійно відбувається динамічний розвиток, змінюються цілі, завдання, що поступово входять у суперечки з аналогічними показниками інших груп.\n• розподіл ресурсів (вони завжди обмежені, а претендують на їх використання кілька сторін):\n• різниця у цілях (спеціалізація, конкретизація та поділ на підрозділи передбачає їх різну стратегічну спрямованість);\n• різниця в уяві та цінностях (відсутність об'єктивної оцінки ситуації);\n^ Розподіл ресурсів. Будь-яка загальна власність, в нашому випадку – спільні організаційні ресурси (сировина, матеріали, обладнання, виробничі потужності, енергія, інформація, людські та фінансові ресурси), підсвідомо викликає бажання в осіб, що наділені певними повноваженнями, розподілити її так, щоб якнайліпше виконати завдання власного підрозділу.\n^ Різниця у цілях. Кожна організація, як правило, складається з кількох напівнезалежних структурних підрозділів. Цілі цих підрозділів, хоча і зорієнтовані на досягнення загальної мети, але все ж таки суттєво відрізняються за змістом.\n^ Взаємозалежність у досягненні результату. У випадках, коли вимагається координація, узгодженість і взаємодія багатьох ланок, важко визначити першочерговість завдань, виділити серед них головні, визначальні, сприяти суміжним ланкам у реалізації їх цілей.\n^ Різниця в уяві та цінностях. Фаза оцінки ситуації найбільш уразлива для неправильних суджень (внаслідок існування комунікаційних бар'єрів, особливо вибіркового сприйняття, розглядаються лише ті варіанти, що влаштовують членів даної групи).\n^ Незадовільні комунікації. Інформаційний вакуум, брак чи нестача актуальної інформації, нездатність чи небажання керівництва передати достовірну інформацію викликає у працівників відчуття роздратування, є приводом до появи необґрунтованих пліток, заснованих на сумнівних джерелах, невиправданих підозрах і побоюваннях.\n^ Різниця у досвіді та манері поведінки. Наведемо уявний приклад: в одній бригаді, пліч-о-пліч працюють досвідчений майстер і початківець. Перед ними поставлено аналогічне завдання. При цьому новачок докладає надмірних зусиль, обирає далеко не ідеальний шлях до виконання, але з великими труднощами справляється з роботою. І тут з подивом помічає, що майстер, який начебто й не поспішав, закінчив свою роботу втричі швидше.\n^ Різка зміна подій чи умов. Ця ситуація вимагає неабиякого хисту, інтуїції та перспективного мислення. Зміна пріоритетів, несподівані обставини породжують сум'яття та хаос. Швидко проаналізувати ситуацію і визначити сили, що її формують, – це завдання під силу вирішити далеко не кожному. Хибні судження та неправильно вибраний тип поведінки на такому етапі нерідко є темою для дискусії, отже, джерелом конфлікту.\n• роз'яснення вимог до змісту роботи (делегування окремим особам чи структурним підрозділам чітко окреслених повноважень для виконання покладених функцій і ознайомлення з відповідальністю за їх виконання, оперативне доведення максимуму наявної корисної інформації з цього питання);\n^ СПОСОБИ ВИРІШЕННЯ КОНФЛІКТІВ\nМіжособові способи вирішення конфліктів зводяться до п'яти варіантів типу поведінки, що їх має обрати конкретна людина при появі перших симптомів конфліктної ситуації – загострення досі прихованих суперечностей чи втручанні сторонніх сил, які зміщують акценти у розстановці сил (графік 1). Це зокрема:\n1) ухилення – мається на увазі, що людина (група людей, підприємство, складова соціуму), передбачаючи наперед загострення ситуації, прагне уникати дій, які провокують інцидент. Така роль пасивного спостерігача притаманна особам, які не зацікавлені у змінах, прагнуть уникнути загострення суперечностей;\n2) згладжування – тип поведінки, який має багато спільного з попереднім. При цьому не помічаються ознаки майбутнього конфлікту, йде активна профілактика його вияву, ліквідовуються чи завуальовуються суперечності сторін;\n^ 3) примус – контроль над ситуацією і регулювання її розвитку. При небажаному напрямі розвитку конфлікту особа, яка наділена владою і повноваженнями, втручається і силовими методами впливає на ситуацію, спрямовує конфлікт у бажане русло;\n4) компроміс – тимчасове чи нейтральне вирішення проблеми, що умовно задовольняє всі сторони, які беруть участь у конфлікті. Суперники (опоненти) йдуть на взаємні поступки, частково приймають точку зору іншої сторони або ж відкладають вирішення питання на майбутнє, залишаючи його відкритим;\n^ 5) вирішення конфлікту – найбільш бажаний і радикальний шлях розвитку ситуації. Сторони детально ознайомлюються з аргументацією як "за", так і "проти", йдуть на взаємні поступки, вузлові питання вирішують колективним ухваленням рішень.\nТаблиця 1 – Методика вирішення конфлікту шляхом розв'язання проблеми\nВизначте проблему в категоріях цілей, а не рішень (тобто встановіть причину проблеми, а не зосереджуйтеся на боротьбі з її наслідками).\nПісля з'ясування суті проблеми розгляньте варіанти її вирішення, які б влаштовували певною мірою всі зацікавлені сторони.\nСконцентруйте увагу на проблемі, а не на власних якостях опонента.\nСтворіть атмосферу довіри, поліпшивши інформаційний обмін і взаємний вплив.\nПід час спілкування прагніть досягти результату, при цьому не здавайте власних позицій, але й ураховуйте конструктивні зауваження іншої сторони.\n^ Anthony de Reuck виділяє три фази розв’язання конфлікту. Перша фаза – комунікація відбувається між конфліктуючими сторонами. Використовується вузький код. Друга фаза – аналітична, коли психоаналітик переводить комунікацію у ретельно опрацьовані коди, формує кооперуючий фрейм. Третя фаза – комунікація відбувається між конфліктуючими сторонами, але вже в межах однієї дефініції ситуації.\nВихід із конфлікту під час спілкування є необхідним комунікативним ефектом, що забезпечує основну функцію комунікації – встановлення й підтримання контакту між комунікаторами.\n^ 5. КОНФЛІКТИ ПІД ЧАС СПІЛКУВАННЯ З ДІТЬМИ\nУ сімейному вихованні дитини, в постійних контактах із нею батькам необхідно прагнути до виникнення між ними почуття довіри, до безболісного подолання різних непорозумінь, до педагогічної доцільності у створенні умов виховання.\nЕфективним засобом усунення суперечності між станом залежності і почуттям провини є гра. Вона формує розуміння спільності деяких проблем дітей і дорослих, а розв'язання їх у грі допомагає дітям краще засвоювати соціальні норми і ролі, які відповідають їхній статі й соціальному статусу. Гра для дитини дошкільного віку є провідним і найбільш природним видом діяльності, важливою умовою повноцінного розумового, морального, естетичного, фізичного розвитку, її соціалізації у суспільстві. Дитячі ігри взагалі – це єдина природна праця дитини, до якої вона береться без примусу і зовнішнього впливу. Водночас вони є чудовим засобом прищеплення практично всіх якостей характеру, які ми цінуємо у людей, але які часто намагаємося прищеплювати вербальними, тобто словесними, методами або простим привчанням, навчанням чи вправлянням.\nГраючись, дитина вчиться жити. Під час гри вона досить легко опановує, розуміє суть і запам'ятовує її основні правила. У подальшому такі навички їй знадобляться, зокрема, під час навчання у школі. Більше того, під час гри залежно від її ходу дитина мусить оцінювати ситуацію і самостійно ухвалювати рішення; пізнає потребу співробітництва, привчається поважати права іншого учасника гри, навчається стримувати себе і свої негативні емоції; натомість виробляти доброзичливість і щирість. Жодна інша діяльність не здатна дитині дошкільного віку дати стільки позитивних емоцій, які так потрібні їй для здорового психічного і фізичного розвитку. Не меншу користь приносять ігри і в старшому віці, але за умови поглиблення їх соціального змісту.\nМала дитина, як було помічено ще К.Д. Ушинським, "...безперервно потребує діяльності і стомлюється не від неї, а від її одноманітності..." Навіть поєднання різних видів діяльності не викликає різкої зміни динамічних стереотипів, не порушує духовної рівноваги дитини, а стає послідовним фрагментом її життя, який розгортається безпосередньо. Головне – не допускати (особливо у віці до 3 років) різкого, швидкого переходу з одного виду діяльності на інший, який не має з попереднім ніякого логічного зв'язку, тим більше, якщо він мало відомий або зовсім не відомий дитині. Це викликає протест, небажання, навіть хворобливий страх перед тим новим, що пропонують. Ось чому діти болісно реагують на те, що їх відволікають від іграшки або гри, яка їх цілковито захоплює.