Що собою являє узбецький тандир-кабоб? Як його приготувати? Відповіді на ці та інші питання ви знайдете в статті. Тоно-кавап, або тандир-кавап, або тандир-кабоб – найменування відомого в Центральній Азії страви із смаженого м’яса (кебаб), яка запікається в особливій печі – тандирі. Узбеки вважають його своїм національним людом. Як приготувати тандир-кабоб в домашніх умовах, читайте нижче.\nДля приготування тандир-кабоба за узбецькому рецептом, як правило, застосовують м’ясо курдючних баранов, в гірських областях – м’ясо козлов. Страва часто приправляють хвоєю арчі (так іменують в Азії різноманітні види ялівцю, особливо ложноказацкий вид), що надає йому специфічний смак.\nЙого роблять в тандирі при локалізованому доступі повітря, що досягається щільним закупорюванням горловини печі і високою температурою. Потім м’ясо переміщують на залізний лист.\nЗдавна на землях Узбекистану улюбленим блюдом мандрівників, кочівників і воїнів було бараняче м’ясо, приготоване неординарним чином. Спосіб, який здійснювався в польових умовах, був дуже простий. В землі викопували яму глибиною до 1 м і приблизно такого ж діаметру, поміщали в неї дрова.\nТут же, поки паливо прогоряло до вугілля, різали барана, його обробляли на великі кускии, посипали їх сіллю, насаджували на товсті дерев’яні шампури. Підготовлене таким чином м’ясо опускали в гарячу яму, а поверх неї розкладали жердини, прикривали кошмою, засипали її товстим шаром землі і чекали.\nЗ плином часу тандир-кабоб став улюбленим страв не тільки у подорожніх, але і в осідлих жителів Маверранахра, які й сьогодні готують баранину в тандирах (глиняних печах).\nМешканці різних районів Узбекистану іноді сперечаються: «Чий же тандир-кабоб смачніше?». Насправді, цей спір риторичне, також, як, наприклад, спір про достоїнства ташкентського, ферганського або бухарського плову. Адже у виготовленні кожного з них є свої нюанси, що, в підсумку, не применшує кулінарних переваг того чи іншого виду «короля» узбецьких блюд.\nАле, говорячи про тандир-кабобе, необхідно зазначити, що населення Межиріччя, а особливо шахрисабзско-кітабського оазису, оточеного горами і розташованого в Кашкадарьинском районі, відноситься до його створення з особливим трепетом і вважає, що довело свою майстерність до досконалості.\nЛюди впевнені, що їх баранина набагато ніжніше і соковитіше «перетриманого», «сухого» м’яса, приготованого за межами області.\nЯк приготувати в духовці? Підготовка м’яса\nРецепт тандир-кабоба досить простий. Спробуємо зробити це блюдо в духовці. Якщо у вас немає гілок гірської арчі, ви можете знайти в своєму місті ялівець або ту. В ідеалі, звичайно, мати арчу було б непогано.\nСпершу підготуйте м’ясо. Для цієї страви підійде грудна частина барана, нога або лопатка. Кулінари Узбекистану іноді з м’ясом готують трохи печінки, але це залежить від індивідуальні смакових уподобань. Бажано застосовувати м’ясо, витримане кілька днів у холодному приміщенні, але ні в якому разі не заледенелое.\nОтже, підготовлену баранину замаринуйте в сухих спеціях. Для того, щоб вони краще в нього проникли, зробіть на м’якоті глибокі надрізи вздовж кістки через кожні 4 див. Далі натріть м’ясо сумішшю арчі і спецій: 1 ст. л. паприки, 1 ст. л. хорошою крупної солі, трохи менше зіри і меленого чорного перцю.\nДля маринаду вам також знадобиться 2 ст. л. зелених рубаних гілок арчі на 1 кг баранини. Всі ці приправи потрібно змішати (бажано злегка перетерти арчу з сіллю) і нанести на м’якоть. Залиште м’ясо в прохолодному місці на 5 годин.\nЯкщо таке блюдо робити в тандирі, то його потрібно заздалегідь добре прогріти, щоб стінки загострилися. На це у кулінара йде приблизно 1 годину. Також можна вирити яму в землі, про що ми говорили вище, і готувати там. Для цього викопайте конусоподібну яму, глибина якої буде дорівнювати 1,5 м, ширина горловини – 80 см, а біля основи – 1 м. Стінки викладіть камінням або вирівняйте глиною. В ямі розведіть вогонь і просушіть її. Саморобний тандир готовий.\nАле адже ми не плануємо займатися промисловим випуском їжі, тому готуємо в духовій шафі. Однак, якщо у вас є тандир, то можна готувати і в ньому.\nЯк підвісити м’ясо в тандирі\nСпершу з’ясуємо, як потрібно підвішувати м’ясо в тандирі. Просуньте металевий прут між міцною м’язом і голяшкой і обов’язково перев’яжіть сталевим дротом, інакше м’ясо в процесі приготування може впасти. Якщо ви готуєте в духовці, краще голяшку зрізати і відкласти для іншого блюда, так і прутики вам не знадобляться. В домашніх умовах можна готувати на деку або на шампурі для гриля, якщо у духовки є така функція.\nКоли тандир прогріється, розсуньте утворилися вугілля по краях, збризкайте нутро тандира водою, змочивши гілки арчі. Це дія ліквідує зайвий жар вугілля і дає конденсат пари. У випадку з духовкою просто прогрійте її.\nДалі опустіть на дно тандира казан, в який попередньо потрібно помістити овочі і залити їх водою. Це допоможе нейтралізувати неприємний запах, який з’являється від стікаючого жиру з підвішеною баранини і туди буде стікати жир. Також ви зможете отримати ще одне людо – тандир-шурпу.\nТепер підвісьте в тандир м’ясо, укладіть на нього гілки арчі, а зверху помістіть значний шматок курдюка – з нього на арчу буде стікати жир, потрапляти на м’ясо і капати в казан з овочами.\nЯк м’ясо підвісити в духовці?\nПогодьтеся, на фото тандир-кабоб виглядає вельми привабливо. А як же м’ясо підвісити в духовці? А його вішати не треба. Можна його просто розмістити на решітці і поставити її на середній рівень, а внизу поставити глибокий сотейник з окропом і овочами.\nЯкщо у вас немає в духовій шафі решітки, розмістіть на нижньому рівні казан з плоским дном. У казан відправте овочі з водою. На нього поставте три шашличні шпажки паралельно один одному, а на них укладіть замариноване м’ясо жирком вгору.\nНа м’ясі розмістіть гілки арчі (в нашому випадку ялівцю і туї), а зверху викладіть маленький шматочок курдюка. Курдюк спеціями краще не маринувати. Гілки на поверхні м’яса укладайте акуратно, стирчать по краях – зріжте, інакше вони підгорять. Арчу ретельно промийте, перед закладкою в духову шафу її можна навіть трохи потримати у воді.\nТандир-кабоб тайерлаш усули має складний процес приготування. Але, в підсумку виходить дуже смачне блюдо.\nВсі закривають тандир по-різному. Найкраще його горловину накрити перевернутим казаном, а щілини гарненько замазати глиною. Залежно від ступеня прогрівання тандира, в Узбекистані м’ясо в ньому витримують від години до двох.\nУ духовці баранину краще протримати дві години. З початку і до кінця готування вогонь повинен бути найвищим. Приблизно через годину гілки згорять – видаліть їх.\nТандир-кабоб можна подавати як друге блюдо в гарячому вигляді. А якщо витримати його протягом доби, то м’ясо можна їсти і в холодному вигляді – так, до речі, смачніше!\nУ процесі готування курдюк перетвориться в шкварки, а в казані приготується ароматна шурпа. Це блюдо відмінно підійде для святкового столу. І смачно, і ситно. Тільки будьте готові до запаху хвої, що йде з духового шафи — він не горілий, але досить інтенсивний. В цілому це м’ясо дуже апетитне, але від реального тандирного його відрізняє те, що у нього відсутній запах диму. Якщо ви його приготуєте в духовці, воно буде приємним на смак і досить м’яким.\nПорада: маринуйте м’ясо не менше години, для духової шафи також є сенс зробити побільше надрізів.\nРаніше тандир-кабоб готували як припасів на дорогу. Якщо він правильно зроблено, то зовні м’ясо буде мати суху скоринку, яка не дасть йому зіпсуватися протягом кількох діб.\nВ Сурхандарья, в Термезі роблять специфічну різновид розглянутого нами страви, де распластованная баранина усмажується повністю, до стану м’ясних чіпсів.\nОмлет з хлібом: рецепти в духовці на сковороді\nРецепт котлет Папараці кветка


