Назар Холодницький: Квартира нардепа в центрі столиці – це перемога, а авто міністра – зрада? – Резонанс – про корупцію, хабарі, суддів, владу » Назар Холодницький: Квартира нардепа в центрі столиці – це перемога, а авто міністра – зрада?\n02 липень 2022, Субота, 20:24\n28 Січня 2019г.\nВендета між керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури та директором Національного антикорупційного бюро тривала весь минулий рік. Її гостра фаза розпочалася усередині січня 2017-го з «акваріумгейту». З’ясувалося, що у кабінеті очільника САП Назара Холодницького велось прослуховування. «Жучки» в акваріумі встановили підлеглі керівника НАБУ Артема Ситника. До скандалу доклав руку і генпрокурор Юрій Луценко, який, власне, давав добро на прослуховування. Тоді громадськість була здивована несподіваним альянсом між Ситником і Луценком, які досі неодноразово конфліктували між собою.\nОднак звільнити головного антикорупційного прокурора, як про те мріяли Ситник і його група підтримки, не вдалося. Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів обмежилася доганою. Керівника САП позбавили премії за матюки на адресу підлеглих, їх зафіксувала прослушка. Інших підстав карати прокурора комісія не побачила. Тому атаки на Холодницького з боку НАБУ та симпатиків Ситника після цього не припинились. САП зі свого боку постійно вказувала детективам Бюро на їхню непрофесійність.\nМіжвідомчий конфлікт тривав на тлі незадоволення громадськості відсутністю вироків чи бодай якісного слідства у гучних кримінальних провадженнях: «справі рюкзаків Авакова», «бурштиновій справі», справах проти заступника голови СБУ Демчини та голови бюджетного комітету Верховної Ради Андрія Павелка тощо. Суспільство обурене тим, що за чотири роки нові антикорупційні органи так і не спромоглися на бодай якийсь результат, натомість займались взаємопоборюванням.\nВ інтерв’ю «Главкому» Назар Холодницький розповів про тліючий конфлікт з НАБУ, розказав про перебіг розслідування гучних корупційних справ, а також поділився останніми подробицями зі свого особистого життя.\n«Ситник у мене в кабінеті не був з березня минулого року»\nМинулий рік виявився для вас непростим. Насамперед через відкритий конфлікт із директором НАБУ Артемом Ситником. Він привітав вас із Новим роком?\nНі. Вважаю, що вже пора припинити робити сенсацію зі стосунків керівників двох правоохоронних органів.\nА раніше вітав?\nРаніше вітав. Мені це байдуже. Головне – щоб НАБУ робило роботу, а не піарилося на звичайних обшуках, яких лише минулого тижня було погоджено 24.\nА чи можливо «робити роботу», якщо керівники НАБУ і САП між собою не спілкуються?\nЄ контакт між керівництвом САП і детективами. Ситник не є керівником органу досудового розслідування у розумінні КПК. Тобто він, на жаль, не підписує жодного процесуального документа, за який треба відповідати. Ми показали, що система працює попри штучно створену турбулентність: є провадження, є підозри, є скеровані до судів справи, і є закриті провадження там, де неможливо довести вину особи.\nІ все ж, коли ви востаннє говорили з Ситником?\nДавно. Він у мене в кабінеті не був з березня минулого року. Та й необхідності немає.\nЗа моєю інформацією, продовжуються спроби з боку певних працівників НАБУ дискредитувати прокурорів САП і власне її керівника. Кажуть, в Бюро створена спеціальна група з п’яти детективів, яка займається лише тим, що намагається накопати компромат на антикорупційних прокурорів, шукають будь-який спосіб через чергові скарги на КДКП чи іншим чином продемонструвати «фейли», мовляв, гляньте, прокурор щось не те погодив і ось його підпис. Втім, хотілося, щоб це були лише вигадки недоброзичливців.\nОтже, ви вже відчуваєте, куди вдарять наступного разу?\nНе знаю, але цим, власне, і не переймаюсь, оскільки є багато роботи, зокрема з іншими органами.\nЧому у конфлікті Ситник-Холодницький для антикорупційних активістів саме ви стали втіленням зла?\nПо-перше, я прийшов сюди не піаритись. По-друге, у мене немає такої потужної прес-служби, як у НАБУ. Якщо на те пішло, у мене взагалі немає прес-служби. З 16 січня у нас з’явився прес-секретар, якого обрали на конкурсі. Це одна людина, а не півтора десятка, як в НАБУ, де один займається Facebook, другий – Twitter, третій – Flickr… Мені цього не треба.\nЗа даними НАБУ, у прес-службі, яка є частиною Управління зовнішніх комунікацій, працюють 6 осіб. За інформацією народного депутата Ігоря Мосійчука, розмір їхньої зарплати - від 31 до 45 тис грн на місяць.\nАле справа не у прес-службі. Армія активістів створює тло, зокрема і в медіа, і все формує ставлення до вас. Після «акваріумгейту» дипломати просто вас закликали до відставки…\nМоя задача – щоб прокурори дотримувалися закону і вимагали цього від інших, не закривали очі на незаконні затримання, обшуки чи інші порушення. Мене впродовж двох років звинувачують у тому, що я підконтрольний Банковій, але ж не мене по факту «ловлять» журналісти по чужих маєтках ніченькою темною у супроводі провладних депутатів від БПП. Завдяки цій історії я зрозумів, що відбувається гра у задзеркалля: треба зробити когось поганим, щоб самому залишатися хорошим. Ви уявляєте, що було б, якби то не директор НАБУ, а я був у цьому сюжеті? Мене б деякі активісти розп’яли. Але у випадку з Ситником – тиша, всіх змушують повірити, що там була запекла битва Давида з Голіафом за антикорупційний суд. Тут вже хай кожен сам висновки робить.\nОтже, за вашою інформацією, у НАБУ є група детективів, які займаються виключно антикорупційними прокурорами. Ви якось протидієте Ситнику?\nПротидіяти – значить уподібнюватися йому. Наголошую, що попри все, прокурорів САП у жодних «коаліціях» проти НАБУ немає. Ми, своєю чергою, замість цього разом з іншими органами виявляємо й надалі корупцію, зокрема й серед суддів, як це було по Львівській області наприкінці року. По пам’яті згадаю ще з десяток проваджень, де очікуємо показати результат спільно і без жодної зайвої реклами.\nУ Генпрокуратури є претензії і до Ситника аж за чотирма статтями. Чи відкрито провадження, чи йдуть розслідування?\nЯ знаю, що є провадження щодо квартири Ситника. Чув, що є провадження щодо недекларування землі, є про порушення таємниці слідства.\nЯкі тепер у вас стосунки з Луценком?\nНормальні робочі. Скажу відверто, дружби між нами не було ніколи, можливо через різні покоління, але між Генпрокурором і керівником САП так, напевне, й має бути. Просто інколи буває таке, що коли треба показати досягнення, то я заступник Генпрокурора, а коли невдачі – то лише керівник САП.\nВам доведеться розслідувати справу проти Луценка – власного начальника?\nПо-перше, поняття «начальник» ну дуууже натягнуте, оскільки за три роки я роблю все, щоб убезпечити САП від впливу як ГПУ, так і НАБУ. А нас весь час пробують «прописати» під різні адреси впливу. Але реагувати на порожні балачки я не хочу. По-друге, досі ця ухвала суду до НАБУ чи САП не надходила. Коли ухвала надійде до нас чи до Бюро, дані про кримінальне правопорушення будуть внесені до ЄРДР. Звичайно, НАБУ розслідуватиме справу під процесуальним керівництвом САП, як того вимагає КПК. Наразі НАБУ під процесуальним керівництвом Антикорупційної прокуратури розслідує близько 40 проваджень щодо працівників прокуратури різного рівня, зокрема й ГПУ, а низка справ уже є з підозрюваними чи в судах.\n«Справою незадекларованої BMW Омеляна займаються вісім слідчих, а щодо «Роттердам +» не вдається зібрати докази»\nУ медіа за останні роки гриміли десятки антикорупційних справ, але гучно вони лише починались… Які є зрушення у резонансних справах, що розслідує САП на початок 2019 року?\nМене дуже цікавить досить швидкий розгляд справи Труханова. Ще у кінці минулого року суд визначив наступний порядок розгляду: тиждень слухають – тиждень перерва. Якщо ця і не тільки справа у суді – значить прокурор упевнений у доказовій базі. У цій справі сторона обвинувачення подає 66 томів доказів, суд і сторона захисту досить швидко з ними ознайомлюються. Далі – допити свідків, сторона обвинувачення заявила про 43 свідків. Після цього відбудеться стадія їхнього допиту з боку захисту, потім – дебати і вирок. Якщо графік судових засідань не буде зриватися, якщо усі свідки будуть доставлені до суду, то мій прогноз: до Великодня цілком можливо отримати вирок. Побачимо, яким він буде. Прокурори у доказовій базі впевнені та йтимуть до логічного завершення в суді, зокрема й антикорупційному.\nДля вас це справа принципова, бо вас завдяки «прослушці» звинувачували у спробі її «злити»…\nМене звинувачували у тому, що я у своєму кабінеті зі своїм підлеглим обговорюю усі можливі шляхи розвитку справи. А далі – пішла гра слів. Можна дати нарізані шматки, вирвані з контексту фрази. Але перед тим, як допитувати свідків, іти в суд, потрібно розуміти, якою може бути тактика захисту, спираючись на доказову базу, і такі обговорення кожної справи прокурорами є частиною роботи.\nЗа версією НАБУ, яка спирається на записи, зроблені у кабінеті Холодницького, прокурор і його заступник Володимир Кривенко обговорювали справу міського голови Одеси Геннадія Труханова. Під час розмови Холодницький нібито наказав Кривенку не проводити активні слідчі дії щодо певних фігурантів справи. Насамкінець Холодницький нібито наказав заступнику не притягати Труханова до кримінальної відповідальності й спотворити зміст документів у цій справі.\nДетективи НАБУ від листопада 2016 року розслідують справу, де фігурує Труханов, а також пов'язані з ним чиновники Одеської міськради й бізнесмени. За версією Бюро, вони причетні до схеми, яка завдала значних збитків місцевому бюджету Одеси. У вересні 2016 року Одеська міськрада придбала за 185 млн грн будівлю заводу «Краян» у приватної компанії, яка на початку 2016 року сама придбала цей комплекс за 11,5 млн грн.\nЧи відчувають прокурори САП, які їздять на засідання суду до Одеси, тиск?\nПро моменти тиску вони мені доповідали в телефонному режимі, а саме про надмірну кількість невідомих осіб у приміщенні суду й поза ним. Минулого четверга навіть були невеликі сутички між прихильниками та опонентами підсудного, що також не може залишатись поза увагою, враховуючи, що прокурори САП це не спецназівці зі зброєю, і я дійсно переймаюсь їхньою безпекою. Згадайте події в суді у «газовій справі», коли прокурори САП фактично залишались сам на сам з юрбою, а деякі депутати умисно провокували їх. Я волію зробити все, щоб запобігти негативним проявам, ніж потім розводити руками зі словами «Як це сталось!»\n«Чомусь про квартиру одного нардепа біля Національної опери всі мовчать. Подумаєш, жінки скинулись»\nЯкщо підозрюваний високопосадовець, депутат не приходить на суд, як це нещодавно сталося на засіданні щодо «бурштинової справи», як на нього можна вплинути?\n18 грудня 2018 року засідання Голосіївського райсуду у справі народних депутатів Розенблата, Полякова та інших осіб справді не відбулося. Під час наступного засідання, яке заплановано 5 лютого, прокурори наполягатимуть на дослідженні поважності причин, з яких не з’явилися один обвинувачуваний та кілька захисників на грудневе засідання.\nВзагалі якщо справа є в суді, а підозрюваний не з’являється, суд за власною ініціативою (або за клопотанням прокурорів) може обрати для нього запобіжний захід, пов'язаний з триманням під вартою. Однак для Розенблата і Полякова це неможливо, оскільки Верховна Рада дала згоду лише на притягнення їх до відповідальності, але не на їхнє затримання і арешт.\nСправа Насірова. Чи можуть прокурори припинити дворічне читання обвинувального акту вголос? За вашими прогнозами, саме два роки потрібно на те, аби просто дочитати обвинувальний вирок.\nНі. Згідно з КПК, обвинувальний акт повинен бути зачитаний у суді повністю. Якщо ні обвинувачення, ні захист не заперечує, може бути зачитана лише резолютивна частина. Сторона захисту захотіла послухати акт повністю. Обмежити їх у цьому ні прокурор, ні суд не має права.\nУ 2017-2018 році у цій справі проводилося одне судове засідання на два місяці, тривали вони максимум 1,5 години. У цей час прокурор встигав зачитувати клопотання щодо продовження запобіжного заходу (згідно з КПК, запобіжний захід триває два місяці, після чого суд має його продовжити - «Главком»), плюс – зачитати пару сторінок обвинувального акту. У червні була ситуація, коли у Насірова сплив термін запобіжного заходу, і під час чергового засідання суду на його продовження пішло рівно дві години. Після цього суд відклав розгляд справи ще на два місяці, тобто наступне засідання у серпні почалося знову-таки з продовження запобіжного заходу і жодної сторінки акту не було прочитано. Це таке собі законне затягування справи.