\nБезапеляційно втручаючись у світ дитячої гри, дорослі травмують, руйнують світ фантазій, травмують психіку дитини, деформують її уяву або, зрештою, дають хибні зразки поводження з почуттями інших та ставлення до продуктів їхньої праці. Тому так важливо бути тактовними з дітьми, зайнятими іграми та іграшками. Не поспішайте їх зупиняти, навіть якщо у вас є свої плани, – навпаки, знайдіть час поцікавитися, якою грою захоплена ваша дитина і в чому її зміст; ненав`язливо приєднайтеся – підіграйте, і ви відчуєте особливу вдячність дитини, її зацікавленість вами. Завдяки ігровій ситуації ви зможете навчити дитину чогось пізнавального та корисного. Як засвідчують спостереження, дошкільники дуже люблять гратися в такі ігри, як "Дочки – матері", "Дім", "У гостях" та інші. Їх сюжети батьки завжди можуть спрямувати на засвоєння певних правил співжиття у сім`ї, виконання обов`язків і дотримання етики поведінки та взаємин.\nКеруючись народною мудрістю про те, що "дітей легше виховувати, аніж перевиховувати" та "розпочинати виховувати потрібно тоді, коли дитятко ще поперек ліжка лежить", потрібно завжди опікуватися тим, що, як і з ким робить ваша дитина. А щоб спрямовувати її на позитивні думки й гарні вчинки, доцільно велику увагу приділяти іграм морального змісту: вони можуть бути як рухливими, скажімо, вдень, так і досить спокійними – перед сном.\nПозитивний виховний ефект мають такі ігри, як "Чарівне слово" (коли кожне прохання і дію необхідно супроводжувати належним добором і вживанням ввічливих, приємних слів); "Магазин однієї покупки" (коли дитина уявно потрапляє у ситуацію вибору, за якої з великої пропозиції різних можливих бажань має право обрати тільки одне. До речі, подібну ситуацію "у магазині" можна використовувати для того, щоб діти орієнтувалися в можливостях сімейного бюджету, у корисності чи зайвині окремих речей; вчилися робити усвідомлений вибір, за який їм самим доведеться відповідати в разі невдачі); "Добре – погано" (коли в ігровій ситуації дитині розкривається сутність доброго та поганого, і в неї формується система уявлень про причинно-наслідкові зв`язки різних дій, вчинків і поведінки загалом) тощо. Подібні ігри завжди сприятимуть формуванню уявлень дитини про ввічливість, про першочерговість бажань та потреб, про можливості їх задоволення і розвиватимуть та збагачуватимуть її мову, навіть якщо ви й не будете чітко означувати перед собою подібну мету виховання.\nНе менш важливою для дитини будь-якого віку є можливість побути наодинці зі своїми думками. Адже численні життєві враження потребують усвідомлення і закріплення. Тому не тривожте дитину нетерміновим до неї звертанням – краще поспостерігайте за нею, за виразом її обличчя, поглядом, рухами. Спробуйте вгадати її настрій, зрозуміти його причину, відзначити про себе, наскільки адекватно до ситуації вона виявляє емоції. Такі спостереження дозволять батькам глибше і краще зрозуміти свою дитину, налагодити з нею довірливі стосунки, а за потреби навчати її адекватного вияву емоцій.\nДитина, яка в ранньому віці потребувала насамперед суто фізичного контакту, у міру дорослішання шукає вже зовсім інші форми уваги до себе з боку дорослих: вона прагне співчуття, усмішки, спілкування. У дошкільному віці, як правило, намагається першою заговорити, задає численні запитання, які змістом до безкінечності йдуть від одного "Чому?" до іншого "Чому?". Щодо різних батьківських реакцій вона починає усвідомлювати, що інші люди мають думки й уподобання, які відрізняються від її суджень, мають свої наміри, які також не завжди збігаються з її власними. Це розуміння надзвичайно важливо підтримувати у дитині й тоді, коли вона дорослішає, що дозволить пом`якшити дитячий егоїзм, зняти можливе напруження взаємовідносин.\nПроте не варто чекати швидких результатів – обопільне розуміння, яке лежить в основі партнерства між батьками й дітьми, не завжди складається легко, просто і швидко. Йому дуже шкодить моралізування, менторський тон. Тож потрібне терпіння та розуміння того, що воно досягається значно складніше, коли не приділяти цьому належної уваги або коли праця і домашні клопоти вкрай обмежують спілкування з дітьми. За тими хатніми клопотами можна втратити і дитину. То ж саме її особистість має бути на першому місці. З роками такі доброзичливість і увага дитини будуть повернуті до вас.\nУзагалі спілкування можна вважати універсальним методом виховання. Завдяки йому людина утверджується в житті, впливає на когось і сама перебуває під впливом інших, отримує інформацію про зміст довкілля і захищає себе.\n- соціально-орієнтоване (спрямоване на суспільну думку, на те "що прийнято і не прийнято; що скажуть інші);\n- предметно-орієнтоване (на світ речей, який оточує нас);\n- особистісно-орієнтоване (на конкретних людей).\nКожний із цих видів передбачає пізнання людиною, зокрема дитиною, довкілля, самої себе та свого місця у соціумі. Всі вони представлені у сімейному спілкуванні, і не може навіть стояти питання про те, яке з них важливіше для становлення дитини як особистості. Пріоритети визначаються конкретними обставинами, віком дитини, її потребами вчасного розвитку та індивідуальними особливостями. Спілкування може відбуватися як з ініціативи батьків, так і з ініціативи дітей. Однак довірливе спілкування не може бути нав'язливим, воно має виникнути з природного бажання іншої сторони.\n- виникнення бажання;\n- пошук спільних інтересів;\n- реалізацію способів індивідуального впливу і взаємної адаптації через погоджену взаємодію.\n- вербальному (словесному);\nОстанній чинник зумовлює особливий вплив не тільки того, про що говорять, а й як говорять. Отож найголовнішою умовою контакту між людьми, й особливо між батьками та дітьми, є щирість і чесність, до яких діти особливо чутливі. Найбільш поширені засоби – голос (його тембр і сила), погляд, лексика, інтонація мовлення.\nВельми важливим моментом під час спілкування є, напевне, взаємний емоційний контакт, сповнений вражень і задоволення. Як свідчить практика, батьківське виховання – це, перш за все, кропітка і тяжка у повному розумінні слова робота з налагодження міцного і постійного психологічного контакту з дитиною. Основою такого невимушеного контакту завжди постає щира зацікавленість батьків усіма справами дитини, вміння будувати діалог, який ґрунтується на принципах партнерства, рівноправ'я, взаємоповаги, визнання, розуміння та знання своєї дитини батьками. Дорослим важливо пам'ятати що діалог не можна перетворювати у монолог, тобто щоб замість партнерського спілкування не зосереджуватися тільки на собі чи тільки на дитині. У таких випадках контакт буде втрачений.\nЗ огляду на це надзвичайно важливо, щоб у процесі реалізації взаємин "Я – ТИ" акцент ставився не на "Я" чи на "ТИ", а на їх зв'язок, який об'єднує два різних особистісних світи. Вияв цього "Я – ТИ" можливий за умови довіри вихованця до вихователя (дитини до батьків), що ґрунтується на механізмі емпатії. Отже, момент єднання – обов'язковий фактор досягнення виховних цілей. Усе це слушно й актуально і для сім'ї та сімейного виховання дітей, яким необхідно почуватися не тільки улюбленцями своїх рідних, а й потрібними їм, навчитися здатності розуміти інших і бути готовими завжди прийти їм на допомогу, в тому числі і добрим словом.\nДо компонентів (складових) спілкування між батьками і дітьми насамперед відносять:\n- уважне слухання;\n- запобігання припущенню;\nВажливим фактором взаємин батьків і дітей є високий рівень їх взаєморозуміння, для встановлення якого необхідна здатність розуміти одне одного, вміння бачити за зовнішньою стороною поведінки її істинність – мотиви дій, висловлювань, емоційних реакцій.\nОсобливості стосунків батьків і дітей, пов'язані з рівнем їх взаєморозуміння, формують і специфічний стиль спілкування між ними. Деякі батьки будують стосунки з дітьми на довірі й повазі. Інші вважають, що необов'язково переконувати дітей у правомірності своїх вимог. У першому випадку формується дружній стиль спілкування, який ґрунтується на проханні, пораді, доброму гуморі, підбадьорюванні, тобто такий, який сприяє формуванню в дітей почуття власної гідності, розвиває максимальну самостійність і доброзичливість; у другому – складається наказовий (командний) стиль спілкування, який проявляється в безапеляційному тоні, вимогах безумовної слухняності, в надмірній різкості, залякуванні тощо. Він формує скритність, безініціативність, озлобленість, жорстокість, низький рівень людської самоцінності, звичку до сліпої підкори.