Червоне І чорне Частина перша - Сторінка 37\n— Майбутнє уявлялося мені цілком ясно. Я гадав, що, овдовівши, ви візьмете шлюб із паном де Круазнуа. Шляхетна й дещо романтична душа чарівної вдови, зворушена й навернена на путь житейської розважливості незвичайною, трагічною і великою для неї подією, оцінить справжні достоїнства молодого маркіза. Ви примиритесь з своєю долею — мати звичайне щастя, користуючись загальновизнаними благами,— знатністю, багатством, високим становищем. Але, дорога моя Матильдо, ваш приїзд у Безансон, якщо про нього здогадаються, буде смертельним ударом для пана де Ла-Моля, а цього я ніколи собі не прощу. Я вже й так завдав йому багато горя! Ваш академік, мабуть, скаже, що маркіз пригрів змію на своїх грудях.\n— Сказати правду, я не сподівалася на такі холодні міркування і турботи про моє майбутнє,— сказала Матильда напівсердито. — А втім, моя покоївка майже така сама обережна, як ви: вона взяла паспорт на своє ім'я, і я приїхала сюди в поштовій кареті під ім'ям пані Мішле.\n— I пані Мішле зуміла так легко пройти до мене?\n— Ах, я тебе пізнаю, ти все така ж незвичайна людина, яку я відзначила з-поміж усіх! По-перше, я дала сто франків секретареві судді, коли він став запевняти, ніби мене не пропустять в цю вежу. Однак, узявши гроші, він примусив мене чекати, почав вигадувати різні перешкоди, я навіть подумала, що він просто хоче мене обманути...— Вона спинилась.\n— Ну і що ж? — сказав Жюльєн.\n— Не гнівайся, любий Жульєн,— мовила Матильда, цілуючи його,— я змушена була назвати своє ім'я цьому секретареві, який вважав мене за молоденьку робітницю з Парижа, закохану в красеня Жюльєна... Справді, він так і сказав. Я присяглася йому, що я твоя дружина, і одержу дозвіл бачитись з тобою щодня.\n«Цілковите безумство,— подумав Жульєн,— і я не міг запобігти цьому! Та, зрештою, пан де Ла-Моль такий знатний вельможа, що громадська думка зуміє виправдати молодого полковника, який одружиться з цією чарівною вдовою. Смерть моя скоро покриє все». I він з насолодою віддався палкому коханню Матильди. Це було й безумство і душевна велич — все, що тільки можна уявити собі найнезвичайнішого. Вона цілком серйозно запропонувала йому разом накласти на себе руки.\nПісля перших поривів, втішена щастям бачити Жюльєна, Матильда раптом пройнялася гострою цікавістю. Приглядаючись до свого коханого, вона переконувалась, що він значно вищий, ніж вона уявляла собі. Їй здавалося, що це воскрес Боніфацій де Ла-Моль, тільки ще героїчніший.\nМатильда побувала в найвідоміших місцевих адвокатів і образила їх, одверто й без церемоній запропонувавши їм золото. Але, зрештою, вони все ж гроші взяли.\nВиявилось, що під ім'ям нікому не відомої пані Мішле проникнути до всемогутнього єзуїта неймовірно важко. Але незабаром у місті поширилась чутка про надзвичайну вроду юної модистки, що, палко закохана в молодого абата Жюльєна Сореля, приїхала з Парижа в Безансон утішати його.\nМатильда пішки сама ходила вулицями Безансона, сподіваючись, що її ніхто не впізнає. В усякому разі, вона вважала за корисне справити велике враження на народ. В своїх шалених мріях вона вже уявляла, як підніме повстання і визволить Жюльєна, коли він буде йти на страту. Мадемуазель де Ла-Моль гадала, що вона вдягнена дуже просто, як це личить жінці у великому горі; але насправді її вбрання всім кидалося у вічі.\nВона вже стала в Безансоні предметом загальної уваги, коли нарешті, після тижня клопотань, їй удалося добитись аудієнції в пана де Фрілера.\nХоч яка вона була смілива, але думка про могутнього єзуїта так тісно пов'язувалася в її уяві з глибокою, прихованою злочинністю, що вона тремтіла, дзвонячи біля дверей єпископського дому. Вона ледве спромоглася піднятись сходами до покоїв старшого вікарія. Пустинність єпископського палацу пронизувала її холодом. «Ось я увійду, сяду в крісло, а воно мене стисне за лікті, і я провалюсь. В кого про мене може спитати моя покоївка? Жандармський капітан не зважиться втручатись... Я зовсім самотня в цьому великому місті...\nОднак, ледве побачивши апартаменти вікарія, мадемуазель де Ла-Моль заспокоїлась. По-перше, їй відчинив двері лакей у гарно скроєній лівреї. Вітальня, де її попросили почекати, була обставлена з витонченим смаком, таким н& схожим на брутальну показну пишноту,— тільки в найкращих будинках Парижа можна зустріти щось подібне. Як тільки вона побачила пана де Фрілера, що вийшов їй назустріч з батьківським виглядом, всі її думки про похмурі злочини розвіялись. На його вродливому обличчі вона не побачила й сліду тієї енергійної і грубуватої чесноти, яку не терплять в паризьких салонах. Легка усмішка, що освітлювала обличчя цього священика, який порядкував усім у Безансоні, виявляла світську людину, освіченого прелата, розпорядливого начальника. Матильді здалося, що вона в Парижі.\n— Так, справді, я не пані Мішле,— промовила вона, знов прибираючи того виразу,— і я не боюся вам у цьому зізнатись, пане, бо я прийшла порадитися з вами про можливість улаштувати втечу панові де Ла-Верне. По-перше, він завинив тільки в нерозсудливості, бо жінка, в яку він стріляв, уже одужала. По-друге, я можу негайно передати для підкупу нижчих службовців п'ятдесят тисяч франків і зобов'язуюсь оплатити пізніше ще вдвічі більшу суму. Нарешті, я і мої рідні не спинимося ні перед чим, щоб віддячити людині, яка врятує пана де Ла-Верне.\nПан де Фрілер, як видно, був здивований цим іменем. Матильда показала йому кілька листів військового міністра, адресованих панові Жюльєну Сорелю де Ла-Верне.\n— Ви самі бачите, пане, що мій батько дбає про його долю. Це пояснюється дуже просто: ми обвінчалися з ним таємно, і батько хотів, щоб він перебував у лавах вищого офіцерства, перше ніж оголосити про цей шлюб.\nТут Матильда помітила, що в міру того, як пан де Фрі робить ці важливі відкриття, вираз лагідної привітності швидко зникає з його обличчя. Хитрість і затаєна двоєдушність відбились тепер у його рисах.\nАбат вагався; він повільно перечитував офіційні документи.\n«Яку користь можу я мати з її дивних зізнань? — питав він себе.— Я раптом опинився в близькому зв'язку з приятелькою знаменитої маршальші де Фервак, всемогутньої племінниці монсеньйора ***, єпископа, від якого залежить призначення єпископів у цілій Франції.\nМатильда спочатку злякалась раптової зміни виразу обличчя цієї могутньої особи, з якою вона була віч-на-віч у віддаленому покої. «Дарма! — сказала вона собі.— Хіба не найгіршим було б для мене, якби я не справила ніякого враження на холодну й егоїстичну натуру цього священика пересиченого владою і всіма благами?»\nЗасліплений несподівано відкритою перед ним можливістю одержати єпископат, вражений духовною силою Матильди, пан де Фрілер на хвилину втратив самовладання. Мадемуазель де Ла-Моль бачила, що він ладний впасти їй до ніг. Нервовий дрож пройняв цього честолюбця.\n«Все тепер ясно,— подумала вона,— для приятельки пані де Фервак тут не буде нічого неможливого». I хоч їй важко було подолати болісне почуття ревнощів, в неї вистачило мужності сказати вікарієві, що Жюльєн був близьким другом маршальші і майже щодня зустрічався в неї з монсеньйором єпископом ***.\n— Якби навіть список з тридцяти шести присяжних складали жеребкуванням чотири чи п'ять разів підряд з почесних громадян нашого департаменту,— вимовив старший вікарій з виразом найжадібнішого честолюбства й з притиском відчеканюючи кожне слово,— я вважав би, що мені дуже не щастить, якби не нарахував у кожному списку вісім чи десять друзів, і до того ж — найспритніших з цілої групи. За мною майже завжди буде більшість, я навіть перевершує те, що потрібно для ухвалення вироку. Отже, ви бачите, мадемуазель, як легко мені домогтись виправдання...\nАле й він, у свою чергу, вразив Матильду, розповівши їй, що в дивовижній історії Жюльєна, безансонське товариство найбільше зацікавлене й здивоване саме тим, що він колись був предметом палкого кохання пані де Реналь і досить довгий час відповідав їй взаємністю на це почуття.\nПанові де Фрілеру неважко було помітити, що оповідання його приголомшило Матильду.\n«Тепер я відігрався! — подумав він.— Нарешті в мене є спосіб тримати в руках цю рішучу молоду особу. Я вже боявся, що це мені не вдасться».\nїї благородна й незалежна манера триматись іще збільшувала в очах абата чарівність цієї надзвичайної красуні, що дивилась на нього зараз мало не з благанням. Він знов опанував себе і без вагання ще раз повернув кинджал у серці своєї жертви.\n— Зрештою, я б не здивувався,— сказав він ніби між іншим,— якби виявилось, що це саме з ревнощів пан Сорель двічі стріляв з пістолета в жінку, яку колись кохав. Вона не позбавлена принадності, а останнім часом щось надто часто зустрічалася з абатом Марківно з Діжона. Він мало не янсеніст, людина аморальна, як і всі вони.\nПомітивши вразливе місце цієї вродливої дівчини, пан де Фрілер віддався насолоді помучити її серце.\n— Чому,— сказав він, пильно дивлячись на Матильду своїми палаючими очима,— чому пан Сорель вибрав для цього церкву, як не тому, що саме в цю хвилину його суперник служив там обідню? Всі визнають, що цей щасливець, якому ви протегуєте, надзвичайно розумний і ще більш обережний чоловік. Чи не простіше було для нього сховатись у саду пана де Реналя, де йому так добре знайомий кожний куточок? I там, майже в цілковитій певності, що його не побачать і не впіймають, навіть не запідозрять, він міг убити цю жінку, яку він так ревнував.\nЦі міркування, на перший погляд цілком справедливі, остаточно вивели Матильду з рівноваги. її погордлива душа, просякнута сухою розсудливістю, яка у вищому світі прагне замінити порухи людського серця, нездатна була відразу зрозуміти, яку радість дає людині нехтування всякою обачністю і яким сильним може бути це почуття в палкої натури.\nКінець кінцем абат де Фрілер переконався, що Матильда в його владі. Він дав їй зрозуміти (звичайно, він брехав), що має змогу вплинути на прокурора, який підтримує обвинувачення проти Жюльєна.\nПісля того, як будуть призначені жеребкуванням тридцять шість присяжних судової сесії, він особисто і безпосередньо домовиться принаймні з тридцятьма з них.\nЯкби Матильда не здавалася панові де Фрілеру такою чарівною, їй довелося б ходити до нього разів п'ять чи шість, перш ніж він так одверто висловився б перед нею.\nВ сусідньому будинку брат убив сестру; цей дворянин\nвже й раніш завинив у вбивстві. Його батько таємно\nроздав п'ятсот екю радникам і врятував йому життя.\nЛоко. «Подорож до Франції»\nВийшовши з єпископського подвір’я, Матильда, не задумуючись, послала кур'єра до пані де Фервак, навіть острах скомпрометувати себе не спинив її ні на секунду. Вона благала свою суперницю домогтись, щоб монсеньйор єпископ *** власноручно написав листа панові де Фрілеру. Вона дійшла до того, що просила її особисто приїхати в Безансон. Вчинок справді героїчний для такої гордої й ревнивої душі.\nЗа порадою Фуке, вона остереглася розповісти Жюльєнові про всі ці заходи. I без того його дуже непокоїла її присутність. Близькість смерті зробила Жюльєна поряднішою і добрішою людиною, ніж він був на протязі свого життя, і його мучили тепер докори сумління не тільки щодо пана де Ла-Моля, але й щодо самої Матильди.\n«Як же це так? — казав він собі.— В її присутності я не тільки буваю неуважним, але навіть нудьгую. Вона губить себе заради мене, а я отак їй віддячую. Невже я просто недобра людина?» Це питання дуже мало цікавило його, коли він ще був честолюбним, не домогтися успіху — єдине, що він тоді вважав ганебним.\nТепер він тим прикріше почував себе при Матильді, що в цей час вона палала до нього якоюсь надзвичайною, божевільною пристрастю. Вона тільки й говорила, що про всякі неймовірні жертви, на які піде для того, щоб врятувати його.\nЗапалившись почуттям, яким вона пишалась і яке перемогло властиву їй гордовитість, вона хотіла сповнити кожну хвилину життя якимись надзвичайними вчинками. Всі її довгі розмови з Жюльєном були присвячені найдивовижнішим і найризикованішим для неї планам. Тюремники, яким вона щедро платила, дозволяли їй розпоряджатися у в'язниці. Фантазії Матильди не обмежувались тим, що вона жертвувала своєю репутацією; нехай її історія стане відома всьому світові,— їй було байдуже. Вимолити помилування Жюльєну, кинувшись на коліна перед каретою короля, коли вона мчатиме щодуху, притягти увагу монарха, ризикуючи тисячу разів бути розчавленою,— це була ще одна з найменш безумних вигадок, створених її нестримною, палкою уявою. Матильда була певна, що з допомогою своїх друзів, які перебувають при особі короля, вона зможе проникнути в заборонену частину парку Сен-Клу.\nЖульєн вважав себе недостойним такої відданості, правду кажучи, він стомився від усього цілого героїзму. Якби перед ним була проста, щира і трохи боязка ніжність, він був би чутливий до неї. А погордливій душі Матильди, навпаки, уява завжди малювала аудиторію, сторонніх.\nСеред усіх її тривог, болісних страхів за коханого, без якого їй не миле було життя, вона плекала таємне бажання вразити світ своїм надзвичайним коханням, величчю своїх вчинків.\nЖульєн гнівався на себе за те, що весь цей героїзм його зовсім не зворушує. Що було б, якби він дізнався про безумства, якими Матильда допікала відданого, але надзвичайно розсудливого й обмеженого добрягу Фуке?\nТой і сам не знав, що, власне, його дратує у цій відданості Матильди. Адже ж і вія теж був готовий пожертвувати всім своїм майном і піти на яку завгодно небезпеку, аби врятувати Жюльєна. Його приголомшувала неймовірна кількість золота, яке розкидала Матильда. Спочатку ці величезні суми викликали повагу в Фуке, бо він ставився до грошей з благоговінням провінціала.\nНарешті він помітив, що плани мадемуазель де Ла-Моль дуже часто змінюються, і тоді з великим полегшенням знайшов осудливе слівце, що визначало цю обтяжливу для нього вдачу: вона була неврівноважена. Від цього епітета до репутації навіженої — найгіршої анафеми в провінції — лиш один крок.\n«Як дивно,— сказав собі якось Жюльєн, щойно Матильда вийшла з його камери,— що така палка до мене пристрасть лишає мене зовсім байдужим! А лише два місяці тому я тебе обожнював! Правда, я читав, що наближення смерті робить байдужим до всього, але жахливо почувати себе невдячним і не мати сили змінитися. Виходить, я егоїст?» I він жорстоко докоряв собі за це.\nЧестолюбство вмерло в його серці, і з праху його з'явилось нове почуття — він називав його каяттям у тому, що він замахнувся на життя пані де Реналь.\nА насправді Жульєн був безтямно закоханий у неї. Він віднаходив незвичайне щастя, коли, зоставшись сам і не боячись, що хто-небудь порушить його спокій, міг вільно віддатись спогадам про колишні щасливі дні у Вержі або у Вер'єрі. Найдрібніші події тієї пори, яка так швидко промайнула, були для нього повиті свіжістю й невимовним зачаруванням. Ніколи не згадував він про свої паризькі успіхи,— йому було нудно думати про них.\nЦей душевний стан, який дедалі дужче опановував Жюльєном, був до певної міри розгаданий ревнивою Матильдою. Вона прекрасно помічала, що їй доводиться боротись з прагненням Жюльєна до самотності. Іноді вона з жахом вимовляла ім'я пані де Реналь і бачила, як здригався Жульєн. Віднині її пристрасть була безмежною, безмірною.\n«Якщо він помре, я помру слідом за ним,— щиро вирішила Матильда.— Що сказали б у паризьких салонах, якби побачили, як дівчина мого стану кохає до такої міри юнака, засудженого на смерть? Щоб зустріти таке почуття, треба повернутись до героїчних часів: таким коханням трепетали серця у вік Карла IX чи Генріха III».\nУ хвилини найпалкішого любовного захвату, притискаючи до серця голову Жюльєна, вона казала собі з жахом; «Як?! Ця чарівна голова буде відтята! Ну що ж,— додавала вона в запалі героїзму, в якому було навіть щось захоплююче,— не мине й доби, як мої вуста, що торкаються цих прекрасних кучерів, теж захолонуть навіки».\nСпогади про ці пориви героїзму й несамовитої пристрасті тримали її немов у полоні. Думка про самогубство, така принадна сама собою, але доти чужа їй, проникла в її горду душу ї тепер всевладно запанувала в ній. «Ні, кров моїх предків не охолола в моїх жилах»,—- з гордістю думала Матильда.\n— В мене до вас в велике прохання,— сказав їй коханець одного разу,— віддайте вашу дитину у Вер'єр годувальниці, а пані де Реналь наглядатиме за нею.\n— Як це жорстоко, те, що ви кажете,— і Матильда пополотніла.\n— Так, правда, і я благаю тебе, пробач мені! — вигукнув Жюльєн, опам'ятавшись, і стиснув її в обіймах.\nАле осушивши її сльози, він знов повернувся до своєї думки, однак тепер висловив її більш обачно. Він надав розмові журливо філософського характеру. Говорив про майбутнє, яке незабаром мало назавжди обірватись для нього.\n— Треба визнати, моя люба, що кохання — це не більш, ніж випадковість, але така випадковість можлива лише для високих душ. Смерть мого сина була б щастям для честі вашої сім'ї, і всі ваші слуги це добре зрозуміють. Цій дитині горя і неслави судилося бути занедбаною. Сподіваюся, що через деякий час,— я не визначаю його наперед, але маю мужність передбачити, що так буде, ви виконаєте мою останню волю і одружитесь з паном маркізом де Круазнуа.\n— Як? Я — знеславлена?\n- Неслава не зможе заплямувати такого імені, як ваше. Ви будете вдовою, вдовою безумця — от і все. Я навіть скажу більше: мій злочин, вчинений не задля грошей, не буде вважатися ганебним. Можливо, на той час який-небудь законодавець філософ доможеться, всупереч забобонам сучасників, скасування смертної кари. I ось тоді чийсь дружній голос скаже принагідно: «А пам’ятаєте, перший чоловік мадемуазель де Ла-Моль був хоч і навіженим, але не злочинцем, не негідником. Безглуздям було відтяти йому голову...» Пам'ять про мене не буде ганебною; принаймні через деякий час... Ваше становище у вищому світі, ваше багатство і, дозвольте вже мені сказати це, ваш незвичайний розум, дадуть змогу панові де Круазнуа, коли він стане вашим чоловіком, грати роль, якої він ніколи не домігся б сам. В нього є тільки знатність і хоробрість, а ці якості, яких було цілком достатньо в тисяча сімсот двадцять дев'ятому році, щоб мати славу людини достойної в усіх відношеннях, тепер, через століття, вважаються анахронізмом і не дають людям ні\nчого, крім претензій. Для того, щоб стояти на чолі французької молоді, потрібно мати за душею ще дещо.\nВи, з вашою твердою і заповзятливою вдачею, будете підтримувати ту політичну партію, яку ви виберете для свого чоловіка. Ви зможете стати гідною наступницею герцогині Шеврез і герцогині Лонгевіль часів Фронди... Але на той час, моя люба, божественний вогонь, що запалює вас тепер, трохи охолоне.\n— Дозвольте мені сказати вам,— закінчив він після ще кількох підготовчих фраз,— що через п'ятнадцять років ваше кохання до мене здаватиметься вам безумством, хоч і прощенним, та все ж безумством...\nВін раптом замовк і замислився. Знов його опанувала думка, що так обурила Матильду: «Мине п'ятнадцять років, і пані де Реналь палко любитиме мого сина, а ви забудете його».\nЦю розмову урвав допит, а за ним нарада з адвокатом, якому був довірений захист Жюльєна. Такі хвилини були єдиною справжньою неприємністю в його теперішньому житті, сповненому безтурботних і ніжних мрій.\n— Я вчинив убивство, вбивство, обмірковане заздалегідь,— повторював Жульєн і слідчому, і адвокату.— Мені дуже шкода, панове,— додав він, усміхаючись,— але вам тут майже нема чого робити.\n«В усякому разі,— вирішив Жюльєн, коли йому вдалося здихатись цих суб'єктів,— я, треба думати, людина мужня, і, безперечно, мужніша, ніж ці двоє. Для них — це найбільше лихо, якийсь цар жахів — отой двобій зі смертним кінцем, про який я серйозно подумаю тільки в той день, коли він відбудеться.\nЦе, мабуть, тому,— по-філософськи міркував Жюльєн,— що я зазнав і гіршого нещастя. Я страждав незмірно більше під час моєї першої поїздки в Страсбург, коли гадав, що Матильда покинула мене... I подумати тільки, що я так пристрасно бажав тієї близькості, до якої тепер геть байдужий. Сказати правду, я почуваю себе щасливішим на самоті, ніж коли ця красуня поділяє зі мною мою самотність...»\nАдвокат, законник і формаліст, вважав його божевільним і разом з усіма гадав, що він схопився за пістолет у нападі ревнощів. Одного разу він наважився натякнути Жюльєнові, що таке зізнання — правдиве воно чи ні — дало б прекрасну підставу для захисту. Але обвинувачений відразу знов став запальним і дратівливим.\n— Якщо вам дороге ваше життя, пане,— скрикнув Жюльєн, не тямлячи себе,— ніколи не повторюйте цієї огидної брехні.\nОбережний адвокат на мить перелякався: а що, як Жюльєн і справді задушить його.\nАдвокат уже готував свою захисну промову, бо вирішальна хвилина наближалась. В Безансоні і в цілому департаменті тільки й мови було що про цей гучний процес. Жюльєн не знав цього, він просив, щоб йому ніколи не говорили про такі речі.\nТого дня Фуке з Матильдою спробували заговорити з ним про деякі чутки, що, на їхню думку, подавали надію, але Жюльєн спинив їх з перших же слів.\n— Дайте мені жити моїм ідеальним життям. Всі ці ваші дрібні турботи, всі ці подробиці буденності, більш або менш образливі для мене, тільки зведуть мене з небес на землю. Кожний вмирає, як може; ось і я хочу думати про смерть по-своєму. Що мені до інших? Всі мої стосунки з іншими скоро припиняться назавжди. Благаю вас, не говоріть зі мною про всіх цих людей: досить з мене й того, що я бачуся зі слідчим і адвокатом.\n«Справді,— казав він сам собі,— видно, мені судилося померти, мріючи. Такій невідомій людині як я, певній того, що не мине й двох тижнів, як її забудуть, безглуздо було б грати якусь комедію.\nА проте дивно, що я навчився втішатися життям тільки тепер, коли вже бачу близький його кінець».\nВін проводив останні свої дні, прогулюючись по вузенькій площадці на своїй вежі, покурюючи прекрасні сигари, по які Матильда посилала спеціального кур'єра в Голландію; він і не знав, що всі, в кого лише є підзорні труби, щодня чекають його появи. Думки його линули у Верэкі. Він ніколи не говорив з Фуке про пані де Реналь, але його друг кілька разів казав йому, що вона швидко одужує, і ці слова змушували трепетати його серце.\nВ той час, як душа Жюльєна майже завжди перебувала в світі мрій, Матильда займалась різними житейськими справами, як це й пасує аристократичній вдачі, і зуміла настільки посунути вперед дружне листування пані де Фервак і пана де Фрілера, що завітне слово — єпископство,— вже було вимовлене.\nШановний прелат, що відав списком вакантних бенефіцій, зробив приписку на листі своєї племінниці: «Цей нещасний Сорель — просто вітрогон, сподіваюсь, що нам його повернуть».\nПобачивши ці рядки, пан де Фрілер мало не збожеволів з радості; він був певен, що врятує Жюльєна.\n— Коли б не цей якобінський закон, що наказує складати безконечні списки присяжних і що, по суті, не має іншої мети, як позбавити всякого впливу представників знаті,— казав він Матильді напередодні жеребкування тридцяти шести присяжних судової сесії,— я міг би вам поручитись за вирок. Адже я домігся виправдання кюре N...\nНа другий день пан де Фрілер з задоволенням побачив серед обраних жеребкуванням імена п'ятьох безансонців, членів конгрегації, а серед осіб, обраних від інших міст,— імена панів Вально, де Муаро, де Шолена.\n— За цих вісьмох присяжних я ручаюсь наперед,— сказав він Матильді.— Перші п'ятеро — це пішаки. Вально — мій агент, Муаро завдячує мені всім, а Шолен — йолоп, який всього боїться.