Політика 2020-05-18 08:00 Козлюк Станіслав\nАктивіст Сергій Стерненко з Одеси пережив три напади – всі у 2018 році.\nВперше це сталося у лютому, коли невідомі побили його у власному авто. Вдруге – на початку травня, тоді в нього стріляли з травматичної зброї. Втретє це сталося наприкінці травня – двоє чоловіків очікували ввечері на хлопця та його дівчину біля будинку, де вони жили. Саме цей замах став найбільш відомим: тоді Стерненко захищався від нападників і один з них в результаті отриманих травм помер. Після цього проросійські ЗМІ та політики почали називати Стерненка «убивцею» й вимагали його судити. Сам хлопець пояснював, що лише оборонявся від нападників. А за атаками на нього можуть стояти представники місцевої влади, з якими в активіста виникали конфлікти через його діяльність: протести проти незаконних забудов, концертів проросійських артистів тощо. Прокуратура впродовж двох років не вбачала у діях хлопця під час третього нападу злочину, допоки у березні 2020-го на посаду генпрокурора не прийшла Ірина Венедіктова, яка в інтерв’ю журналістам «Української правди» заявила, що підозра Стерненкові буде: або за умисне убивство, або за умисне убивство при перевищенні меж необхідної самооборони. Згодом активіст отримав три повістки до Служби безпеки: дві заднім числом і ще одну – на 18 травня. Перед походом до слідчого Тиждень встиг поспілкуватися зі Стерненком про напади на активістів Одеси, звинувачення в убивстві і пропозиції піти в політику.\nЧим ви займалися до Майдану?\nДо Майдану я був студентом, навчався в Одеському коледжі економіки, права та готельно-ресторанного бізнесу. Це той, де минулого року сталася трагічна пожежа. Працював у соцмережі Вконтактє, яка нині в Україні заборонена, слава Богу. Адміністрував кілька сторінок, які поширювали розважальний контент. На момент початку Майдану мені було 18 років – якраз вік, коли перестаєш бути підлітком і перетворюєшся на дорослого. Оскільки я працював із соцмережами, то мене цікавили новини, те, що відбувається в країні. Тому я дізнався, що Майдан є в Одесі. Я до нього долучився. Разом з активною молоддю, яка там збиралася, ми організували кілька акцій, їздили до Києва. Зокрема були там 19-20 лютого 2014-го. Пам’ятаю, що ми їхали кількома групами, різним транспортом. На щастя, всі добралися. Кілька днів пробули у Києві і повернулися до Одеси, де починалися акції російських громадян. Чому російських? Бо ініціаторами цих проросійських протестів були громадяни РФ. Наприклад, такий собі Антон Раєвський, який публічно заявляв, що готує на мене замах. Але його Служба безпеки України впіймала й депортувала.\nЯк і де ви зустріли новини про анексію Криму? Пам’ятаєте свої відчуття?\nЦе було, здається, 22 лютого 2014-го. Коли про початок окупації Криму ще було мало відомо. Ми були у Києві, стояли із знайомими біля Одеського намету, який був поруч із консерваторією. І хтось із них сказав: «От побачите, москалі ще попруть війною і спробують віджати Крим». На той момент це видавалося чимось неймовірним. Але вже тоді на півострів росіяни перекидали підкріплення. І вже 3 березня в Одесі ми влаштовували першу проукраїнську акцію, на яку зібралося, здається, 20 тис. людей. Так багато народу збиралося ще хіба на 2 травня 2014-го. Тоді ми йшли до російського консульства маршем, 5 чи 6 км. Тоді вже було зрозуміло, що почалася війна. І жодної самооборони Криму не існує, а жодного «волєіз’явлєнія житєлєй Крима» не може бути в принципі. Це була окупація та війна.\nВи пробули у «Правому секторі» тривалий час. Можете розповісти, чим ви займалися? Можливо, є кілька найбільш показових історій?\nБула «сміттєва люстрація». І перший випадок стався не з Нестором Шуфричем. Був у нас такий собі директор Фонду соціального страхування в Одеській області Олег Руденко. І це був початок вересня 2014-го. Тоді Руденко отримав великий хабар за те, аби дати дозвіл на розселення дітей, яких евакуювали з окупованих територій. І ситуація в тому, що це були вихованці інтернатів для дітей з інвалідністю. І він мав посприяти, аби їх поселили в конкретний санаторій у Білгород-Дністровському районі. Його затримали, коли він отримував перший «транш». Очікувано, суд Руденка навіть не відсторонив від посади. Він продовжував ходити на роботу, вирішувати якісь свої справи. І в один із днів він зустрів нас. У нас було до нього одне запитання: «Чи нормально працювати на посаді після скандалу з хабарем?». Вимагали, аби він написав заяву на звільнення. І в якийсь момент Руденко почав нас штовхати. А ми його посадили дупою у сміттєвий контейнер. Насправді, ця ідея була дуже спонтанною: бити Руденка було б неправильно. А от ідея зі смітником видалася нормальною. Потім по всій Україні пройшов цей флешмоб. Але, на жаль, ті люди так і не понесли відповідальності за свої злочини.\nТакож в Одесі ми розгромили, здається, три точки продажу «спайсу». Після чого наркоточки в Одесі почали закриватися. Також були акції проти незаконних забудов. Запам’яталася одна історія. Насправді, на цьому прикладі видно, як працює громадянське суспільство.\nЦе була забудова за адресою Степова, 30. До нас, «Правого сектору», звернулися місцеві мешканці. У них у дворі хотіли будувати потужну електропідстанцію, яку зводити не можна було за всіма нормативами. Навіть були приписи на заборону будівництва. Але власника магазину, який хотів це будувати, заборони не надто цікавили. Він замовляв тітушок, на його боці була міліція. Вони навіть встигли вигнати стіни цієї підстанції. І ми боролися з цим кілька місяців. Кілька разів ламали паркан. І акція завершилася успішно – будівництво зупинили. І після того я бачив людей з того двору на інших акціях проти забудов, на різних судах. Думаю, люди побачили, що за свої права можна і треба боротися. Це неймовірно круто та надихає.\nЩе був цікавий момент. Ми боролися проти незаконного будівництва поруч із відомим в Одесі будинком з однією стіною. Там ледь не вручну доводилося розбирати поверхи. І от ми довбаємо стіну. Цегла майже не піддається. І повз іде чоловік. Просить у мене кувалду. І починає зносити нею стіну. Дуже швидко. Я питаю: «Як?» А він каже: «Я шахтар з Донбасу». Виявилося, що це переселенець з окупованих територій, який прийшов на акцію нас підтримати. Але це вже було після того, як я вийшов з Правого сектору.\nВи брали участь у багатьох акціях протесту. Скажіть, які у вас після цього стосунки з одеською поліцією? Зокрема, з Дмитром Головіним, якому ви нібито проломили голову?\nПочнемо з того, що в Одесі є нормальні поліцейські, яких я поважаю. Так, їх на жаль мало, їх звідти витискають. Але поки вони є, я б не хотів говорити, що всі поліцейські – погані. Один з них, наприклад, Євген Стельмах, нині мій адвокат. Він свого часу звільнився з патрульної поліції (був заступником начальника одеської патрульки), коли побачив провал реформи правоохоронних органів.\nЗагалом із поліцією як структурою у мене стосунки не надто приємні. Тому що не може бути нормальних стосунків з тими, хто порушує твої права. І я зараз не лише про себе, а про мільйони громадян загалом. І, як на мене, зараз Національна поліція – це злочинна організація, яка має окремі ознаки правоохоронного органу.\nЩодо Головіна. Є такий Євген Червоненко (екс-міністр транспорту – Ред.), який ходить на телеканали Віктора Медведчука. І він розповідає історію про «проламану голову». Хоча мені це навіть не інкримінували. В історії з протестом проти забудови Літнього театру (листопад 2017 року, – Ред.), під час якого і сталися сутички, я проходжу у цій справі як обвинувачений у хуліганстві. І полягає воно в тому, що я стрімив акцію протесту на мобільний. При цьому офіційно мені висунули те, що нібито під час сутичок я вдарив ногою Головіна в коліно. По голові йому дав нібито хтось інший. Але і доказів того, що я бив когось по колінах – теж немає.\nДокумент із матеріалів слідства. На фото "зафіксовано", як Стерненко бив начальника поліції області Дмитра Головіна по колінах.\nАле ж у цій справі вас від початку звинуватили у масових заворушеннях?\nТак, а згодом перекваліфікували. Тут все дуже просто: за масові заворушення людину можна посадити до слідчого ізолятора. А за хуліганство (ч. 2 статті 296 Кримінального кодексу) – ні.\nТоді ж вам призначили заставу у 608 тис. грн? А вніс її тогочасний голова Одеської обласної державної адміністрації Максим Степанов, нині міністр охорони здоров’я.\nЯкі у вас з ним стосунки? Чому він вирішив внести заставу?\nЧому – це краще в нього спитати, я про це не просив. Бо тоді, восени 2017-го, люди паралельно збирали мені гроші на заставу і, думаю, змогли б це зробити і без голови ОДА. Зі Степановим я познайомився після того, як його призначили на посаду. Він запросив мене на зустріч, оскільки я займався громадською діяльністю. Вже навіть не пам’ятаю, про що саме була розмова. Але він принаймні на той момент не справляв враження людини, яка хоче сісти на потоки, що доволі дивно для українського чиновника. Коли ж почався скандал із спробою забудувати Літній театр – Степанов публічно виступив проти. А коли мене «закрили» в СІЗО – він вирішив внести заставу. Як я розумію, з двох причин. Перша: він публічно виступав проти забудови, друга: аби заробити собі «бали» підтримки в суспільстві. Бо скандал з Літнім театром об’єднав дуже різні табори Одеси: проросійських, проукраїнських, аполітичних людей. Але заставу Степанову повернули за кілька днів, коли в апеляції вдалося оскаржити арешт і змінити його на особисте зобов’язання.\nПотім, коли в Одесі на активістів почалися напади, Степанов нічого не робив. Хоча мав повноваження звернутися до Генерального прокурора, голови Нацполіції. Він мав право вимагати змінити регіональних очільників цих структур. Пам’ятаю, що у нас відбулася із ним зустріч. Це було у вересні 2018 року, одразу після замаху на Олега Михайлика, який пережив клінічну смерть. Зібралося близько семи потерпілих активістів, інші представники громадськості, голова прокуратури, голова поліції області Головін, який відверто іржав нам в обличчя. Були журналісти. І ми просили Степанова використати свої повноваження й домагатися заміни голів правоохоронних структур. На що він нам сказав: «У мене немає таких повноважень». Ми зрозуміли, що діалог вести нема з ким і нема про що. Тому просто встали і вийшли. Слава Богу, що в подальшому нікого не вбили й ніхто не помер.\nЧитайте також: Що вже відомо про вбивство Артема Мирошниченка\nЩе була історія, коли тітушки Галантерника (Володимир Галантерник, одеський бізнесмен, якого ЗМІ та активісти пов’язують із низкою незаконних забудов в Одесі, – Ред.) напали на військовий аеродром. Поліція фактично їх підтримувала. І Степанов замість того, щоб розібратися з поліцією, викликав на «килим» військових і під камери почав їх принижувати. Там само був і Геннадій Труханов. Власне, через всі ці історії я до Степанова ставлюся негативно.\nВас звинувачують у викраденні людей. Зокрема, Сергія Щербича, якого нібито катували…\nЯ не знаю, що відбувалося зі Щербичем. Можливо щось таке і було – я не знаю. Сергій Щербич – це людина Труханова. Він член його партії «Довєряй дєлам». Він кілька разів від неї балотувався до місцевих рад. 19 лютого 2014-го його разом із групою в кількасот тітушок затримали на Черкащині у селищі Звенигородка. Вони їхали у Київ. І зрозуміло, що коли наприкінці лютого група тітушок їде на Майдан, то вони явно не на екскурсію збираються. Давайте говорити прямо: вони їдуть вбивати людей. Але Щербич до Києва не потрапив.\nПізніше він брав участь в акціях Антимайдану в Одесі. У нього була власна організація, на яку була зареєстрована зброя. Члени його організації брали участь в подіях 2 травня. А друг Щербича, Сергій Мішин, того дня загинув. У мене немає доказів, що в тих подіях брав участь і сам Сергій, але таке цілком імовірно.\nВ кінці 2014-го – на початку 2015-го ми почали піднімати тему Щербича, бо він мав стати депутатом Лиманської районної ради. Ми тоді, здається, провели кілька акцій протесту, зверталися до СБУ, міліції, прокуратури, аби вони притягли його до відповідальності. Тим паче що було за що: тут і тітушководство, і можлива участь у боях 2 травня. У відповідь ніхто нічого не робив. А в березні 2015-го до мене додому прийшли бійці міліції «Сокіл» – підрозділу, який на той момент вже ніби був розформований – виламали мені двері, накинули мішок на голову і повезли в управління боротьби з організованою злочинністю. Влаштували вдома обшук. Потім повезли до суду. І вже там я дізнався, що відбувається. За версією слідчого, я викрав Щербича, прострелив йому сідницю «з метою заволодіння грошовими коштами на суму 300 грн». Це було згодом написано в обвинувальному акті. Врешті, мене відправили до СІЗО, потім за мене внесли заставу. У цій самій справі затримали Руслана Демчука. Наприкінці 2015-го це провадження передали до суду. І вже більше чотирьох років воно там. Ми ніяк не можемо допитати потерпілого. Він просто не з’являється на засідання. Навіть по відеозв’язку.\nСаме обвинувачення у цій справі ґрунтується на експертизі, яка зафіксувала якісь травми. І на показах Щербича про те, як я у нього відбирав 300 грн. Але ситуація в тому, що коли він давав ці покази – то перебував у двох місцях одночасно: в кабінеті слідчого і в палаті Обласної лікарні, яка за 40 км від цього кабінету. Насправді я хочу, аби цю справу нарешті завершили розглядати. Але виходить так, що її просто затягують. Теоретично це триватиме доти, доки не спливуть строки давності.\nАналогічна проблема з Головіним: 2,5 роки ми не можемо почати підготовче засідання у цій справі, бо Головін просто ігнорує повістки в суд. І якщо Щербич написав заяву, в якій просив починати судовий розгляд без нього, то Головін навіть цього не зробив.\nА хто вносив заставу у справі про викрадення? ЗМІ писали, що гроші дав Геннадій Корбан.\nТут не зовсім так. Заставу вносили на той момент мої однопартійці з «Правого сектору». А гроші їм перерахував Дмитро Ярош, який своєю чергою нібито отримав ці гроші від Корбана. Або вони спільно ці гроші зібрали – тут деталей не знаю.\nПри всій моїй повазі до членів Правого сектору, ця організація, як на мене, перестала рухатися вперед. І мені досі дуже шкода, що так сталося. Тому що той великий кредит довіри, ті величезні політичні можливості, які цей рух отримав після Майдану, просто були змарновані, як на мене. Тому я вирішив залишити ПС і вийшов з його лав у лютому 2017-го.\nВи співпрацюєте з СБУ?\nНі. Ці чутки поширюють Страна.ua, телеканали Медведчука, Червоненко і депутати Опозиційної платформи – За життя. Власне, вони ж поширюють міф про «соросят».\nПоясніть історію з ножем. Від початку ви казали, що під час третього нападу оборонялися власним ножем від нападників. Потім ви почали говорити, що ніж був не ваш і ви його у нападників відібрали. Що насправді відбулося?\nСправу проти мене досі не закрили, тому розповісти все простими словами доволі складно. Перше. Крім слідчого і прокурора ані Анатолій Шарій, ані хтось інший не знають, які саме свідчення офіційно я давав щодо цього нападу. Друге. Усе, що я казав під час прямої трансляції після третього замаху – правда. Те, що я говорив згодом, було обумовлене необхідністю отримати нормальну медичну допомогу і буквально не лишитися без лівої руки.\nПісля третього замаху до вас в лікарню приїжджав лідер Національного корпусу Андрій Білецький. Нацкор підтримував вас під час історії з Літнім театром. А вже зараз його лідер каже, що вас взагалі не знає і що ви кришуєте борделі…\nЦе питання краще ставити самому Білецькому, мені складно коментувати його особисту думку. Я поняття не маю, що в його ставленні до мене могло змінитися.\nВзагалі, ви з Білецьким знайомі?\nТак, з березня 2014 року. Він очолював наче СНА-ПУ (Соціал-національна асамблея – Патріот України - Ред.), який входив до «Правого сектору». І було якесь зібрання штабу ПС, вже не згадаю з якого приводу. Я на нього приїхав. Там був Білецький. Ми привіталися. Вдруге я побачив його в суді над Демяном Ганулом, який теж проходив у справі про заворушення в Літньому театрі. Тоді Білецький як народний депутат приїхав брати Дем’яна на поруки. І втретє я його бачив після нападу на мене. Тоді він приїхав до мене в лікарню разом з Назарієм Кравченком і Сергієм Філімоновим (колишні члени Національного корпусу, зараз члени руху «Гонор», активісти руху «Хто замовив Катю Гандзюк?» - Ред.). Казав, що право на самозахист повинні мати всі, і якщо треба буде допомога – аби я звертався. Загалом я б не сказав, що ми аж так добре знайомі і спілкувалися. Просто знаємо одне одного.\nУ вас була зустріч із Білецьким перед тим, як Кравченка і Філімонова побили? Про що ви спілкувалися?\nЗустріч справді була, це не секрет. Відбулася вона приблизно за день до того, як Кравченка і Філімонова побили. Говорили ми про мою справу й імовірну підозру, яку правоохоронці можуть мені оголосити. Також у Білецького до мене є якісь претензії, але, якщо чесно, я досі не розумію, які саме. Врешті ми дійшли до того, що і він, і Національний корпус мене підтримають, якщо будуть спроби відправити мене до СІЗО. Бо право на самозахист є у кожного. Але, як на мене, ці слова перекреслив подальший напад на Кравченка і Філімонова.\nФілімонов у відео говорив, що Білецький нібито був невдоволений дописом вашої дівчини у Twitter. І цей допис нібито стосувався Білецького.\nЦе навіть звучить смішно, правда? Доколупатися через твіт моєї дівчини до людей, які навіть стосунку до неї не мають – я поняття не маю, як це можна коментувати. Це просто нелогічно. Щось більше я сказати не можу. Знаю, що Білецький це взагалі нібито заперечує.\nКілька ЗМІ, зокрема «Громадське» та «Ісландія» в особі Сергія Іванова, заявили що пропонували вам і Білецькому прийти на прямий ефір. Ви отримували такі пропозиції?\nНаскільки я знаю, «Громадське» робило таку пропозицію Філімонову. І Сергій Іванов може щось таке і пропонував, але б я не хотів йти до нього на ефір. Чому? Бо він називає ініціативу «Хто замовив Катю Гандзюк?» людьми, які «піаряться на трупі подруги». Як на мене, це просто низько.\nСкільки повісток від слідчих ви отримали?\nЇх було три. Перша – заднім числом, друга прийшла через день після того, як я мав з’явитися до слідчого. А третю мені прислали завчасно і продублювали її телефонограмою від слідчого. Маю сказати, що за всі два роки розслідувань нападів на мене, та й у справі де мій нападник потерпілий – я всі виклики для участі у слідчих діях отримував телефоном чи через месенджери. Загалом, було звичайне людське спілкування: слідчий/прокурор мені писав або телефонував. Повістки присилають вперше. Тому це мене дуже здивувало. І в усіх повістках не вказано, для чого мене викликають. І не вказаний процесуальний статус. Мене викликають як кого? Свідка? Потерпілого? Підозрюваного?\nЯк ви дізналися, що вам готують підозру у вбивстві?\nСпочатку про це написав Роман Сініцин у Facebook. Потім кілька людей з Офісу генпрокурора та Служби безпеки мені цю інформацію підтвердили. Вони самі на мене вийшли, я їх не знаю, якщо чесно. Але вони мені сказали, що готується підозра в умисному вбивстві.\nВи не думали просити політичного притулку? І в якій країні?\nЗ цим теж пов’язана смішна історія. В одному з інтерв’ю я казав, що мої друзі радили мені шукати політичний притулок. А я відповів, що відмовився, бо я – не мої нападники й тікати з країни не збираюся. Після чого канали Медведчука і «Страна» запустили новину під заголовком «Стерненко заговорив про втечу за кордон». А далі вони цитують слова про те, що я тікати відмовився. Хоча для них казати на чорне – біле цілком нормально. Я не розглядаю цей варіант. Я не планую лишати Україну. Я переконаний, що зможу домогтися справедливості. Як би генпрокурор Ірина Венедіктова не тиснула на слідчих і прокурорів, як би на неї не тиснув Арсен Аваков, а на всіх інших – канали Медведчука. Я хочу довести, що я захищав своє та Наталі життя і здоров’я, що мені немає чого тікати. Закон та правда на моєму боці.\nВи вже бачили підозри своїм нападникам?\nТексти підозр, які були вручені нападникам, я не бачив. Але кваліфікація, як на мене – це просто відмазування організаторів і замовників нападу від відповідальності. Важлива деталь: провадження щодо замаху на мене відкривали за трьома статтями: замах на умисне убивство, порушення недоторканості приватного життя і використання спеціальних технічних засобів без дозволу суду. Останні два стосуються GPS-трекерів, які стояли на моєму авто. Але у квітні цього року у цій справі з’явилася ще одна кваліфікація – ч.4 ст. 296 – хуліганство. І мої нападники чомусь отримують підозри не по замаху на вбивство, а саме по «хуліганці». Причина як на мене проста: хуліганство не можна розглядати як замовний злочин. Ну я не уявляю, як умовний Геннадій Труханов збирає посередників, передає їм гроші і каже: «Я маю величезний мотив неповаги до суспільства, тому прошу здійснити напад на Стерненка, який буде супроводжуватися зухвалістю або цинізмом». Власне, ця стаття Кримінального кодексу «гумова» – її можна натягнути майже на будь-що. Напад на Катю Гандзюк від початку кваліфікували як хуліганство. Так само кваліфікували напад на суддю-викривача Ларису Гольник. Це просто на голову не налазить. Очевидно, що в моїх нападників було інше завдання. Тим паче, що один зі свідків каже, що треба було «поламать Стерненка» за грошову винагороду в 1000 доларів. А під це визначення потрапляють як тілесні ушкодження, так і вбивство. Тому, як на мене, така кваліфікація зроблена для того, аби не шукати замовників. А підозри вручатимуть «для балансу». Типу, і Стерненко, і його нападники отримали своє.\nВи плануєте йти в політику? Ходять чутки, що ви вже отримували пропозиції від однієї з партій. Якої, якщо не секрет?\nСекрет. З мого боку було б неправильно говорити, хто саме мені це пропонував. Тим паче я відмовився. Я не розглядаю для себе варіантів походу в політику. У мене немає такої мети. Моя мета зараз – це довести, що я маю право на самозахист і не сісти у в’язницю за те, що я не помер. Хочу розвиватися професійно. Стати хорошим юристом. А вже далі будемо бачити.\nСергій Стерненко правоохоронні органи поліція напади на активістів