\nКожний із цих способів спілкування впливає на емоційний стан дітей. Якщо доброзичливість і делікатність між батьками й дітьми створюють хороший настрій, приплив енергії, то командний стиль викликає образи, роздратування, зниження загального життєвого тонусу, пригнічений настрій. Від стилю спілкування залежать і виховні можливості сім'ї. Позитивні емоційні контакти батьків із дітьми полегшують виховний вплив на них, негативні – ускладнюють. А загалом спілкування між батьками й дітьми здебільшого має педагогічні засади і ґрунтується на духовному контакті. Без душевної спорідненості, як правило, виховання не буває. В основі духовного контакту лежить спільність прагнень: батьки (як і діти) хочуть, щоб їх любили.\nЗасвоєні в дитинстві норми співжиття становлять підґрунтя особистої поведінки людини та її стосунків з іншими. Отже, первинна соціалізація, яка відбувається в родинному колі, полишає слід на все життя. Якщо ж діти не отримують правильних орієнтирів, не привчаються турбуватися про інших, зокрема про своїх батьків, які дали їм життя, виростили і виховали, тоді виникає ще одна педагогічна проблема сім'ї – байдужість і навіть неприязнь дітей до своїх батьків.\nПерешкодою на шляху батьківських помилок можуть бути постійний аналіз виховних ситуацій та врахування їх досвіду в подальшому, критичне ставлення до особистої виховної діяльності, розв'язування педагогічних задач. Виховні елементи й аспекти різнобічної людської діяльності та її результатів можна регулювати і спрямовувати. Прикладом може бути певна виховна ситуація, яка виникає в сім'ї. Така обставина завжди передбачає об'єкт і предмет виховання. Основою виховної ситуації є педагогічна дія (або дії), яка визначається виховними цілями і мотивами. Їм відповідає суть педагогічних рішень і способи їх досягнення. Педагогічні дії передбачають виховну інформацію. Якщо педагогічну дію виконують, скажімо, батьки, то на неї реагують діти. Але у сімейному вихованні, як правило, батьки творять дітей, а діти творять батьків. Тому, впливаючи на дітей, батьки теж змінюються. Типові способи такого реагування "батьки – вихователі дітей" подані нижче у схемі.\nЗауважимо, що на поведінку дітей та рівень їхнього морального виховання дозволяє оптимально впливати рівень інформованості батьків про дітей, їхніх друзів, про їхні справи, інтереси, смаки, настрої тощо. Тим часом спостереження доводять, що високий рівень інформованості не виключає байдужості або негативної спрямованості у стосунках. Це підводить до думки, що бажання знати про дитину якнайбільше повинне мати коректні форми, а дитина як повноцінна і самоцінна особистість має бути захищеною від грубого втручання в її внутрішній світ.\nРеагування дитини на слова, дії дорослих може бути різним: як вираженим зовні, так і внутрішнім. У чому ж сутність внутрішнього реагування? Розглянемо його варіанти в названому порядку на рівні визначення самих понять. Знаючи і розуміючи їх сутність, до них неважко дібрати конкретні приклади із життя.\nРеконструктивне – таке реагування дитини, коли їй доводиться змінювати свої переконання, зміст своєї діяльності.\nКонформістське – це пасивне сприймання на рівні запам'ятовування без змін в особистій позиції.\nІндиферентне – відсутність реакції дитини на рівні як запам'ятовування, так і знання.\nКонфліктне – несприймання виховної інформації як такої, що суперечить позиції особистості.\nВибору ефективних форм виховних дій сприяє аналіз виховних ситуацій, завдяки якому батьки можуть навчитися визначати умови, причини виховного явища, методи виховного впливу та давати їм педагогічну оцінку. Цей механізм забезпечує формування педагогічного мислення, тобто вміння самостійно аналізувати педагогічні явища, розкладати їх на елементи – умови, причини, наслідки тощо.\nПідготовка батьків до проведення самоаналізу, навчання їх самоаналізу охоплює три взаємопов'язаних етапи: спонукання до самоаналізу, опосередкованого аналізу та безпосереднього розвитку самоаналізу.\n1-й етап – спонукання до самоаналізу – насамперед передбачає виникнення в ньому потреби, знань технології педагогічного аналізу, умовного створення програми спостережень та аналізу виховної ситуації;\n2-й етап – опосередкованого аналізу, як правило, передбачає отримання інформації батьками від інших людей, можливо, педагогів, про їхню виховну діяльність; інформацію про виховну діяльність інших батьків (можливо, кращий досвід сімейного виховання); спостереження й аналіз чужого досвіду; рольову гру (можна подумки);\n3-й етап – безпосередній самоаналіз містить порівняння з еталоном, виявлення суттєвих відмінностей та встановлення причин такої невідповідності; оформлення в думці покращеного варіанта діяльності.\nУ своїй сукупності та за умови дотримання названої етапності – це шлях до здійснення самоаналізу, конче потрібного батькам у щоденній виховній діяльності.\nЩодня перед батьками виникають також педагогічні задачі, які передбачають не тільки аналіз умов та причин виховного явища, а й обґрунтування свого рішення, самостійної відповіді на певні запитання. Розв‘язання педагогічних задач, як правило, спонукає батьків до підвищення рівня педагогічних знань, до творчого застосування класичного або іншого кращого досвіду, творчого користування методами сімейного впливу.\nТаким чином, забезпечення партнерських взаємин батьків і дітей та педагогічної доцільності умов сімейного виховання дитини ґрунтується на усвідомленні і розумінні батьками потреб її вчасного розвитку та задоволенні цих потреб, адекватній оцінці себе як вихователів, на постійній роботі над собою, тобто самовдосконаленні, на доброзичливому спілкуванні та співпраці членів сім`ї.\nВеренко І.С. Конфліктологія / за ред. І.С. Веренко. – М.: Концерн Swiss, 1990. – 376 с.\nЗолотнякова А.С. Проблемы психологии общения. – Ростов-на-Дону: Изд-во Рост.ун-та, 1976. – 78 с.\nКовалев А.Г. Коллектив и социально-психологические проблемы руководства. – М., 1996. – 144 с.\nКовалев А.Г. Курс лекций по социальной психологии. – М., 1994. – С. 153-154.\nЧерненко О.В. Лінгвокогнітивні та прагматичні особливості дискурсивного втілення завершальної фази конфліктної взаємодії (на матеріалі англомовної прози ХХ століття): дис. … канд. филол. наук: 10.02.04. – Киев, 1987. – 229 с.\nDavid W. Johnson, Frank P. Johnson. Joining Together. Group Theory and Group Skills. – New Jersey, 1987. – 651 p.\n^ ЗАПИТАННЯ ДО ТЕМИ 4\nЯк визначають “конфліктну ситуацію”?\nЯкі обов'язкові елементи передбачає конфліктна ситуація?\nЯк усі конфліктні ситуації розподіляються за ознакою результатів?\nЯкі існують основні типи конфлікту за змістом?\nЩо вважається основними причинами конфлікту?\nУ чому полягає розвиток конфліктної ситуації?\nЯкі варіанти вирішення конфлікту існують?\nУ чому полягає методика вирішення конфлікту?


На Донбасі тривають обстріли - серед українців втрат немає - "Репортер"\nНа Донбасі тривають обстріли – серед українців втрат немає\nBy Reporter 09/07/2018 08:57\nМинулої доби противник 21 раз відкривав вогонь по позиціях ООС, більшість з яких на донецькому та маріупольському напрямках.\nНа луганському напрямку було тихо. Проте на горлівському та світлодарському напрямках противник відкривав вогонь в районі населених пунктів Південне та Світлодарськ із гранатометів, великокаліберних кулеметів та стрілецької зброї. Біля Південного один український військовослужбовець отримав поранення.\nНа донецькому та маріупольському напрямках минулої доби зафіксовано найбільше порушень тиші. Там ворог з гранатометів, великокаліберних кулеметів та стрілецької зброї 18 разів обстріляв позиції Об’єднаних сил.\nПід вогнем окупантів перебували захисники Авдіївки, Мар’їнки, Водяного, Широкиного, Лебединського, Павлополя та Талаківки. На цих напрямках втрат серед українських захисників немає.\nУпродовж поточної доби бойовики російських окупаційних військ три рази порушили режим припинення вогню. Провокації із застосуванням стрілецької зброї зафіксовано на попаснянському та маріупольському напрямках. Обстрілу зазнали позиції Об’єднаних сил біля Новозванівки та Водяного.