Ющенко розповів про перспективи Мороза, помилку Януковича та зустріч із Путіним - Korrespondent.net\nЮщенко розповів про перспективи Мороза, помилку Януковича та зустріч із Путіним\nКорреспондент.net, 20 серпня 2007, 14:30\nСьогодні під час прес-конференції Президент Віктор Ющенко запевнив, що вибори до ВР відбудуться, адмінресурс він не чіпатиме, а до Москви поїде після 30 вересня. Звертаючись особисто до Мороза, глава держави пообіцяв не дати приводу для референдуму щодо висловлення йому недовіри.\nСьогодні під час прес-конференції Президент України Віктор Ющенко заявив, що немає жодних правових підстав для ревізії рішення про проведення позачергових парламентських виборів.\nПрезидент нагадав, що позачергові парламентські вибори 30 вересня проводяться виключно на підставі законів. «Ніякої правової ревізії виборів не буде», - наголосив глава держави.\nВіктор Ющенко також наголосив, що не дасть жодних підстав для проведення референдуму щодо висловлення йому недовіри.\n«Але я хочу сказати своїм опонентам, перш за все Морозу, комуністам, що такої нагоди я їм не дам», - заявив Президент.\nВін назвав відповідні ініціативи спекуляцією, «бо ці сили ніколи не виграють на конструктивній поведінці. Вони повинні працювати тільки на заперечення, вони повинні слугувати іншим пріоритетам, і тому вони їх шукають».\nЗустрічі з Путіним до виборів не буде\nГлава Української держави також повідомив, що після закінчення виборчої кампанії він здійснить візит до Російської Федерації.\nЗокрема, на думку Президента, зміна уряду та парламенту має певний вплив на двосторонні відносини із північним сусідом України. Тому Віктор Ющенко вважає, що «на рівні хорошого тону» контакти на найвищому рівні логічно проводити після закінчення виборчої кампанії.\nВодночас Президент України заявив, що його візит до Росії підготовлений і на рівні Міністерства закордонних справ та Ради національної безпеки і оборони практично готові до підписання документи, що їх планується розглянути під час його візиту до Москви.\nВіктор Ющенко повідомив, що близько 4 тижнів тому українська сторона передала до Росії близько 20 ініціатив щодо майбутньої двосторонньої зустрічі Президентів України та Росії. Це здебільшого документи, покликані поглибити великий українсько-російського договір.\nПро майбутню коаліцію\nГлава держави піддав сумніву створення коаліції між блоком Наша Україна – Народна Самооборона і Партією регіонів у парламенті наступного скликання. «Я не великий оптиміст у цій моделі», - сказав Віктор Ющенко.\nВодночас Президент наголосив, що сьогодні необхідно думати не про те, хто з ким об’єднується, а про те, навколо чого можливе таке об’єднання. «Щоб у нас наслідок і причина не плутались. Віктор Ющенко назвав помилкою Партії регіонів відмову від виконання Універсалу національної єдності. Він зауважив, що історично в Україні так склалось, що «сили складаються 50 на 50», і якщо якась політична сила, подібна попередній коаліції в парламенті, спробує так само поводитись брутально, застосовуючи корупційні схеми, ігноруючи наявність опозиції в парламенті, то така політика не матиме жодної перспективи.\nЗвертаючись до сьогоднішніх політичних сил, які беруть участь у виборах, Віктор Ющенко сказав "Не сипте попіл на голови своїх опонентів сьогодні, чиніть свою поведінку виключно на перспективу, професійно, ставте за мету виключно національні інтереси." Президент, висловивши жаль, що сьогодні цього бракує: "Це єдина точка, на базі якої може відбуватись діалог і порозуміння», - зауважив він.\n«Мене засмучує те, що виборча кампанія ведеться або на спекуляції, або на протистоянні когось із кимось. Думаю, що це рудименти старої політики, тут дуже багато нафталіну», - сказав В.ЮЩЕНКО, наголосивши, що це неперспективна політика. Він закликав політичні сили вести змагання програм.\nАдмінресурс та позиція Ющенка у виборах\nПрезидент відкинув звинувачення у використанні ним адміністративного ресурсу в ході виборчої кампанії. Він наголосив, що має право висловлювати свою позицію з різних питань суспільного життя України, і якщо цю позицію підтримує та чи інша політична сила, він може це лише вітати.\nЗа словами Президента, він готовий підтримати пропозицію будь-якої політичної сили, якщо вона буде спрямована на консолідацію нації.\n«Що стосується позиції Президента у виборах - я закликаю кожну політичну силу розглянути і підтримати той пакет соціальних ініціатив, економічних ініціатив, пакет реформ, який пропонує Президент України», - сказав він.\n«Рано чи пізно депутати, які сьогодні борються на виборах до українського парламенту, прийдуть у його стіни, і з тих трьох проривів потрібно робити один прорив. Із тих десятка соціальних ініціатив необхідно робити одну соціальну політику 2008 року. Ми повинні шукати спільні підходи», - наголосив глава держави.