Агент Приватбанку Україна – це партнер фінустанови, що має на руках карту Універсальна, і виявив бажання отримувати прибуток від продажів банківських продуктів. Для того, щоб стати агентом Приватбанку і отримувати прибуток, потрібно досягти віку 16 років і бути банківським клієнтом (користуватися картою Універсальна). Робота агентом Приватбанку доступна для жителів України, , Латвії та Грузії.\nЩо потрібно, щоб стати агентом\nАгент Приватбанку – це фізична особа, яка отримує дохід від залучення нових клієнтів і сама володіє карткою Приватбанку. На неї банк буде перераховувати гроші в якості винагороди за вдале оформлення банківських продуктів. Ось , якщо у Вас її немає, і Ви хочете працювати позаштатним агентом Приватбанку.\nЩоб , тобто пройти реєстрацію в програмі, потрібно, перш за все, зайти на сайт агентів Приватбанку і подати онлайн-заявку (віддалено). Крім того, якщо у Вас виникли питання, ви можете зателефонувати по «гарячому» телефону в банк або ж відвідати найближче відділення фінустанови, де ви зможете поспілкуватися наживо з представником компанії. Він пояснить всі деталі і допоможе стати агентом.\nХто такі менеджери агентів Приватбанку\nЩоб успішно просувати продукти, кожен агент Приватбанку при реєстрації отримує менеджера або наставника. Останній зможе:\nНадати допомогу в процесі реєстрації;\nНавчить роботі з сайтом агентів Приватбанку;\nНадасть рекламну інформацію, розповість всі актуальні новини про продукти;\nПроведе консультацію з питань реалізації банківських продуктів.\nЩо таке сайт агентів Приватбанку\nІснує спеціальний сайт, на якому початківці і досвідчені агенти Приватбанку можуть швидко ознайомитися з результатами власної діяльності, отримавши статистику діяльності, вивчити банківські продукти, а також отримати відповіді на свої питання у фахівців компанії. В онлайн режимі всі співробітники можуть переглянути такі дані:\nІнформацію про продукти банку;\nІснуючу програму мотивації для агентів;\nІсторію подачі заявок на продукти банку;\nФормуляр для подачі заявок та інше.\nСфера діяльності агентів\nРобота на дому агента Приватбанку полягає в тому, що після досконального вивчення інформації про банківських послугах і продуктах, він може пропонувати їх пенсіонерам і студентам, бізнесменам-початківцям і матерям в декреті. Він також може відвідувати різні установи, підприємства, великі автосалони та інші заклади.\nКрім безпосереднього продажу банківських продуктів, можна створити власний сайт або використовувати для просування своїх послуг соціальні мережі та інші способи продажу.\nПлюси співпраці з Приватбанком\nКожен, хто відвідає агентський сайт Приватбанку і зареєструється в програмі, може отримати чимало переваг. Серед плюсів співробітництва можна назвати:\nРегулярний додатковий дохід;\nДосвід роботи у фінансовій сфері;\nДосвід продажів в інтернеті;\nОтримання додаткових знань про специфіку роботи.\nСкільки можна заробити агента Приватбанку\nнайпопулярнішими продуктами банку є пенсійні карти і кредитки. Причому, люди отримують ці продукти абсолютно безкоштовно, а ви свою обумовлену суму, як тільки новий клієнт отримає карту.\nЗгідно з відгуками агентів Приватбанку, розмір винагороди залежить від того, скільки клієнтів і які конкретні продукти активують за рекомендацією агента. Так, якщо за вашою порадою буде придбана звичайна кредитна картка іменна (з фото), то агенту нараховується 3 бали (16 гривень). За оформлення пенсійної картки агент отримує 5 балів (25 гривень). Автомобіль в кредит «варто» агенту 25 балів (500 гривень). Якщо ви залучили нового агента, то отримуєте 50 гривень. Крім цього, протягом року бали накопичуються і надають відмінну добавку до бонусів у тому випадку, якщо їх кількість вище однієї тисячі.\nНижче ви можете залишати свої відгуки про Ваш досвід роботи агентом Приватбанку.\nПутівник у світі фінансів і бізнесу » Статті » Банки » Як стати агентом Приватбанку – опис та відгуки