Випускники спеціальності «Фінанси, банківська справа та страхування» мають широку сферу працевлаштування:\n– займають провідні посади у фінансових установах;\n– обіймають посади керівників та спеціалістів різного рівня у спеціалізованих факторингових, лізингових, інвестиційних та інших компаніях;\n– займають керівні посади в банківських установах, а також у державних установах, що регулюють функціонування фінансового ринку;\n– очолюють економічні підрозділи державних і галузевих виробничих підприємств, наукових і проектних установ;\n– здійснюють аналітичну діяльність суб’єктів господарювання;\n– проводять фінансові перевірки та ревізії тощо.\nЕкономічна наука є однією з найвпливовіших у 21-му століттi. За останні роки кафедра розвинула науково-досліднi проекти, корисні для розвитку бізнесу та промисловості, а також вигідні нашому суспільству. Відкрийте для себе новаторський дух ФБСС\nКафедра співпрацює з різними стейкхолдерами – установами, організаціями та підприємствами – потенційними працедавцями своїх випускників. Така співпраця забезпечує максимальне працевлаштування випускників кафедри!\nНа навчання для здобуття ступеня бакалавра за освітньою програмою 072 «Фінанси, банківська справа та страхування» Хмельницький національний університет приймає на перший курс (із скороченим терміном навчання) осіб, які здобули освітньо-кваліфікаційний рівень молодшого спеціаліста.\nДля вступу на навчання для здобуття ступеня магістра за всіма формами навчання на спеціальність 072 «Фінанси, банківська справа та страхування» вступники подають заяви лише в електронній формі.


Львівська політехніка закуповує на 1,5 млн грн паперу | Zakupki UA - Електронний майданчик учасник системи публічних закупівель Prozorro.\nГлавная страница » Новини » Львівська політехніка закуповує на 1,5 млн грн паперу\nНаціональний університет “Львівська політехніка” закуповує офсетний, папір крейдований, картон палітурний, картон друкарський крейдований. Оголошення про відкриті торги розміщене на сайті «Zakupki.Ua», а з текстом оголошення можна ознайомитися за адресою: https://zakupki.com.ua/tender/5383531/ru\nБюджетом закупівель передбачена сума 1 500 000 грн. Однак за результатами торгів установа планує скоротити видатки. Той учасник, який зможе надати найвигіднішу цінову пропозицію, стане переможцем у даних торгах. Мінімальний крок на пониження складає 500 гривень. Тендерні пропозиції можна подавати до 26 липня 2019 року після чого відбудеться сам аукціон та вибір переможця. Щоб отримати більш детальну інформацію по тендеру, до оголошення прикріплюється пакет тендерної документації , який є наданим ініціатором тендеру. Даний пакет надається у електронній формі на сайті Zakupki.ua, що є учасником системи «Prozorro».\n1 => 'Last-Modified: Fri, 12 Jul 2019 12:53:50 GMT',


Як підібрати надійний металошукач: кілька практичних порад - ulvovi.info\nЯк підібрати надійний металошукач: кілька практичних порад\nМеталошукачі сьогодні знаходять широке використання у різних сферах діяльності, а для когось проведення часу з металошукачем десь за містом у пошуках старих речей - це справжнє задоволення і чудовий варіант проведення дозвілля.\nМеталошукачів на сучасному ринку представлено дуже багато - десятки різноманітних моделей цих пристроїв пропонують популярні магазини вашого міста. Однак який металошукач по-справжньому заслуговує на вашу увагу? До вашої уваги - кілька практичних порад стосовно вибору металошукача.\nПорада №1: перед купівлею визначте, який металошукач вам потрібний\nІснують різні види металошукачів:\nПобутові. Такі металошукачі відносно недорогі, прості у користуванні, саме їх можна побачити найчастіше в магазинах. Недоліком є те, що в них дуже низька глибина виявлення цілі і є чутливість до перешкод;\nНапівпрофесійні. Такий вид металошукачів характеризується підвищеною глибиною пошуку, вони мають розширений функціонал, однак вони вже дещо складніші у користуванні, аніж побутові металошукачі. До того ж, вони значно більше коштують, аніж побутові металошукачі;\nПрофесійні. Найдорожчий і найпотужніший різновид металошукачів на сучасному ринку. Аматорам нема потреби купувати такі металошукачі, адже вони призначені для професіональних користувачів.\nВизначте попередньо ціль, з якою ви купуєте металошукач. Якщо вам не треба надпотужну техніку для професійного користування, то не розглядайте найдорожчі варіанти металошукачів.\nПорада №2: звертайте увагу на наявність додаткового обладнання\nСтандартні функції, які виконують металошукачі, доповнюються додатковими параметрами. Наприклад, хороший металошукач також буде обладнано вбудованим ліхтариком та функцією підсвічування дисплея, можливістю регулювання гучності, індикацією низького заряду тощо.\nПорада №3: обирайте тільки перевіреного виробника\nКитайські дешеві металошукачі дуже швидко ламаються, тож варто одразу відкинути для себе цей варіант пошуку техніки. Надавайте перевагу надійним виробникам - Garrett, Minelab, XP Detectors, Кощій, АКА, Fisher Labs - ось найкращі виробники металошукачів, які вважаються найбільш авторитетними на сучасному ринку такої техніки. Їхня продукція характеризується високою стійкістю до умов експлуатації, високою стабільністю роботи тощо. Обирайте моделі, які є лідерами за рейтингами та відгуками.\nметаллоискатель в интернет-магазине\nинтернет-магазин безпека шоп\nср, 01/29/2020 - 01:04 Marianna Semerenko\nБарбершоп – перукарня для справжніх чоловіків\n06/27/2018 - 21:14 , by Анонім (не перевірено)


курсовая работа Припинення права власності\nПоняття права власності………5\nПоняття та зміст права власності……….5\nКласифікації права власності……….10\nНабуття права власності………..13\n3. Припинення права власності……………….24\n3.1. Підстави припинення права власності………...24\n3.2. Класифікація підстав припинення права власності………26\nСписок використаної літератури……….37\nУтвердження в Україні відкритого, демократичного, соціально - орієнтованого суспільства не можливе без всебічного зміцнення інституту приватної власності. У цьому головна особливість впроваджувальних реформ, а відповідно, і визначальний принцип політики – утвердження права кожного громадянина на володіння, користування та розпорядження приватною власністю.\nПраво власності є найважливішим речовим правом, з яким пов’язуються всі інші речові права. Тому правове регулювання відносин власності є одним з найважливіших напрямків нормативної діяльності держави.\nУ кожній державі центральним правовим інститутом є інститут власності. Його регламентація визначає характер інших інститутів цивільного права.\nМетою даної курсової роботи є на основі опрацьованої літератури скласти теоретичний огляд підстав набуття і припинення права власності в Україні. Виходячи з мети були поставлені наступні завдання:\n– дати загальну характеристику права власності в Україні;\n– розглянути класифікацію підстав набуття права власності;\n– визначити категорії підстав набуття права власності;\n– дати загальну характеристику підставам припинення права власності;\n– визначити класифікацію підстав припинення права власності.\nПредметом дослідження є підстави набуття і припинення права власності в Україні.\nАктуальність досліджуваної теми зумовлюється розповсюдженістю відносин з приводу набуття та припинення права власності у повсякденному житті.\nПри написанні роботи використані дослідження визнаних авторитетів у галузі цивільного права: Ч.Н. Азімова, І.А. Бірюкова, З.В. Ромовської, Ю.О. Заїки, Є.О. Харитонова, О.В. Старцева.?\nСтруктура роботи складається з вступу, трьох розділів: “ Загальні положення про право власності”, “ Набуття права власності”, “Припинення права власності”, висновку та списку використаної літератури.\nПраво власності – система правових відносин, які закріплюють і охороняють належність матеріальних та духовних (інтелектуальних) благ певним особам чи колективам передбачають обсяг і зміст прав власника по відношенню до належного майна або іншого блага, способи і межі здійснення цих прав [11; 68].\nПраво власності — центральний інститут будь-якої цивільно-правової системи, оскільки саме існування суспільства неможливе без виробництва матеріальних благ. Саме його норми так чи інакше впливають на зобов'язальне, сімейне та спадкове право. Як економічна категорія власність властива суспільству протягом всієї історії його розвитку [12; 96].\nПраво власності — це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і у своїх інтересах, усуненням усіх третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов'язки власника не порушувати прав та інтересів інших осіб [9; 151].\nЕкономічні відносини власності закріплюються в нормах права, що складають право власності в об'єктивному розумінні. Цими нормами регулюються порядок набуття права власності, його здійснення через повноваження по володінню, користуванню та розпорядженню, припиненню та захисту. Зазначені норми становлять правовий інститут. Більшість з них є нормами цивільного права, але до складу цього правового інституту входять і норми інших галузей права, що регулюють та захищають приналежність матеріальних благ конкретним особам, — конституційного, кримінального, фінансового, адміністративного права та ін.\nКатегорії права власності у суб'єктивному розумінні передбачають розгляд його змісту як суб'єктивного цивільного права. При виявленні сутності такого права слід проаналізувати правомочності, що надаються законом суб'єкту права власності та обов'язки, що покладаються законом як на третіх осіб, так і на самого носія права власності.