Ароматна відбивна з свинини на сковорідці із розмарином. - Смачні рецепти.\nАроматна відбивна з свинини на сковорідці із розмарином.\n21.04.2018 Автор nazar023\nЯкщо ви любитель смачного соковитого м’яса, тоді цей рецепт для вас. Для цієї відбивни обрала м’ясо свинне, а саме шию, завдяки жировим прожилкам м’ясо соковите та ароматне. Особливий аромат надає розмарин та часник. Готуймо разом.\nСвинна шия – 300 гр.\nРецепт соковитої відбивної на сковорідці.\n1. М’ясо миємо та нарізаємо на плястерка товщиною з великий палець, солимо та перчимо з обох сторін. На сковорідку вливаємо олію , яку розігріваємо тоді кладемо гілочку розмарину, два зубчика часнику та вершкове масло разом з м’ясом.\n2. Жаримо на середньому огні з обох сторін протягом 12 хв. Перевертаючи м’ясо кожні 2 хв.\n3. Важливо при жарці м’яса поливати ароматною олією у якій воно жариться, це допоможе страві швидше приготуватися та наповнити ароматом.\nПодаємо із салатом із свіжих овочів та салату. Рецепт ось тут.


КРИМСЬКІ ГОРИ ❤ | Плани-конспекти уроків по географії\nГоловна ⇒ 👈Плани-конспекти уроків по географії ⇒ КРИМСЬКІ ГОРИ\nМета: сформувати знання про особливості географічного положення Кримських гір; з’ясувати особливості прояву висотної поясності, поширення несприятливих природних процесів; ознайомити з природоохоронними територіями; визначити основні заходи щодо раціонального використання природних умов і природних ресурсів; формувати навички роботи з тематичними картами, розвивати інтелектуальну активність, вміння і навички систематизувати вивчений матеріал у вигляді таблиці, розвивати логічне та абстрактне мислення,\nдовільну увагу, формувати навички роботи з таблицею в ППЗ Word, Excel; сприяти екологічному та естетичному вихованню, виховувати інтерес до предмета засобами комп’ютерної техніки, бережне ставлення до обладнання, піклуватись про раціональний розподіл навчальної праці.\nОбладнання: карти (фізична, геологічна, тектонічна, кліматична, грунтів, рослинності, тваринного світу України, туристська), атласи, таблиці, підручник, комп’ютерна техніка, фотовиставка “Картини природи Криму”.\nФорми організації діяльності учнів: колективна,\n– пропонує членам групи висловлюватися по черзі;\n– назначає доповідачів, які висловлюють думку групи;\n– призначає хроністів;\n– призначає архіваріуса.\n– стежить за часом.\nУчасники займають місця за столами, на столах заготовлено таблички (вчителем), які вказують на назву команди, інструктивні картки, атласи, ОІС “Кримські гори”, підручники. За правильну відповідь діти отримують жетон – 1 бал. Під час проведення використовую фотоматеріали, схеми, таблиці та ін. Оскільки урок географії проходить у комп’ютерному класі, коротенько нагадуємо правила поведінки та ТБ в кабінеті.\n– не заходимо до програм, якими в цей момент не користуємося;\nУ Криму жили і творили письменники, художники й музиканти. Краса природи Криму причарувала Адама Міцкевича; це він передав у “Кримських сонетах”, які принесли йому світову славу.\nТут – неба промені і юні голоси,\nАкадемік Ферсман, який з юних років вивчав Крим, назвав його “музеєм природи” і своїм “першим університетом”.\n2. Виведіть на екран туристичну карту “Подорож Кримським лабіринтом”.\nПерша станція “Геологічна” (12 хв.)\nПрийом “Творча лабораторія” (продовження роботи в групах)\nХроніст. Карадаг – давньовулканічний гірський масив. За віком юрського періоду, оголошений пам’яткою природи в 1947 р., а заповідником – у 1979 р.; висота його 577 м; включає декілька хребтів і окремих вершин.\nКарадаг – музей, створений природою; тут можна простежити літопис Землі майже за 150 млн. років. На Карадазі знайдено понад 100 мінералів, найчастіше тут зустрічаються сердолік, опал, агат, яшма. На одній стінці вулкана помітний його кратер, забитий скам’янілою лавою. У товщі лави спалахують жили чарівного прозорого сердоліку. Похмурі бастіони давно згаслого вулкана Карадаг, що постали з морської безодні, змінюють пишну зелень садів та виноградників.\nНазва Карадаг перекладається як Чорна гора. Карадаг – це ніби останнє слово тієї чудової гірської казки, яку слід дбайливо берегти.\nАрхіваріус. “Вулкани, що не вдалися”. Одним із них є Аюдаг, або Ведмідь-гора. Він далеко видається в Чорне море й добре проглядається майже з усіх точок Південного берега.\n– Залишайся ж навіки на цьому місці.\nАдам Міцкевич “Аюдаг”\nДруга станція – “Орографічна” (6 хв.)\nЗавдання. Попрацюй з ОІС “Кримські гори”. Учні відкривають потрібний файл.\n3. Поясніть, що означає слово “куест”.\nНайвище з них – Головне – спадає до моря півкілометровими скелями. Це улюблені місця тренувань альпіністів. Уздовж майже всього Головного пасма вершини гір плоскі. Ці плато називаються яйлами, що у перекладі означає “пасовище”. Під крайкою яйл і на самих плато – царство спелеологів. Тут знаходяться найвищі точки Криму – Роман-Кош, Кемаль-Егерек, Зейтін-Кош та інші.\nХроніст. Гора Роман-Кош – найвища точка Криму, її не видно з Південного берега. Щоб її роздивитися, треба піднятися вище. Годинами можна милуватися багатоплановою панорамою, що відкривається з Роман-Коша.\nТретя станція – “Спелеологічна” (7 хв.)\n1. Поясніть, що означає слово “карст” та виявіть причини цього явища.\nАрхіваріус. Головна гряда – край класичного карсту. Верх – ньоюрські вапняки Криму чисті та тріщинуваті. Тому атмосферна вода легко розчиняє їх.\nНайдовшою печерою в Криму є Кизил-Коба, або Червона печера (13 700 м), її відвідують найчастіше, бо вона легкодоступна й красива. Це шестиповерховий печерний комплекс із багатьма горизонтальними галереями і вертикальними колодязями. Тут є декілька підземних озер із площею до 500 м2 і глибиною до 3 м. Найглибша природна вертикальна шахта – Солдатська, її глибина близько 500 м. Не менш популярні печери Молодіжна, Каскадна, Бездонна та інші. Більшість кримських печер утворилися мільйони років тому. Підземні карстові галереї вирізняються винятковою красою і своєрідністю сталактитів. У багатьох карстових колодязях і шахтах навіть улітку зберігаються сніг і лід.\nЧетверта станція – “Кліматична” (6 хв.)\n1. Чому у передгір’ях випадає 400-500 мм опадів, а на Головному Пасмі 900-1200 мм?\nП’ята станція – “Гідрологічна” (8 хв.)\nЗавдання. Попрацюй із файлом “Географічний практикум”.\nНайбільшим в Україні є Великий Каньйон Криму, який знаходиться на північному схилі Ай-Петринської яйли; його ширина становить 3-4 м, глибина – 240-300 м, протяжність – близько 3 км. Його називають дивом природи. Головний скульптор у каньйоні – вода. По дну тече бурхлива річка Аузун – Узень (Ротова), вода в ній і влітку, і взимку має однакову температуру – близько 11 °С. Текучі води впродовж тисячоліть пропиляли кам’яну товщу і глибокою ущелиною відокремили від північної околиці Ай-Петринської яйли столоподібний масив Бойка. Про грандіозну роботу річки можна судити за порогами, що трапляються на дні каньйону, а також водоспадами, нагромадженням валунів мармуроподібного вапняку. Ці природні ядра-жорна, що століттями перемішувались водою, висвердлюють у вапняковому ложі своєрідні котли та ванни. У каньйоні нараховується більше ніж 150 подібних утворень. Поблизу Великого Каньйону небезпечно голосно розмовляти, луна може викликати каменепади.\nШоста станція – “Ландшафтна” (15 хв.)\nПрийом “Власні приклади” (робота в групах або індивідуально)\nЗавдання 1. Попрацюй з підручником і картою! Попрацюй з ОІС “Кримські гори”.\n2. Які грунти поширені у Кримських горах?\n2. Відкрийте файл під назвою “Природоохоронні території Кримських гір”, самостійно заповніть 3-й стовпчик (для цього ставимо курсор у комірку, куди треба ввести текст та вводимо його за допомогою клавіатури).\nОсобливий інтерес викликає суничне дерево. На початку літа кора розтріскується, лущиться й опадає, оголяючи молоду ніжно-зелену кору. Тому суничне дерево відоме під жартівливою назвою “безсоромниця”. Їстівні плоди схожі на суниці, звідси й назва дерева.\n1. Від загальної площі території України площа Кримських гір становить…\n4. Куести – це:\nБ) асиметричні гірські хребти, один схил яких – пологий, другий – крутий;\n1. Яйла – це:\nБ) темно-сірі лісові грунти;\nВ) бурі гірсько-лісові грунти.\nПрийоми “П’ять речень” та “Мікрофон” (продовження роботи в групах)\n– Кримські гори – це унікальна гірська країна, розташована на півдні Кримського півострова, сформована в мезозойську еру й оновлена в альпійське гороутворення.\n– Кримські гори утворені трьома паралельними пасмами, що мають ознаки куестового рельєфу.\n– Клімат Кримських гір помірно континентальний зі значною кількістю опадів.\n– ПБК має риси клімату північних субтропіків.\n– Кримським горам притаманна висотна поясність.\n– Підготувати творчі роботи з теми “Моя подорож Кримськими горами” .\nВІДМІНКИ ІМЕННИКІВ, ЇХНЄ ЗНАЧЕННЯ »