Земля крутиться швидше після десятиліть уповільнення | wfoojjaec\nЗемля крутиться швидше після десятиліть уповільнення\nМи всі знаємо, що день на планеті Земля триває 24 години - за винятком того, що це не так. Насправді це на кілька частинок секунди довше, саме тому у нас є 29 лютого кожні чотири роки. Проте Земля не є годинником, і фактична тривалість дня може дещо відрізнятися. Зараз вчені кажуть, що дні почали скорочуватися, оскільки Земля обертається швидше, що може вимагати додаткових, потенційно заплутаних налаштувань.\nПерш ніж ви наголосите на черговій екзистенціальній загрозі для майбутнього планети, вчені не вважають, що збільшення швидкості обертання є небезпекою. Механізми цього ефекту добре зрозумілі. Такі фактори, як місячна гравітація, рівень снігопаду та ерозія гір, можуть впливати на швидкість обертання земної кулі. Результат полягає в тому, що дні можуть бути на кілька мілісекунд коротшими або довшими за 84 400 цифр, які ми використовуємо для відстеження часу.\nПротягом останніх кількох десятиліть наявність точних атомних годинників дозволило людству зробити більш точні корективи у нашому вимірі часу. Наприклад, кілька разів ми додавали "високосну секунду", щоб годинники вирівнювались за межами традиційного коригування високосного року. З тих пір, як ми почали вимірювати такий час, тривалість днів тривала довше, зазвичай на частку мілісекунди. Однак ця тенденція зараз змінилася.\nВчені зазначають, що дні останнього року були на меншому рівні з однаковими невеликими відрізками. Однак 19 липня був помітно коротшим днем, який склав 1,4602 мілісекунди нижче норми. Раніше рекорд найкоротшого дня був встановлений у 2005 році, але у 2020 році він був побитий 28 разів.\nЯкщо ця тенденція збережеться, нам цілком може знадобитися негативний стрибок секунди протягом найближчих кількох років, щоб наші годинники синхронізувались із «реальним часом». Це було б першим, оскільки всі попередні коригування додавали час. Хоча не можна точно сказати, що це прискорення триватиме, більшість вчених вважають, що воно буде. Незважаючи на це, швидше обертання саме по собі не є проблемою - однак причини можуть бути. Деякі почали вголос замислюватися, чи масштабні зміни внаслідок глобального потепління не мали помітного впливу на обертання. Гоління на кілька мілісекунд вихідного дня нікому не зашкодить, але це не зовсім хороший знак.


Налисники – це традиційне блюдо української кухні. Вони схожі на російські млинці, але все ж є деякі розбіжності. Тісто для налисників ніколи не буває дріжджовим, воно завжди замішується на молоці, на воді або на їх суміші. Млинці повинні бути тонкі, м’які і не дуже дірчасті, щоб було зручно загортати начинку (найчастіше це сир, хоча може бути також м’ясо, капуста й інші варіанти). Вона укладається всередину кожного млинчика таким чином, щоб вийшов свого роду конвертик – саме така форма звична для української кухні.\nЗа розміром налисники можуть відрізнятися. У домашній кухні їх зазвичай готують з цілого млинця, викладаючи начинку «на лист» (звідси і назва). А ось в ресторанній подачі часто зустрічаються крихітні налисники, для приготування яких кухарі спочатку розрізають кожен млинець на 4 частини, а потім вже ретельно формують з трикутників малюсінькі заготовки.\nМлинці з сиром зазвичай готують з сирим яйцем і тому запікають у духовці. Для отримання рум’яної і хрусткої скоринки їх поливають вершковим маслом і посипають цукром, запікають до появи рум’янцю при 200 градусах. Другий спосіб – сметанний заливка, в якій налисники довго нудяться при низькій температурі (не менш години), виходять дуже ніжними, що тануть у роті, божественно смачними і зовсім несхожими ні на які інші млинці з начинкою! Виходить такий собі сирний млинцевий торт. Ось саме про такий спосіб приготування і піде сьогодні мова. Я розповім, як готувати налисники з сиром, запечені в духовці зі сметаною, – рецепт підкорює свій простотою і приголомшливо ніжним смаком. Хоча про що тут говорити? Краще один раз спробувати!\nрафінована олія 1 ст. л.\nсільський сир 400 г\n21% сметана 100 мл\nродзинки 1 жменя опціонально\nПримітка: 1 стакан = 200 мл, форма 21х16 см\nЯк приготувати налисники з сиром\nВ першу чергу я замісила найпростіше млинцеве тісто і спекла млинці. Спочатку вбила в миску яйце, додала сіль і цукор. Збила все за допомогою міксера, поступово додаючи борошно і молоко (по черзі). В самому кінці влила рослинне і розтоплене вершкове масло, ще раз перемішала. В результаті вийшло середнє по консистенції тісто (якщо густовато, додайте ще пару ложок молока). Пекла млинці звичайним способом, на розігрітій сковороді, змащеній крапелькою масла. Єдине, не потрібно сильно їх зажарювати, адже вони ще будуть доходити до кондиції в духовці, так і якщо перетримати на сковороді, то краю можуть бути надто ламкими і хрусткими, а значить, буде важко згортати налисники. У мене вийшло 7 великих млинців.\nОкремо я приготувала сирну начинку. Засипала і перебила в блендері сир разом з яйцем, цукром і ванільним цукром. Якщо немає блендера, можна перетерти сир через сито і розім’яти виделкою з яйцем і цукром.\nНа кожен млинець викладала начинку – приблизно 1,5 столові ложки. Після блендера вона вийшла кремоподібна, але досить густа. Якщо ви перетирали сир через сито, то начинка буде більш щільною і розсипчастою, але в кінцевому підсумку буде однаково смачно.\nКраї млинця я загорнула всередину, трохи внахлест.\nПотім рухаючись у напрямку від начинки, акуратно згорнула млинець в рулончик. В результаті вийшов конверт, всередині якого надійно захована начинка.\nЖароміцних форму я змастила вершковим маслом. На дно виклала цілий млинець і знову змастила його розтопленим маслом. Щільно поклала налисники з сиром. До речі, форму обов’язково беріть з високим бортом, так як при запіканні млинці виростуть в обсязі. Якщо будете готувати відразу подвійну або потрійну порцію, то можете укладати налисники один на одного, не забуваючи промащувати їх розтопленим маслом і присипати цукром.\nДля заливки я поєднала сметану і цукор, розмішати до однорідності. Вийшла сумішшю залила вміст форми. Зверху додала жменю распаренного родзинок (опціонально).\nПоставила в холодну духовку, виставила температуру 140-150 градусів і мучила налисники в духовці протягом 1 години (якщо млинці укладені не один ряд, а в кілька, то форму потрібно накрити кришкою або щільно затягнути фольгою, а також збільшити час запікання до 1, 5-2 годин).\nЗверху заливка загусла і трішки підрум’яниться, а самі налисники вийшли дуже ніжними, сирно-вершковими, в міру солодкими. Десерт однаково смачний як в теплом, так і в холодному вигляді. До нього відмінно підходить чашка гарячого чаю і мед. Смачного!\nНалисники з сиром, запечені в духовці зі сметаною Ссылка на основную публикацию\nШийка свинини, попередньо нарізана на шматки і обсмажена на сковороді, ...


Катастрофа МН17 була спланована і ретельно підготовлена, - США\nКатастрофа МН17 була спланована і ретельно підготовлена, – США\n05/08/2018 - 21:48\nВ США впевнені, що малайзійський Boeing був збитий над Донбасом навмисне.\nАмериканський журналіст Девід Саттер додав, що Boeing рейсу MH17 на Донбасі явно був збитий російським “Буком” не випадково, в зв’язку з чим світова спільнота повинна вжити заходів щодо винних.\nЗа його словами: “Я думаю, що ми вже затвердили важливі факти. Є якісь питання, на які до кінця ми не можемо дати відповідь. Але я вважаю, що вже ясно, що малайзійський Boeing не знищено помилково. Це важко уявити, що це може бути, але абсолютно неможливо сплутати пасажирський літак з вантажним літаком, який використовують українські війська. А Boeing-777 – це величезний літак, який має два джерела тепла, вони дуже потужні, можуть бути захоплені апаратурою, яка є частиною установки “Бука”.\n“І плюс ми знаємо, що ті, хто стріляв і знищив цей літак, вони чекали 5 годин близько до місця, з якого вони стріляли. Що це означає? Що вони чекали об’єкт. Коли їм повідомили, що об’єкт наближається, вони пішли туди і зробили постріл. Я не бачу тут можливості, що це було зроблено помилково”, – заявив Саттер.\nЖурналіст зазначив, що “Буком” зазвичай керують добре навчені фахівці, а вони як правило вміють на слух і візуально визначати тип літака. До того ж установка була розміщена під одним з найбільш завантажених коридорів для пасажирських літаків. Учасники тієї операції не могли не знати про це.\n“Уряду Нідерландів та Австралії ідентифікували Росію як винуватця цього і вимагали пояснень. Тому вже не можна приписувати це сепаратистам. Але в таких умовах світову громадську думку має зараз піднімати знову це питання 4-річної давності, тому що спочатку ми неправильно зрозуміли, що сталося, зараз ми більше розуміємо, хоча повного пояснення ми не маємо. Усвідомивши, що це була Росія, що це було спеціально, ми повинні діяти і вимагати якісь заходи “, – резюмував журналіст.\nНагадаємо, “Велика сімка” закликала РФ дати пояснення слідству щодо катастрофи MH17.