\nЩо нового у «справі Омеляна», якого звинувачують у незаконному збагаченні та махінаціях з декларацією?\nДосудове розслідування закінчено ще у листопаді, справа, на думку прокурорів, готова для передачі до суду, але сторона захисту досі не ознайомилась з 30 томами матеріалів розслідування. У грудні слідчий суддя відмовив прокурорам САП у задоволенні клопотання про обмеження строків ознайомлення зі справою підозрюваним та його захисників, таким чином фактично узаконивши влаштовану ними тяганину. Доказова база у справі наразі достатня, щоб передати її до суду з обвинувальним актом. Справа є не дуже складною, обсяг матеріалів розслідування не є значним, значних проміжків між судовими засіданнями немає, тож справу можуть розглянути порівняно швидко.\nУ ЗМІ з’явилась інформація, що САП передала ДБР 50 кримінальних справ, серед яких – кілька проти Януковича, однак у ДБР це спростовують. То передавали чи ні?\nАнтикорупційна прокуратура справді передала ДБР близько 50 кримінальних проваджень. Три справи щодо Януковича передані до ГПУ, і вже генпрокурор визначив підслідність цих справ Управлінню соціальних розслідувань, очолюваного Сергієм Горбатюком.\nНа ваш погляд, чим обумовлено повільне розслідування знакових справ?\nПо-різному буває. Прокурори ж бачать, коли детективи не хочуть займатися справою. Наприклад, «справою Омеляна» займаються вісім слідчих, вони досліджували незадекларовану «БМВ» до останнього гвинтика, а от щодо «Приватбанку», «Роттердам +» чи «Дюссельдорф +» ніяк не вдається поставити законну крапку, хоча в цих провадженнях, згідно ЄРДР тяжко працюють по півсотні детективів. І це без перебільшення.\nДавайте будемо чесними: чомусь щодо квартири одного нардепа біля Національної опери (Холодницький має на увазі Серія Лещенка, - «Главком») всі мовчать, немов води набрали. НАБУ спочатку не внесло до ЄРДР, потім заявило, що не бачить жодних порушень: подумаєш, жінки скинулись. Я вніс знову це провадження до ЄРДР, але чомусь ніхто не розслідує, всі мовчать. Якщо там все законно, нехай рішення відповідне ухвалять.\nСкільки за роки роботи САП у ній змінилось прокурорів, яка плинність?\nУ нас конкурсна основа. За цей час звільнилися троє осіб. Один пішов на підвищення, став прокурором Закарпатської області. Другий сам через рік прийшов до мене і сказав, що не справляється. Третій перевівся до сім’ї у Львів керівником у Департамент нагляду за Львівським ДБР.\nПсевдоактивісти звинувачують мене у тому, що я начебто впливаю на своїх підлеглих шляхом премій. За три роки існування САП премії були позбавлені троє працівників. Один – звільнений прокурор, який не справлявся, другий – працівник канцелярії, який вчасно не довіз пошту, третій – Холодницький. Все.\nВи загалом задоволені своїми підлеглими прокурорами?\nЗагалом – так. Я бачу, що вони попри брудні медійні кампанії з їхньої дискредитації роблять свою роботу. Так, якісь справи програємо, але вони демонструють стійкість і працюємо далі, а не розпускаємо соплі, що всі заважають.\nАнтикорупційні активісти на чолі з Віталієм Шабуніним тепер атакують прокурора САП Ольгу Ярову. Її звинувачують, бо засвітилась на форумі Тимошенко.\nІ не лише її атакують, і не лише вони.\nЩодо Ярової. Так, вона ходила. Я про це дізнався у листопаді зі ЗМІ, коли був у відрядженні – здається, у Страсбурзі. Одразу після повернення викликав її. Пояснення Ярової мені не сподобалися. Спочатку вона казала, що просто туди заїхала привітати когось із днем народження – водночас на заході у неї був бейджик, отже, потрапила вона туди невипадково і була зареєстрована. Потім казала, що її цікавить гендерна політика кандидата у президенти. На моє глибоке переконання, прокурори не повинні відвідувати такі відверто політичні акції жодного політика. Але найгірше, що в день цього форуму, здається 15 червня 2018 року, вона мені доповідала, що була відсутня на робочому місці через участь в судових засіданнях і необхідність забрати експертизу з КНІСЕ (Київський науково-дослідний інститут судових експертиз), – це був робочий час.\nЯ написав скаргу до Кримінально-дисциплінарної комісії прокурорів, приклав її пояснення.\nЦе вирішить КДКП. У скарзі я не ставив питання про міру покарання, вважаю, що комісія здатна сама вирішити, чи є там порушення і, якщо є, то ступінь покарання.\nЗрозумійте мене! Я не хочу і не можу допустити ані найменшої політизації антикорупційних органів і САП зокрема. А після такого факту з підлеглою, робити це стає важко. І тут питання не Ярової, а САП в цілому.\nЯ довіряю своїм прокурорам, вони всі дорослі люди і в мене й думки не могло бути стояти цербером і контролювати, хто куди ходить. Тут має бути довіра.\nОтже, прокурор САП на форумі Тимошенко – порушення прокурорської етики, а генеральний прокурор Луценко на вечірці Блоку Порошенка – цілком нормально?\nТо ж у позаробочий час. Це його вибір. Я робитиму все, щоб САП не можна було запідозрити у політичних іграх.\nДо роботи Ярової над «справою Фірташа» щодо Запорізького титаново-магнієвого комбінату претензій нема? Вона ж відкликала свою апеляційну скаргу на занадто м’який запобіжний захід менеджеру ЗТМК Володимиру Сиваку, не просила суд відсторонити його від виконання обов’язків,\nСолом’янський райсуд 24 вересня 2016 року обрав йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначеним розміром застави (5 млн грн, - «Главком»). Ярова оскаржила це рішення в апеляційному порядку. Однак станом на день розгляду цієї скарги досудове слідство було завершено, підозрюваний жодного разу не порушив умов застави, має на утриманні п’ятьох неповнолітніх дітей. Фактичних підстав для зміни запобіжного заходу просто не було. Отже, прокурор відмовилась від своєї апеляційної скарги. Крім того, підставою для затримання Сивака була інформація про те, що він збирається виїхати до Кіпру, хоча документальних доказів цього так і не було здобуто під час слідства. Наразі закордонний паспорт у нього вилучено.\nДетективи НАБУ отримали вказівку дослідити матеріальний стан Сивака, аби з’ясувати, чи міг би він сплатити більшу суму застави, однак досі цих відомостей від Бюро прокурор не отримала.\nТепер щодо відсторонення. Ярова у суді двічі порушувала питання про відсторонення Сивака, однак суд не задовольнив ці клопотання. Державний аудит встановив, а орган досудового розслідування підтвердив, що Сивак завдав збитків державі у розмірі 492 млн грн, ані Фонд держмайна, ані Кабмін жодним чином не відреагували на це, як мали б за законом. Ми направили і до ФДМУ, і до уряду відповідні листи, однак жодної відповіді не отримали, натомість, наприкінці 2017 року держава навпаки уклала новий контракт з підсудним Сиваком.\nЯк щодо «помилки» Ярової із визначенням підсудності у цій справі, через що справа близько року не розглядалась?\n14 листопада 2016 року прокурори САП направили обвинувальний акт проти Сивака до Печерського райсуду. Цей суд був обраний, оскільки, на переконання процесуального керівника, місце завершення злочину і завдання збитків державі – це саме територія Печерського райсуду. Через неявку сторони захисту та членів суддівської колегії підготовче засідання кілька разів відкладалось. На засіданні, яке врешті відбулося 8 червня 2017-го, Печерський суд ухвалив рішення про непідсудність справи собі. Після цього підсудність справи визначав Вищий спеціалізований суд. Прокурори САП переконували, що справу не потрібно спрямовувати до запорізького суду через ризики впливу представників ЗТМК на суддів.\nВрешті так воно і сталося.\n5 листопада 2018 року суддя Заводського суду Запоріжжя Нінель Марченко повідомила до Вищої ради правосуддя, що службовець ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» пропонував їй $50 тис. за виправдувальний вирок Сиваку.\nПрокурори САП підготували заяву про відвід усіх членів колегії суддів, однак оголосити досі її не змогли, бо ж засідання, призначені на грудень 2018 – січень 2019 рр., скасовувалися. Прокурори планують заявити про відвід на найближчому засіданні, призначеному на 4 лютого.\nЯкі ще справи веде Ярова?\nУ неї багато справ, вона – начальник відділу. Ключові, які важливі для мене, – це «Роттердам +», «Дюссельдорф +», - через які до неї в кабінет ГПУ руками НАБУ вела той «славнозвісний» кабель. Потім розповідали, що це вони, мовляв, навчання проводили у дитячій лікарні.\nІ що з «Роттердам +»? Експерти, близькі до енергетичного холдингу ДТЕК Ріната Ахметова, не втомлюються повторювати: оскільки немає жодних доказів, саме тому справа затягується.\nСтаном на сьогодні жодного рішення у справі не ухвалено: ані про закриття, ані про оголошення комусь підозри. Я не можу зараз цю справу коментувати. Для того, щоб встановити розмір збитків, треба зібрати купу матеріалів. Я сподіваюсь, що слідство щодо цієї справи триватиме активно.\nДосі залишаються незрозумілими певні моменти у «справі Павла Демчини», першого заступника голови СБУ, у нелегальному збагаченні. У НАБУ стверджують, що він отримав інформацію про підготовку підозри проти нього саме тоді, коли детективи відправили документ на погодження САП. Ви його попереджали?\nСАП публічно зверталась до НАБУ з вимогою надати фактичні підтвердження таким звинуваченням, однак жодних доказів відомство Ситника не надало, тож ці твердження, як і багато інших, є пустослів’ям. У мене, наприклад, є інформація, що деякі керівники НАБУ в день офіційного направлення проекту підозри САП, ввечері цього ж дня були помічені в стінах АП, але ж я з цього шапіто не роблю.\nЧому САП у себе на сторінці у Facebook опублікувало повний текст підозри Демчині? Хіба це не порушення?\nПрокуратурі довелось вдатися до такого кроку, щоб випередити безпідставні закиди про непогодження «якісного і залізобетонного» процесуального документа. До того ж, ми опублікували документ вже після того, як НАБУ на своїй офіційній інтернет-сторінці оприлюднило інфографіку з основними доказами у справі, не погодивши це з прокурорами – процесуальними керівниками. Тож після такого кроку НАБУ, а також чіткого розуміння того, що фігурант фактично володіє інформацією, публікація проекту підозри САП не впливала на таємницю слідства. Отже, жодних порушень тут немає.\nНа якій стадії нині перебуває справа?\nВона розслідується. Прокурори сформулювали низку суттєвих зауважень до зібраної детективами НАБУ доказової бази. Якщо їм вдасться усунути ці недоліки – можна буде говорити про подальший рух справи.\n«Особиста охорона – не моя примха»\nВаша заробітна плата у грудні збільшилась удвічі. Як так вийшло?\nУ мене в руках – довідка про мою зарплату за всі місяці минулого року. У грудні вищу зарплату отримав не лише я, а усі працівники САП та органів прокуратури: через виплати до нового року та дня прокуратури. Зарплати нам нараховує бухгалтерія ГПУ. У мене нараховано за рік 2 423 749 грн. З них сплачено 432 тис. податку на доходи фізичних осіб та 36 тис. військового збору. Тобто я сплатив у бюджет податків на півмільйона гривень. Ця довідка також спростовує брехню деяких громадських організацій про отримання влітку мною півмільйона відпускних.\nПісля акваріумного скандалу з усіх боків вас закликали піти у відставку. Чи готові ви були до такого рішення?\nЯкщо йти у відставку за першим закликом, то про яку незалежність і стабільність можна говорити? Така думка була. Єдине, що стримувало, – колектив. Мої прокурори підтримали мене перед засіданням КДКП. Прийшли у мій кабінет із відкритим листом (до голови КДКП Віталія Грушковського, – «Главком»). Ще й зуміли подати це, натискаючи на емоційно слабкі точки.\nЧи користувалися ви службовим транспортом в особистих цілях? Зокрема, чи їздили на свята у приватних справах?\nНі цього року, ні минулого такого не було. Ніколи у позаслужбових цілях службовою автівкою я не користувався. У мене є свій «Туарег» (Volkswagen Touareg 2013 року, – «Главком»), на ньому і їжджу, коли потрібно. Але у мене є цілодобова державна охорона. Згідно з законом, транспортом охоронців забезпечує не УДО, а орган, у якому працює охоронювана особа. Тому я маю право користуватися службовим автомобілем 24 години на добу. Де-факто я цього не роблю.\nЄдине, що є певні моменти щодо маршрутів і часу. Це необхідно з міркувань безпеки.