\nПраво володіння — право фактичного, фізичного та господарського панування особи над річчю, поєднане з правом захисту свого володіння від будь-якого порушення. Володіння за національним законодавством не становить особливого речового права, окремого правового інституту, а є складовим елементом різних правових інститутів, у першу чергу власності. Володіння може бути передане за договором іншим особам — орендареві, зберігачеві , заставодержателю. При цьому особа виступає не як носій особливого самостійного суб'єктивного права володіння, а як носій певного суб'єктивного права, одним з елементів якого є правомочність володіння. Тобто володіння за українським законодавством завжди спирається на якесь-то право, а не існує самостійно. Володіння може спиратися на право власності, виникати з договору оренди, зберігання і т. ін. Воно завжди іменується не правом володіння, а правомочністю володіння, що підкреслює його несамостійний, похідний характер. Ця правомочність має речовий характер і так само, як і право власності, є абсолютною в зв'язку з тим, що законом встановлений обов'язок усіх інших осіб утримуватися від її порушень [10; 194-195]\nНезаконне володіння, яке не спирається на правову основу і є безтитульним, у свою чергу поділяють на добросовісне і недобросовісне. Добросовісним є володіння, за якого власник не знав і не повинен був знати про його незаконність (особа придбала в комісійному магазині річ, яка перед тим була викрадена у законного власника). Різновидом добросовісного володіння є володіння за набувальною давністю. Цивільний кодекс України встановив, що фізична чи юридична особа, що не є власником майна, але добросовісно, відкрито, безперервно і беззаперечно володіє нерухомим майном як власним протягом 15 років або рухомим майном — протягом п'яти років, набуває права власності на це майно. \nЯкщо власник майна знав або повинен був знати про незаконність володіння, він називається незаконним недобросовісним власником. Недобросовісне володіння може бути самовільним, насильницьким, підробним (фальшивим).\nПраво користування — юридично забезпечена можливість власника здобувати з майна, що йому належить, його корисні властивості для задоволення своїх особистих та майнових потреб. Користування майном може виявлятися по-різному. Так, власник земельної ділянки, обробляючи землю, користується нею. Власник може використовувати своє майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом, діяльності. Користуючись майном, власник зобов'язаний не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не порушувати прав та інтересів інших осіб, що охороняються законом, дотримуватись моральних засад суспільства.\nПраво користування, як і право володіння, може належати не лише власникові, а й іншим особам на підставі, зокрема, цивільно-правових договорів або адміністративних актів.\nПраво розпорядження — право власника визначити юридичну долю речі — встановити різні конкретні правовідносини з третіми особами з приводу речей, які йому належать, припинити чи обмежити своє право власності. Поширеним засобом здійснення власником своєї правомочності по розпорядженню річчю є відчуження майна, що йому належить, під яким розуміється здійснення різного роду угод (продажу, дарування). Якщо правомочності по володінню та користуванню власник може передати іншій особі, то правомочність по розпорядженню, за загальним правилом, може здійснювати тільки власник. Винятки становлять випадки примусового продажу майна на задоволення вимог кредиторів (за договором застави, при банкрутстві). Однак здійснення розпорядження не власником, не означає передачу йому власником своєї правомочності, а виходить з того права, яке надається за законом чи самим власником.\nМають місце випадки обмеження розпорядження майном, які стосуються відчуження майна, виключеного з обороту, а також об'єктів права державної власності. Так, відчуження державного майна потребує дотримання механізму приватизації, способів приватизації та інших вимог, закріплених в законах України «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію майна невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», а також в Державній програмі приватизації на відповідний рік.\nПравомочності по користуванню та розпорядженню річчю тісно пов'язані між собою. Часто, користуючись річчю, власник тим самим і розпоряджається нею, тому що у процесі використання речі може відбуватися зміна її юридичного становища.\nВідмінність між правомочностями по користуванню та розпорядженню річчю полягає в тому, що до останнього належать усі види зміни юридичного становища речей, здійснювані, як правило, з волі власника, а у виняткових випадках — з волі інших осіб. Розпорядженням у такому регулюванні є не тільки відчуження речі, а й передача її в заставу, оренду і т. ін. [13; 196 - 197].\nЯкщо правомочність володіння є початком права власності, то з правом розпорядження пов'язується початок припинення права власності назавжди або відокремлення власника від майна на певний час.\nОтже, зміст права власності становлять права володіння, користування і розпорядження майном, а також обов'язки, пов'язані з утриманням, ризиком розорення та випадковою загибеллю речей. Саме сполучення прав та обов'язків робить відносини власності правовідносинами, з усіма правовими наслідками, що виникають із цього [14; 150].\n1.2. Класифікації права власності\nСлід зауважити, що у такому разі критерієм є суб'єктний склад відносин власності, а не форми власності. Такий висновок випливає з того, що і Конституція, і ЦК згадують "право власності Українського народу", котре не являє собою окремої економічної форми власності, але характеризується належністю майна спеціальному суб'єкту права власності.\nВраховуючи зазначену вище нечіткість критеріїв розмежування права власності Українського народу, права державної власності, права приватної власності, права власності АРК, права комунальної власності, доцільно згрупувати їх, а потім — розподілити на види, провівши, таким чином, додаткову класифікацію права власності. Для визначення підстав класифікації доцільно використати класичну дихотомію "публічне право — приватне право", котра може використовуватися не лише стосовно права взагалі, але й для визначення пріоритету "приватності&qu t; чи "публічності&qu t; в окремих інститутах цивільного права.\nУ свою чергу, право публічної власності охоплює такі різновиди, як:\n• право власності АРК;\n• індивідуальне право власності;\n• право спільної власності.\nЗалежно від особливостей об'єкта правовідносин власності розрізняють:\n• право власності на загальні (звичайні) об'єкти цивільних прав;\n• спеціальні об'єкти.\nДо других можна віднести право власності на речі приватного права, що спеціально виокремлені в актах цивільного законодавства з метою встановлення особливого правового режиму.\nПраво власності може виникати за наявності певних юридичних фактів право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.\nСпособи набуття права власності розділяють на первинні і похідні.\nПервісними підставами є такі, за яких право власності на річ виникає у суб'єкта вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ [12, с. 97].\nПервісними підставами виникнення права власності є:\n1. Виготовлення або створення нової речі (виробництво) є основним первісним способом набуття права власності.\nВиробництво — спосіб виникнення права власності у зв'язку з виготовленням або створенням речі, що не існувала раніше (новостворене майно).\nМомент виникнення права власності залежить від того, яка річ створена — рухома або нерухома. [12; 296].\nПри цьому способі з'являється нова річ, яка раніше не існувала, тому право власності на неї виникає з моменту її створення.\n2. Переробкою (специфікацією) є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ.\nВизначальною ознакою тут є не сам факт створення нової речі, а те, що нова річ створюється в результаті праці однієї особи з матеріалів, що належать іншій особі. Виникнення права власності на таку річ залежить від добросовісності чи недобросовісності специфікатора, тобто особи, яка використала чужий матеріал для створення нової речі.\nПраво власності у специфікатора виникає тільки за наявності одночасно 3 умов: вартість створеної речі значно перевищує вартість використаних матеріалів; специфікатор не знав і не міг знати, що він використовує чужий матеріал; бажання специфікатора набути право власності на створену ним річ.\nПраво власності на рухому річ, створену особою шляхом переробки з матеріалу, що їй не належить, набувається власником матеріалу за його бажанням, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому власник матеріалу, який набув права власності на виготовлену з нього річ, зобов'язаний відшкодувати вартість переробки особі, яка її здійснила, якщо інше не встановлено договоро. Вартість переробки визначається специфікатором. У разі виникнення спору щодо вартості переробки, сторони можуть звернутися до суду.\n3. Привласнення плодів і доходів.\nТут слід розрізняти природні плоди, принесені в результаті органічного розвитку плодоносної речі (приплід тварин, вовна, яйця, молоко тощо), і доходи, що з'являються від використання речі у цивільному обігу (дивіденди по цінних паперах, орендна плата тощо). Право власності на плоди і доходи виникає у власника речі з моменту їхньої появи як таких. Це право виникає у власника і у тому випадку, якщо річ знаходиться у незаконному недобросовісному володінні іншої особи. Що стосується плодів і доходів, отриманих добросовісним незаконним власником до того моменту, з якого він дізнався про неправомірність свого володіння, то вони належать йому, а з моменту, як він дізнався про це — власнику речі [15; 296-297].\n4. Привласнення загальнодоступних дарів природи.\n5. Набуття права власності на безхазяйну річ (майно).\nБезхазяйне майно — це майно, що не має власника або власник якого невідомий.\nБезхазяйне майно можна набути за набувальною давністю, якщо це не суперечить нормам закону, що регулює конкретні відносини (скарб, знахідка тощо).\n6. Набуття права власності на рухому річ, від якої власник відмовився.\nОсоба, яка заволоділа рухомою річчю, від якої власник відмовився, набуває право власності на цю річ з моменту заволодіння нею. Правила цієї статті застосовуються за наявності таких умов: а) власник виражено (ясно) відмовився від свого майна; б) це майно належить до рухомих речей; в) набувач фактично заволодів такою рухомістю; г) припускається, що набувач має намір стати власником речі, що знайшло вияв у його діях з заволодіння майном [9; 297-298].\n7. Знахідка .\nОсоба, яка знайшла загублену річ, зобов'язана негайно повідомити про це особу, яка її загубила, або власника речі і повернути знайдену річ цій особі.