Середа, 23 жовтня 2019 11:07\nГравець зі школою Динамо та Кривбасу – Тарас Стретович – про досвід створення клубу на батьківщині Зеленського та причини, чому в Україні важко це зробити лише на ентузіазмі.\nКривий Ріг – найбільше місто в Україні без статусу обласного центру, великий індустріальний потенціал якого завжди дозволяв мати хорошу футбольну команду. От тільки коли наказав довго жити класичний ФК Кривбас (призер чемпіонатів України, фіналіст кубка та учасник єврокубків), місто немовби осиротіло. Успішно грає в Другій лізі ФК Гірник – і має своїх вболівальників, але нема-нема чується на трибунах «Кривбас, Кривбас!» Тому з великим інтересом стежать за всіма спробами відродити клуб. Тим більше, була спроба запустити оновлений Кривбас, створювалося навіть громадське об’єднання вболівальників з метою такого відродження.\nА одним із амбітних проектів був ФК Кривий Ріг – клуб у «фірмових» червоно-білих барвах, який орієнтувався на місцевих вихованців, мав у штабі кривбасівських легенд і зберігав мрію заявитися на змагання ПФЛ, повернутися на колишній кривбасівський рівень. Втім, після перемоги в обласних змаганнях і виступів у аматорському чемпіонаті України, ФК Кривий Ріг прикро здивував інформацією про зняття з турнірів ААФУ.\nКрах надій криворізького клубу змусив замислитися на багато тем – і відносно концепції «народних клубів», і відносно можливості групі ентузіастів (не олігархів!) створити власний футбольний клуб і підняти його до вершин. Про ідеологію, проблеми та припинення існування ФК Кривий Ріг нам розповів незвичайний співбесідник. Тарас Стретович пройшов школу Кривбасу та Динамо, на позиції півзахисника пограв на професіональному всеукраїнському рівні, а потім погодився допомогти в створенні нового, по-своєму унікального для рідного міста, клубу. Він поєднував виступи з роботою спортивного директора ФК Кривий Ріг і заступника голови ГО «Клуб Кривбас», а тому знає все про труднощі та особливості створення та життя футбольного клубу в Україні.\n«Доводилося полишати розминку, щоб вирішити питання зі швидкою і правоохоронцями»\n– Тарасе Андрійовичу, для початку — про вас. Як після виступів за молодіжний склад Динамо та Кривбасу ви вирішили поєднати виступи в ААФУ з керівною роботою в футбольному клубі?\n– Народився я у Кривому Розі і у 6 років батьки віддали мене на боротьбу (дзюдо та самбо). Але, як кожен хлопець того часу, мріяв стати футболістом – як Андрій Шевченко. Вже у 10 років потрапив на відбір дітей до футбольної школи Кривбас-84. У ФК Динамо опинився через чотири роки після того, як у складі Кривбасу став найкращим нападником та бомбардиром чемпіонату України, забивши 22 м’ячі у 24 іграх. Після того чемпіонату отримав пропозиції від провідних українських, російських та європейських клубів. Далеко за кордон батьки відразу відмовились відпускати мене, а для того, щоб грати у Росії, довелось би змінювати громадянство, тому мій вибір був між двома найкращими клубами України і я не міг втратити шансу піти шляхом нинішнього головного тренера збірної України.\nЯ виступав серед професіоналів (у Другій лізі), надивився на змагання УПЛ в турнірі дублерів, а коли повернувся в рідне місто – Кривбасу вже не було. На відміну від багатьох футболістів, отримав юридичну освіту в КНЕУ, а не «фізрука» в «інфізі». До речі, окрема подяка генеральному директору Резо Чохонолідзе, який зрозумів моє бажання і допоміг мені оплачувати моє навчання. Отже, маючи розуміння про організаційну роботу, документальне оформлення, я хотів посприяти в відродженні рідного клубу.\nКоли ми формували команду та тренерський штаб нашого нового футбольного клубу, то базовим клубом, із якого запрошували гравців, став ФК Лозуватка – лідер Криворізького та обласного футболу на той час. Власне, і головним тренером цієї команди був Валентин Платонов, а я був гравцем цього колективу. Завдяки президенту клубу Григорію Івановичу Рябикіну, який не став заперечувати переходу тренера та основних гравців під знамена ФК Кривий Ріг, ми усі й перейшли в новий клуб, де я був уже одним із співзасновників. Поєднувати ці дві ролі було не проблемно, окрім декількох комічних ситуацій, коли доводилось полишати передматчеву розминку через організаційні питання (швидка допомога запізнювалась, поліція забула з’явитись і доводилось телефонувати керівнику місцевої поліції).\n«Великі підприємства зараз не зацікавлені у фінансуванні спорту»\n– Яка доля ФК Кривий Ріг нині, після відмови участі в чемпіонаті України серед аматорів? Він продовжить виступи? Чи вдасться його зберегти?\n– Наразі футбольний клуб Кривий Ріг продовжує свої виступи у першості міста. Склад команди відчув значних змін. Залишились лише воротар Олександр Плеханов, захисник Микола Боярин та я. Але найголовніше, що тренерами команди залишаються Валентин Вікторович Платонов та Юрій Юрійович Штурко. Зараз команда складається з хлопців 2003 р.н., з якими наш тренер працює змалечку, а позаминулого року вони стали чемпіонами України серед команд Першої ліги ДЮФЛУ, тому маємо великі сподівання на талант цих хлопців. На жаль, після того, як ми зрозуміли, що найближчим часом клуб не отримає статус професійного, лідери команди перешли до Динамо та Дніпра. Але все одно ці хлопці залишаються боєздатним колективом, який ми завчасно, ще з зими, готували до дорослого футболу і заявили їх до участі у Зимовій першості у складі ФК Кривий Ріг-2. Наразі команду збережено і маємо на меті продовжити прогресувати разом з цими хлопцями, щоб дати дорогу їм у професійний футбол.\n«Щоб грати на аматорському рівні, по мінімуму треба мати від 700 тисяч – 1,2 мільйона річного бюджету»\n– Точно можу сказати, що це позитивний досвід у моєму житті. Перший сезон, під час якого ми стали переможцями Суперліги Дніпропетровської області, був надзвичайно цікавим та емоційним, а у вирішальному матчі останнього туру чемпіонство було здобуте на полі вже на той час дуже міцного та значно багатшого ВПК-Агро. Величезна кількість вболівальників не тільки на домашніх, але й на виїзних матчах свідчила, що ми знаходимось на вірному шляху. Можу сказати, що за нинішніх економічних умов створення суто народного футбольного клубу є нереальним. Шкода, але ми до цього не готові, як фінансово так і ментально.\n– Спочатку це були суто внески членів нашої громадської організації, але бюджет, як і амбіції клубу, щомісяця ставав більшим, тому з часом стали долучати спонсорів – підприємства та власники компаній Вікант, Агафон та Файно.\n«Вирішили грати під назвою ФК Кривий Ріг до того часу, поки сам уболівальник не скаже, що ми гідні імені Кривбас»\n– Футбол у Кривому Розі – який його стан? З одного боку, зберігся клуб Гірник і повернувся на всеукраїнський профі-рівень. З іншого, є легенди про умови занять дітей в звичайних ДЮСШ міста – застаріле покриття, потріскані блоки, все обвалене, не ремонтоване… Де правда?\n– Криворізький футбол – то дуже болюче питання для мене. Дійсно, є приклад Гірника: у них були скрутні часи, вони вимушені були на вершині своїх досягнень знятися із професійного футболу, а зараз вони відродились і стали ще сильнішими, аніж були. Найголовніше – поступово, крок за кроком, розвивається інфраструктура клубу, зараз велику увагу вони приділяють своїй академії і навіть було створено команду U-19, тому можу тільки висловити свою повагу та побажати успіхів президенту Гірника Костянтину Федоровичу Караманицу.\nЗ іншого боку, дійсно жодних умов для занять спортом та, власне, футболом немає. Легендарний стадіон «Металург», на якому грав Кривбас та Дніпро проводив свої європейські матчі, вже багато років знаходиться в аварійному стані, інший стадіон – «Спартак», на якому можна було б тренуватись та грати матчі, також вже багато років закритий і нам обіцяють реконструкцію. А більше, окрім бази Гірника та її домашнього стадіону, грати ніде.\n– Ви позиціонували ФК Кривий Ріг як клуб, який певним чином продовжує традиції Кривбасу. Навіть сайт ваш так називався. Чому не вдалося взяти це ім’я? Чому славний клуб виявився нікому не потрібен і його не змогли відновити?\n– Із самого початку створення клубу постало питання назви та як себе ототожнювати відносно зниклого з футбольної мапи Кривбасу. Нами було прийнято рішення створити футбольний клуб під назвою «Кривбас-Кривий Ріг», але, щоб не паплюжити ім’я славетного Кривбасу у змаганнях «першості бані», вирішили грати під назвою ФК Кривий Ріг до того часу, поки сам уболівальник не скаже, що ми гідні імені Кривбас і про це було заявлено з самого початку. До речі, було приємно, коли на деяких матчах вболівальники починали вигукувати вже саме Кривбас. Чому клуб виявився не потрібним тут декілька причин. Ми змогли створити ажіотаж навколо клубу, завдяки нашим партнерам наші матчі транслювались онлайн на 1 Міському телеканалі, клуб став впізнаваним у місті, але для подальшого розвитку, як я казав раніше потрібні зовсім інші фінансові можливості, а великий бізнес та місцева влада до сьогодні нас не підтримали.\n– Було кілька спроб відродити Кривбас. І всі — марні. З вашим рідним клубом — все?\n– Я впевнений, що футбольний клуб Кривбас рано чи пізно буде відроджений, адже це завжди була головна візитівка міста. Дивлячись на те, що тепер ми ще маємо президента з нашого міста, то покладаємо надії, що все ж таки Володимир Олександрович, як особа, що сама полюбляє спорт, посприяє відродженню славетного клубу, а ми залюбки йому у цьому допоможемо.\n«Зеленський із Краповим любить іноді побігати у футбол»\n– На сьогодні президенство Зеленського жодним чином не вплинуло на криворізький футбол, але ми розуміємо, що, мабуть, у перші свої дні йому було не до футболу, а були більш важливі питання. Тому все ще маємо надію, що позитивні зміни все ж таки відбудуться і це стосується не тільки професійної команди Кривбас, але й дитячо-юнацького футболу, масових занять спортом, а найголовніше спортивної інфраструктури міста.\n– Які спогади від Зеленського в спортивному середовищі його рідного міста? Він чи хтось його колег із Кварталу-95 цікавився футболом?\n– У дитинстві Зеленський футболом не займався, але зараз цікавиться та разом з Юрієм Краповим любить іноді побігати у футбол. Точно знаю, що актор Кварталу-95 Міка Фаталов дуже полюбляє футбол і навіть ставав чемпіоном Луганської області, також назвав свого сина Ліонелем на честь аргентинського футболіста Мессі. Не знаю, жартував чи ні, але Олександр Пікалов казав, що мріє щоб його син став футболістом. Багато футболістів спілкуються та навіть товаришують з акторами.\nRead 515 times\tLast modified on Середа, 23 жовтня 2019 11:13\nMore in this category: « Александр СЕМЕРЕНКО: "Будем ставить задачу попасть в пульку"\tГеннадий ПРИХОДЬКО: "Словно не футбол, а бой какой-то получился" »