Симфонии Вселенной II, Київ - квитки на концерт 9 лютого 2020 року\nКонцерт «Симфонії Всесвіту II» у Києві!\nЛюбі жителі та гості столиці, запрошуємо вас на унікальний музичний вечір під назвою «Симфонії Всесвіту II», що відбудеться 9 лютого 2020 року у Київській консерваторії. Це буде незабутній концерт класичної музики, сповнений неземних композицій, які припадуть до душі кожному слухачеві.\n«Симфонії Всесвіту II» - це неперевершена музична програма, насичена шедеврами італійської класики. У тебе буде нагода почути наживо наступні всесвітньо відомі твори: Джузеппе Верді - Увертюра до опери «Сила долі»; Олексій Шор — «Seascapes» для скрипки з оркестром; Каміль Сен-Санс - «Інтродукція» та «Рондо каприччиозо» для скрипки з оркестром; Фелікс Мендельсон-Бартольді - «Симфонія n.4 Ля мажор». Даруватимуть тобі майстерне виконання вищезгаданих композицій ізраїльський скрипаль Шломо Мінц та симфонічний оркестр «Віртуози Києва» на чолі з головним диригентом та номінантом на премію Греммі Дмитром Яблонським.\nШломо Мінц – без перебільшень один із найкращих скрипалів сучасності. Світова легенда, чий стиль виділяється з-поміж інших своєю бездоганною технікою, незвичною виразністю звучання, чистотою та стриманістю. На рахунку Мінца сотні концертів у найбільших музичних залах по всьому світу, десятки дуетів із неперевершеними оркестрами та диригентами, а також безліч музичних відзнак, зокрема: Premio Internazionale Accademia Musicale Chigiana, Diapason D'Or, Grand Prix du Disque, премія Gramophone, премія Edison та Cremona Music Award.\nАнсамбль «Віртуози Києва» є першим незалежним оркестром України світового рівня. Колектив багаторазово гастролював Україною та далеко за її межами, вражаючи аудиторію своїми інноваційними виставами та детально продуманим музичним репертуаром. Тарас Яропуд (концертмейстер оркестру «Віртуози Києва»): «Для кожної творчої людини в житті є важливим процес, ідеї і втілення цих ідей в життя, а також взаємодія один з одним, обмін енергією, співпраця, співпереживання, бажання дарувати іншим людям те, що ти робиш! «Симфонії Всесвіту II» — це саме той проект, де ти даруєш частину себе іншим, а найголовніше робиш світ кращим».\n3 причини прийти на концерт класичної музики «Симфонії Всесвіту II» у Києві:\nНа тебе чекає насичене музичне дійство, програма якого припаде до смаку кожному, адже класика – це вічне!\nВидатні митці сьогодення гратимуть для тебе у цей прекрасний вечір. Мелодії окрилятимуть та надихатимуть тебе, відчуття прекрасного не покидатиме ні на мить, а отримані враження запам’ятаються надовго.\nНепідробні емоції, майстерне виконання та її величність музика будуть твоїми головними компаньйонами на концерті симфонічної музики «Симфонії Всесвіту II».\nНайшвидший спосіб купити квитки на концерт «Симфонії Всесвіту II» 9 лютого 2020 року у Києві - онлайн на нашому сайті. Оформляй замовлення та обирай зручний спосіб оплати і доставки:


Форум-2009. Юристи обмінялися ідеями та застереженнями, чого очікувати у цьому році — «Волков і Партнери»\nФорум-2009. Юристи обмінялися ідеями та застереженнями, чого очікувати у цьому році\nУкраїнський юрист #3 (75) 2009 р.\nЯк вижити в юридичному бізнесі у 2009 році? Саме це питання стало головним на П'ятому щорічному юридичному форумі «Розвитокринку юридичних послуг в Україні—2009», що відбувся 20 лютого в конференц-холі готелю Radisson SAS.\nЗдається, тепер усі юристи позбулися полону ілюзій щодо ситуації в країні і відверто говорили про наболіле. Сергій Козьяков, старший партнер АО «Волков Козьяков і Партнери», поділився своїми прогнозами щодо майбутнього в юридичній сфері. На його думку, найближчим часом ми стикнемося з багатьма негативними явищами. По-перше, наростатиме напруга у відносинах між провідними фірмами. Це станеться тому, що кількість грошей на ринку різко зменшиться. По-друге, з'явиться конкуренція між малими і середніми фірмами, якої раніше не було. І третя проблема — працевлаштування серед випускників юридичних вузів. «Варто пам'ятати про те, що в Україні диплом юриста щорічно отримують 35 тис. осіб, — зауважив Сергій Юрійович. — Це значить, що через кризу ринок праці вельми постраждає. Скорочення відбувається не лише в юридичних фірмах, але й у державному апараті, а також через корпоративних юристів на підприємствах. Отже, молодь, яка не встигла на останніх курсах зачепитися в якійсь фірмі, якийсь час буде безробітною. Скільки це триватиме — не відомо».\nВтім, відбудеться і певне пожвавлення ринку. «На мій погляд, восени у зв'язку з президентськими виборами на ринку з'являться великі бюджети, і ринок трохи зітхне з полегшенням. Крім того, юристи намагатимуться розвивати спеціалізовані практики. Насамперед це мають бути практики, пов'язані з адміністративними процедурами, з членством України у Всесвітній торговельній організації, практики, пов'язані не лише з судовими процедурами, а й з квазісудовими процедурами. Однак тенденції скорочення, безумовно, продовжуватимуться», — вважає старший партнер АО «Волков Козьяков і Партнери».\nНа думку Сергія Козьякова, матимуть місце і дві позитивні речі. Перша — реформа вищої юридичної освіти — для того, щоб юридичну освіту повернути до реального життя. Реальне створення і єдиної організації адвокатури в Україні. Хоча цьому й можуть завадити члени парламенту. А загалом пан Козьяков сподівається на краще майбутнє: «Зараз криза. Спочатку всім буде однаково погано, а потім усім буде однаково добре».\nОлексій Дідковський, керівний партнер ЮФ «Астерс», розповів, які рішення слід прийняти юрфірмі, щоб зустріти 2010 рік на підйомі. Передусім він радить ідентифікувати свої конкурентні переваги — переваги, які кожна фірма має на ринку; виділити свій бізнес-сегмент на ринку; виявити можливість росту сегментів на ринку та чітко ідентифікувати потреби клієнта в цей складний час.\n«Юрфірма здатна вижити лише за умови, якщо у неї є переваги перед конкурентами, та вона вміло їх використовує, — вважає пан Дідковський. — Конкурентна перевага ж має створювати споживацьку цінність, формуватися відповідно до змінних умов ринку, бути довгою та стійкою, комбінуватися для досягнення синергетичного ефекту.\nРіст ринку або окремих сегментів має центральне значення для вироблення стратегії та завдяки цьому дає змогу змінити або сформувати нові конкурентні переваги. Важливо правильно і своєчасно ідентифікувати зростаючі ринки та сегменти й інвестувати в них».\nПереваги і зростання оцінюються в контексті бізнес-сегмента. Частина бізнесу є бізнес-сегментом, якщо можна вигідно існувати лише в ньому, не беручи участі у суміжних сегментах.\nНадзвичайно важливим фактором, на думку Олексія Дідковського, є розуміння потреб клієнта. Тому він радить не забувати про те, що обсяг невдоволених потреб клієнтів впливає на майбутнє зростання сегментів або ринку. Потреби клієнта визначають, які конкурентні переваги є найважливішими та створюють споживацьку цінність, а потреби клієнта та їх мотивація визначають кордони бізнес-сегментів.\nЯк закрити юридичний бізнес, розповів Михайло Дубинський, керівний партнер патентної юридичної агенції «Дубинський і Ошарова». На початку доповіді він зазначив, що досвіду закриття юрфірми не має, тому доповідь складається з інформації у відкритих джерелах та власних роздумів на цю тему. Також керівний партнер висловив щире сподівання, що інформація про закриття фірми нікому з присутніх у залі не знадобиться. Але в будь-якому разі порадив, перш ніж закривати свою компанію, слід використати всі можливості щодо її реанімації. Звісно, подекуди ситуація, коли треба закрити юридичний бізнес, виникає. Але «така ситуація виникає не швидко і\nдалеко не завжди», — каже Михайло Дубинський.\nДля того ж, щоб реанімувати бізнес, спеціаліст пропонує такі заходи:\n1) звуження сфер діяльності, сфер практики;\n3) залучення у бізнес стратегічного партнера. Однак треба зазначити, що стратегічним партнером юрфірми не може бути хто завгодно з грошима. Люди, у яких просто є вільні кошти, не мають бути партнерами компанії, інакше можна стикнутися з низкою проблем, насамперед етичних.\n«Проте важливо вчасно зловити ту мить, за якою лікування бізнесу, що занепадає, вже не має сенсу, і краще розв'язання — це позбавлення від проблемного активу з максимальною вигодою для себе», — підсумував керівний партнер агенції «Дубинський і Ошарова». Він також ідентифікував чотири основних ризики при закритті юридичного бізнесу: це репутаційні ризики, ризики корпоративного управління, соціально-трудові ризики та ризики розриву відносин з клієнтами.\nЩоб піти красиво та з мінімальними збитками, Михайло Дубинський радить обрати такий засіб ліквідації компанії, який допоможе продати максимум активів і отримати від їх реалізації якомога більше коштів (нерухомість, технології, бренд та ін.); вести відкритий і максимально чесний діалог зі всіма сторонами, зацікавленими в ситуації навколо закриття бізнесу; дотримуватися всіх юридичних процедур при ліквідації юрособи; погасити всі борги і виконати максимальну кількість обіцянок, наданих раніше клієнтам,\nпартнерам і співробітникам. «У бізнес треба вміти увійти, але іноді важливіше вміти з бізнесу правильно і вчасно вийти», — сказав пан Дубинський.\nНа форумі також йшлося про особливості нинішніх взаємовідносин з клієнтами та про взаємовідносини між працівниками юрфірми.\nОлег Макаров, керівний партнер ЮФ «Василь Кісіль і Партнери», презентував «Систему координат» у юридичному бізнесі.\nБагато уваги в цій системі приділяється партнерові. Додатково пан Макаров зазначив, що далеко не завжди «титул» Партнера справді відповідає тим функціям, які людина виконує в конкретній фірмі. Окрім українських доповідачів, на форумі виступили юристи з Росії та Європи. Про глобальні тенденції у світовому юридичному бізнесі розповів Стівен Денір, партнер однієї з найбільших юридичних фірм світу Allen & Оvery. Партнер російської компанії «Егоров, Пугинский, Афанасьева и Партнери» Ілля Нікіфоров розповів про те, як утримати клієнта.


Немає кращого способу з’ясувати, які з них добрі, а які - погані. Для кожного продукту я перелічу конкретну заяву (або претензії) та наукове дослідження та докази для кожної заяви.\nЄ багато продуктів, які стверджують, що вони можуть допомогти покращити вашу спритність, але є лише декілька досліджень, які дійсно показують, що вони мають це зробити. Деякі претендують на допомогу, а деякі ні. Я також поділюсь найкращими порадами щодо вибору найкращих продуктів для ваших власних потреб та цілей. У цьому розділі я розкрию топ-2 найкращих продуктів для підвищення вашої спритності. Я також включив інші продукти, які не настільки ефективні, але показали перспективність. Наприклад, я збираюся обговорити "Трюки та хитрощі", якими користуються деякі найкращі тренери. 1. Колісна дошка - я використовую це для занять бігом. Він має деякі чудові особливості: Верхня та нижня пластини дуже прості в обробці та переміщенні. Ремінці зручні, а пластик легко мити. Я не є великим шанувальником гумок. Я не можу змусити руки пересуватися досить швидко в тренажерному залі. (У мене немає тренажерного залу.) Нижня пластина дуже міцна, але недостатньо сильна, щоб підняти руки під час руху по землі.\nЯк тільки справа доходить до зміцнення суглобів, Flexa Plus 2 не можна уникнути - чому? Якщо ви чит...\nФакти очевидно виглядають так: ArthroNeo творить чудеса. Зрештою, нейтральний спостерігач приходить...\nВсе більше і більше захоплених людей повідомляють про iMove та їхні успіхи разом із застосуванням ц...\nFlex Pro здається, один з кращих способів позбутися болю в суглобах, але що може бути причиною? Пог...\nПродукт Hondrocream недавно виявився секретною порадою, коли справа доходить до позбавлення від бол...\nменші Flekosteel спільними Flekosteel видається, найкраще досягаються при Flekosteel. Це також підт...