\nЯкщо особа, яка має право вимагати повернення загубленої речі, є невідомою або невідоме місце її перебування, особа, яка знайшла загублену річ, зобов'язана заявити про знахідку міліції або відповідному органу місцевого самоврядування.\nОсоба, яка знайшла загублену річ, набуває право власності на неї після спливу шести місяців з моменту заявлення про знахідку міліції або органу місцевого самоврядування, якщо: не буде встановлено власника або іншу особу, яка має право вимагати повернення загубленої речі; власник або інша особа, яка має право вимагати повернення загубленої речі, не заявить про своє право на річ особі, яка її знайшла, міліції або органу місцевого самоврядування.\nЗнайдені транспортні засоби передаються на зберігання міліції, про що робиться оголошення у пресі.\nОсоба, яка знайшла загублену річ, має право вимагати від особи, якій вона повернута, або особи, яка набула право власності на неї, відшкодування необхідних витрат, пов'язаних із знахідкою (зберігання, розшук власника, продаж речі тощо), а також має право вимагати від її власника (володільця) винагороду за знахідку в розмірі до 20 відсотків вартості речі.\nПраво на одержання винагороди не виникає, якщо особа, яка знайшла загублену річ, не заявила про знахідку або вчинила спробу приховати її [8; 281-282].\n8. Бездоглядна домашня тварина.\nПравові наслідки затримання бездоглядних домашніх тварин схожі на ті, що настають у випадку знахідки. Відмінності полягають у вимозі дотримання ветеринарних правил, більш коротких строках повідомлення відповідних органів про затримання тварин, обсягу витрат на утримання, що підлягають відшкодуванню, тощо. Разом з тим, засади набуття права власності на бездоглядну домашню тварину практично такі ж самі, як і в інших випадках знахідки.\nЯкщо протягом 6 місяців з моменту заяви про затримання бездоглядної робочої (коні, воли тощо) або великої рогатої худоби (корови, бугаї тощо) і протягом 2 місяців — щодо інших домашніх тварин (коти, собаки, гуси тощо) не буде виявлено їхнього власника або він не заявить про своє право на них, право власності на ці тварини переходить до особи, у якої вони були на утриманні та в користуванні.\nУ разі відмови особи, у якої бездоглядна домашня тварина була на утриманні та в користуванні, від набуття права власності на неї, ця тварина переходить у власність територіальної громади, на території якої її було виявлено [12; 299].\n9. Набуття права власності на скарб.\nСкарбом є закопані у землі чи приховані іншим способом гроші, валютні цінності, інші цінні речі, власник яких невідомий або за законом втратив на них право власності.\nЗа загальним правилом, право власності на скарб набуває особа, яка виявила його. Якщо скарб був прихований у майні, що належить на праві власності іншій особі, особа, яка виявила його, та власник майна, у якому скарб був прихований, набувають у рівних частках право спільної часткової власності на нього.\nОсобливим випадком є виявлення скарбу — пам'ятки історії та культури. Право власності на нього набуває держава. А особа, яка виявила такий скарб, має право на одержання від держави винагороди у розмірі до 20% від його вартості на момент виявлення, якщо вона негайно повідомила міліції або органові місцевого самоврядування про скарб і передала його відповідному державному органові або органові місцевого самоврядування. Якщо ж пам'ятка історії та культури була виявлена у майні, що належить іншій особі, ця особа, а також особа, яка виявила скарб, мають право на винагороду у розмірі до 10% від вартості скарбу кожна.\n10. Набуття права власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.\nВідбувається шляхом відчуження майна, що перебуває у державній чи комунальній власності, а також майна, що належить Автономній Республіці Крим, на користь фізичних та юридичних осіб.\nПорядок проведення приватизації регулюється спеціальним законодавством, до якого належать закони "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" "Про приватизаційні папери" тощо.\nПохідними підставами набуття права власності вважаються такі, за яких право власності у суб'єкта виникає внаслідок волевиявлення попереднього власника [12, с. 97].\n1. Договір, як узгоджене волевиявлення двох осіб, є підставою виникнення права власності в тих випадках, коли в ньому є намір передачі такого права від відчужувача до набувача. Це може бути купівля-продаж, дарування, міна тощо. Якщо такого наміру у сторін немає, і йдеться про передачу майна у тимчасове користування, на зберігання тощо, право власності до іншої особи не переходить.\nЦьому питанню у ЦК присвячена спеціальна норма. Стаття 334 ЦК визначає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже момент виникнення права власності у набувача визначений у ЦК диспозитивно. Договором сторін може бути встановлено, що право власності переходить до набувача до або після передання речі (наприклад, момент оформлення правочину тощо). Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносаменту або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.\nПраво власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не пос


Ура, товариші! В Instagram з'явилася можливість приховувати публікації - Радіо Максимум\nУра, товариші! В Instagram з'явилася можливість приховувати публікації\nСервіс Instagram почав тестування нової функції під назвою "Архів", яка дозволяє приховувати публікації від інших користувачів.\nКоли користувач незадоволений своєю публікацією, то він її просто видаляє. Тепер достатньо лише сховати від сторонніх очей за допомогою функції "Архів". Користуючись цією нагодою, ви й далі зможете переглядати свої приховані фото та відео.\nКористуватися ним надзвичайно просто. Потрібно натиснути кнопку з трьома крапками та біля публікації та вибрати варіант "Архівувати". Після цього, в правому куті на сторінці профілю з'явиться іконка з годинником, при натисканні на яку відкриється список з усіма прихованими публікаціями. Публічність архівних фото та відео можна буде знову відновити, тому без паніки.\nЦим нововведенням розробники намагаються донести до користувачів, що Instagram призначений не лише для висвітлення найважливіших подій. На сервісі можна просто зберігати фото та відео, які ви зможете переглядати.\nЧитайте також: Techware: український стартап, який врятує ваші кімнатні рослини


Дірки в бюджеті 2017-го року лататимуть збільшенням акцизів і доходами Нацбанку, — Юлія Руда | Громадське радіо\nДірки в бюджеті 2017-го року лататимуть збільшенням акцизів і доходами Нацбанку, — Юлія Руда\nDecember 22, 2016, 12:45 PM 2018-08-28T10:02:02\nЮлія Руда, експерт Центру економічної стратегії, аналізує прийнятий бюджет на 2017 рік\nЕдуард Лозовий: Чому бюджет на 2017-й рік, який витримав всі процедури та купу правок, раптом прийняли вночі?\nЮлія Руда: Дійсно, бюджет був поданий вчасно, перше читання пройшов теж вчасно, і друге читання мало відбутися 8 грудня, та його провели в ніч з 20-го на 21-е грудня. І в мене немає пояснення, чому він приймався саме вночі, а не вдень 21-го, наприклад.\nТа можна зазначити, що тієї ночі були прийняті деякі неоднозначні речі. Наприклад, зменшення ренти для нафтовидобування, і це означає певні поступки людям, які мають владу в країні, оскільки 92%-ми видобутку нафти займається «Укрнафта», якою на 40% володіє група Приват. При чому інші ренти не зменшилися. І що саме цікаве, що ця поправка про зниження ренти, зменшує доходи бюджету, а не збільшує їх. І це критично важливо, тому що в уряду стояло завдання збалансувати бюджет.\nДоходи бюджету було збільшено, наприклад, за рахунок прибутку НБУ, який перераховується до бюджету. Причому самі представники НБУ самі казали ще при першому читанні, що вони можуть дати на 10 мільярдів менше суму. Тобто була закладена сума 41 мільярд, а НБУ говорило, що може надати лише 31 мільярд. Інакше, він буде менше відкладати гроші в резерв, а більше віддавати в бюджет.\nАле ми побачили, що в другому читанні ця сума в 41 мільярд була збільшена до 45 мільярдів. Поки що відповіді від НБУ щодо цього я не чула.\nЕдуард Лозовий: У місцевої влади в місті чи в селі в новому бюджеті будуть кошти на те, щоб розвиватися?\nЮлія Руда: Так, в цьому році закладена велика сума субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам. Тобто те, що державний бюджет з власних доходів перераховує місцевим бюджетам на освіту, на медицину і т. д. Але від субвенцій державного бюджету на освіту, наприклад, місцеві бюджети можуть виділяти ці кошти лише на зарплату працівникам. В медицині так само.\nЕдуард Лозовий: А всі капітальні видатки на інфраструктуру лягають на плечі місцевих бюджетів?\nЮлія Руда: Так.\nЕдуард Лозовий: Чи вистачить коштів місцевим бюджетам?\nЮлія Руда: Передбачається, що буде оптимізуватися та корегуватися сама система цих освітніх та медичних закладів. Тому що в країні є більше 600 шкіл, де учнів менше 25-ти. І на цих учнів ідуть в 5 разів більше витрат, ніж на учнів по всій країні. Таке розподілення коштів вважається неефективним.\nТепер місцеві розпорядники зможуть об’єднувати школи або створювати опорні для того, щоб зменшити свої видатки.\nВасиль Шандро: Наскільки цей бюджет відгукнувся на пропозиції та вимоги міжнародних фінансових організацій?\nЮлія Руда: Від міжнародного валютного фонду було побажання, щоб дефіцит бюджету складав не більше 3% від ВВП. І тут вже уряд грався з показниками видатків та доходів, щоб досягнути цієї цифри. І якщо подивитись на цифру бюджету, то це рівно-рівно 3% від ВВП.\nВасиль Шандро: Це реалістичні цифри, на вашу думку?\nЮлія Руда: Це вишукані цифри. Їх шукали-шукали і вишукали.\nТакож в бюджет закладена цифра спецконфіскату, і з огляду на ті фото бюджету, які були викладені на Фейсбуці (а на сайті офіційно бюджету ще немає), ця цифра була піднята ще на мільярд без усіляких пояснень.\nЕдуард Лозовий: Ми знаємо, що, коли влада починає шукати шляхи наповнення бюджету, то одразу їхній погляд звертається в бік акцизів та інших фінансових обтяжень на товари масового вжитку — бензин, алкоголь, тютюнові вироби. Чи не закладено щось подібне в новому бюджеті?\nЮлія Руда: Я всього документу не читала, але знаю, що на тютюнові вироби, дійсно, акциз збільшується. За алкоголь — не знаю.