\nВи неодноразово потрапляли до списку найбажаніших холостяків. У цих рейтингах ми вас вже не побачимо?\nТак, можуть викреслювати. (сміється)\nВи зареєстрували шлюб з вашою дівчиною Юлією?\nПоки що ні. Я не хочу коментувати особисте життя.\nСмішно було, коли ми літом з дівчиною приїхали до Одеси і пішли на публічний пляж, а ЗМІ написали, мовляв, «відпочиває на елітних курортах, поки просякнута корупцією країна у стані війни». Зворотний бік публічності. Якщо підеш закриєшся у якомусь закладі – скажуть, що відпочиває на широку ногу. Підеш у звичайне публічне місце – теж погано.\nВаше перше спільне з Юлією фото з’явилось у Facebook приблизно тоді ж, коли мало відбуватися засідання КДКП, на якому розглядали результати записів у вашому кабінеті. Напередодні ЗМІ писали про велику кількість нерухомості, записаної на вашу сестру. Ви припускали, що на вас нападатимуть, розпускаючи плітки про усе, навіть про вашу орієнтацію. Зараз про Юлію не чути. Збоку тепер виглядає, немов ви тоді перестрахувалися…\nЯ їй заборонив ставити спільні фото у соцмережах. Одна-дві є – і досить. Тут немає ніякої підковирки, просто хочу, щоб особисте життя лишалось особистим. А про орієнтацію це взагалі якось дико виглядало.\nЇй було спочатку важко. Після того, як журналіст ТСН зловила нас на джазовому фестивалі у Львові, були спроби зробити «сюжет» з виїздом у селище, де живуть її батьки. Водночас запитання були, м’яко кажучи, дуже не толерантними. По селу вони теж ходили, те саме питали. Заходили у школу, там розпитували. В університеті така ж історія.\nЧи змінювали ви місце проживання за останній рік-два?\nНі, і не планую змінювати ні на Київ, ні на Кончу Заспу, ні на Козин. Жив і живу у Вишневому.\nІ як вам там з цілодобовою охороною? Вони під дверима вашої квартири стоять?\nЦього не можу сказати. Живеться складно, особистого життя мало. Але це не моя примха.\nЄ реальні підстави боятися?\nЯк ви думаєте, чи можна у нашій країні бути антикорупційним прокурором і почуватися у безпеці? Після того, як повернули завод одного олігарха державі (йдеться про ЗТМК Фірташа, - «Главком»), після того, як оголошуєш підозри. Там же не Ситника підписи стоять, а мої.\nМені казали, що я мав писати до поліції про прохання звернутися щодо охорони до них. Але чи доцільно це було у період, коли розпочиналась активна фаза так званої справи «рюкзаків». Тому тоді я написав заяву з проханням надати охорону спершу на ім’я генпрокурора. У ГПУ сказали, що потрібно звертатись до президента. Я написав у травні (2016 року), відповідь отримав у листопаді.\nВас охоронятимуть, доки ви обіймаєте цю посаду?\n«Я припинив спілкуватися з кумом на час розслідування»\nЗараз у вас багато друзів?\nВірних – достатньо.\nНардеп, голова бюджетного комітету парламенту, голова Федерації футболу України Андрій Павелко – теж ваш друг?\nЗ ним мене об’єднує спорт. Активісти вважають, що я повинен піти з Федерації футболу, бо він – суб’єкт розслідування САП. Я прийшов у ФФУ до того, як це провадження виникло. На моє переконання, ФФУ за часів Павелка зробила великий крок вперед у боротьбі з корупцією у футболі та взагалі у розвитку українського спорту. Мені сподобалось, що ФФУ поміняла аудиторів: залучила Ernst&Young. Я не думаю, що вони гратимуть під дудку Павелка чи ФФУ, щоб написати хороший звіт. Я не лізу в жодні фінансові питання виконкому, під час голосування завжди утримуюсь.\nЯкщо говорити про провадження проти Павелка, я розумію, звідки ноги ростуть, кому Павелко «заважає» (ймовірно, Холодницький натякає на Григорія Суркіса, - «Главком»). Коли НАБУ зареєструвало три провадження проти Павелка, я звернувся до генпрокурора – через потенційний конфлікт інтересів. Після цього мене не було включено до групи прокурорів, які працюють із цими провадженнями. Ба більше, я зобов’язав процесуальних прокурорів не інформувати мене про перебіг слідства у цій справі до ухвалення кінцевого рішення.\nПроти президента ФФУ Андрія Павелка відкриті три кримінальні справи. Так, у НАБУ відкрито провадження за статтями КК України: «Зловживання владою або службовим становищем», «Декларування недостовірної інформації» та «Незаконне збагачення». У поліції – за статтею «Привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем».\nА кінцеве рішення підписуєте ви?\nНі, процесуальний керівник – прокурор, який призначений старшим групи. Після цього рішення може йти до суду.\nЦе не вперше, коли не маючи нічого на антикорупційного прокурора, починають бити по оточенню.\nПівроку тому Львовом ширилась інформація, що мого кума затримали за сутенерство. Справа пішла до суду, наскільки я знаю. Я нікому не телефонував. Він посидів у СІЗО, зараз, наскільки мені відомо, під домашнім арештом. Він – активіст «АвтоЄвроСили». Я його попереджав, що слід бути обережним, коли ти займаєшся громадською діяльністю і можуть бути провокації з метою дискредитувати як тебе, так і рух, який ти очолюєш. Я не виключаю, що це провадження – відповідь на блокування активістами митниці.\nВін справді займався сутенерством?\nЯ припинив спілкуватися на цей час з кумом, щоб не виникало підозр, нібито я йому допомагаю уникнути відповідальності. Можу сказати, що якщо справа в суді, то хай суд і дасть відповідь на це запитання і поставить крапку.\nВи поділяєте погляди «АвтоЄвроСили», яка представляє інтереси «євробляхерів»?\nВідповідь проста: у мене машина на українських номерах, я її зареєстрував та сплатив усі податки.\nУ активістів є до вас претензії і щодо справи нардепа з «Народного фронту» Дзензерського, прізвище ще одного «фронтовика» Георгія Логвинського фігурувало в «акваріумгейті». Влітку за вас активно вступався Ілля Кива – протеже Авакова. Що вас пов’язує з «Народним фронтом»?\nДавайте не будемо цитувати всі твердження Шабуніна. Киви не було на КДКП, коли мене «мочили». Кива прийшов відстоювати одне конкретне рішення – щодо «рюкзаків Авакова».\nКолись у мене було сім вакансій, я пропонував усім активістам іти на складати тести, вигравати конкурс у САП. Для них навіть бонус би зробив: дав би будь-яке провадження для процесуального керівництва на їхній вибір. Але у Facebook краще коментувати «залізобетонні докази», ніж підписувати документи і нести відповідальність. Не буде ніхто мені вказувати, кого садити, а кого ні; хто свій, а хто чужий; чому квартира нардепа в центрі столиці – це перемога, а авто міністра – зрада…\nАктивісти Центру протидії корупції закидали Холодницькому закриття справи народного депутата від «Народного фронту» Дениса Дзензерського. Він, будучи акціонером групи компаній «Веста», став поручителем у низці кредитних справ, взяв на себе борг «ВТБ Банк» і «Банк Кредит Дніпро» на загальну суму у майже 4 млрд грн. Кредитори Дзензерського звернулися до суду та виграли справи про стягнення з нього коштів, але у деклараціях нардепа за 2015-2016 нардеп не вніс інформацію про ці фінансові зобов’язання. Також Дзензерський не вказав у декларації інформацію про наявні на той час корпоративні права в ПАТ МНПК «Веста» у розмірі майже 8 млн грн. Нацагентство з питань запобігання корупції 2017 року провело повну перевірку декларацій Дзензерського за 2015-2016 роки та також підтвердило ці порушення.\nТобто від «Народного фронту» ніяких пропозицій до вас не надходило?\nЯкі? Мандат у новому парламенті? (сміється)\nТа ні. Я з жодною політичною силою не проводив жодних політичних консультацій. Я свій вибір зробив на користь прокуратури. Як буде – життя покаже, але натепер я знаю, що політика – поки не мій шлях.\nСтавлення у рідному Львові до вас за три роки змінилося?\nНі, я не помічав.\nНазаре Івановичу, чотири роки в країні діє система нових антикорупційних органів. На їхнє утримання платники податків витрачають мільярди. Але жодна з гучних справ досі не доведена до логічного результату – ніхто так і не сів. Ваша думка: якщо у 2019 році влада зміниться, ефективність антикорупційної системи підвищиться?\nЯкщо буде політична воля і не буде маніпуляцій щодо обмеження повноважень прокурорів чи детективів, вирішиться проблема з прослуховуванням (наразі детективи НАБУ не можуть прослуховувати телефонні розмови – не мають ні повноважень, ні апаратури. Якщо потрібно прослуховувати – звертаються до СБУ, - «Главком»).\nА вибори мають відбутись. 31 березня піду на дільницю і проголосую.\nВизначилися за кого?\nЩе ні, бо офіційного ж повного списку кандидатів досі немає. Побачу – визначусь.\nМикола Підвезяний, Наталія Сокирчук, «Главком»


ТОВ АО — Код ЄДРПОУ 40497024\nLIMITED LIABILITY COMPANY АО (LLC АО)\nТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ АО\n20.05.2016 (4 роки 2 місяці)\nАдреса: 04213, м.Київ, Оболонський район, ПРОСПЕКТ ГЕРОЇВ СТАЛІНГРАДА, будинок 44, квартира 401\nУчасники та бенефіціари 40497024\nАдреса засновника: 04213, м.Київ, Оболонський район, ПРОСПЕКТ ГЕРОЇВ СТАЛІНГРАДА, будинок 12, квартира 211\nНомер взяття на облік: 265416091503\nНомер взяття на облік: 10000000630040\n28.05.2016 Змінилось найменування юридичної особи ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АО"\n( ТОВ "АО")\nІнформація про компанію "АО"\nОтримайте повну інформацію про підприємство "АО". Повна інформація про підприємство допоможе керівнику в прийняттi рішення, співпрацювати з підрядником або утриматися. Ці відомості знаходяться в держреєстрі. Таку інформацію отримують завдяки ІПН компанії 40497024.\nДані про компанію "АО"\nЗа кодом компанії, що називається ЄДРПОУ, можна дізнатися, в якому місці знаходиться цей бізнес - для "АО" це Київ, в нашому довіднику на літеру А. Юридична адреса компанії 04213, м.Київ, Оболонський район, ПРОСПЕКТ ГЕРОЇВ СТАЛІНГРАДА, будинок 44, квартира 401, а також більш докладне досьє можна прочитати в повній версії нашої системи. За номером EГР в нашому каталозі містяться дані про власників і підписантів, прізвища, імена та по батькові цих людей. Ключові особи цієї компанії - керівник Войтович Володимир Степанович, а також засновники Войтович Володимир Степанович. У повній версії сайту доступні судові рішення по цій компанії, дані з податкового реєстру і сума статутного капіталу компанії. Форма власності компанії – ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ Дивіться інші компанії в Київ або в каталозі на букву А


Правове регулювання громадських слухань - Координаційна рада з питань розвитку громадянського суспільства при Президентові України\nHome Аналітика Правове регулювання громадських слухань\nГромадські слухання – це інструмент демократії участі, що застосовується органами місцевого самоврядування України найчастіше. Такого висновку можна дійти з двох причин. По-перше, якщо взяти до уваги статистичні дані. По-друге, «громадськими слуханнями» часто називають будь-яке обговорення, що проводиться органами місцевого самоврядування з громадськістю.\nВ ході даного дослідження експерти проаналізували відповідні норми Статутів територіальних громад та Положень про громадські слухання (далі Статути і Положення) усіх обласних центрів та міст республіканського підпорядкування. Вони виділили, з одного боку, найбільш типові порушення й обмеження, що застосовуються місцевими радами, іншого звернули увагу на прогресивні демократичні норми, що прийняті і застосовуються.\nУзагальнюючи можна сказати, що процедури проведення слухань, майже у всіх випадках, є невиправдано складними, утруднюють реалізацію права на громадські слухання. Окремі органи місцевого самоврядування, приймаючи ці акти, фактично, узурпувати право скликати громадські слухання, знівелювали даний інструмент або максимально обмежили права територіальних громад. Ця ситуація фактично унеможливлює участь членів територіальної громади у процесі вирішення питань місцевого значення, що подеколи призводить до крайніх форм протесту (мітингів, блокування тощо). Втім звернемось до аналізу.\nЗакон «Про місцеве самоврядування в Україні» надає територіальним громадам право проводити громадські слухання, зустрічатися з депутатами відповідної ради та посадовими особами місцевого самоврядування, причому під час цих заходів члени територіальної громади можуть заслуховувати депутатів та посадовців, порушувати питання місцевого значення, що належать до відання місцевого самоврядування, та вносити пропозиції щодо них.\n1. Територіальна громада має правопроводити громадські слухання – зустрічатися з депутатами відповідної ради та посадовими особами місцевого самоврядування, під час яких члени територіальної громади можуть заслуховувати їх, порушувати питання та вносити пропозиції щодо питань місцевого значення, що належать до відання місцевого самоврядування.