Хлібороби Черкащини розпочали другі жнива - ЧЕРКАССКИЙ РЕГИОНАЛЬНЫЙ НОВОСТНОЙ ПОРТАЛ\nЕвгений Сидоренко\t/ 16. 9. 2020 7:31\t/ Опубликовано в Экономика\nКак передает provce.ck.ua, На Черкащині триває збирання пізніх зернових та технічних культур. Кукурудзу на зерно вже зібрано на площі 14 тис. гектарів із середньою урожайністю близько 47 центнерів з гектара. Сою зібрали на 6 тисячах гектарів із середньою урожайністю 7,4 центнера. Урожайність соняшнику, який обмолотили з площі майже 30 тисяч гектарів, становить близько 24 центнерів,- передає «Урядовий кур’єр».\nПаралельно з другими жнивами, аграрії готують грунт та сіють озимі під урожай наступного року. Стримує посівну кампанію значний дефіцит вологи в грунті.\nНесприятливі погодні умови та жорстка грунтова посуха призвела до зниження урожайності та втрат врожаю сільськогосподарських культур на території багатьох районів. Фахівці провели спеціальні обстеження понад 5,5 тис. гектарів посівів кукурудзи, сої та соняшнику, які вирощують 24 сільськогосподарські підприємства. Із зазначеної площі рекомендовано до списання значну частину урожаю, втраченого у зв’язку зі складними погодними умовами. За попередніми оцінками, найбільші втрати зафіксовано в Смілянському районі.\nДруга хвиля відкриття дитячих садочків відбудеться у Черкасах\nЧерез негоду на Черкащині населені пункти залишилися без світла


Форум Дніпропетровської державної фінансової академії :: Перегляд теми - Программа Work and Study Canada\nНаписане: четвер червня 10, 2010 8:55 am Тема повідомлення: Программа Work and Study Canada\nПрограма Work and Study Canada – це чудова можливість навчатись у коледжі у канадських містах Ванкувер, або Вістлер. Під час навчання у Канаді ви маєте дозвіл на роботу, адже Work and Study Canada - це сертифікована програма, де ви зможете вивчити англійську мову, поєднуючи теоретичні знання з оплачуваною практикою в сфері готельного бізнесу або туризму Канади.\n- бути студентом чи випускником українського ВУЗу, або мати досвід участі у міжнародних програмах, наприклад Work and Travel, Au-Pair і т.д.\n- знання англійської мови (якщо рівень знань недостатній, ви можете пройти підготовчий курс);\nПрограма Work and Study Canada розподіляється на дві частини: теоретичну, під час якої ви навчаєтесь та проходите підготовчі семінари та практичну, під ча якої ви можете застосувати ваш досвід працюючи у канадсьсій компанії.\nПідбір місця роботи:\nБазовий пакет — цей варіант більше підходить для кандидатів, які вже брали участь у міжнародних програмах обміну, наприклад, Work and Travel USA, Au-Pair та мають досвід роботи у галузі готельно-ресторанного бізнесу.\nЯкщо ви обираєте цей варіант, ви можете не мати вакансії до прибуття в Канаду, і підібрати її самостійно під час навчання. Персонал коледжу пропонує свою допомогу у пошуку роботи та надасть вам список доступних вакансій, але влаштовуватись на запропоновані вакансії ви будете самостійно і коледж не несе відповідальності за те, скільки часу це у вас займе. Крім того ви можете підбирати вакансії поза межами списку вакансій коледжу. У такому випадку вам потрібно буде надати власну вакансію для затвердження коледжу, щоб переконатися, що вакансія підходить для програми до того, як ви почнете на ній працювати. Ви можете працювати не більше ніж 50% загальної тривалості програми. Базовий пакет доступний у містах Ванкувер та Вістлер.\nПовний пакет — цей варант більш підходить для тих, хто не має попереднього досвіду участі у міжнародних програмах, або почувається невпевнено у власних силах і хоче, щоб вакансія була підібрана коледжем.\nЯкщо ви обираєте цей варіант програми, коледж повністю займається підбором вакансії для вас! У такому випадку ви пройдете співбесіду з роботодавцем до прибуття в Канаду, або під час навчання у коледжі. Вакансія буде підібрана відповідно до ваших здібностей, вмінь, особистості та світосприйняття. Ви не витрачатимете час на самостійний пошук роботи — у вас вже буде власна вакансія!\nВажливо, що за будь-якого варіанту ви будете працювати не більше, ніж навчатися. Залежно від бажаного місця проведення занять, місця роботи та можливої дати початку, ви можете обрати участь у програмі за наступними варіантами.\nВи можете самостійно скласти ваш навчальний план, і обрати підходящий саме вам варіант програми.\nПроживання — у Канаді для вас може забезпечити коледж, або ви можете підібрати його самостійно. Зазвичай ми не радимо бронювати проживання більше ніж на перший місяць, адже протягом вашого перебування у Канаді ви зможете познайомитись з іншими студентами та разом знайти більш зручне та привабливе за ціною проживання.\nВи можете розпочати участь у програмі протягом всього року, та щоб допомогти вам визначитись, ми радимо зважати на декілька факторів. Більшість робіт несуть сезонний характер, а отже ви будете навчатися в позасезонний час, а працювати в розпал сезону (літо та зима).\nПочинати участь у програмі потрібно мінімум за 5 місяців до бажаної дати початку програми, чим швидше ви подасте заявку на участь у програмі, тим більше у вас шансів отримати кращу вакансію, тож вирішуйте швидше!\nДля отримання більш детальної інформації, структури програми, вартості див. додаток\nтел.: (044) 501 12 67- багатоканальний факс.: (044)529 38 96\nweb-site: WWW. STUDY.UA