Абрамович зайшов в жіночу роздягальню після матчу Челсі Барселона - Новини футболу | Футбол Сьогодні\nВласник Челсі підтримав жіночу команду після поразки у фіналі Ліги чемпіонів від Барселони. Абрамович особисто зайшов в роздягальню команди, а футболістки пообіцяли йому, що продовжуватимуть боротися за титул в майбутньому\nРосійський олігарх і власник лондонського Челсі Роман Абрамович особисто підтримав жіночу команду в Швеції на фіналі жіночої Ліги чемпіонів між Челсі і Барселоною. Проте, приїзд росіянина не приніс команді перемогу – Челсі з розгромним рахунком поступився трофей іспанкам.\nПісля зустрічі президент Челсі заявився в роздягальню команди, щоб підтримати команду після поразки. Сподіваємося, футболістки на той момент ще не встигли зняти ігрову форму.\nTWITTER May 17, 2021\n"Після гри до нас зайшов власник. Всі дівчата висловили свою готовність повернутися і старанно працювати на тренувальному полі, щоб знову зіграти у фіналі Ліги чемпіонів", – сказала після зустрічі наставниця команди Емма Хейс.\nАбрамович володіє Челсі з 2003 року, але рідко отримує можливість спостерігати за грою команди після того, як він вирішив не продовжувати свою британську візу, строк дії якої закінчився в 2018 році. Раніше ми писали, що Абрамович відмовився від Суперліги за вказівкою Путіна.\nОстанній раз він бачив гру чоловічої команди на виїзді з російським Краснодаром на груповому етапі Ліги чемпіонів ще в жовтні. Також він відвідав фінал Ліги Європи між Челсі і Арсеналом в Баку в травні 2019 року, пише Daily Mail.\nДивіться, як Челсі пробився до фіналу Ліги чемпіонів:\nЛіга чемпіонівжіночий футболЧелсі ЛондонРоман Абрамович


Уггі жіночі - купити за найкращою ціною в Україні - Інтернет-магазин LIFESHOES\nНапівчеревики жіночіЧеревики жіночіТуфлі жіночіСліпони жіночіКросівки жіночіЛьодоходи жіночіБосоніжки жіночіШльопанці і сабо жіночіКеди жіночіНапівчобітки жіночіЧоботи жіночіМокасини жіночіБотфорти жіночіСандалі жіночіБалетки жіночіГумові чоботи жіночі\nУггі жіночі LIFE//SHOES 8500052\nУггі жіночі LIFE//SHOES 8500057\nУггі жіночі LIFE//SHOES 8500056\nУггі жіночі LIFE//SHOES 8500055\nУггі жіночі LIFE//SHOES 8500054\nУггі жіночі LIFE//SHOES 8500049\nУггі жіночі LIFE//SHOES 8500051\nУггі жіночі LIFE//SHOES 8500050\nУггі жіночі Мида 8500676\nУггі жіночі Мида 8500685\nУггі жіночі Мида 8500963\nУггі жіночі LIFE//SHOES 8500053\nУггі жіночі - стиль, безпосередність і комфорт\nЖіночі уггі завоювали численну аудиторію прихильниць завдяки ідеальній комбінації властивостей: легкість і тепло! Комфортне взуття без застібки надзвичайно зручне і має ряд переваг, про це піде мова в статті.\nВ інтернет-магазині LifeShoes ви підберете актуальні моделі чобітків без застібки. Попит на оригінальні уггі з хутра зростає з кожним роком.\nУггі жіночі: особливості та переваги\nУггі - цей вид взуття ідеальний для дівчат, які слідують трендовим віянням і завжди залишаються на хвилі стилю і дбають про здоров'я. Жіночі уггі підкуповують зручністю носіння:\nтеплі і легкі;\nДосить вільна будова цього взуття забезпечує циркуляцію повітря, завдяки чому нога не потіє. При цьому тепло утримує натуральна замша.\nВідсутність підйому і каблука підвищує інтерес до цього виробу. Спеціальний протектор підошви робить їх не слизькими на льоду.\nПри виборі взуття для зими вирішальне значення має його вага. Легкість для дівчат - це запорука успіху. Вигоди даного виробу б'ють рекорди. Лідер комфортного повсякденного взуття на зиму - уггі жіночі. Гарантований затишок.\nЖіночі уггі: вибір актуальних моделей на LifeShoes\nКаталог брендового взуття пропонує увазі дам:\nжіночі уггі класичного і практичного чорного кольору;\nромантичні моделі ніжних відтінків для любительок нюдової палітри;\nстильні руді уггі - представники строкатої гами кольорів.\nОригінальні моделі мають бантики, гудзики або кишеньки.\nВаріанти з чим одягти жіночі уггі:\nз сукнею грубої в'язки\nпід джинси і худі або масивний светр\nкомбінації вбрання в спортивному стилі.\nКраще рішення - вузькі брюки. Їх з легкістю можна заправити в жіночі уггі.\nКожна знайде уггі для себе серед моделей, виконаних в різному дизайні і колірному рішенні.\nПри гідному догляді виріб прослужить тривалий термін. Це автоматично робить жіночі уггі вигідним вкладенням.\nЯк і де недорого купити уггі жіночі в Україні\nНа офіційному сайті Лайфшуз увазі користувачів запропонована опція безкоштовної доставки.\nАктуальні ціни, приємні знижки - все про наш інтернет-магазин. Вас чекають вигідні придбання. Поспішайте замовити модні уггі жіночі онлайн для власного гардеробу. Навіть якщо є пара чобітків для холодної пори року, побалуйте свої ніжки милою обновкою.\nКупити уггі в Києві або в іншому місті України простіше простого. Варто лише зробити замовлення на сайті, узгодити деталі і чекати свою посилку. Наші менеджери раді допомогти зробити вибір.\nЗнижка -30% Знижка -50% Жіноче взуття Знижка -19,96% Знижка -29,96%\nбез застібки на блискавці\nчорний (замша) рожевий рудий сірий чорний


Як каска від Корбана врятувала від смерті під Донецьким аеропортом вінницького АТОшника «Грача» • Портал АНТИКОР\nЯк каска від Корбана врятувала від смерті під Донецьким аеропортом вінницького АТОшника «Грача»\nЗахисник Донецького аеропорту та легендарний лікар 93-ї бригади, лейтенант Андрій Грачов передав свою пошматовану осколками каску-рятівницу в музеї АТО у Дніпропетровську, пише Vindaily.info\n- До війни я не вірив у дива, але вони справді трапляються, - розповів легендарний лікар 93-ї бригади, захисник Донецького аеропорту, лейтенант медичної служби Андрій Грачов. - Бо коли в аеропорту вже було гаряче і стало зрозуміло, що за ДАП буде справжня бійця до нас в 93-ю приїхав Корбан із волонтерами з Дніпра. Пам‘ятаю як ми вишикувались і нас запитали — кому що треба? Перше, що просили мої побратими були тепловізори, хоча б пару штук. І буквально за кілька хвилин нам їх дали... Вийняли із бусика і вручили. І не два, а цілих 5. Так само привезли цілу машину кевларових касок та броніків. Роздали всім, хто підняв руку. А я такий стою у шапочці серед 11-ти офіцерів і мовчу... Підходить до мене Корбан і питає: “Де твоя каска?” Кажу: “Не має... Я лікар, мені не дали.” А він мене підколює: “ В тебе голова залізна чи в медицину не стріляють?” І дав ту каску мені...\nЗнаєте, мені пофіг зробив це він для піару чи від чистого серця. Рейдер він, бандит чи права рука Коломойського, але пацанів наших вони реально одягли і багато кому ці каски та броніки врятували життя. І мені також! Бо буквально за 3 тижні там біля мене впала за метрів 6-8 120-міліметрова міна... Вона важить 35 ікло і коли розривається всьому настає капец... Знаєте, коли вона впала я лише встиг нагнути голову від цього страшного звуку і вибуху... Як залишився тоді живим не знаю, це було диво! Бо у броніку тоді застгяг один великий шмат заліза — осколок тієї міни. А моя каска взагалі в мить перетворилась на гніздо лелеки... Це треба було бачити, як її посікло! Якщо чесно, то після тієї міни через мою каску хіба що макарони можна було відкидати. Але я залишився живий! І коли мені прислали нову каску моя побита вщент поїхала назад у Дніпропетровськ у музей АТО. І на ній досі є напис “ГРАЧ” із моїм прізвищем. Цікаво було б колись поїхати у Днепр і знову її одягти... Бо це незабутньо!\n- Добре, що я залишився в живих... Бо лікарів на передовій нині майже не залишилось. Хтось загинув. Хтось поранений чи пішов на ДМБ, а нових туди чомусь не тягне... Тому поки що мою кишень на серці “гріє” ось цей значок із гербом. Це моя медаль і орден одночасно. Але я не ображаюсь, бо найбільша нагорода для мене — це врятовані життя хлопців. Скількох зашив прямо на полі... Скількох виніс на собі чи із друзями я не рахував. Їх багато залишились живими. Бо скільки раз куля чи осколок пролітали зовсім поряд, але мене вела додому віра в життя і свою родину. І моя дружина Олена мені сказала: “Андрій, я знаю, що ти повернешся. Знаю, і все!”\nІ коли одного разу я їхав у Вінниці в тролейбусі із донькою до мене підійшла якась жіночка та питає: “Ви Грач?” Кажу — так! А вона дивиться на мене і каже: “Дякую вам, ви мого брата там врятували...” Я ледь не розплакався, бо такі слова від зовсім невідомих людей важать більше всіх золотих зірок та орденів...\nТеги статьи: КорбанГрачов Андрей\n30 декабря 2015 г., 15:59 Просмотров: 1886


Посилення карантину: в яких країнах почалася друга хвиля\n30 вересня 2020 17:13\nПосилення карантину: країни, в яких почалася друга хвиля\nДеякі країни світу посилюють карантин. Фото: Pixabay\nПандемія COVID-19 завадила відновленню світової економіки після кризи 2008 року. Фахівці прогнозують в світі другу хвилю пандемії коронавірусу. розбирався, в яких країнах вже посилили карантин.\nПосилення карантину в Німеччині\nБезробіття, бідність і нова хвиля: як коронавірус змінить світову економіку восени\nУряд Німеччини прийняв рішення знову посилити епідеміологічні заходи в боротьбі з коронавірусом, цитує канцлера Німеччини Ангелу Меркель DW.\nВ регіонах, де кількість заражених досягне 35 на 100 тис. осіб, до участі в заходах в закритому приміщенні будуть допускатися не більше 25 осіб, на відкритому повітрі – не більше 50.\nЩе 16 федеральних земель тепер зможуть вводити тимчасові обмеження або тимчасові заборони на продаж алкоголю в ресторанах і барах.\nКанцлер попередила, що при нинішніх темпах зараження в Німеччині до кінця року може спостерігатися більш 19 000 випадків захворювання в день. За останні 24 години німецькі органи охорони здоров'я повідомили про більш ніж 2000 нових випадків захворювання COVID-19.\nПосилення карантину в Ізраїлі\nІзраїль першим в світі ввів повторний загальнонаціональний карантин\nВ Ізраїлі з 25 вересня на два тижні ввели повний карантин. У країні закрили школи, дитячі сади, готелі, ТРЦ і пляжі. Мешканці зможуть виходити з дому на відстань не більше 1 км, і тільки у виняткових випадках.\n«Щоб врятувати життя ізраїльтян, ми повинні оголосити повний карантин на два тижні, який розпочнеться в найближчу п'ятницю і триватиме до кінця свята Симхат Тора. Після цього будуть ще два тижні карантину, сподіваюся, не дуже суворого, але говорю заздалегідь: все залежить від показників захворюваності », – повідомив прем'єр-міністр країни Біньямін Нетаньяху.\nІзраїль став першою країною, яка ввела повторний локдаун. Всього там більше 200 тис. випадків зараження коронавірусом, померли понад тисяча осіб.\nПосилення карантину в Туреччині\nТуреччина готова до «радикальних заходів» через коронавірус\nЗа даними МВС Туреччини 8 вересня 2020 року країна ввела додаткові карантинні обмеження.\nГромадяни зобов'язані носити маски без винятку у всіх громадських місцях, проспектах, вулицях, парках, садах, місцях для пікніків, пляжах, громадському транспорті, робочих місцях, фабриках і т. д. по всій країні (крім житлових будинків).\nЩе там заборонили перевезення стоячих пасажирів у міських автобусах. Ще заборонили проведення концертів і т.д. в ресторанах, готелях і кафе після 00:00.\nВсього в Туреччині зареєстрували 317 272 випадків коронавірусу. Загинуло 8 130 осіб, видужали – 278504 осіб.\nКарантин в країнах Європи\nЗа даними DW, Франція сподівається уникнути нового загальнонаціонального локдауну і обійтися посиленням карантинних заходів в особливо неблагополучних Парижі, Марселі, Бордо, Ніцці та Тулузі. У цих містах введені заборони на проведення зборів, обмежені години роботи барів і можливості відвідувати будинки престарілих. У Парижі і деяких інших місцях наказано носити захисну маску за межами власного житла.\nВ Іспанії з 21 вересня запроваджено карантин в шести районах Мадрида і семи комунах по сусідству. Відвідувати заборонені зони можна тільки щоб дістатися до робочого місця, сходити до лікаря, в школу або за викликом до поліцейської дільниці.\nУ Великобританії посилили обмеження на контакти між людьми. Так, в Бірмінгемі, Глазго і деяких інших великих містах знову діють заборони на контакти в закритих приміщеннях між людьми, які не живуть під одним дахом, а подекуди – і на контакти на вулиці.\nПрогнози карантину в Україні\nКарантинні зони з 28 вересня: Київ стане «жовтим», а Тернопіль потрапить до «червоної»\nВ Україні за минулу добу (29.09.2020) коронавірусів захворіли 4 027 осіб, померли — 64 людини, і ніхто не видужав. Це — новий антирекорд. Прогнозують, що до кінця вересня кількість хворих COVID-19 щодня складе 3 тис. чоловік. В Україні фіксують повторні випадки зараження.\n«З приводу національного локдауна. Я б не прив'язувався ні до якої дати. На локдаун можна піти і раніше 25 жовтня, і пізніше. Залежить тільки від зростання кількості випадків інфікування коронавірусів», — розповів НВ головний санлікар Віктор Ляшко.\nЗараз лікарні, визначені як опорні для лікування пацієнтів з COVID-19, заповнені на 50%.\nМВС Франція Біньямін Нетаньяху готелі роботи НВ COVID-19 карантин Віктор Ляшко пандемія Ізраїль ТРЦ The Page уряд кафе 2020\nЯк обміняти водійське посвідчення на нове онлайн\n19 жовтня 2020 19:22\nІнтерпол приховав суддю-хабарника Чауса з розшуку: в чому його звинувачує Україна\n12 жовтня 2020 12:21\nМВС вирішило відмовитися від видачі номерних знаків на автомобілі\n9 жовтня 2020 21:00