Красиві жіночі очі завжди привертають увагу. Чарівність погляду надають довгі з вигином вії. Але якщо від природи не дісталися такі, то не варто впадати у відчай. На допомогу прийдуть сучасні технології. Завивка вій давно стала звичайною косметологічної процедурою і користується великою популярністю.\nНадати кокетливий вигин можна в салоні краси, а й в домашніх умовах це цілком здійсненно.\nЗа допомогою спеціальних щипців.\nЗа допомогою електричних приладів.\nКожен метод має свої переваги та особливості. Можна чергувати ці способи або зупинитися на якому – то одному. А ось нарощування вій або ламінування що краще і надійніше?\nПри цьому способі вії накручують на невеликий валик. Його товщина залежить від бажаного вигину і довжини волосків. Потім вії змазують спеціальним гелем, залишають на півгодини. Вся процедура безболісна, проходить приблизно 50 хвилин. Триматися така хімічна завивка буде місяць. Її можна провести знову, але не раніше ніж через 60 днів.\nЦю процедуру можна робити тільки в салоні, майстер повинен пройти спеціальну підготовку і мати якісні хімічні препарати. Використовуваний склад не подразнює слизову оболонку ока і практично ніколи не викликає алергії. Не слід проводити цю процедуру під час вагітності, годування грудьми, а також при вживанні деяких лікарських препаратів (антибіотиків і гормональних засобів). Якщо вії прямі і жорсткі, то краще підійде перманентна завивка. Вона відрізняється більш сильним фіксуючим складом.\nПісля процедури не можна 3 дні відвідувати солярій, потім можна вести звичайний спосіб життя. Тобто використовувати декоративну косметику, вставляти контактні лінзи, носити окуляри, відвідувати сауну і спа – процедури. Ціна залежить від салону, становить приблизно 1500 – 2000 рублів.\nДоглядати за віями після даної процедури нескладно. Через день треба змащувати їх маслом, наприклад, мигдальним, реп’яховою, підігрітим касторовою. Можна використовувати спеціальний бальзам або маслянистий розчин вітаміну А. Слід звернути увагу, що після цієї процедури очні волоски трохи посветлеют. Так що може слід провести ще фарбування.\nБіозавивка може вважатися різновидом хімічної, вона дозволяє вдосконалити напрямок росту вій, підняти їх, надати вигнуту форму. Вся процедура схожа, тільки відрізняється склад гелю. Він буде більш щадний, рідше викликає алергічні реакції. Також рекомендується в перший день не піддаватися впливу гарячого повітря і води.\nПід маркою Dolly s Lash випускається спеціальні набір для біозавивка. У ньому знаходяться силіконові форми, схожі на крихітні бігуді, на них накручують вії. Також в наборі є лосьйон для очищення і знезараження волосків, для фіксації є спеціальний засіб. Ще в комплекті є масло для догляду, яке зволожує і зміцнює вії.\nБіохімічна завивка триматиметься до 7 тижнів, все залежить від швидкості росту вій. Для посилення ефекту візажисти рекомендують використовувати полуперманентние туш.\nЦе можна робити вдома самостійно. Головна умова – не поспішати, все робити правильно. Щипчики треба помістити на вії, потім не поспішаючи пересувати до століття. Дійшовши до століття, треба подивитися, що його шкіра не прищемити. Потім затиснути щипчики, потримати кілька секунд. Дії повторити 2 -3 рази, поступово просуваючись до кінчиків.\nЦей спосіб швидкий і зручний. Завиток виходить більш реальним, хоча тримається не дуже довго. При постійному використанні купується потрібна спритність і акуратність. Але при неправильному використанні інструменту, волоски можуть ламатися, випадати. Щипчики схоже на ножиці навіть руху у них збігаються, щоб рука не здригнулася краще поставити її на опору.\nУ продажу можна знайти щипчики, які мають спеціальні м’які пластикові вставки для зниження травмування ніжних волосків. Наприклад, позитивно відгукуються про щипцях марки Kevyn Aucoin. Ідеальна форма цього інструменту дозволяє максимально близько посунутися до століття, а значить можна буде захопити навіть найкоротші волоски. Червоні вставки за рахунок яскравого кольору дозволять побачити все тонкі волоски. Силікон вставок дозволить підняти і завити жорсткі неслухняні волоски. Візажисти радять використовувати ці щипці до нанесення туші.\nХороший вигин виходить при використанні щипців Shu Uemura. У них силіконовий валик трохи довше і товщі, це дозволяє щільніше захоплювати вії. Завиток фіксується краще, зберігається довше, вдається підібрати все вії навіть найкоротші.\nЦей спосіб виконаємо тільки в умовах салонів. Кератіновой завивка за допомогою натуральних засобів може надати вигляду розкішних вій навіть самим тонким, жорстким і коротким волосках. Основним компонентом ламінуючого складу є кератин – білок, який стимулює ріст волосся.\nКератіновой процедура передбачає очищення волосків спеціальним засобом і нанесення кератинового кошти. Повіки захищаються спеціальним складом. Гарний вигин буде триматися до трьох місяців. Дуже популярно таке ламінування в літній сезон, тому що можна без проблем купатися і засмагати – ефект зберігається.\nДля рівномірності розподілу вій використовується спеціальний аплікатор. Волоски за допомогою дрібних зубчиків легше захоплюються у самого кореня і щільно притискаються до форми. Вартість процедури висока – приблизно 3500 – 4000 рублів. Це пов’язано з використанням якісних препаратів відомих виробників.\nТак можна завивати будинку, для цього потрібен спеціальний прилад, він невеликий, може працювати від пальчикових батарейок. Підкручувати вії такої плойкою можна до і після нанесення макіяжу. Користуватися плойкою можна кожен день без шкоди для вій. Навіть жорсткі і прямі волоски можна успішно завивати за допомогою цього приладу. Вартість залежить від виробника.\nЗавивати термощіпцамі легко і просто. Прилад треба нагріти, до готовності, це буде видно по світловому індикатору – зелений колір зміниться на червоний. Потім піднести до вій, розташувати між упором і нагрівачем, притиснути їх. Затримати в такому положенні на 15 секунд, потім звільнити волоски. Така електрична плойка зручна для застосування вдома і в дорозі.\nПісля процедури завивки треба першу добу поберегти очі. Не треба терти їх, наносити декоративну косметику, спати першу ніч треба на спині, вмиватися водою можна тільки на наступний день. Дбайливе ставлення і правильний догляд допоможуть довше зберегти ефект, і завивка вій буде радувати погляд.\nВідгуки про завивку найпозитивніші\nОксана, 18 років, Тверь: Дуже сподобалося ламінування. Вії м’якими залишилися, повіки не чешуться. У басейн можна ходити спокійно, з завивкою нічого не буде.\nМілана, 25 років, Самара: Я задоволена біозавивкою. Ніякої алергічної реакції, все швидко і добре. Можна носити контактні лінзи, дуже зручно.\nСвітлана, 28 років, Челябінськ: Я перепробувала багато способів завивки. Зараз чергую, зроблю хімічну, потім щипцями завиваю, щоб очі відпочили. Термощіпци зручні влітку, коли їдеш куди – небудь.