\nДосліджуючи це питання за формальними і кількісними показниками можна виокремити наступне:\n1. Порядок проведення громадських слухань врегульовано Статутами територіальних громад в 24 з 26 міст обласних центрів (територіальні громади міст Житомира і Севастополя не мають Статутів);\n2. Поряд зі Статутами в 9 містах (Вінниця, Донецьк, Миколаїв, Суми, Харків, Черкаси, Чернівці, і Чернігів, Севастополь) існують Положення про громадські слухання, затверджені окремими рішеннями міських рад;\nТаблиця 1. Правове регулювання механізму громадських слухань у містах України\nРегулювання громадських слухань\n1. Вінниця Статут територіальної громади міста Вінниця (4.6) і Положення про громадські слухання у місті Вінниці, затверджене окремим рішенням Вінницької міської ради\n2. Дніпропетровськ Статут територіальної громади міста Дніпропетровська (20)\n3. Донецьк Положення про громадські слухання в місті Донецьку, яке є невід’ємною частиною та додатком до Статуту територіальної громади міста Донецька.\n4. Житомир Положення про громадські слухання в місті Житомирі, що є частиною Статуту територіальної громади, але Статут не зареєстрований у встановленому порядку, а отже не набув чинності\n5. Запоріжжя Статут територіальної громади міста Запоріжжя (21).\n6. Івано-Франківськ Статут територіальної громади міста Івано-Франківська (4 глава).\n7. Київ Статут територіальної громади міста Києва, Розпорядження голови КМДА.\n8. Кіровоград Статут територіальної громади міста Кіровограда (2.7)\n9. Луганськ Статут територіальної громади міста Луганська (15).\n10. Львів Статут територіальної громади міста Львова (27-30).\n11. Луцьк Статут територіальної громади міста Луцька (27)\n12. Миколаїв Статут територіальної громади міста Миколаєва (9.5), Положення про громадські слухання у місті Миколаєві, затверджене окремим рішенням Миколаївської міської ради.\n13. Одеса Статут територіальної громади міста Одеси (23)\n14. Полтава Статут територіальної громади міста Полтави (57-64).\n15. Рівне Статут територіальної громади міста Рівного (21)\n16. Суми Статут територіальної громади міста Суми (67), Положення про громадські слухання в місті Суми, затверджене окремим рішення міської ради.\n17. Тернопіль Статут територіальної громади міста Тернопіль (4.7)\n18. Ужгород В статті 12 Статуту територіальної громади міста Ужгорода зазначено, що на порядок призначення і проведення слухань поширюються вимоги статті 11, яка регулює проведення загальних зборів\n19. Харків Положення про громадські слухання в місті Харкові, яке є невід’ємною частиною та додатком до Статуту територіальної громади міста Харкова.\n20. Херсон Статут територіальної громади міста Херсона (74-90).\n21. Хмельницький Статут територіальної громади міста Хмельницького (57-69).\n22. Черкаси Статут територіальної громади міста Черкаси, Положення про громадські слухання в місті Черкаси, затверджене окремим рішенням міської ради.\n23. Чернівці Статут територіальної громади міста Чернівці (2.7.1-2.76), Положення про громадські слухання в місті Чернівці, затверджене окремим рішенням міської ради.\n24. Чернігів Статут територіальної громади міста Чернігів (50), Положення про громадські слухання в місті Чернігові, затверджене окремим рішенням міської ради.\n25. Сімферополь Статут територіальної громади міста Сімферополь (22).\n26. Севастополь Положення про громадські слухання в місті Севастополі, затверджене окремим рішення міської ради.\nАналізуючи якість правового регулювання порядку проведення громадських слухань, виявлено наступні проблеми:\n1. Відсутність правового регулювання. У Житомирі Статут територіальної громади не набув чинності, оскільки не зареєстрований в установленому порядку;\n2. Недостатність правового регулювання. В місті Тернополі стаття Статуту є копією статті 13 Закону України «Про місцеве самоврядування» і містить відсилочну норму до Положення про громадські слухання, що мало б затверджуватися окремим рішенням міської ради. Однак, це рішення не прийняте. В місті Луцьку громадські слухання передбачені однією статтею Статуту територіальної громади міста Луцька, яка складається з шести речень. Ця стаття, радше визначає основні положення. Порядок проведення слухань, фактично залишився поза правовим регулюванням. В Києві схожа проблема,в Статуті територіальної громади міста Києва також визначені хіба загальні засади. Більше того, там відсутня процедура ініціювання громадських слухань членами територіальної громади. Тоді як Розпорядження голови КМДА про громадські слухання є майже копією Постанови КМУ, що визначає порядок проведення консультацій з громадськістю. Його не можна брати до уваги.\n3. Нівелювання інструменту громадських слухань. Статут територіальної громади міста Хмельницького містить статтю 2.7 під назвою «Громадські слухання», втім там радше йдеться про порядок звітування депутатів міської ради перед громадою, а не про громадські слухання. В статті 12 Статуту територіальної громади міста Ужгорода зазначено, що на порядок призначення і проведення слухань поширюються вимоги статті 11, яка регулює порядок проведення загальних зборів;\n4. Некоректність правового регулювання. Поряд зі Статутами територіальних громад в 7 містах (Вінниця, Миколаїв, Черкаси, Чернівці, Суми і Чернігів, Севастополі) існують Положення про громадські слухання, затверджені окремими рішеннями міських рад. Тоді як Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що порядок організації громадських слухань визначається статутом територіальної громади. Як бачимо, наявність окремих рішень, що не є частинами Статутів, суперечить вимогам цього закону. В Севастополі територіальна громада міста не має Статуту, а порядок проведення слухань визначається окремим рішенням міської ради. Це звичайно краще, ніж відсутність регулювання взагалі, але не змінює того факту, що суперечить вимогам закону. В Чернігові норми Положення про громадські слухання суперечать вимогам Статуту територіальної громади, часто звужуючи права територіальної громади.\nЕфективність правового регулювання, якість норм і процедур прямо впливають на дієвість будь-кого інструменту, в тому числі й громадських слухань. Детальний, добре розроблений механізм дозволяє йому працювати без перешкод і навіть автоматично.\nВ управлінській діяльності застосовується декілька принципів і правил, які можна застосувати й до організації слухань, щоб вони були часто вживаними, результативними і дійсно відображали громадську думку, а не служили засобом маніпуляцій нею. Так само варто звернути увагу й нормотворчу техніку.\nНормативно-правові акти повинні уникати загальних формулювань невизначеного змісту, як от «рішення громадських слухань доводяться до відома населення зручним способом». В даному випадку слід чітко вказати: що оприлюднюється? хто повинен оприлюднити? в який строк? і де? при чому строки мають бути фіксовані. Наприклад, «на протязі 5 робочих днів з моменту ухвалення рішення».\nУсі права та обов’язки мають бути чітко прописані. Кожному праву члена територіальної громади має кореспондуватися відповідний обов’язок службовців органів місцевого самоврядування, і навпаки. Інакше нормативно-правовий акт буде нагадувати набір декларацій. Наприклад, якщо ініціатор проведення слухань має право бути присутнім під час розгляду міською радою рішення громадських слухань, то в службовців ради виникає обов’язок повідомити його про час і місце засідання, забезпечити доступ у приміщення, тощо.\nКожен нормативно-правовий акт повинен передбачати настання негативних правових наслідків, у випадку його недотримання: визнання громадських слухань такими, що не відбулися, визнання рішення органу місцевого самоврядування недійсним, притягнення до юридичної відповідальності посадових осіб.\nХто має право ініціювати проведення громадських слухань?\nОдним із ключових питань з точки зору можливості для члена територіальної громади реалізувати своє право на участь у вирішенні питань місцевого значення через громадські слухання – це можливість ініціювати їх проведення. Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право проводити громадські слухання належить тільки територіальній громаді.\n1. практично усі Статути та Положення надають право ініціювати проведення громадських слухань міському голові, головам районних у місті рад, міським радам та їх органам та різноманітним депутатським групам (постійним комісіям, фракціям, певній кількості депутатів), виконавчим комітетам та іншим виконавчим органам міських рад;\n2. 21 – членам територіальної громади. Необхідна мінімальна кількість членів територіальної громади для подання ініціативи коливається від 1 до 11 тисяч осіб;\n3. 11 – органам самоорганізації населення;\n4. 4 – громадським організаціям;\n5. 2 – політичним партіям;\n6. 5 – іншим утворенням, як от Рада громадських організацій, комітет місцевого самоврядування; підприємства усіх форм власності за погодженням із міським головою або виконавчим комітетом або міською радою; комунальні підприємства за погодження із міським головою; підприємства, установи й організації усіх форм власності.\nТаблиця 2. Ініціатори проведення громадських слухань\nІніціатори громадських слухань\nініціативна група членів територіальної громади в кількості від 3 до 9 осіб, обраних на зборах членів громади;\nУ випадку проведення громадських слухань регламентованих окремими законодавчими актами України, ініціатором проведення громадських слухань може бути: окремий громадянин; фізична особа-підприємець; підприємство.\nміська громада (500 громадян).\nрайонні у місті ради;\nТаромський селищний голова;\nТаромська селищна рада;\nчлени територіальної громади (250 осіб).\nмешканці міста (20 людей)\nмешканці району (10 людей)\nжителі кварталу (5 людей)\nгромадські організації міста Донецька\nрайонна в місті рада;\nРада громадських організацій міста Донецьк\nкомітет місцевого самоврядування;\nгромадяни, що проживають у місті\nТепличний селищний голова;\nТеплична селищна рада;\nне менше половини депутатів міської ради;\nне менше як 5 відсотків учасників територіальної громади, які мають право голосу на виборах (10 918 осіб).\nКиїв З визначення громадських слухань можна зробити висновок, що члени територіальної громади можуть ініціювати проведення громадських слухань, але конкретної процедури не передбачено.\nмешканці міста (не менше 3000 осіб).\nЛуганська міська рада;\nрайонна у місті Луганську рада;\nголова районної у місті Луганську ради;\nчлени територіальної громади;\nінші суб’єкти, яким діючим законодавством надане право на ініціювання скликання (проведення) громадських слухань.\nчлени територіальної громади м. Миколаєва;\nгромадські об’єднання і некомерційні організації (не менш як 5);\nпідприємства, установи й організації усіх форм власності, розташовані на території м. Миколаєва (не менш як 5);\nміський голова м. Миколаєва;\nдепутати міської ради м. Миколаєва (не менш як1/3 від чисельного складу міської ради);\nпостійні комісії міської ради, депутатські групи, фракції;\nміські осередки політичних партій (не менше як 100 підписів).\nініціативна група в кількості не менше 5 чоловік;\nголова районної в місті ради;\nне менш як 1000 громадян.\nміська громада (500 жителів міста);\nінших суб’єктів відповідно до вимог чинного законодавства.\nініціативна група в кількості не менше 20 осіб, обрана на зборах, на яких присутні не менше 50 членів громади;\n1/3 (третина) депутатів загального складу ради;\nміський голова (голова районної в місті ради);\nвиконавчий комітет міської чи районної в місті.\nвідповідна районна у місті рада (у разі створення);\nвідповідний селищний, сільський голова;\nвідповідна селищна, сільська рада;\nчлени територіальної громади міста, що проживають на території відповідного селища, села (300 членів територіальної громади).\nне менше третина депутатів від складу Черкаської міської ради;\nкомунальні підприємства за погодження із міським головою;\nпідприємства усіх форм власності за погодженням із міським головою або виконавчим комітетом, або міською радою;\nне менш 250 громадян – членів міської територіальної громади з правом голосу,\nне менше 20% членів територіальної громади, які проживають на території щодо якої проводяться громадські слухання (стосується виключно локальних громадських слухань);\nполітичні партії та громадські організації, зареєстровані відповідним чином (при умові підтримки та ініціативі не менше 250 громадян – членів міської територіальної громади з правом голосу).