Стрижки для хлопців: стильні та молодіжні. HAIR FRESH — Cтрижки\nСтрижки для хлопців: стильні та молодіжні\nМодна, правильно підібрана стрижка здатна облагородити будь-яку зовнішність. Жінки відзначають чоловіків, які мають красиву, стильну стрижку, адже це означає, що вони цікавляться модними тенденціями.\nЯкі стрижки для чоловіків найбільш популярні?\nКороткі стрижки не виходять з моди. Образ процвітаючого бізнесмена, спортивного людини або «хорошого хлопчика» успішно створює коротка стрижка. Вона може бути з короткою чубчиком, яка укладається з допомогою мінімуму засобів і часу. Стриманість, акуратність і мужність — риси модного короткої стрижки.\nНе менш популярні напівдовгі стрижки для чоловіків. Вони дуже креативні. Можна залишити волосся однакової довжини по всій голові або зробити їх ззаду, наприклад, у тім’яній частині, більш довгими, ніж спереду. Укладаючи їх по-новому, можна отримати різноманітні варіанти зачіски. Наприклад, можна надати волоссю легку недбалість і розтріпаність, маючи на увазі стиль «я тільки прокинувся» або зачесати їх гладко назад. Ще один варіант — зробити укладання стрижки з чітким рівним проділом збоку.\nАктуально укладати модні стрижки для чоловіків в стилі «ретро». Для таких укладок необхідні напівдовгі або короткі стрижки з довгою чубчиком. Їх варіанти: зачесане волосся на зручний проділ збоку і довга чубчик, покладена в кок, як у короля поп-музики Елвіса Преслі.\nНеобхідний обсяг може бути створений не тільки з чубчика, але і з передніх довгих пасм. Кок або нависає над чолом, як загальна маса, або його високо формують чіткими широкими пасмами з допомогою укладальних засобів.\nСтрижки з чубчиком — на піку моди. Особливо актуальні асиметричні стрижки з косою подовженою чубчиком. Недбало розпатлана чубчик, що закриває, як правило, одне око, додасть образу необхідну «родзинку».\nТим, кого волосся порідшали так, що важко що-небудь придумати, підійде стрижка, як у Брюса Вілліса. Ця модна стрижка «наголо» додасть вам мужності і шарму.\nМодні стрижки для чоловіків дозволяють знайти серед них ту єдину, яка підкреслить вашу природну чарівність, так привертає увагу жінок. Модна стрижка дасть необхідний простір для фантазії, при цьому не вимагаючи багато часу.\nМодні зачіски для хлопців: укладання під хлопчика\nОсновою цієї зачіски є коротка стрижка. Нанесіть на долоні засіб для укладання волосся і укладіть волосся руками, розгладжуючи їх набік. При цьому сформуйте ледь видимий бічний проділ. Така укладання рекомендується для чоловіків з чубком. Вона створює образ задиристого хулігана. За допомогою засобу для фіксації і рук, волосся укладаються на лоб. Волосся беруться від самої верхівки. Чубчик, при цьому, закриває лоб повністю, а ефект густих волосся створюють інші волосся. Але якщо їх наїжачити і розділити на прядки, зачіска вийде стильною та елегантною.\nМодні зачіски для хлопців: стиль «рокер»\nДля створення цієї чоловічої зачіски не потрібно особливої майстерності. Досить розчесати волосся, потім нанести віск для укладання на руки і легкими рухами розподілити його по всій довжині, отримуючи ефект «скуйовджених волосся». Задні короткі волосся направте в одну сторону і феном зафіксуйте волосся в потрібному положенні.\nЯкщо по смаку і статусу неможливо зробити скуйовджену зачіску, волосся середньої довжини можна акуратно зачесати назад і розпрямити, фіксуючи гелем. Це додасть потрібну текстуру і збереже зачіску на весь день.\nБудь-якого чоловіка, навіть маленького хлопчика, з позитивної сторони характеризує добре начищене взуття і акуратна, стильна зачіска. Це саме ті два нюанси у зовнішньому вигляді, на які в першу чергу звертають уваги жінки. Тому дуже важливо привчати себе самого стежити за зовнішністю, загалом, і зачіскою, зокрема.\nБлаго, стильні зачіски для хлопців сьогодні можна підібрати на будь-який смак. До того ж по зачісці, як правило, можна вгадати статус людини, її темперамент і переваги. Скажімо, зачіски в незмінному класичному стилі, найчастіше, носять інтелігенти, короткі акуратні стрижки більш притаманні спортсменам або військовим, довгі кучері характерні творчим, неформальним особистостям