Внутрішня динаміка художніх структур Василя Стефаника - Реферат Безплатно скачать реферат, курсову, дипломну роботу\nГоловна → Мовознавство, Філологія → Внутрішня динаміка художніх структур Василя Стефаника - Реферат\nВнутрішня динаміка художніх структур Василя Стефаника - Реферат\nВнутрішня динаміка художніх структур Василя Стефаника\nШирока амплітуда смислових та естетичних коливань, різкі перепади "нервових температур", сугестивна енергія життєвих катаклізмів і напружена мускулатура художніх колізій – ось лише деякі з ознак Стефаникової манери письма. Уже те, що письменник виявив себе як неперевершений майстер новели з її бурхливим розвитком і драматичним загостренням сюжету, а відтак ще й із вибуховим ефектом вендепункту, передбачає розмову про внутрішню динаміку його художніх конструкцій.\nДослідники вже звернули увагу на цю прикмету художнього мислення новеліста. Чи не найбільше в цьому напрямку зробили І.О.Денисюк та його наукові спадкоємці, які осмислювали проблему під кутом зору генології. Та найчастіше ішлося про вміння В.Стефаника посеред громових forte чи навіть fortissimo перейти на piano, а подеколи і на pianissimo, зняти емоційне напруження, пом'якшити ситуацію, щоби не залишалося місця для розпачу і песимізму.\nНе раз згадувалося з огляду на сказане те яблуко, що ним батько несміливо, якось аж наче соромливо пригощає Катрусю, і той бучок, що Гриць Летючий дає старшій дочці, аби могла ним боронитися від собак. У художньому світі В.Стефаника завжди є деталь, штрих або навіть фрагментарний образ, що мають послабити драматичне напруження твору або частково "зняти" пекучі згустки болю в душі героя. Такою є, зокрема, війтиха ("Синя книжечка"), яка потайки від чоловіка винесла горопашному Антонові кусень хліба.\nУ "Майстрі" подібну функцію "громовідвода" виконують слухачі його сумної історії. Доцільніше, здавалося би, було поставити крапку відразу після Іванової сповіді. Усе виглядало би логічно, вмотивовано і було би максимально наснажене драматизмом. Тим паче, що новеліст часто вдавався до засобів посилення трагізму. Так, але в іншого автора, з іншим характером творчої свідомості. Закони художнього мислення Стефаника вимагали саме такої "архітектурної споруди" і саме такого фіналу. Тому герой навіть "не розповідав своєї історії" до кінця, бо "всі знали, що потім сталося" [13, с. 52]. Відтак ще третину художнього простору твору займає полілог Іванових односельців.\nНагнітання трагічного настрою в письменника має розумну межу. Давався взнаки той особливий естетичний такт, що ним так захоплювався І.Франко. У кожному разі мистецтвом "крайніх границь ефекту" володів досконало, однак застосовував його "тактовно". Новелістичне напруження загалом від цього не спадає, утримуючись на межі, за якою – крайня безвихідь, розпач і цілковита безнадія.\nПроблему внутрішньої динаміки художніх структур В.Стефаника можна характеризувати з різних поглядів. Зараз хотілося би зробити акценти на засадничих моментах художньої свідомості автора "Новини". Тому йтиметься не тільки про твори новеліста, а і про ті глибинні основи, на яких вони "проізростають". Виходжу з того, що, крім очевидних медіаторів, художня система письменника передбачає глибинні детермінанти.\nПочну з того, про що мені вже доводилося неодноразово писати [див., напр., 2, с. 7-19]. А саме: основу внутрішньої форми творів письменника становить архетипний образ долі. Архетипи ж за своєю природою є міфопороджувальними патернами. Це дозволяє зробити подальше припущення, що "своє царство" новеліста має міфологічне підґрунтя. Власне, ця стаття є однією зі спроб аргументації такого припущення – з погляду структурних відносин.\nТака постановка питання видається правомірною, оскільки, за твердженнями фахівців, суть міфа визначають не окремі елементи, а спосіб їх поєднання. Точніше буде сказати, що міф "вибудовується" з "великих складових одиниць, або міфем", в основі кожної з яких лежать відносини [див. 7, с. 199-200].\nБудь-які моделюючі системи в первісних суспільствах опиралися на існування антиномічних залежностей, що й забезпечувало їх внутрішню зв'язність і цільність. За спостереженнями французького етнографа та соціолога К.Леві-Строса, послідовні дихотомії були альфою і омегою "туземного мислення". Без "внутрішньої опозиції протилежних пар" не обходилася жодна логічно-інтелектуальна процедура і жодна класифікація істот, природних чи соціальних явищ. У здатності "постійно протиставляти" полягає головний логічний принцип "благородного дикуна" [див. 6, с. 154, 174]. З іншого боку, міфологічна рефлексія, як уже згадувалося, не просто "виходить із усвідомлення ряду опозицій", – вона ще "спрямована на їхнє поступове "осереднення" ("зближення")" [7, с. 213].\nСмисловий "вузол" відносин у творах В.Стефаника зав'язується навколо головної антиномічної пари: доля і людська воля, фатум, приреченість і власна ініціатива героя. Саме ці величини стали визначальними "міфемами" непересічного творчого набутку письменника, і на їх основі здебільшого ґрунтується художній конфлікт. Та чи можливе взагалі "примирення" таких глобальних, сказати б, космологічних антиномій, як доля та людська воля?.. Виявляється, що так. Первісна думка знала способи "долання" навіть таких чи подібних до них суперечностей. Щоправда, до повного й остаточного їх "зняття" не доходило, а лише до "пом'якшення" або поступового "осереднення".\nСуть головного з них повністю узгоджується зі загальними прагненнями людини релігійних суспільств і зводилася до постійного та невпинного "повернення назад" – "до Раю", до "часу Начал". Чи не найповніше і найочевидніше цей основоположний постулат "закону життя" виявляє себе у стародавніх знахарських практиках, а також у духовному досвіді східних мудреців. Між ними є докорінні відмінності. Бо якщо перші мали на меті фізичне зцілення, то другим ішлося насамперед про метафізичний сенс. Але й ті, й інші ґрунтуються на космологічній у своїй основі концепції "знищення часу", або "зціленні від часу".\nПервісна свідомість надавала важливого, світоглядного значення екзистенційному "поверненню до Начал". Вселенський сенс його, всебічно обґрунтовував цю тезу М.Еліаде, полягав у тому, щоби жити якомога ближче до богів і в певному сенсі зрівнятися з ними – шляхом повторення їхніх дій. Адже "Начало" – це час Творення і виходу творчої енергії "у Світ". Повторюючи або наслідуючи акти божественного промислу, людина домагалася відновлення первісної ідеальної цілості, "Раю", коли ще не сталося "розриву", гармонія між небожителями та смертними ще не порушувалася, а отже, не існувало ще ні смерті, ні хвороб.\nЦе мало й більш практичне, зокрема лікувальне застосування. Здоров'я відновлювалося через "повернення до материнського лона", тобто через символічну смерть і нове народження. І це вважалося єдиним ефективним лікувальним засобом. Хворого ментально ніби занурювали в епоху "первозданного розквіту", переповнену могутніми життєдайними силами та божественними енергіями. Виходили з того, що "життя не може бути виправлене, воно може бути лише створене наново через повернення до своїх джерел, а справжнє джерело уявляється як виверження неймовірної енергії, життя і родючості, що супроводжувало створення світу" [17, с. 40]. Знахарський ритуал убезпечував людину можливістю "наново почати" жити.\nТрохи інше – духовно-містичні східні практики. Вони мали на меті повернення до первісної космічної цілості задля досягнення духовної свободи та влади над собою, "знищення" страждання і "зняття" закону карми. Це вело до "звільнення" від історичного часу і до духовного єднання з космосом та "началом Світу". Такі технології в давнину існували, вочевидь, у всіх архаїчних культурах. Просто йога, буддизм і даосизм зберегли їх донині.\nУсі згадані вище випадки сходяться в одному: дієвого результату стосовно фізичного, психічного чи духовного зцілення можна домогтися лише тоді, коли вдаватися до "ритуалів відновлення минулого".\nДо такого "психотерапевтичного" засобу вдається більшість Стефаникових персонажів, починаючи від Антона зі "Синьої книжечки" і закінчуючи героями останніх новел, які немічний письменник продиктував восени 1933 року для ювілейного видання своїх творів. Так чинять герої "Скону", "Басарабів", "Синів", "Марії", "Діда Гриця", "Межі", "Гріха" тощо. Усі вони, зазнавши жорстоких ударів долі, намагаються відновити ті первісні ситуації, з яких усе почалося.\nТа є в доробку В.Стефаника твір, який першою ж своєю фразою натякає на вказаний напрям долання головних суперечностей. "Відколи Івана Дідуха запам'ятали в селі газдою..." [13, с. 76]. А перша фраза в малих жанрових утвореннях, як відомо, "задає тон і веде за собою інші. Спроектована до теми, перекинута туди, вона стає образом, спалах якого викликає ланцюгову реакцію" [15, с. 257].\nМіфологічне підґрунтя "Камінного хреста" підтверджується аналізом його конкретно-чуттєвих символів [див. 12, с. 135-138]. Але крім того, вже перше речення вказує тут на той прадавньо-архаїчний спосіб, яким Іван Дідух буде "узгоджувати" себе зі світом у чи не найкритичнішій для нього ситуації.\nБезпосередньо його "регресії в минуле" присвячено начебто лише перший розділ твору. Насправді вся художня конструкція "Камінного хреста" – це тривожні роздуми про причини "гріхопадіння" та "вигнання" з власного саду Едемського. Через постійні роздуми і болючі спілкування, різноманітні інверсії та ремінісценції, а все з потаємним бажанням спинити хід часу, щоби зберегти все таким, яким воно було раніше. Поставлений камінний хрест на горбі, в самому осерді його космогонізованого простору, у своїй рельєфній виразності й застигло-скульптурній величі теж націлений на це.\nУ кінцевому результаті всі Дідухові внутрішні потуги спрямовані на те, щоб "оволодіти" часом, здобути владу над ним і не лише "знищити" у фізичному сенсі, сказати б, власну карму, а і спинити розгнуздану вакханалію еміграції та руйнації онтологічних засад Всесвіту. Відновлення первісних ситуацій необхідне було ще з однієї причини: "Знання джерел та історій конкретних речей і фактів надає якусь магічну силу впливати на них". Інакше кажучи, "пам'ять розглядається як знання", і "той, хто здатний згадати себе, володіє більш цінною релігійно-магічною силою, ніж той, хто знає про походження речей" [17, с. 95]. Отже, щоби позбутися хвороби, гріха чи страждання, треба якомога більше знати про їхнє походження. Тому в міфологічній свідомості сутність предмета і зводиться до його походження. А знання генези певних реальностей дає "владу" над ними.


Ринок землі в Україні: чи зможуть українці вільно розпоряджатися чорноземом - Новини верховної ради - 24 Канал\nРинок землі в Україні: чи зможуть українці вільно розпоряджатися чорноземом\n14 серпня 2019, 19:00 Читать новость на русском\nРинок землі в Україні / novostipmr.com\nПрезидент Володимир Зеленський заявив, що вже за рік в Україні з'явиться ринок землі. До слова, наразі він існує у всіх розвинених країнах окрім Північної Кореї, Венесуели, Куби та Таджикистану. Немає його і в Україні. Чи зможуть українці вільно розпоряджатися своїми землями – пояснив політолог.\nЯк сказав політичний експерт Володимир Фесенко у прямому ефірі каналу, навіть якщо буде створений ринок землі, то не факт, що українці одразу підуть продавати свої паї. Також він підкреслив, що її вартість не збільшиться до декількох тисяч доларів за гектар.\nЧитайте також: Скільки людей хочуть продати землю після скасування мораторію\nЯ не виключаю, що буде спротив з боку різних політичних сил. Що є проблемою? Громадська думка, що виступає проти ринку землі. Тому треба буде переконувати й пересічних громадян, і власників паїв, і фермерів,\nТакож він додав, що наразі проти ринку землі виступають саме фермери та малий і середній бізнес. Бо вони не мають грошей на викуп землі. Якщо б буде створений пільговий механізм для них, то вони можуть підтримати закон. Володимир Зеленський заявив, що потрібно створити певні гарантії та механізми, аби цей ринок землі був цивілізований та захищений.\nДо слова, в Україні сьогодні діє заборона на продаж та відчуження земель сільськогосподарського призначення. Верховна Рада продовжила мораторій на продаж земель до 1 січня 2020 року. Через таку заборону власники земельних паїв сільськогосподарського призначення не можуть вільно розпоряджатися ними. Договір оренди – єдиний метод передачі землі в користування іншим особам.\nДивіться повне інтерв'ю з Володимиром Фесенком на 24 каналі:


Тренер Єгор Замана: «Активна людина – це здорова людина» - Hiitworks\nГлавная › Блог › Тренер Єгор Замана: «Активна людина – це здорова людина»\nТренер Єгор Замана: «Активна людина – це здорова людина»\nЗнайомтесь, наш тренер Єгор Замана!\nЧемпіон із академічного веслування, велоспорту та ефективних занять фітнесом.\nЄгор вважає, що найкраще натхення — не слова, а власний приклад.\nІ неабияк надихає:\nІз 17 років Єгор займався академічним веслуванням, отримав звання майстера спорту, став багаторазовим чемпіоном України, 4 роки був у першому складі Збірної України. А ще став КМС із велоспорту і чемпіоном України із веслування стоячи на SUP-board.\nСпочатку освіту Єгор отримав фінансову. Але потім вирішив рухатися за щастям.\n«Я зрозумів, що робота у фінансах не зробить моє життя щасливим. І я пішов на другу вищу, на фізичне виховання. Не міг уявити себе без руху, без фізичного навантаження. Мені завжди подобалося долати труднощі, ставати сильнішим та допомагати іншим людям».\n☑Активним способом життя\nЯкщо Єгор не у студії, значить, він поїхав підкорювати горні вершини чи приймати участь у змаганнях. У вільний час відвідувачі hiitworks разом із тренером їздять на велопрогулянки, ходять у походи, катаються на сапах по Дніпру.\n«Активна людина – це здорова людина», — каже Єгор.\nУ фітнесі Єгор постійно навчається та підвищує кваліфікацію. У спорті представляє Україну на європейських змаганнях. Вважає, що треба ставити високі цілі, не боятися йти до них. Із відвідувачами hiitworks Єгор працює в одній команді та допомагає долати страхи на кожному кроці до результату.\nА для тих, хто не наважується прийти на тренування, у Єгора також є спортивна порада — обігнати страх!\n«Спробуйте встигнути прийти на тренування раніше, ніж виникнуть сумніви. Будьте швидшими, ніж страхи».\nГотові стати чемпіонами у змаганнях із власними страхами? Ми з Єгором віримо у вашу перемогу і чекаємо на тренуваннях у hiitworks Поділ 😉\nРекомендуем следующую статью Скандинавский словарь: полезные привычки жителей северных стран


Як поговорити з партнером про інтим, якщо він цього не хоче? - BLIK.net.uaBLIK.net.ua\nМетки: інтим, відносини, поради, секс, стосунки\nВсі жіночі журнали навперебій радять нічого не соромитися і сміливо обговорювати з партнером ваше сексуальне життя. Але що робити, якщо партнер відмовляється говорити про це? Ми зібрали 9 практичних рекомендацій.\nА це варіант для сильних духом і, напевно, зовсім зневірених. Тому що якщо ти скажеш йому "Якщо ми негайно не поговоримо про секс, я викину твій PlayStation", а ви так і не поговорите, доведеться виконувати загрозу. А ти, між іншим, так і не пройшла той рівень в "Піратах Карибського моря".\nАвтор тексту: Катерина Кузьміна