\nдепутати міської (районної) ради;\nпостійні комісії міської (районної) ради самостійно або за пропозицією громадських організацій;\nвиконкоми міської (районної) ради;\nміська та районні у місті ради;\nмешканці міста, району, мікрорайону.\nЧернігівський міський голова;\nрайонні у місті Чернігові ради;\nПоложення: 1. міський голова; 2. депутати міської ради в кількості не менше третини від загального складу ради; 3. жителі міста – ініціативна група в кількості не менше 30 осіб, які мають право голосу.\nголови районних в місті рад;\nпостійні комісії відповідних рад;\nжителів за наявності колективного звернення.\nголова міської ради;\nініціативна група з 50 міських жителів;\nгромадські організації Севастополя.\nАналізуючи це питання з точки зору можливості членів територіальної громади ініціювати проведення громадських слухань за якісними показниками, виявлено наступні проблеми:\n1. відсутність правового регулювання. У нормативних документах чотирьох міст (Хмельницькому, Тернополі, Києві, Житомирі) ініціювання громадських слухань не врегульоване. З одного боку члени територіальної громади, ініціюючи слухання, можуть посилатися на вимоги Закону України «Про місцеве самоврядування», який передбачає таке право. Втім оскільки конкретної процедури немає, то й реалізація такого права може наштовхнутися на труднощі. Є небезпека, що ця стаття закону може сприйматися службовцями як декларативна. Прикриваючись вимогою, що вони можуть діяти тільки у порядку, передбаченому законодавством, публічні службовці відмовляють в задоволенні права, якщо не передбачено механізму його реалізації;\n2. узурпація права ініціювати громадські слухання органами та посадовими особами місцевого самоврядування. У місті Львові, відповідно до Статуту, ініціаторами слухань можуть бути тільки органи місцевого самоврядування та ОСН. Таким чином територіальна громада позбавлена такого права. Це є очевидним порушенням вимог частини 1 статті 13 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», яка закріплює право на проведення (а отже, й ініціювання) громадських слухань саме за територіальною громадою. В окремих містах Статути та Положення вимагають невиправдано велику кількість членів територіальної громади, що повинні разом ініціювати громадські слухання. Зокрема, для подання ініціативи у Івано-Франківську необхідно зібрати не менше як 5 відсотків учасників територіальної громади, які мають право голосу на виборах, що становить 11 тисяч 300 осіб, Кіровограді – 3 тисячі осіб, Рівному – 1 тисячу громадян, у Луцьку – 500 громадян, Сумах – 500 сумчан; Херсоні – 300 членів територіальної громади, Дніпропетровську – 250 осіб, Запоріжжі – 250 осіб, Черкасах – 250 громадян. Такого роду норми також відбирають у територіальної громади можливість скликати громадські слухання самостійно.\nВідповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право на проведення громадських слухань закріплене за територіальною громадою. Тому Статути і Положення потребують негайного доопрацювання, з метою усунення вказаних недоліків. А саме: закріпити право членів територіальної громади ініціювати громадські слухання, знизити необхідну мінімальну кількість підписів, надати право ініціювати слухання організаціям, що представляють інтереси членів територіальної громади. йдеться про громадські об’єднання, благодійні організації, ОСН, ОСББ.\nПорядок призначення слухань\nПоряд з ініціюванням слухань наступним важливим питанням є порядок їх призначення. Досліджуючи це питання за формальними і кількісними показниками можна виокремити наступне.\nВідповідно до Статутів та Положень правом призначати громадські слухання наділені:\nміський голова у 14 територіальних громадах (Дніпропетровськ, Донецьк, Івано-Франківськ, Кіровоград, Луганськ, Одеса, Рівне, Суми, Харків, Черкаси, Чернівці, Чернігів, Сімферополь, Севастополь);\nміський голова, виконком або ініціатор в 1 територіальній громаді (Вінниця);\nміський голова і міська рада в 1 територіальній громаді (Херсон);\nміська рада в 1 територіальній громаді (Миколаїв);\nне врегульоване це питання в 7 територіальних громадах (Луцьк, Житомир, Ужгород, Львів, Полтава, Тернопіль, Хмельницький).\nПередбачена процедура проведення громадських слухань у випадку, якщо міський голова в установлений строк не призначив слухань:\nу 2 територіальних громадах (Рівному та Черкасах) слухання в такому випадку, призначає перший заступник, а в разі його відсутності секретар міської ради.\nу 2 територіальних громадах – сам ініціатор. В Харкові – ініціатор призначає дату, час та місце проведення громадських слухань, про що негайно повідомляє голову. В Черкасах, якщо міський голова, його заступник чи секретар ради не призначать – слухання відбуваються з принципом «мовчазної згоди», відповідно до заяви, поданої ініціатором.\nВимоги до подання ініціативи щодо призначення слухань членами територіальної громади, дотримання яких необхідне для призначення слухань:\nу 9 територіальних громадах ініціатива повинна подаватися у вигляді колективного звернення, підписаного визначеною кількістю членів територіальної громади або створеною ними ініціативною групою (Луцьк, Івано-Франківськ, Кіровоград, Миколаїв, Полтава, Рівне, Суми, Херсон, Черкаси, Сімферополь, Луганськ). При чому кількість підписів під таким зверненням коливається від підпису 1 члена територіальної громади до 11 тисяч 300 підписів.\nу 5 територіальних громадах передбачена двохступенева процедура: після подання ініціатором відповідної заяви службовцями ради видаються підписні листи встановленого зразка для збору підписів на підтримку проведення громадських слухань (Вінниця, Донецьк, Одеса, Чернігів, Харків). Строк для збору підписів в середньому 15 днів.\nу 9 територіальних громадах не врегульоване дане питання (Дніпропетровськ, Житомир, Ужгород, Запоріжжя, Київ, Львів, Тернопіль, Хмельницький)\nу 2 територіальних громадах (Чернівці і Севастополь) члени територіальної громади подають звернення з ініціативою щодо проведення слухань, після чого організовується зустріч ініціаторів з представниками ОМС, і якщо вони не дійшли згоди щодо призначення слухань, видаються підписні листи.\nТаблиця 3. Кількість підписів для проведення громадських слухань\nКількість підписів членів територіальної громади, необхідних для реєстрації ініціативи\nКількість населення міста\n1. Вінниця Загальноміські – 1500\nРайонні – 1000\nКвартальні – 750\nВуличні – 500 371 698\n2. Луцьк 500 214 727\n3. Дніпропетровськ 250 997 754\n4. Донецьк 1416\n(1/500 від загальної чисельності мешканців міста з правом голоса) 953 217\n5. Житомир Регулювання відсутнє 271 303\n6. Ужгород 31 810\n(1/3 від загальної кількості громадян, які проживають у місті, районі, вулиці, будинку) 116 349\n7. Запоріжжя 250 770 672\n8. Івано-Франківськ 9076 (5%) 226 018\n9. Київ Регулювання відсутнє 2 845 023\n10. Кіровоград 3000 234 322\n11. Луганськ 1 425 848\n12. Львів Регулювання відсутнє 730 272\n13. Миколаїв 500 496 188\n14. Одеса 300 1 014 852\n15. Полтава 500 296 852\n16. Рівне 1000 250 333\n17. Суми 500 269 177\n18. Тернопіль Регулювання відсутнє 217 118\n19. Харків 500 1 451 028\n20. Херсон 300 299 052\n21. Хмельницький Регулювання відсутнє 264 988\n22. Черкаси 250 285 605\n23. Чернівці 500 258 842\n24. Чернігів 500 (Статут)\n3 000 (Положення) 296 089\n25. Сімферополь Загальноміські – 600 Районні – 200 337 285\n26. Севастополь 50 членів ініціативної групи, а якщо не досягнута згода – 1000 або 20 ГО 342 580\nАналізуючи це питання з точки зору забезпечення права членів територіальної громади ініціюватипроведення громадських слухань за якісними показниками, виявлено наступні недоліки:\nВідсутність правового регулювання порядку подання ініціативи та призначення громадських слухань. Як вже зазначалося в нормативних документах міст Луцьк, Житомир, Ужгород, Львів, Полтава, Тернопіль, Хмельницький не зазначено яка посадова особа і, що не менш важливо, в який строк, з моменту подання ініціативи щодо призначення слухань, зобов’язана їх призначити. Це неналежний механізм. Якщо в територіальної громади є право ініціювати слухання, то в посадових осіб місцевого самоврядування має виникати обов’язок їх призначити та організувати. Інакше це, знову-ж-таки, буде декларативною нормою, за невиконання якої ніхто не нестиме відповідальності.\nПорядок подання ініціативи щодо проведення громадських слухань членами територіальної громади надмірно ускладнений. Практично у всіх обласних центрах України вимагається невиправдано висока кількість підписів громадян для реєстрації ініціативи (від 250 до 11 тисяч). Винятком з цього правила є тільки Луганськ, де з ініціативою може звернутися навіть один член територіальної громади. Створення ж у Вінниці, Донецьку, Одесі, Чернігові, Харкові двохступеневої процедури: подання заяви, а згодом, у стислі строки, – підписних листів для реєстрації ініціативи, існування подвійної реєстрації (Вінниця), й взагалі не витримує жодної критики. Будь-яка процедура має складатися з елементів, необхідних для організації певного заходу, і не більше. І оскільки йдеться про участь членів територіальної громади, то процедура має бути зручною для них. В даному ж випадку спостерігається створення бюрократичних перепон, які утруднюють, а то й унеможливлюють застосування громадських слухань на самому початку.\nУзурпація права призначити громадські слухання посадовими особами органів місцевого самоврядування. Тільки в територіальних громадах Харкова і Черкас передбачена можливість самостійної організації громадських слухань членами територіальної громади, у випадку якщо посадові особи місцевого самоврядування в установлений строк їх не призначили. Так звана процедура «мовчазної згоди». У Статутах та Положеннях всіх інших обласних центрів таке право територіальної громади не передбачено. Це, як вже зазначалося, суперечить вимогам частини 1 статті 13 Закону України «Про місцеве самоврядування», який визначає громадські слухання як право саме територіальної громади проводити зустрічі з депутатами та посадовими особами, подавати свої пропозиції.\nВідповідно до розробленого міжнародними експертами інструменту CLEAR, участь громадян у вирішенні питань місцевого значення (у тому числі через громадські слухання) є найбільш успішною, коли члени територіальної громади: «Уповноважені, а саме отримали можливість для участі».\nНайпростішою і достатньою процедурою подання ініціативи щодо проведення громадських слухань, як показує практика, є подання відповідного колективного звернення, що підписане необхідною кількістю членів територіальної громади. Як випливає з проаналізованих актів, визначена в них кількість підписів на підтримку слухань не залежить від кількісного складу населення міст, тобто фактично береться “зі стелі”. Кількість підписів, необхідних для проведення громадських слухань, має жорстко пов’язуватися з кількістю населення певного міста, села чи селища та враховувати диференціацію за видами слухань (міські, районні, мікрорайонні тощо).\nТакож варто передбачити обов’язкову реєстрації поданого звернення в Журналі реєстрації громадських слухань, загальних зборів та місцевих ініціатив. Поряд з процедурою призначення слухань міським головою має існувати процедура «мовчазної згоди».\nМісцевими радами окремих обласних центрів (Вінниці, Донецька, Ужгорода, Черкас, Чернівців, Сум) громадські слухання класифіковано за територіальною ознакою: або міські, районні, мікрорайонні, квартальні вуличні тощо, або тільки загальноміські і районні (Луганськ, Полтава, Харків, Чернігів, Сімферополь). Натомість в нормативних актах решти міських рад подібна поділ відсутній.\nКласифікація має повне право на існування, оскільки питання, що порушуються на громадських слуханнях, можуть стосуватися різних територій населеного пункту, а отже, і мають вирішуватися за участю різних груп жителів.\nУ громадських слуханнях на добровільних засадах беруть участь члени територіальної громади. На громадські слухання запрошуються посадові особи органів місцевого самоврядування, депутати міської, районних у місті рад, керівники органів самоорганізації населення, представники місцевих осередків політичних партій та громадських організацій, керівники підприємств, установ та організацій, діяльність яких пов’язана з питаннями, що обговорюються. Така норма наявна в майже усіх нормативних актах місцевих рад обласних центрів.