Ново-Вавілонське царство » Українські реферати\nВавилон у Х-VII ст. до н. е..\nВ Наприкінці VII ст. до н. е.., після розпаду асирійському держави, політична гегемонія в Передній Азії знову (майже через тисячу леn) переходить до Вавилону. Найважливішою особливістю внутрішньополітичного життя Вавілонії першої половини I тисячоліття до н. е.. є процес подальшої диференціації серед вільної частини населення, делівшегося на багатих і бідних. Привілейоване стан, до якому належали великі рабовласники, купці, лихварі і т. п., домагається створення своєї особливої політичної організації у вигляді ряду самоврядних міст. Найбільшим з таких міст був Вавилон.\nВавилон в Х-VII ст. до н. е.. залишалася багатою і населеної країною, а місто Вавилон зберігав своє значення найважливішого торговельного і ремісничого центру Передньої Азії. Але політичне його значення було невелике. Він став об'єктом загарбницьких устремлінь правлячих класів інших держав. Не завжди Вавилону вдавалося зберігати навіть свою політичну незалежність.\nОсобливо наполегливої була боротьба Вавилона з Ассирією. Як уже згадувалося, з 732 р. до н. е.. Вавилон входив до ассірійської держави, а його царями у свій час були ассірійські царі. Незважаючи на те, що Вавилон перебувала в кращому становищі, ніж інші підлеглі ассірійцям країни (вона зберігала відносну самостійність), боротьба вавілонян за повну незалежність не припинялася. Не раз ассірійським царям доводилося силою відновлювати свою владу над непокірними вавилонянами.\nПісля падіння Ассирії Вавілонське царство (зване в науці Ново-вавилонським або Халдейським) поряд з Мідією стає найбільш могутньою державою Передньої Азії.\nЗасновником Ново-вавилонського царства був Набопаласара (Набуапалусур) - може бути, нащадок Мардукапаліддіна, найбільш відомого з халдейських вождів, настільки завзято боролися у свій час проти Ассирії. При Ашшурбанапале халдейська знати, зрослися зі знаттю вавилонської, була лояльна по відношенню до асирійському державі, і багато її представники перебували на ассірійської службі. За даними грецьких авторів, і Набопаласара був спочатку полководцем на ассірійської службі, можливо - намісником півдня Вавілонії або номінальним царем Вавилона після смерті ставленика Ашшурбанапал - Кандалану. Початок царювання Набопаласара падає на 626 р. до н. е.., і незабаром Вавилон стала, мабуть, вже незалежною від Ассирії.\nНабопаласара помер у 604 р., незабаром після вирішальної перемоги над залишками ассірійських військ і їх єгипетськими союзниками, здобутої під Каркемиш царевичем Навуходоносором (Набукудурріусуром), який в тому ж році вступив на престол.\nПередня Азія після падіння Ассирії\nПоложення навколишніх держав у цей час була приємна для захоплень Навуходоносором II нових земель. Сирія, де вже давно не було навіть напівсамостійних царств, мабуть, одразу підкорилася Навуходоносора.\nІудея і Фінікія не наважувалися визначити свою позицію, очевидно очікуючи подальшого перебігу подій. Вся північна і північно-східна частина території колишньої Асирійському держави була в руках Кіаксара, царя Мідії, підкорив до цього часу також царства Мана, Урарту і Скіфське царство, що знаходилося на території сучасного Азербайджану. Лише в Малій Азії було два великих незалежних царства: в західній частині - Лідія і в південно-східній - Килікия. Мідія не уявляла поки небезпеки для Вавилона: союз, укладений з нею Набопаласара і закріплений шлюбом між Навуходоносором і дочкою мідійського царя, був ще готується.\nАссирія була розгромлена остаточно, і зараз треба було поділити її спадщину між Виявлений і Мідією. Мабуть, кордон пройшов від Ісского затоки (в північно-східній частині Середземного моря, між Малою Азією і Фінікією) через Месопотамію, залишаючи Харану і колишню докорінну ассірійську територію за мідянами. За ким залишився Елам - не цілком ясно, але найбільш імовірно, що він відійшов до Мідії.\nНавуходоносора про те, таким чином, дісталося близько половини території колишньої асирійському держави, але цю половину ще треба закріпити за Виявлений. Поки Мідія була дружньою державою, необхідно було забезпечити вавілонське панування в Сирії, Фінікії і Палестині і знешкодити іншого небезпечного суперника - Єгипет. На Єгипет уже почали орієнтуватися Тир та Юда, а може бути, і дрібні держави Зайордання.\nВ 597 р. до н. е.. Навуходоносор вперше зайняв Єрусалим, посадивши в Юдеї свого ставленика Цідкію (Седекію). Успіх був, однак, недовгим. У 590 р. єгипетський фараон Псамметіх II, а незабаром після нього новий фараон Апрій спробували знову захопити Фінікію і Палестину. Апрій, підтриманий, мабуть, царем Тіра, захопив Сидон; на його бік перейшов і іудейський цар Цідкія, а також і інші царі Палестини і Зайордання (Едому, Моава й синів). Мабуть, все вони покладали надії на назріваючу конфлікт між Мідією і Виявлений. До конфлікту з Мідією готувалися і у Вавілонії: Навуходоносор поставив у цей час оборонну мідійських стіну впоперек рівнини Дворіччя, вище Сіппара; в 590-х роках велося також будівництво виключно потужних оборонних споруд вавілонської столиці. Але Мідія до 590 р. була, мабуть, зайнята ліквідацією Урартського і Скіфського царств, а після цього виявилася втягнута в тривалому воїнові з Лідією в Малій Азії.\nНадії в Сирії і Палестині на конфлікт між Виявлений і Мідією, таким чином, не виправдалися. І коли в 587 р. до н. е.. Навуходоносор знову з'явився в Сирії, Апрій відступив, залишивши Юду напризволяще. Після півторарічної облоги Єрусалиму Цідкія попався в руки вавілонян під час невдалої вилазки. Йому викололи очі і відправили до Вавілонію. Незабаром після цього, у 586 р. до н. е.., Єрусалим був узятий, зруйнований і пограбований. Значна частина населення Юдеї -- в першу чергу знати, а також ремісники, в яких Навуходоносор надзвичайно потребував, - була по асирійському звичаєм переселена в Вавілонію. Землі переселених були роздані жителям, які залишилися - цим шляхом сподівалися завоювати прихильників для вавілонської влади в Палестині. Опір у Палестині тривало ще деякий час (наприклад, був убитий вавілонський намісник іудей Гедалія), але врешті-решт воно було остаточно придушене.\nОстанні бійці відійшли з дружинами і дітьми на єгипетську територію, де згодом були поселені в якості військових колоністів.\nМенший успіх мав Навуходоносор у боротьбі з Тиром. Тривала облога цього міста-острова не призвела до рішучих результатами, і справа скінчилася в 574 р. компромісом. Цар Тіра Ітобаал III визнав верховенство Навуходоносора; тирські царі навіть, мабуть, жива за вавилонського дворі, та фактично Тир зберіг самоврядування та повну свободу дій за межами вавілонських володінь. Що стосується той бік Йордану царств, то вони визнали владу Вавілонії і розширили свої володіння за рахунок юдеї.\nНавуходоносорові II вдалося, таким чином, утримати за собою Сирію і Палестину, витіснивши звідти єгиптян. Конфлікт з Єгиптом не був, однак, цим вичерпано. Коли в 569 р. в Єгипті почалася боротьба за престол, вавілоняни вирішили, що настав час вторгнутися в межі Єгипту. Похід (або один з походів) відбувся у 567 р. до н. е..; результатів його ми не знаємо, але якщо Вавілонії і не вдалося утримати в своїх руках єгипетську територію, то їй вдалося все ж таки запобігти єгипетське вторгнення до Палестини.\nЗ Мідією, наскільки ми можемо судити, військових зіткнень в цей час але було. У 585 р. Вавилон разом з Киликиїв виступала посередником при укладанні світу між Мідією і Лідією. На кордоні Мідії з Виявлений і Лідією, мабуть, в Протягом усього правління мідійського царя Астіаг (585-550) панував мир, хоча є підстави думати, що відносини з Виявлений ставали все більш напруженими.\nПолітичними і економічними центрами Вавілонії цього часу були великі міста -- Вавилон, Сіппар, Ніппур, Урук і ін\nКлинописні джерела I тисячоліття до н. е.. розрізняють "царські міста" - адміністративні центри - і самоврядні міста, що володіють поруч привілеїв. Найбільші вавілонські міста носили тепер торгово-ремісничий характер, що видно по змісту ділових документів цього часу: якщо в старовавілонскій і касситської періоди більшість документів мало відношення до купівлі-продажу землі, оренди, найму сільськогосподарських робітників, позикою посівного зерна і т. п., то більшість документів Нововавилонського часу відноситься до грошових операціях, до покупки міських ділянок, торгівлі та ремесла. За час ассірійського панування рабовласницьке виробництво помітно розширилося, значно підвищилася його товарність і збільшилася роль обміну. Кількість рабів у приватних господарствах досягало іноді кількох сотень людей. Вартість срібла знизилася, і збільшилося його кількість в обігу при відповідному зростанні цін. Відомі спроби створення монети. Вавилон здавна славилася високорозвиненим ремеслом; вона грала роль посередництвом ланки в торгівлі між Сирією та Іраном, Індією і Південною Аравією. Тепер ця роль Вавілонії особливо посилилася після знищення її ассірійських конкурентів.\nВеликі міста Вавілонії керувалися радою старійшин, головним чином з числа жерців, на чолі з верховним жерцем (в Сіппаре) або з храмовим економом (в Уруці). Рада старійшин володів судовими та адміністративними функціями. У документах того часу при згадці вільних осіб називається й ім'я їх предка: тільки особи, що належали до певних родів, мабуть, традиційно пов'язаних з храмом міського божества і мали право на участь у храмових доходи, володіли, як здається, повними громадянськими правами в такому місті. Приблизно те ж саме спостерігається пізніше у створеній вже при персах єрусалимської теократичною громаді в Палестині. Так складається особлива організація рабовласників, створена для панування над всім іншим населенням, в тому число і над дрібними вільними хліборобами за межами міст. Ця організація нерідко виступає як єдине ціле, наприклад в різних грошових операціях, в таких громадських підприємствах, як будівля каналу, але частіше ми зустрічаємося з діяльністю окремих рабовласників, іноді сімейних об'єднань торгових домів; відомі, наприклад, торговий дім роду Егібі в Вавилоні, і торговий дім роду Мурашов в Ніппур. Інший раз окремий рабовласник, наприклад верховний жрець Сіппара, виступає як приватна особа, беручи на себе прориття каналу, який потім повинен був перейти до міста. Громадяни окремих міст вступають в переговори один з одним, наприклад - сіппарци з жителями СУЗ з приводу цього ж каналу. Останні два випадки відносяться, щоправда, вже на час перського панування, але при персах загальна будова міст Вавілонії не відрізнялося від влаштування у Нововавилонського період.\nГосподарська діяльність рабовласників привілейованих міст була різноманітна. Поряд з тим, що вони отримували доходи від спадкових храмових посад, які тепер багато хто з них займали тільки для того, щоб числиться і склад жрецтва і користуватися відповідними привілеями, вони були також власниками крамниць, біржа-лихварських контор, сановниками, організаторами караванної торгівлі, господарями публічних будинків, скупниками застав за боргами (землі, рабів), а також самих боргових зобов'язань, скупниками рабів, землі та навіть каналів і водойм, які нерідко тепер перебували у приватній власності. Чимале значення мала експлуатація рабів-ремісників. Раби ці знаходяться тепер на особливому положенні. Як правило, вони мали ремісничу майстерню, торгову крамницю і т. п. і вели самостійну господарську діяльність; у них були фактично визнані сім'ї, вони мали право вступати в угоди з вільними і між собою і т. д. Своєму пану вони були зобов'язані сплачувати річну "данину", що дорівнює звичайно 1/5, їх ціни як раба, а також відсотки з виручки від торгових справ. Однак у такому становищі перебували тільки міські раби-ремісники.\nНезважаючи на таку порівняльну самостійність міського раба, його Господь і при цих умовах міг його жорстоко експлуатувати; на це вказують часті випадки втечі рабів. Нерідко побіжний раб вводив свого пана у великі "збитки", від яких рабовласники прагнули себе захистити всіма засобами. Так, при продажу раба продавець зобов'язаний був гарантувати покупцеві, що цей раб не "Бунтівник", не чужа раб, не царський раб і не вільний повноправний громадянин (мяр-бані), бо у всіх цих випадках рабовласник-покупець зазнав би збитків. Зате з раба, якого рабовласник мав у власності на "законній" підставі, він прагнув отримати максимум доходів. Якщо окремі раби могли досить значно наживатися на торгівлі і навіть мати своїх рабів, а також давати срібло в борг вільним, то більшість рабів змушене було вносити у вигляді "Данини" досить значну частину продукту своєї праці. Раби зобов'язані були також виконувати міські та царські повинності своїх панів.\nРабовласники привілейованих міст були, мабуть, як і за часів ассірійського панування, звільнені від цих повинностей. Зате навколишнє населення зобов'язане було нести на користь царя військову, будівельну, а можливо, й інші повинності. Для забезпечення військової повинності в громадах виділялася "земля лука ", власник якої зобов'язаний був виставляти озброєного воїна. На зміст цих воїнів цар стягував особливий податок. На таких же підставах виставлялися "люди царя" - так називалися, як і в ассірійське час, люди, зобов'язані виконувати будівельні роботи. Однак у Нововавилонського період в грандіозному храмовому, оборонному та іригаційні будівництві, яке велося царською владою, ймовірно, в ще більшій мірі використовувалася праця приганяли з походів численних полонених. Ці ж полонені, можливо, поповнювали собою кількість царських рабів. Великою кількістю рабів володіли і храми; вони отримували їх у дар від царя і приватних осіб.\nСлід помітити, що не всі переселені в Вавілонію зверталися в рабство: наочний тому приклад - іудеї, багато з яких не стали рабами. У документах з міст Вавілонії ми зустрічаємо єврейські імена як серед рабів, так і серед вільних.\nУ нас є дані, що вавилонські царі користувалися найманцями; в основному ж військо вербувалося з сільського населення. Однак тепер, в умовах важкого матеріального становища хліборобів, важко було створити військо, яке було б достатньо надійною опорою існування рабовласницької держави. Надалі слабкість армії позначалася ще більше.\nасирійські царі в області внутрішньої політики спиралися то на жрецької-торгівлі, то на військове угрупування великих рабовласників. У Вавілонії ж сильної військової угруповання не було, і царі там були повною мірою ставлениками жрецтва. Показне смиренність царів у їх написах, відсутність згадуванні в цих написах про будь-яких діях, крім будівництва храмів, виробляється і грандіозних розмірах, причому розширювалися старі і грунтувалися нові храми до вящему збільшення могутності і доходів жрецтва, - все це свідчить про переважної ролі в державі жрецтва, що був виразником інтересів торгово-рабовласницької верхівки суспільства. "Попечитель Есагіли (храму бога Мардука у Вавилоні) і Езіди (храму бога Набу в Борсиппі) "стає постійною частиною титулатурі Нововавилонського царів. Найбільш характерним проявом повній залежності від царя жрецтва був пов'язаний з міфом про вмирання і воскресаніі природи, але тепер отримав новий зміст, щорічно повторюваний новорічний обряд зведення на трон царя. При виконанні цього обряду цар піддавався принизливим церемоній (правда, не особисто, - замість нього виступало підставну особу), після чого отримував знаки царської влади і.) рук верховного жерця бога Мардука.\nЛейтмотивом всієї діяльності Нововавилонського царів, принаймні як вона викладається в офіційних написах, було відновлення давніх культів, обрядів і храмів у їх первісному, освяченому релігійними проичаямі вигляді. Зодчі прагнуть відтворювати зовнішні форми та плани стародавніх храмів; писарі наслідують мови та писемності, характерним для III і початку II тисячоліття до н. е.; розшукуються древні записи обрядів і порядку жертвоприношень, написи стародавніх обожнених царів. Жрецтво наполегливіше, ніж раніше, прагне посилити значення головного бога міста Вавилона-Мардука і тим закріпити положення жрецької верхівки цього центру: Так, відомі спроби оголосити різні божества образами Мардука. Одночасно виникають нові релігійні навчання; у релігійному ідеології пригноблених мас, серед тих, хто зневірився у можливості поліпшення свого становища власними силами, як, наприклад, серед полонених іудеїв, виникає віра у можливість чудесного порятунку від страждань у цьому житті-месіанізм-віра в майбутнього рятівника. Ця віра згодом була широко використана ідеологами пануючого класу і зайняла важливе місце в релігіях Передньої Азії.\nРабовласницька верхівка Вавілонії своїми релігійними навчаннями прагнула створити ідеологічне виправдання власного існування і панування.\nПісля смерті в 562 р. до н. е.. царя Навуходоносора II, навколо імені якого згодом сплелося багато різних легенд, виявилося, що скільки-небудь значною особистості на вавілонському престолі жрецтво не має наміру терпіти. Старий полководець Навуходоносор, незважаючи на всі свої заслуги перед рабовласницьким Вавилоном, правил лише милістю жрецтва і представляються їм кіл рабовласників - купців і лихварів і лише ціною повного підпорядкування своєї політики їх бажанням. Дійсно, його політика була здійсненням інтересів цієї групи рабовласників; їй потрібні були війни лише в міру необхідності збереження вже існуючого рабовласницької держави, вона стояла за те, щоб не надавати ніяких привілеїв війську, але зате забезпечити можливість найбільш жорстокої експлуатації вже захоплених територій і дати максимум привілеїв для жрецтва і лихварів.\nСин Навуходоносора Авельмардук був убитий під час палацового перевороча. На престол зійшов Нерігліссар (Нергалшаррусур, 559-555)-найбільший землевласник і рабовласник, полководець, зять Навуходоносора, представник групи воєначальників, що придбали великий вплив під час воєн Набопаласара і Навуходоносора. Але ця група не змогла або не встигла ще скластися в самостійну велику силу. Після смерті Нерігліссара його син Лабашімардук, про якому його наступник презирливо заявляв, що він "не вмів правити", був майже негайно позбавлений влади жрецтвом. На престол був зведений Набонід (Набунаід, 555-538), мабуть, ставленик вузької жрецької угруповання.\nПочаток царювання Набонід ознаменувалося заворушеннями в Сирії і Палестині, що призвело до війни, яка тривала протягом 554-553 рр.. У 553 р. прийшли звістки про що почалася серйозної війні між перським царем Киром II і Астіаг, царем Мідії. Набонід, який, можливо, і без того перебував з Мідією у ворожих відносинах, визнав момент підходящим для того, щоб зайняти свою батьківщину - Харану, що знаходилася на території, підвладної Мідії, і приступити до перебудови тамтешнього храму бога Сина. Цей захід було пов'язано зі спробами поширити нове релігійне вчення, прихильником якого був Набонід, тому воно навряд чи могло створити царя популярність серед вавілонського жрецтва, незважаючи навіть на значну будівельну діяльність Набонід в Сіппаре, Урі та інших вавілонських містах. Набонід зробив завоювання Тейм (мабуть, оази в північній частині Центральної Аравії), а з 549 р. переніс туди свою постійну резиденцію. Одним з результатів переселення старезного царя в Тейм було те, що він не міг брати участі у щорічних обрядах зведення на трон, справляється у храмі Мардука, і тому, з точки зору жрецтва, не мав більше права на престол. Мабуть, це знаменувало розрив Набонід з жрецтвом Вавилона. Фактичним правителем в століще залишився син Набонід - Валтасар (Белшаррусур).\nЗавоювання Вавилона персами\nМіж тим в 550г. до н. е.. перський цар Кір підкорив Мідію. Готуючись до боротьби, Вавилон, за деякими известиям, вступила в союз з Єгиптом та Лідією (в Малій Азії). Але Кіру вдалося в 546 р. завоювати всю Малу Азію, включаючи Лідію, причому його війська пройшли вздовж вавілонської кордону. Після підкорення Лідії перси стали явно готувати похід на Вавилон. Набонід і Валтасар розраховували, мабуть, відсидітися за потужними укріпленнями, спорудженими ще Навуходоносором. Однак вирішальним виявилося те, що до моменту перського настання в 538 р. вони втратили будь-якої підтримки в країні.\nТоргово-лихварська верхівка рабовласників і жрецтво не бачили для себе користі від царювання Набонід; їм ввижалися великі ринки держави Кіра, і вони не вбачали нічого поганого в тому, що гірський "варвар" стане зрештою вавілонським царем, як були до нього вавілонськими царями, наприклад, касситів і халдеї. Вавілонське військо, ймовірно наполовину наймана, наполовину набране насильно, при цьому довго перебувало в бездіяльності, не мало ні потрібної бойової підготовки, ні охоти битися з армією, яка підкорила протягом небагатьох років два найбільші держави. Широкі народні маси були байдужі до долі рабовласницького держави, що приносило їм одні лише непосильні тяготи, руйнівні повинності і безперестанні побори.\nВ 538 р. почався наступ персів і мідян вниз по долині річки діяль. Після битви під описом, у впадання цієї ріки в Тигр, перси без бою минули Мідійських стіну Навуходоносора і зайняли Сіппар.\nШироко відома легенда, розказана в "Книзі Данила" в Біблії про те, що Валтасар бенкетував в палаці, коли на стіні з'явилися букви, накреслені вогненної рукою і віщували падіння Вавилону, в ту ж ніч. Образ деспота, пірующего в палаці і нездатного зрозуміти знаки, віщуючі його неминучу загибель, увійшов до демократичну і революційну поезію XIX і XX ст. н. е..\nВавилон було взято за таких обставин: Набонід повернувся до Вавилону, і разом з Валтасар замкнувся в цитаделі. Але коли перські війська опинилися під стінами Вавилону, перед ними ворота були відкриті без бою. Билися лише у дворах палацу-цитаделі; Набонід був захоплений у полон і пізніше відправлений у почесне посилання в кишенях, на сході Ірану; Валтасар був убитий. Характерно, що перси взяли під охорону вавілонські святилища, і культ відправлявся весь час безперешкодно. Коли ж через деякий час Кир особисто з'явився до Вавилону, була складена напис-маніфест, в якому Кір присвоїв собі традиційну тітулатуру вавілонських царів і висловлював осуд "безбожному" правлінню Набонід. Статуї богів, звезені Набонід до Вавилону перед облогою, були повернені на їх колишні місця. Жрецтво Вавілонії перси чинили всіляке заступництво.\nФормально Вавілонське царство проіснувало ще деякий час і після цього, так як царі персів продовжували одночасно іменуватися "царями Вавилону". Але надії вавілонської знати на провідну роль в Перській державі не виправдалися. На Вавілонію була накладена данина, яка близько 500 р. до н. е. .- становила понад 30 т срібла на рік; навіть Єгипет сплачував менше - 20 т. В іншому господарська та внутрішнє політичне життя Вавілонії мало змінилася, але, етнічний склад населення став значно більш строкатим: з'явилися малоазійські, єгипетські й іранські воїни й купці, і багато персів осіло тут, увійшовши до числа вавілонських землевласників і рабовласників. Становище народних мас дедалі погіршувалося під подвійним гнітом власного панівного класу і перської деспотії.\nКультура та мистецтво Ново-вавилонського царства\nДля Нововавилонського архітектури характерно дотримання старих традицій зодчества Дворіччя: вибілені глухі зовнішні стіни храмів і палаців розчленовувалися тільки чергуванням ніш і виступів. Усі будівлі зводилися як і раніше з серцевого цегли.\nВеличний пам'яткою культури Ново-вавилонського царства є саме місто Вавилон, розкопу нині археологами. Навколо Вавилону на деякій відстані була зведена стіна, всередині якої могло ховатися у випадку воєнних дій навколишнє населення. Власне місто, що мав кілька сот тисяч жителів, був обнесений подвійною цегляною стіною виключної висоти і потужності, з ровом і валом перед нею. Місто перетинався Євфратом, через який був перекинутий міст на кам'яних биках. Центром міських укріплень була цитадель, що представляла собою комплекс палаців і розташована частково всередині, частково зовні власне міста. Все місто прорізала пряма "прецесійного дорога", мощена посередині плитами білого та рожевого каменю. Ця дорога вступала в межі міста через північні ворота, присвячені богині Іштар. Ворота ці були покриті синіми кахлями з рельєфними кольоровими рядами зображень биків і міфічних чудовиськ. Дорога вела далі вздовж стін цитаделі до стін огорожі храму Мардука. Посеред цієї огорожі височіла 90-метрова громада храмової ступінчастою вежі "Етеменанкі" (увійшла в легенду під назвою "Вавилонської вежі"). Подібні вежі (зіккурати) становили неодмінну частину храму головного бога будь-якого вавілонського міста і будувалися в три поверхи, відображаючи міфічні уявлення про побудові світобудови (небо, земля і підземні води), або в сім поверхів-можливо, на честь семи астральних божеств. Башта "Етеменанкі" складалася з семи різнобарвних поверхів і була увінчана синім храмики з позолоченими рогами по кутах; тут знаходилася золота статуя Мардука.\nБіблійна легенда, згідно з якою бог покарав людей за зухвалу спробу побудувати башту "Висотою до неба" тим, що створив відмінність у мовах, містить осуд полоненими іудеями будівельних робіт в храмах, які проводилися Навуходоносором II. У цій легенді міститься також спроба по-своєму пояснити існувала вже тоді багатомовність населення цього найважливішого економічного, політичного та культурного центру Близького Сходу.\nІнше мистецтво Нововавилонського періоду перебувало в залежності від ассірійського; але характерна для останнього тематика прославлення царських перемог і війська була в Вавилоні виключена; тут кахельні рельєфи і плоскі фризи на баштах воріт і стінах палаців містили тільки сухе орнаментальне відтворення фігур священних тварин, а в каменерізного мистецтва зустрічаються лише сцени поклоніння різних символів божеств. Своєю технікою і композиційними прийомами Нововавилонського мистецтво відіграло велику роль у складанні мистецтва Передньої Азії часів перського панування.\nДатування окремих пам'яток вавілонської літератури до сих пір є дуже важке завдання, і не можна сказати з упевненістю, які її твори можна віднести до Нововавилонського періоду. У всякому разі в Нововавилонського період усередині копіювалися і переписувалися пам'ятники стародавньої писемності. Самостійно розвивалася астрономія, яка мала неабиякий вплив на грецьку науку. Вавилонська культура, наука, література, мистецтво надовго пережили падіння Вавилонського царства і стали важливою складовою частиною давньої культури людства.