Грунтовка Сілтек Е-100, 10л ціна — 203.2 грн. Грунтовка зі складу в Києві.\nБудматеріали Грунтовка Грунтовка Сілтек Е-100, 10л\nПризначення для зміцнення та просочення поглинаючих поверхонь під оздоблювальні покриття\nГрунтовка Сілтек Е-100 являє собою водно-полімерну дисперсію, до складу якої входять спеціальні добавки, що поліпшують адгезивні (зчіплювальні) характеристики оброблюваної поверхні. Основне призначення – створення контактного шару між основою та оздоблювальним матеріалом, а також для зміцнення та просочення поверхонь з високими поглинаючими властивостями з метою поліпшення їх експлуатаційних та робочих характеристик. Грунтовка Сілтек Е-100, купити яку дешево можна у нас в інтернет-магазині з доставкою по Києву та області, рекомендована для застосування всередині приміщень та для зовнішніх робіт.\nГрунтовка Сілтек Е-100 призначена для:\nзміцнення та просочення поглинаючих та крихких або неміцних поверхонь перед нанесенням дисперсійних фарб з метою зменшення витрати останніх;\nклейових розчинів для укладання плитки;\nперед обклеюванням шпалерами;\nу якості основи перед укладанням підлогових покриттів.\nСлужить для зміцнення поверхні та підвищення її адгезії.\nГрунтовка Сілтек Е-100\nПеред нанесенням грунтовки поверхню потрібно підготувати:\nочистити від різних забруднень, у тому числі й від маслянистих плям, що знижують адгезію;\nякщо поверхню потрібно зміцнити або вирівняти, то рекомендується використовувати спеціальні штукатурні або шпаклювальні суміші;\nпри наявності тріщин їх слід усунути розшивкою з подальшим заповненням шпаклівкою або іншим вирівнювальним матеріалом.\nДля нанесення грунтовки найкраще використовувати малярні щітки та пензлі, але допускається використання і валиків, купити які також можна у нашому магазині. Якщо потрібне повторне нанесення шару, то слід дочекатися повного висихання попереднього, що становить 4-6 годин. Може застосовуватися при плюсовій температурі повітря та поверхні, що становить від +5 до +30 °С.\nГрунтовка Сілтек Е-100, сфера застосування\nГрунтовка Сілтек Е-100:\nмає широку сферу застосування;\nвикористовується для поліпшення адгезійних характеристик оброблюваної поверхні;\nслужить для зниження поглинаючої здатності крихких та пористих поверхонь;\nстворює безбарвний прозорий шар на поверхні;\nповністю готова до застосування після ретельного перемішування.\nГрунтовка Сілтек Е-100, спосіб застосування\nРазом з грунтовкою Сілтек Е-100 в нашому інтернет-магазині можна замовити з доставкою й інші будівельні матеріали, ціни на які найнижчі у Києві.\nТермін зберігання: 12 місяців з дати виготовлення, зазначеної на упаковці.\nСилтек F-20 Стяжка для полов до 10см Силтек F-20, стяжка цементна, 10-100мм, 25 кг\nСилтек T85, клей для утеплителя Клей Сілтек T-85 для утеплювача, 25 кг\nВідгуки про Грунтовка Сілтек Е-100, 10л (0)


четвер, 24 січня 2019, 06:54\nСотні людей з українськими прапорами, квітами й запаленими свічками зібралися в неділю в центрі Вашингтона, щоби вшанувати пам'ять "Небесної сотні", а також тисяч українців, які загинули в боротьбі проти російської агресії.\nПам'ятна церемонія відбулася в одному з найбільш людних місць американської столиці - Меморіалу Лінкольна, передає власний кореспондент Укрінформу.\nУчасники акції розгорнули величезний жовто-блакитний стяг на сходинках до меморіалу та виклали український тризуб із запалених свічок. Церемонія розпочалася з композиції "Плине кача" й молитви за українців з "Небесної сотні", а також загиблих у боях на сході країни, які віддали життя заради майбутнього України.\n"Якщо би не ці люди, які загинули тоді (під час Революції Гідності – ред.), історія повернулась би в іншому напрямі. І я можу сказати, що якби під тиском наших партнерів, у тому числі дружніх, ми тоді пішли на компроміс, то це обернулося би драмою", - зауважив під час церемонії посол України в США Валерій Чалий.\nВін підкреслив, що герої Небесної сотні загинули, але ці люди "відкрили Україні зовсім інший шлях".\nВодночас, український дипломат наголосив, що хоча з початку трагічних подій в Україні й минуло чотири роки, зараз, на жаль, "виклики й загрози, які стоять не тільки перед Україною, але й перед всіма нашими друзями й партнерами, залишаються". Тому боротьба продовжується, підкреслив Чалий.\nТетяна Алдаве, активіст благодійної організації "United Help Ukraine", яка разом з Посольством України виступила співорганізатором події, зауважила в коментарі Укрінформу, що пам'ятна церемонія проводиться в Вашингтоні щороку. "Ми проводили спочатку цей захід у Посольстві, але вже вдруге він відбувається біля Меморіалу Лінкольна. Щоразу сюди приходить кілька сотень людей, приносять із собою свічки, квіти", - зауважила Тетяна Алдаве.\nІніціаторами церемонії пам'яті в Вашингтоні крім Посольства України в США й організації "United Help Ukraine", виступили також Фундація США-Україна, організації Razom for Ukraine, US Ukrainian Activists, представники Української громади в Сполучених Штатах.


Баня на сучасних присадибних ділянках відноситься до одних з основних споруд. Тут можна не тільки розслабитися і добре відпочити від всіх господарських і городніх справ, але і поправити при цьому своє здоров’я. Однак щоб банна споруда правильно функціонувала, необхідно при її будівництві врахувати цілий ряд певних нюансів.\nПарну. Це головне місце в лазні, де встановлена піч-кам’янка, яка нагріває повітря в парильні.\nЗ практичних міркувань. Чим лазня менше, тим вона легше, завдяки чому відбувається на фундамент менший тиск, і відповідно, в належному вигляді її утримувати простіше. Або лазня призначена для невеликої сім’ї або самотньої людини, і тому для прийому банних процедур просто вибудовувати великий терем немає необхідності.\nКолода відноситься до споконвічно слов’янським матеріалів, які використовуються для будівництва будинків, господарських будівель і лазень. Це доступний, надійний і безпечний будівельний матеріал. Баня, побудована з такого дерева, завжди виглядає привабливо і є прикрасою ділянки. У професіоналів зведення такої будови не викликає труднощів, оскільки працювати з таким матеріалом приємно і легко. Крім того, лазні, зведені за всіма загальноприйнятими правилами, служать багато років.\nЛазні 3 на 3: фото, проекти, інтер’єр\n1. Кімнату відпочинку і передбанник можна об’єднати в одне просторе приміщення. Звичайно, якщо експлуатація лазні кількома людьми одночасно не планується, тоді кімнату відпочинку можна зробити невеликим приміщенням, поставити там столик і стільці.\nРекомендується використовувати виключно дерев’яні меблі. Установка м’яких меблів, обтягнутих шкірою або тканиною, для даних приміщень не підходить, так як постійна вологість матиме дуже негативний вплив на зовнішній вигляд такої оббивки. Також, роблячи проекти лазень 3 на 3, слід вирішити, з якого саме приміщення буде завантажуватися паливо в піч. Нерідко завантаження печі проводиться саме з кімнати відпочинку, так як тут більш зручно зберігати дрова. Планування приміщення при цьому може бути розміщена наступним чином:\nІнтер’єр в кімнаті відпочинку має бути максимально простим. Перед тим як прикрасити його різними предметами, слід подумати, чи придатні вони для таких приміщень. Чучела та шкури тварин — не зовсім вдалий вибір.\nПарну можна зробити більш тісною. Тут на кожну людину буде достатньо 1,5-2 квадратних метри.\nЯкий би не був обраний проект лазні 3 на 3, особливу увагу слід приділити його граничної раціональності і компактності.\nПланування лазні 3 на 3 — досить відповідальний етап при будівництві, так як саме від розробки плану залежить подальший комфорт при використанні приміщень. Тому, складаючи проект лазні 3 на 3, для отримання найбільш функціонального споруди слід максимально зважити всі за і проти.