\nПозитивною практикою, яку варто запозичувати, є встановлення обов’язку брати участь у громадських слуханнях для депутатів (міської чи районної у місті ради) та посадових осіб місцевого самоврядування, компетенції яких стосуються питання, винесені на обговорення. Як це передбачено у нормативних документах Вінниці, Сум, Харкова, Черкас, Чернігова).\nЯкі питання відносяться до компетенції слухань?\nВизначення предмету слухань як питань місцевого значення, що належать до відання місцевого самоврядування, вміщеного у частині 1 статті 13 Закону України «Про місцеве самоврядування», дотримуються майже всі міські ради обласних центрів. Більше того, окремі з них, передбачають набагато детальніші переліки питань (Вінниця, Дніпропетровськ, Запоріжжя, Кіровоград, Луганськ, Львів, Миколаїв, Суми, Харків, Херсон, Чернівці, Чернігів, Сімферополь), а ще частина навіть переліки питань, з яких громадські слухання мають проводитися обов’язково (Черкаси, Суми, Одеса, Донецьк, Вінниця).\nНатомість існують певні небезпеки щодо встановлення переліку питань, які не можуть бути винесеними на громадські слухання. В окремих радах до них належать: ініціативи, що носять політичний характер (Чернівці), питання, що суперечать Конституції чи законодавству України (Харків), питання загальнодержавного значення (Суми) тощо.\nУ строгій відповідності до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питаннями, що не можуть обговорюватися на громадських слуханнях є питання, що не належать до відання місцевого самоврядування. Адже всі інші можуть бути предметом слухань. Виключення з предмету громадських слухань будь-яких інших питань, як би логічно вони не звучали, є неправомірним обмеженням.\nПоширення інформації про час і місце проведення громадських слухань\nВідповідно до розробленого міжнародними експертами інструменту CLEAR, участь громадян у вирішенні питань місцевого значення (у тому числі через громадські слухання) є найбільш успішною коли члени територіальної громади: «Запрошені, а саме мобілізовані для участі офіційними органами влади або групами волонтерів». З іншого боку, відсутність інформації про слухання може суттєво перешкодити їх проведенню. Пропонуємо детально розглянути вимоги до поширення інформації про час і місце проведення слухань.\nСтатути та Положення передбачають наступні способи поширення інформації:\nчерез засоби масової інформації (Вінниця, Луцьк, Донецьк, Ужгород, Івано-Франківськ, Київ, Луганськ, Одеса, Черкаси, Чернівці, Сімферополь, Севастополь);\nелектронні ЗМІ (Черкаси);\nдрукований орган міської ради (Харків, Херсон, Черкаси);\nу спосіб, що є прийнятним для громади (Вінниця, Луганськ, Харків);\nчерез офіційний веб-сайт органу місцевого самоврядування (Донецьк, Харків);\nчерез місцеве радіомовлення (Ужгород);\nшляхом письмових оголошень (Ужгород), інші публічні оголошення (Херсон);\nадресна розсилка (Херсон);\nне врегульоване дане питання (Дніпропетровськ, Житомир, Запоріжжя, Кіровоград, Львів, Миколаїв, Полтава, Рівне, Суми, Тернопіль, Хмельницький, Чернігів).\nСтроки для розміщення оголошення про проведення громадських слухань коливаються від 7 до 30 днів до проведення слухань. Не врегульоване це питання тільки у Львові, Донецьку, Тернополі.\nАналізуючи це питання з точки зору забезпечення права членів територіальної громади взяти участь у громадських слуханнях за якісними показниками, виділено наступні зауваження:\nСтатути тільки двох міст (Донецька і Харкова) передбачають розміщення інформації про проведення слухань на офіційних веб-сайтах. Усі решта міські ради використовують інші способи поширення інформації. Не применшуючи значення будь-яких з них, зазначимо, що оскільки кожна міська рада кожного обласного центру має свій офіційний веб-сайт, не розміщувати на ньому, в обов’язковому порядку, оголошення про громадські слухання, щонайменше дивно. Більше того, це суперечить вимогам статті пункту 6 частини 1 статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Ця стаття вимагає обов’язкового поширення (у тому числі на офіційному веб-сайті) інформації про механізми чи процедури, за допомогою яких громадськість може представляти свої інтереси або в інший спосіб впливати на реалізацію повноважень розпорядника інформації.\n2. Відсутність правового регулювання. Як вже неодноразово зазначалося, відсутність конкретно виписаних правил і обов’язків негативно впливає на організацію будь-якого процесу.\nДля початку варто використовувати якомога більше способів поширення інформації: офіційний друкований орган, ЗМІ, дошки оголошень міста, соціальні медіа та мережі, тощо. По-друге, варто якомога ширше використовувати офіційний веб-сайт. Створити на ньому спеціальний розділ «Громадська участь», підрозділ «Громадські слухання», де концентровано розміщувати усю інформацію, що стосується проведення громадських слухань.\nХто головує на слуханнях?\nЗа результатами дослідження нормативного регулювання цього питання за формальними і кількісними показниками виявлено:\nУ 4 територіальних громадах на громадських слуханнях головує – представник ініціатора громадських слухань (Вінниця, Ужгород, Запоріжжя, Луганськ);\nУ 2 територіальних громадах – міський голова або призначена ним посадова особа (Дніпропетровськ, Івано-Франківськ);\nУ 2 територіальних громадах – міський голова або представник ініціатора чи обрана особа (Харків, Херсон);\nУ 5 територіальних громадах – голова дорадчого (організаційного) комітету або призначена ним особа (Донецьк, Суми, Чернівці, Чернігів, Севастополь);\nУ 4 територіальних громадах – особа, обрана на громадських слуханнях (Львів, Миколаїв, Одеса, Черкаси);\nУ 9 територіальних громадах дане питання не врегульоване (Луцьк, Київ, Кіровоград, Полтава, Рівне, Житомир, Тернопіль, Хмельницький, Сімферополь).\nВідсутність правового регулюванняпорядку визначення головуючого на громадських слуханнях в кращому випадку призводить до застосування правового звичаю, тобто усталеної в даній територіальній громаді практики, що не завжди є демократичною. В гіршому – до виникнення конфлікту між учасниками і зриву їх проведення;\nГоловування міського голови чи призначеної ним особи, у тому числі голови дорадчого комітету, який також призначається міським головою, сприймається негативно. Такі громадські слухання не викликають довіри мешканців міста, не сприймаються як інструмент впливу на рішення міської влади.\nЗа оцінками експертів найкращою є демократична процедура виборів головуючого учасниками громадських слухань. Ініціатори чи комітет, що готує слухання можуть запропонувати свою кандидатуру, але вона має бути обрана більшістю голосів від присутніх на загальних і рівних виборах, поруч з іншими запропонованими кандидатурами.\nЯк визначається секретар громадських слухань?\nРішення громадських слухань, усі подані на них пропозиції фіксуються в проколі громадських слухань. Він оприлюднюється і передається органам місцевого самоврядування. Фактично, протокол є документальним підтвердженням і факту проведення слухань, і прийнятих на них рішень. В усіх Статутах і Положеннях обов’язок ведення протоколу покладається на секретаря громадських слухань. Тоді як способи його обрання чи призначення різняться.\nЗа результатами дослідження нормативного регулювання цього питання за формальними і кількісними показниками встановлено:\nВ 1 територіальній громаді секретарем є уповноважена особа, що організовує громадські слухання (призначається ініціатором) (Луганськ);\nУ 2 територіальних громадах – працівник апарату міської ради (Полтава, Сімферополь);\nУ 1 територіальні громаді – спеціально призначений працівник виконавчого комітету або представник ОСН (Херсон);\nУ 3 територіальних громадах – секретар дорадчого (організаційного) комітету або призначена ним особа (Донецьк, Чернігів, Севастополь);\nУ 10 територіальних громадах – особа, обрана на громадських слуханнях (Вінниця, Дніпропетровськ, Ужгород, Запоріжжя, Львів, Миколаїв, Одеса, Харків, Черкаси, Чернівці);\nУ 9 територіальних громадах дане питання не врегульоване (Луцьк, Житомир, Івано-Франківськ, Київ, Кіровоград, Рівне, Суми, Тернопіль, Хмельницький).\nЯкщо від головуючого залежить проведення громадських слухань, то від секретаря – подання їх результатів органам місцевого самоврядування. Особливо, якщо на слуханнях не присутні посадові особи чи депутати місцевої ради. Тоді протокол громадських слухань є єдиним документом, який доводить їх зміст і результати (пропозиції) до посадових осіб. А це одна з найважливіших цілей для чого їх організовують. Тому найкраще, щоб секретарем була особа, яка, по-перше, володіє достатніми навиками для складання юридичного документу такого роду, по-друге, користується повагою та довірою серед учасників громадських слухань. Для цього варто обирати секретаря на громадських слуханнях серед кандидатур, які можуть пропонувати присутні на слуханнях службовці чи депутати міської ради, ініціатори слухань, дорадчий комітет чи інші учасники.\nЯкі слухання є легітимними?\nНормативні акти окремих місцевих рад обласних центрів не конкретизують питання легітимності громадських слухань. Отже, легітимними є слухання, скликані та проведені без порушень процедури, визначеної в законі та нормативних актах місцевих рад.\nХто має право виступати на громадських слуханнях?\nОсновна мета громадських слухань – надати можливість членам територіальної громади висловити свої думки, зауваження, пропозиції з конкретного питання життєдіяльності міста на відкритій зустрічі з посадовими особами та депутатами міської ради, для того, щоб вони могли їх врахувати здійснюючи управління міськими справами. Ніби очевидно, що слухання мають бути організовані таким чином, щоб можливість висловитися була у кожного зареєстрованого учасника слухань, який має таке бажання. Втім Статути і Положення не завжди гарантують таке право і навіть його обмежують.\nУ 4 територіальних громадах слово для виступу надається усім учасникам слухань та запрошеним особам (Вінниця, Івано-Франківськ, Одеса, Херсон);\nУ 3 територіальних громадах в обов’язковому порядку слово для виступу надається представникам усіх груп, які висловили свою позицію під час підготовки громадських слухань через ЗМІ чи під час роботи організаційного комітету (Донецьк, Чернівці, Севастополь);\nУ 19 територіальних громадах дане питання не врегульоване (Луцьк, Дніпропетровськ, Житомир, Ужгород, Запоріжжя, Київ, Кіровоград, Луганськ, Львів, Миколаїв, Рівне, Суми, Тернопіль, Полтава, Харків, Хмельницький, Черкаси, Чернігів, Сімферополь).\nРішення на громадських слуханнях приймаються шляхом відкритого голосування, більшістю голосів зареєстрованих учасників. Така практика відповідає принципам демократичного управління.\nРішення громадських слухань оформлюються резолюцією, а їх хід фіксується в протоколі. Окремі вимоги до протоколу громадських слухань виписано в нормативно-правових актах багатьох обласних центрів.\nВідповідно до нормативних актів протокол громадських слухань окрім фіксації їх ходу повинен містити:\nДо такого протоколу додається список членів територіальної громади, що були зареєстровані для участі в громадських слуханнях, та інші необхідні документи або їх проекти. У вказаному списку обов’язково зазначаються прізвища, імена, по батькові членів територіальної громади, дати їх народження, місця проживання та мають бути проставлені підписи цих членів територіальної громади.\nОприлюднення протоколу громадських слухань\nЯк вже було сказано, хід громадських слухань та їх результати відображаються у протоколі громадських слухань. В окремих випадках складається і додається до протоколу ще й резолюція громадських слухань. В ній зазначаються тільки ті рішення, які були прийняті. Дуже важливо, щоб ці документи оприлюднювалися відразу після їх підписання. Це один з показників результативності громадських слухань.\n1. в 1 територіальній громаді протокол розміщується на офіційному веб-сайті міської ради (Черкаси);\n2. у 2 територіальних громадах примірник протоколу вивішується для ознайомлення в місці проведення громадських слухань. (Вінниця, Харків);\n3. у 4 територіальних громадах – на інформаційному стенді міської ради (Донецьк, Чернівці,Чернігів,Севастополь);\n4. у 2 територіальних громадах протокол не оприлюднюється, а передається міському голові (Кіровоград, Полтава);\n5. у 18 територіальних громадах дане питання не врегульоване (Луцьк, Дніпропетровськ, Житомир, Ужгород, Запоріжжя, Івано-Франківськ, Київ, Кіровоград, Луганськ, Одеса, Львів, Миколаїв, Рівне, Суми, Тернопіль, Херсон, Хмельницький, Сімферополь).