«Консервативна Вінниця» став завершальним фестивалем загальноміського проекту «Мистецький сад»\n«Консервативна Вінниця» став завершал...\nДоброю справою завершився новий проект від департаменту культири Вінницької міської ради «Мистецький сад». Він був задуманий, як серія фестивалів на свіжому повітрі в весняно-літньо-осінній період з обов'язковим частуванням гостей та учасників дійства. Вдалим був і вибір локації — сад на території Вінницького музею-садиби Михайла Коцюбинського. У плідній співраці з адміністрацією музею (директор - заслужений діяч мистецтв Федір Панчук) громадські організації провели тематичні фестивалі «Велекодні битви крашанками», «Від Малевича до Бенгсі», «Громадська Кухня» та «Консервативна Вінниця».\nОстанній захід «Консервативна Вінниця» розширив свої часові рамки до тижня та територіально розпочавшись у таборі ВТТУ у співпраці з байкерською спільнотою міста (лідер Ігор Марценюк) та України. Головною родзинкою його був збір консервованої продукції для передачі її в подальшому воїнам в зоні бойових дій на Сході нашої країни.\nЕстафету доброчинності підхватили КВНщики Вінниці та колектив міського палацу мистецтв. А завершився тиждень уже традиційним другим за числом фестивалем «Смак домашнього тепла», яким опікується департамент освіти та начальник відділу виховання та позашкільної роботи Ірина Кравець. Цього року вона зі своїми колегами якісно розширила коло учасників добродійної акції, запросивши до участі і вінницькі професійно технічні училища. Далі цитата з інтернет мережі:\n«Вчора в моєму місті сталася на мій погляд визначна подія. Десятки, якщо не сотні дітей, учнів шкіл, ПТУ прийшли зі своїми батьками, викладачами в парк-музей Коцюбинського. Прийшли, щоб віддати шану нашим захисникам, воїнам АТО, які зараз перебувають на самому вістрі війни.\nВи собі не уявляєте, скільки було принесено коробок, пакетів, згортків з домашньої консервацією та іншими смаколиками, та й просто подарунків !! А листів і малюнків - просто не злічити! Скільки любові, вдячності, ніжності було вкладено хлопцями та їхніми батьками в ці здавалося б стандартні посилки на фронт!!! Як дбайливо вони були упаковані, перев'язані стрічками, прикрашені інкрустаціями і дитячими малюнками!\nВарився козацький куліш, кожен хто хотів міг спробувати і пробував обов'язково! українську кухню. Підлітки із задоволенням знайомилися з військовими артефактами, доставлених волонтерами з найгарячіших точок АТО, приміряли на себе справжні ЗСУ-шні броники і каски, робили селфі. Зі сцени лунала музика, юні таланти дарували глядачам народні та патріотичні пісні. Організовано було все без зайвого пафосу, але від душі, що всі хто там був, запам'ятав це свято надовго.\nЗрозуміло в цьому брали участь волонтери, які і займаються безпосередньою доставкою цього з любов'ю зібраного добра на фронт. І не в батальйонні, бригадні, штабні склади, а на самий самий самий передок. У землянки, окопи, бліндажі, ропи, що знаходяться на лінії вогню, на нульовий смузі. Щоб КОЖНА посилка дійшла безпосередньо бійцю ОСОБИСТО в руки.\nЦей фестиваль, сподіваюся, увійде в традицію нашого міста. Велике дякую вам, вінничани, за вашу небайдужість і участь. Все в найближчі дні дійде за призначенням, волонтери свою справу знають. Ми переможемо!! Слава Україні!!».\nЗавершуючи звіт хотілось би сказати щире дякую очільнику депертамента культури Вінницької міської ради Максиму Філанчуку, його заступнику Ганні Ковальчук, які підтримали плідну та гарну ініціативу начальника відділу культурно-мистецьких проектів та організаційно-масової роботи Світлану Тіскіній.\n09 жовтня 2016 - 11:59\nТеги: фоторепортаж Олександр Шемет Вінниця Ірина Кравець музеї Максим Філанчук гуманітарна допомога


Дмитро Добкін – обіцянки народного депутата » Слово і Діло\nОбіцянки країни чудес. Як працює народний депутат Дмитро Добкін\nЗа рік до виборів час підбити підсумки роботи Верховної Ради VIII скликання й подивитись, як кожен окремо взятий народний депутат виконував те, що пообіцяв перед виборами, а також під час каденції. Щодня «Слово і Діло» аналізуватиме рівень відповідальності двох народних обранців, поки не пройдеться всім списком парламентарів. Причому рівень відповідальності нардепів наш портал відстежує з моменту їх вступу на посаду. Сьогодні ми розбирались, як працює Дмитро Добкін (фракція «Опозиційного блоку»).\nДобкін був обраний до Верховної Ради в листопаді 2014 року за виборчим округом №178 (Харківська область). Відтоді народний депутат дав 15 обіцянок, не виконав жодної, а 6 – провалив.\nНічого не зробив Добкін навіть для свого мажоритарного округу. У передвиборчій програмі він обіцяв продовжити реконструкцію очисних споруд у Первомайському. У вересні в міській раді «Слову і Ділу» повідомили, що для забезпечення електроживлення обладнання каналізаційних очисних споруд з обласного бюджету було виділено понад 21 мільйон гривень. На реконструкцію очисних споруд міста потрібно ще додатково 26 мільйонів гривень. При цьому Добкін ніяк не сприяв ремонту.\nТакож депутат не долучався до проведення ремонту басейну в Балаклії, хоча відповідна обіцянка зафіксована в його програмі. Крім того, він проігнорував свою передвиборчу обіцянку завершити ремонт системи водопостачання в селі Червоне. Ремонтні роботи провели, але без допомоги Добкіна.\nОбіцяв Добкін забезпечити розробку буровугільного родовища Барвінківського району Харківської області. У серпні місцева адміністрація повідомила «Слову і Ділу», що розробка бурого вугілля не провадилась. І інформації про те, що нардеп допомагав у вирішенні питання, немає.\nЩе дев'ять обіцянок у парламентаря залишаються в процесі виконання. Відзначимо, що Добкін досі нічого не зробив, щоб їх виконати. Обіцяв він, у тому числі, відновити аграрне виробництво шляхом залучення інвестицій, створити нові робочі місця в сільській місцевості, збільшити дотації на автодороги округу й продовжити ремонт житлового фонду свого округу.


ДП «Авіакон» закуповує планери гелікоптерів Ми-26\nДержпідприємство «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» провело публічну процедуру закупівлі, і 19 червня підписало контракт на поставку чотирьох планерів важкого гелікоптера Ми-26. Переможцем тендеру стало ДП «Українська авіатранспортна компанія».\nМи-26 один з найбільших у світі військово-транспортних гелікоптерів. Здатен перевозити вантажі до 25 тон, габарити вантажної кабіни дозволяють перевозити навіть БТР-80.\nВід радянської армії Збройним силам України залишилось близько 20 Мі-26. На початку 90-х років вони залучались для участі у програмах ООН. Пізніше, через високу вартість обслуговування ці гелікоптери в Україні майже не використовувались, і були поставлені на зберігання.\nВсі наявні у ЗСУ гелікоптери Ми-26 зберігаються у 12-й бригаді армійської авіації (Новий Калинів). Більшість з них вже не підлягає відновленню.\nЙмовірно «Авіакон» використає планери для відновлення важких гелікоптерів Ми-26 в інтересах іноземного замовника.\nмітки: авіакон, авіація, ВПК, ми-26, новини