\nАналізуючи це питання з точки зору забезпечення прав членів територіальної громади за якісними показниками, виділено наступні зауваження:\n1. Статути і Положення усіх міських рад, за винятком Черкаської, не вимагають розміщення протоколу на офіційному веб-сайті міської ради. Це суперечить, в першу чергу, Закону України «Про доступ до публічної інформації», який вимагає розміщення такої інформації, якщо рада володіє веб-сайтом. У деяких з аналізованих рад є навіть по два сайти, не тільки по одному.\n2. Не оприлюднення протоколу й взагалі є негативною практикою, оскільки це підриває довіру мешканців до інструменту громадських слухань як до дієвого і впливового.\nРезультати проведення слухань мають бути у відкритому доступі. Варто взяти до уваги, що оприлюднення інформації про них у ЗМІ чи мережі Інтернет не може замінити оприлюднення протоколу. Адже це офіційний документ, де зафіксовані важливі юридичні факти. Для оприлюднення протоколу добре використовувати декілька способів. В першу чергу, офіційний веб-сайті ради. Також інформаційні стенди ради і стенди, розташовані у місці проведення слухань.\nЗа твердженнями міжнародних експертів, що розробили вже згадуваний інструмент CLEAR, участь громадян є найбільш успішною, якщо вони мають: «Відповідь, а саме бачать приклади того як їх думка береться до уваги».\nЗ огляду на це правове регулювання останнього і чи не найважливішого етапу, що відбувається вже після громадських слухань, має надзвичайно важливе значення. Тут береться до уваги декілька моментів: строк розгляду органами та посадовими особами місцевого самоврядування рішення слухань, обов’язковість участі ініціаторів слухань у такому розгляді, обов’язковість та способи оприлюднення рішення органів та посадових осіб місцевого самоврядування за результатами розгляду рішення слухань.\n1. Щодо врахування рішень громадських слухань:\n1. у нормативних актах 4 міст передбачено, що рішення та пропозиції, подані за результатами слухань, розглядаються на найближчому засіданні ради чи виконавчого комітету, міським головою (Вінниця, Донецьк, Чернігів, Севастополь);\n2. у нормативних актах 2 міст передбачено, що рішення та пропозиції, подані за результатами слухань, розглядаються у межах 30-ти денного строку (Івано-Франківськ, Луганськ);\n3. у нормативних актах 2 міст передбачено, що рішення та пропозиції, подані за результатами слухань, розглядаються у межах двотижневого терміну після подання (Полтава, Хмельницький);\n4. у нормативних актах 1 міста передбачено, що за підсумками загальноміських громадських слухань секретар міської ради складає план реалізації пропозицій та проект відповідного розпорядження міського голови не пізніше ніж через 14 днів після проведення слухань (Харків);\n5. у нормативних актах 12 міст передбачено, що рішення та пропозиції, подані за результатами слухань підлягають обов’язковому розгляду органами місцевого самоврядування (Луцьк, Дніпропетровськ, Ужгород, Запоріжжя, Київ, Львів, Миколаїв, Рівне, Тернопіль, Херсон, Черкаси, Сімферополь);\n6. у нормативних актах 2 міст передбачено, що за результатами громадських слухань секретар ради готує висновки та пропозиції, які підлягають розгляду на найближчій сесії (Суми, Чернівці);\n7. У нормативних актах 3 міст не врегульоване дане питання (Житомир, Кіровоград, Одеса).\n2. Щодо участі ініціаторів слухань в розгляді рішення слухань органами місцевого самоврядування:\n1. у нормативних актах 4 міст передбачено, що участь ініціаторів обов’язкова (Вінниця, Харків, Херсон, Чернігів);\n2. у нормативних актах 3 міст передбачено, що ініціаторів повідомляють про прийняті рішення (Луганськ, Миколаїв, Харків);\n3. у нормативних актах 2 міст передбачено, що рішення слухань розглядається на відкритому засіданні ОМС (Рівне, Черкаси);\n4. у нормативних актах 19 міст не врегульоване дане питання (Луцьк, Дніпропетровськ, Донецьк, Житомир, Ужгород, Запоріжжя, Івано-Франківськ, Київ, Кіровоград, Луганськ, Львів, Одеса, Полтава, Суми, Тернопіль, Хмельницький, Чернівці, Сімферополь, Севастополь).\n3. Щодо оприлюднення рішення ОМС, винесене за результатами розгляду рішення слухань:\n1. у нормативних актах 2 міст передбачено, що рішення ОМС підлягають обов’язковому оприлюдненню і надсилаються ініціаторам слухань (Вінниця, Харків);\n2. у нормативних актах 6 міст передбачено, що рішення ОМС підлягають обов’язковому оприлюдненню (Дніпропетровськ, Донецьк, Одеса, Рівне, Херсон, Черкаси);\n3. у нормативному акті 1 міста передбачено, що рішення ОМС підлягають оприлюдненню не пізніше, ніж в двотижневий термін з дня отримання рішення апаратом ради (Полтава);\n4. у нормативному акті 1 міста передбачено, що рішення ОМС підлягають оприлюдненню не пізніше, ніж в двотижневий термін з дня їх прийняття (Чернігів);\n5. у нормативних актах 2 міст передбачено, що рішення ОМС підлягають оприлюдненню не пізніше, ніж в 30-ти і 10-ти денний термін з дня розгляду (Запоріжжя, Севастополь);\n6. у нормативному акті 1 міста передбачено, що рішення ОМС підлягають оприлюдненню не пізніше, ніж в 30-денний термін з дня проведення громадських слухань (Івано-Франківськ);\n7. у нормативних актах 13 міст не врегульоване дане питання (Луцьк, Вінниця, Житомир, Ужгород, Київ, Кіровоград, Львів, Миколаїв, Суми, Тернопіль, Хмельницький, Чернівці, Сімферополь).\n2. Щодо способів оприлюднення рішення ОМС за результатами розгляду рішення слухань:\n1. у нормативних актах 3 міст передбачено, що рішення ОМС підлягають оприлюдненню на офіційному веб-сайті і ЗМІ (Донецьк, Харків, Чернігів);\n2. у нормативних актах 4 міст передбачено, що рішення ОМС підлягають оприлюдненню в ЗМІ (Івано-Франківськ, Одеса, Хмельницький, Севастополь);\n3. у нормативних актах 18 міст не врегульоване дане питання (Луцьк, Вінниця, Дніпропетровськ, Житомир, Ужгород, Київ, Кіровоград, Луганськ, Львів, Миколаїв, Полтава, Рівне, Суми, Тернопіль, Херсон, Черкаси, Чернівці, Сімферополь).\nАналізуючи це питання з точки зору максимального забезпечення врахування рішення громадських слухань органами та посадовими особами місцевого самоврядування за якісними показниками, виділено наступні зауваження:\n1. Нормативні акти майже усіх міст (крім Житомира, Кіровограда, Одеси) містять загальну норму про обов’язковість розгляду рішень слухань органами місцевого самоврядування. Втім цього замало. В окремих з них встановлюють більше чи менше конкретні строки, що робить цей обов’язок більш імперативним і конкретним. Загалом встановлення чітких строків позитивно впливає на виконання зобов’язань та є ефективною практикою з точки зору організації певного процесу. Сумнівно виглядають норми нормативних актів Чернівців і Сум, в яких рада розглядає не рішення слухань, а узагальнення, зроблені секретарем ради.\n2. Дуже шкода, що нормативні акти 19 міст не передбачають можливості ініціаторам чи зацікавленим особам брати участь у розгляді рішення слухань ОМС. Це робить їх діяльність закритою і непрозорою.\n3. Жоден з проаналізованих нормативних актів в частині оприлюднення рішення ОМС за результатами слухань не містить належних норм, які б відповідали Закону України «Про доступ до публічної інформації». Міститься або занадто загальна норма «рішення оприлюднюється» без будь-яких строків, або строки, що перевищують 5 робочих днів.\n4. Щодо способів оприлюднення, то знову викликає подив відсутність зобов’язання оприлюднювати рішення на офіційному веб-сайті ОМС. Це знову-ж-таки не відповідає вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації».\nЯкщо органи місцевого самоврядування не будуть враховувати пропозиції та зауваження членів територіальної громади, подані на громадських слуханнях, мешканці не будуть на них приходити чи їх ініціювати. Для того, щоб цей інструмент демократії участі не був мертвонародженим від самого початку, правове регламентування цього етапу має бути максимально чітким, містити фіксовані строки, закріплені за посадовими особами і органами обов’язки, і сприяти максимальній прозорості та відкритості прийняття рішень.\n1. Врахування рішень громадських слухань. Найреалістичнішою з практичної точки зору є зобов’язання розглянути рішення громадських слухань на найближчій сесії міської ради, найближчому засіданні виконавчого комітету чи першочергово – посадовими особами ОМС, як це передбачено Вінниці, Донецьку, Чернігові, Севастополі. Встановлення ж, наприклад, 30-ти денного строку з дня проведення слухань, може бути складно виконуваним, оскільки наступне чергове засідання ради може відбутися і пізніше.\n2. Участь ініціаторів слухань в розгляді рішення слухань органами місцевого самоврядування. Цікавою є норма Положення Чернігова:на пленарне засідання міської ради, засідання виконавчого комітету міської ради або іншого виконавчого органу міської ради обов’язково запрошується з правом виступу Ініціатор проведення громадських слухань. Це найбільш демократична процедура, яку варто поширювати. Також доцільно надсилати рішення ОМС уповноваженій особі ініціатора\n3. Оприлюднення рішення ОМС, винесене за результатами розгляду рішення слухань. Нормативні акти, що регулюють проведення громадських слухань мають бути приведені у відповідність з вимогами Закону України «Про доступ до публічної інформації». Зокрема йдеться про обов’язкове оприлюднення рішень ОМС на офіційному веб-сайті, ЗМІ на протязі 5 робочих днів з дня його прийняття. З практичної точки зору такі рішення мають розміщатися на сайті, щонайменше у двох розділах: в загальному порядку, встановленому для оприлюднення усіх рішень і в спеціальному розділі, що стосується інструментів громадської участі.\n4. Обов’язковість врахування рішень громадських слухань. Майже всі Статути та Положення містять норми про рекомендаційний характер рішень громадських слухань для органів та посадових осіб місцевого самоврядування. Загалом це не суперечить вимогам статті 13 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Однак вартою поширення є доволі прозора процедура, встановлена у Положенні міста Чернігова. А саме: «міська рада, виконавчий комітет міської ради або інші органи місцевого самоврядування, до повноважень яких віднесено вирішення питання, порушеного у рішенні громадських слухань, можуть прийняти рішення, відмінне від рішення, що було прийняте в ході проведення громадських слухань. У рішенні повинні бути викладені обґрунтування такої позиції. Рішення за результатами громадськихслухань обов’язково приймається шляхом поіменного голосування».\nДодаткові обмеження щодо проведення громадських слухань\nСтатути і Положення окремих міст містять вимоги до мінімальної кількості членів територіальної громади, що мають бути присутніми на слуханнях, щоб вони вважалися правомочними:\nНорма Статуту чи Положення\nУжгород Загальні збори мешканців міста є правомочними, якщо на них присутні більше половини громадян, які проживають у місті (або на території комітету, мікрорайоні, житловому комплексі, на вулиці, кварталі чи будинку.\nЛуганськ Загальноміські громадські слухання є правомочними, якщо в їх роботі прийняло участь не менш 50 членів відповідної територіальної громади. Районні у місті Луганську громадські слухання є правомочними, якщо в їх роботі прийняло участь не менше 25 членів відповідної територіальної громади.\nЧеркаси Найменша кількість учасників громадських слухань, які мають право брати в них участь:\nДля загальноміських громадських слухань: не менше 300 осіб.\nДля районних громадських слухань: не менше 150 осіб\nДля локальних громадських слухань: не менше 30% від кількості жителів, які проживають в межах територій, щодо яких проводяться громадські слухання.\nСевастополь ГС не можуть проводитись пізніше, як за три місяці до проведення виборів органів та посадових осіб місцевого самоврядування.\nЗ одного і того ж питання слухання проводиться не раніше, як за 6 місяців після проведення попередніх.\nЧернігів Громадські слухання не проводиться у період виборчих кампаній з місцевих виборів і місцевих референдумів громадські слухання не проводяться\nЧернівці Громадські слухання не можуть проводитись менш як за 3 місяці до виборів Президента України, народних депутатів України та місцевих виборів.\nНаступні громадські слухання з одного і того ж питання на відповідній території проводяться не раніше шести місяців після проведення попередніх.\nЧеркаси Громадські слухання не можуть відбуватися протягом терміну, визначеного чинним законодавством для проведення передвиборчої кампанії.\nХерсон Громадські слухання не можуть проводитися пізніше ніж за три місяці до проведення виборів міського голови, депутатів міської ради, селищних, сільських голів, селищних, сільських рад, що належать до юрисдикції міської ради.\nСуми Громадські слухання не можуть провадитися менш як за три місяці до проведення виборів органів та посадових осіб місцевого самоврядування.\nНаступні громадські слухання з одного й того ж питання на відповідній території провадяться не раніше трьох місяців після провадження попередніх.\nРівне Громадські слухання не можуть відбуватися протягом терміну, визначеного чинним законодавством для проведення передвиборної кампанії з обрання міського голови та депутатів міської ради.\nМиколаїв Громадські слухання не можуть провадитися менш як за три місяці до проведення виборів депутатів міської ради та міського голови.\nДонецьк 1.8. Общественныеслушания не могут проводиться меньшечем за три месяца до проведениявыбороворганов и должностныхлицместногосамоуправления.\n1.9. Общественныеслушания по одному и тому же вопросу на соответствующейтерриториипроводятся не ранеетрехмесяцевпослепроведенияпредыдущих.\nВінниця Повторне проведення громадських слухань із того ж питання допускається, але не раніше чим після закінчення 30 днів від опублікування результатів попередніх слухань.\nPrevious articleПравове регулювання місцевих ініціатив\nNext articleЯкі гарантії має дати українцям закон про свободу мирних зібрань


Теорія розподілу влади на законодавчу, виконавчу і судову та її реалізація в Україні - Курсова робота Безплатно скачать реферат, курсову, дипломну роботу\nГоловна → Теорія держави і права → Теорія розподілу влади на законодавчу, виконавчу і судову та її реалізація в Україні - Курсова робота\nТеорія розподілу влади на законодавчу, виконавчу і судову та її реалізація в Україні - Курсова робота\nПоява адміністративної юстиції найтіснішим чином пов'язана з реалізацією принципу розподілу влади. З 1899 року Державна рада є найвищим органом адміністративної юстиції з питань застосування адміністративного права і у справах, в яких одній із сторін виступає адміністрація. Основу адміністративної юстиції у Франції утворюють нині регіональні адміністративні трибунали. Вони розглядають справи за позовами про анулювання неправомірних актів адміністративних органів, про відшкодування шкоди у зв'язку із збитком, заподіяним діями адміністрації. Найвищим органом адміністративної юстиції є Державна рада, яка виступає касаційною і апеляційною інстанцією у справах, які вирішуються адміністративними трибуналами. У 70-і роки у Франції виник ще один інститут, покликаний підсилити контроль за діяльністю адміністрації і попередити її посягання на права і свободи громадян. Йдеться про так званий медіатор, встановлений по рекомендації Ради Європи для використовування всіма країнами, що входять до складу Ради.\nПринцип розподілу влади в умовах змішаної форми правління реалізується абсолютно інакше, ніж в президентській республіці. Проте, він безумовно присутній. Забезпечуючи в першу чергу самостійність і ефективність виконавчої влади, він націлює одночасно всі гілки влади на співпрацю і взаємодію. Досвід П'ятої Республіки підтвердив, що ця форма правління в змозі еволюціонувати і залишається вельми ефективною навіть при радикальній зміні політичних ситуацій. Це тим більше важливо підкреслити, оскільки деякими авторами висловлювалася думка, що французька модель організації влади недієздатна і не може ефективно сприяти подоланню кризових явищ. Досвід конструювання і функціонування французького державного механізму не підтверджує подібні висновки.\n3 Принцип розподілу влади у практиці конституціоналізму\n3.1 Президент України\nВідповідно до статті 6 державна влада в Україні здійснюється на основах її розподілу на законодавчу, виконавчу і судову. Органи законодавчої, виконавчої і судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно законам України, що дає можливість запобігти диктатурі будь-якої з них і разом з тим організувати їх загальну діяльність на основі взаємозалежності і взаємодії в процесі реалізації єдиної державної влади в Україні.\nРеалізація єдності державної влади передбачає різні варіанти. Так, Верховна Рада України, як єдиний законодавчий орган повинна своєю законотворчою роботою на практиці будувати єдину систему національного права, а виконавча влада здійснює свої повноваження шляхом застосування відповідних норм права, як правило, централізований, всіма органами системи виконавчої влади.\nОсобливе місце в системі органів державної влади займає Президент України, який не належить безпосередньо ні до однієї з гілок влади. Проте його статус, як глави держави, наділяє його повноваженнями, відповідно до яких він є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, дотримання Конституції, прав і свобод людини і громадянина. Оскільки ці повноваження більш менш властиві всім органам державної влади, Президент, здійснюючи об'єднуючу функцію, робить безпосередній вплив на їх діяльність в процесі здійснення державної влади.\nА зараз конкретніше проаналізуємо місце і роль органів державної влади і дамо їм характеристику через призму їх основних повноважень.\nОсобливе місце серед повноважень Президента кожної країни займають його повноваження щодо парламенту, зокрема право розпуску парламенту, яке мають глави держав в парламентських і напівпрезидентських республіках (парламентсько-президентських або президентсько-парламентських). Це право глав держав вважається важливим важелем в системі стримань і противаг в їх відносинах з парламентом. Підставами застосування права розпуску парламенту у ряді країн є порушення передбачених Конституцією умов формування уряду, ухвалення державного бюджету і т. і.\nПрезидент України припиняє повноваження Верховної Ради України, якщо впродовж 30 днів однієї чергової сесії пленарні засідання не можуть початися.\nРяд повноважень Президента торкається його права впливу на законодавчу і іншу діяльність Верховної Ради. Пріоритетним серед них є право законодавчої ініціативи, тобто право вносити у Верховну Раду України законопроекти або пропозиції щодо ухвалення законів. І додатково законопроекти, визначені Президентом як невідкладні повинні розглядатися поза чергою. Президент має право вносити законопроекти про внесення змін і доповнень у всі розділи Конституції, зокрема до розділу І "Загальні основи", розділу ІІІ "Вибори. Референдуми." і розділу XІІІ "Внесення змін в Конституцію України", які за умови їх ухвалення не менше ніж двома третинами конституційного складу Верховної Ради затверджується всеукраїнським референдумом, який призначається Президентом України.\nПрезидент має також значні повноваження на завершальній стадії законодавчого процесу: підписання і оголошення законів. Відповідно діючій Конституції Президенту України належить право підписання законів прийнятих Верховною Радою і оголошення їх (ст. 106 п.29 КУ).\nСхвалені Верховною Радою закони спочатку підписуються Головою і присилаються Президенту. Відповідно Конституції України (ст.94) Президент впродовж 15 днів після отримання закону підписує його і офіційно робить надбанням гласності або повертає закон зі своїми мотивованими і сформульованими пропозиціями до Верховної Ради України для повторного розгляду. У випадку, якщо Президент впродовж встановленого терміну не повернув закон для повторного перегляду, закон вважається схваленим Президентом і може бути підписаний і офіційно оголошений. Якщо ж під час повторного розгляду закон буде знову прийнятий Верховною Радою не менше ніж двома третинами від її конституційного складу, Президент зобов'язаний його підписати і зробити надбанням гласності впродовж десяти днів.\nОдним з найважливіших повноважень Президента, як глави держави, є його засновницькі повноваження щодо формування органів виконавчої влади: Кабінету Міністрів України, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади і місцевих державних адміністрацій.\nТак, відповідно статті 106 п.9, 10 Конституції:\n- Президент призначає за згодою Верховної Ради України Прем'єр-міністра України;\n- припиняє повноваження Прем'єр-міністра України і ухвалює рішення про його відставку;\n- призначає за уявленням Прем'єр-міністра України членів Кабінету Міністрів України, керівників інших центральних органів виконавчої влади, а також глав місцевих державних адміністрацій і припиняє їх повноваження на цих посадах.\nРяд повноважень має Президент і щодо формування органів судової влади і органів, які здійснюють контроль і нагляд. Зокрема:\n- Президент призначає за згодою Верховної Ради України на посаду\nГенерального прокурора України і звільняє його з посади;\n- призначає третину складу Конституційного Суду України;\n- утворює суди у визначеному законом порядку;\n- здійснює помилування;\n- здійснює перші призначення на посаду професійного судді на перші 5 років. (ст.106 п.11, 22, 23, 27, 31).\n3.2 Законодавча влада\nЄдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Він є представницьким органом, тому обирається безпосередньо народом на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування.\nПарламент України має багатогранні відносини з іншими органами державної влади. Найтіснішими є відносини парламенту з Президентом. Це обумовлено їх функціями і повноваженнями, передбаченими Конституцією і законами, системою стримань і противаг один щодо іншого і іншими обставинами.\nПочатковим повноваженням Верховної Ради України у взаємостосунках з Президентом є право парламенту призначати вибори Президента в терміни, визначені Конституцією (ст.85). Але головним змістом взаємостосунків парламенту і Президента є сам хід здійснення ними своїх функцій і повноважень.\nЗокрема, Верховна Рада України заслуховує щорічні і позачергові послання Президента про внутрішнє і зовнішнє положення України (ст.85), направляє новоприйняті закони Президенту (ст.94).\nВидне місце у взаємостосунках Президента з парламентом займає питання формування органів виконавчої влади. Так, парламент дає згоду на призначення Президентом Прем'єр -міністра.


- звучна поетична форма, через що особливого значення набуває музичнiсть цього жанру;\n- кожна з чотирьох частин сонета (два чотиривірші та два тривірші) має бути синтаксично викінченою, рими — точними і дзвінкими;\n- регулярне римування, уникнення повторень у віршовому тексті одних і тих же слів.\nВордсворт був головою й теоретиком так званої «Озерної школи», до якої крім нього належали С.-Т.Колрідж та Р. Сауті.\nДля поезії представників цього напрямку характерні мрійливість, переживання природи, любов до простої людини, ідеалізація середньовічної минувшини.\nІще студентом В.Вордсворт здійснив кілька подорожей, пройшовши пішки південну Францію, Швейцарію та північну Італію. Краса природи цих країн назавжди полонила Вордсворта. Повернувшись із подорожі, він надрукував цикл поезій під назвою «Поетичні нариси Альп».\nСоне́т — ліричний вірш, що складається з чотирнадцяти рядків п’ятистопного або шестистопного ямбу, власне, двох чотиривіршів з перехресним римуванням та двох тривіршів з усталеною схемою римування.\nВеселих промінців химерній грі,—\nАналіз вірша “До прекрасного”.\nТема поезії: захоплення безмежною силою мистецтва.\nПровідна думка: мистецтво в «пензлі чи пері» увічнює життя людини й природи, бо спроможне «вирвать мить із плину часу і в ній божисту вічність передать».\nВірш Вордсворта - гімн художній творчості, обожнення Мистецтва, здатного "дарувати благодать" людині й людству....\nЛюдина, що займається будь-якою творчою діяльністю: музикою, художньою літературою, живописом — це людина, яка має божий дар, що надала їй природа для виконання в цьому світі певної місії. Художник, який «вириває мить із плину часу» за допомогою фарб чи пензля, дарує людству свої творіння, що залишаються й після його життя.\nМистецтво увічнює життя людини і природи, воно може зупинити мить життя і навіки її зберегти.\nСписок материалов по программе (8 класс украинская литература)