Новорічна таємниця та смаківніця. Файне місто Тернопіль - Навігатор Україна\nНеймовірна загадкова атмосфера святкового Тернополята гостинність його жителів чекають на Вас! Поділля - один із найбільших музеїв під відкритим небом у Європі. Тут збереглася третина всіх замків і фортець України, підкорюють своєю величчю і сивиною старовинні храми і монастирі, а природа - ніби уособлення Божого раю!\nТур на Новий рік 2021 до Тернополя з Харкова, Сум, Києва та інших міст\nУ цьому святковому новорічному турі Ви зможете:\n- познайомитися з файним містом Тернополем і його красотами;\n- побувати в найкрасивішій карстовій печері України;\n- спуститися до підземелля Збаразького замку;\n- спробувати сили в кулінарних, новорічних, різдвяних майстер-класах;\n- насолодитися галицькою кухнею та крафтовим пивом;\n- покататися на лижах, не виїжджаючи з Тернополя;\n- пройтися дорогою Христа над Єрусалимом.\nУ програмі туру: залізничний проїзд, зустріч і супровід туристів, проживання в комфортабельному готелі, харчування, екскурсії Тернополем, до Кривче, Збаражу, "Савич-парку", печери Кришталевої, Збаразького замку, монастиря бернардинів, комплексу "Український Єрусалим". Квест, майстер-класи, дегустація пива, новорічний банкет.\n1 обід + 3 сніданки\n30.12 середу Виїзд до Тернополя поїздом №21 (з Харкова о 20-15, з Сум о 23-12, з Києва о 4-02).\n1 день 31.12 Прибуття до Тернополя о 10-15, зустріч групи.\nЕкскурсія до Збаражу. Збараж цікавий замком XVII ст., який під час Визвольної війни XNUMX - XNUMX рр. в XNUMX штурмували війська під приводом полковника Морозенка, і монастирем бернардинів XVII ст., який знаходиться в центрі міста. Зараз у замку розташувався музей, в якому зібрано колекцію зброї тих часів, є можливість спуститися до підземелля.\nОбід у кафе. Майстер-клас із виготовлення давньої новорічної іграшки (для дітей) і з приготування автентичного блюда, характерного для Тернопільщини (Для дорослих)\nЗустріч НОВОГО 2021 року на вибір: на центральній площі міста або в одному з ресторанів (ціна і меню уточнюється)\n2 день 01.01 З НОВИМ 2021 РОКОМ !!\nНоворічний сніданок в галицьких традиціях із дегустацією крафтового пива з навколишніх сіл (для дорослих) і солодкої смакоти "від бабусі" для дітей.\nКвест "Новорічні таємниці файного міста"\nЕтногалерея "Спадок" - перша в Тернополі (і друга - після Львова - по всій Україні) приватна етногалерея, де представлено українське вбрання і автентика.\n3 день 02.01 Сніданок.к. Майстер-клас "Сам собі зварив і сам на стіл накрив".\nАвтобусна екскурсія до Кривче. Печера «Кришталева» - одна з найбільших і найвідоміших рівнинних гіпсових печер України (протяжність екскурсійного машруту - 3 км.), єдина з численних печер Тернопільщини, відкрита для загального відвідування.\nНайсміливішим пропонуємо факультативно * екстремальну екскурсію - експедицію до підземного базового табору, в якому проводилися таємні загадкові дослідження (250 грн з особи)\nПовернення до Тернополя. Увечері місцеві жителі і гості люблять прогулянки центральними вулицями Тернополя, кожна з яких обов'язково приведе вас до серця міста - Тернопільського озера.\n4 день 03.01 Виселення з готелю.\nСніданок у кафе. Майстер-клас "А скоро і Різдво!"\nВиїзд із Тернополя поїздом № 22 о 20-20.\n04.01 понеділок Прибуття до Києва о 2-22, до Сум о 7-43, до Харкова о 10-47.\nпри 2-3-місному розміщенні 5400 7000\nпри 1-місному розміщенні 6400 8000\nВартість збірного туру в Тернопіль на Різдво дивіться тут\nЗалізничний проїзд (купе), бронювання квитків, харчування за програмою - 1 обід, 3 сніданки, проживання в готелі 3 *, транспортне обслуговування за програмою, екскурсійне обслуговування за програмою, квест, 3 майстер-класи, дегустація пива, страхування, супровід групи представником туроператора.\nВхідні квитки, факультативні заходи, гірськолижне спорядження та підйомники, новорічний банкет оплачуються додатково.\nтур на Новий рік до Тернополя з Харкова, Сум, Києва від туроператора "Навігатор Україна"\nтури на Новий рік і Різдво заповідники України замки і фортеці України тури Західною Україною тури для індивідуальних туристів корпоративним замовникам тури Україною тури поїздом із Харкова виробництва і дегустації тури по Західному Поділлю


Материнська плата MSI Z170A GAMING M6 з контролером ASMedia 2142 для USB 3.1 Gen2. Новини. GECID.com\nМатеринська плата MSI Z170A GAMING M6 з контролером ASMedia 2142 для USB 3.1 Gen2\nМодельний ряд ігрових материнських плат компанії MSI поповнився цікавою новинкою – MSI Z170A GAMING M6. На перший погляд, вона не надто відрізняється від вже представлених на ринку фірмових моделей. Новинка має форм-фактор ATX і оснащена підтримкою чотирьох DDR4 DIMM-слотів, різноплановою дисковою підсистемою (включаючи інтерфейси M.2 і SATA), аудіопідсистемою з дизайном Audio Boost, ігровим мережевим контролером серії Qualcomm Atheros Killer і сімома слотами розширення PCI Express.\nНезвичайною її робить реалізація інтерфейсів USB 3.1. На даний момент на ринку масово використовується контролер ASMedia 1142, який може підключатися до двох ліній PCIe Gen2 (пропускна спроможність 10 Гбіт/с) або до однієї PCIe Gen3 (пропускна спроможність 8 Гбіт/с). Таким чином, максимальна пропускна спроможність USB 3.1 Gen2 обмежена рівнем 10 Гбіт/с. У свою чергу в MSI Z170A GAMING M6 використовується контролер ASMedia 2142. Він має доступ до двох ліній PCIe Gen3, що підвищує пропускну спроможність даного інтерфейсу до 16 Гбіт/с.\nЗведена таблиця технічної специфікації материнської плати MSI Z170A GAMING M6:\nIntel Celeron / Pentium / Core i3 / Core i5 / Core i7 (для платформи Socket LGA1151)\nТеги: asmedia atheros atx celeron core i3 core i5 core i7 ddr4 intel intel z170 m.2 msi pci express pentium qualcomm socket lga1151 usb 2.0 usb 3.0 usb 3.1


Панелі та вагонка ПВХ - Купити панелі та вагонку ПВХ за найкращою ціною в Донецьку - ibud.ua\nДонецьк Оздоблювальні матеріали Декор для стін Панелі та вагонка ПВХ\nКупити вагонку ПВХ в Донецьку для проведення різних видів будівельних і ремонтних робіт можна на платформі для вибору і купівлі будматеріалів ibud.ua. Сьогодні асортимент товару представлений тут в кількості 154 позиції, серед яких можна підібрати оптимальний тип продукції, дизайн, колір і розмір. Тут також можна ознайомитися з технічними характеристиками, вартістю та перевагами використання альтернативних видів облицювальної продукції, до числа яких відносяться декоративні панелі 3D та Стінові панелі МДФ.\nЧасті питання про панелі та вагонку пвх в Донецьку\n⇒ Які ціни на панелі та вагонку пвх в Донецьку?\n⇒ Де купити панелі та вагонку пвх в Донецьку?\nНа ibud.ua ви можете купити панелі та вагонку пвх чи замовити з доставкою в Донецьку у 11 компаній. Інтернет-магазини Панелі та вагонка ПВХ.


Могеріні ЄС чекає на рішення Радбезу ООН щодо миротворчої місії на Донбасі\nМогеріні: ЄС чекає на рішення Радбезу ООН щодо миротворчої місії на Донбасі\nВіце-президент Європейської комісії – високий представник Європейського Союзу у закордонних справах і політиці безпеки Федеріка Могеріні вважає, що саме Мінські домовленості є планом врегулювання ситуації на сході України.\nПро це вона заявила в інтерв'ю агентству УНІАН.\n«Мінські угоди ще повністю не реалізовані, і ми як і раніше вважаємо, що вони мають бути. Це мета переговорів у рамках Тристоронньої контактної групи та обговорення в «нормандському форматі». Мінськими угодами, дійсно, як це було вкрай необхідно, вдалося зупинити небезпечну ескалацію насильства. По-друге, вони надали план врегулювання ситуації, з якою ми стикаємося, таким чином, щоб повністю поважати територіальну цілісність і суверенітет України», – сказала Могеріні.\nВона зазначила, що в ЄС відомо, що бойові дії на Донбасі тривають з жахливими наслідками. «Ми працюємо над створенням умов, які гарантують досягнення повного припинення вогню і прискореного прогресу усіма сторонами конфлікту) в рамках виконання своїх зобов'язань. Ми послідовно озвучуємо це через наші контакти як з українською владою, так і з Росією. Ось чому наші санкції важливі. Вони можуть посилити політичний та економічний тиск, запобігти подальшій ескалації і в кінцевому підсумку сприяти зміні поведінки Росії та її підходу до Мінським процесу», – зазначила Могеріні.\nНа питання, чи може ЄС розглядати доповідь Інституту Хадсона з конкретними пропозиціями щодо миротворчої місії ООН, Могеріні пояснила, що рішення про таку місію приймається Радою Безпеки ООН, а не Європейським Союзом як таким.\n«Ми хотіли б, щоб Спеціальна моніторингова місія ОБСЄ в Україні мала повний доступ до всієї території України, в тому числі, вздовж російсько-українського кордону, у відповідності зі своїм мандатом. Якби місія, узгоджена Радою Безпеки ООН, могла б усе це прискорити і допомогти просуванню реалізації Мінських домовленостей, ми б, звичайно, були тільки за», – наголосила високий представник.\nНа уточнення, чи не настав час для ЄС бути більш активним учасником по врегулюванню ситуації в Україні, Могеріні вказала, що взаємодія ЄС «через наші держави-члени, Францію і Німеччину, з Україною і Росією, з ОБСЄ, ООН та США, тісна і відбувається на постійній основі».\n«Ми не тільки є найбільшим учасником Спеціальної моніторингової місії ОБСЄ, але тепер і підсилюємо наш внесок. Крім того, ми підтримуємо переговори у Тристоронній контактної групи», – підкреслила Могеріні.\nВисокий представник констатувала, що, якщо раніше Росія була стратегічним партнером для Євросоюзу, то «це вже не так».\n«Зрозуміло, що наші відносини з Росією – це не те, що було, і не те, що могло б бути: повна реалізація Мінських угод є ключовим елементом будь-яких істотних зрушень у наших відносинах. Але ми в ЄС знаємо, що там, де є явний інтерес ЄС, виборче взаємодія з Росією також необхідно», – додала вона.\nТеги: ЄС, Федеріка Моґеріні, Радбез ООН, миротворці на Донбасі\nУ ЄС повідомили вражаючу статистику про мігрантів\nМакрон вимагає санкцій для країн ЄС, які не хочуть приймати біженців\nЄвросоюз може дати гроші на реформу профтехосвіти, - Гриневич\nВіце-прем'єр Італії заявив про можливий розвал Євросоюзу\nЄС продовжить санкції проти Росії, – ЗМІ\nЄвросоюз завершує фінансову підтримку Греції\nУряд Великобританії: шансів зупинити Brexit немає\nУ ЄС скликають саміт щодо вирішення питання з мігрантами


Як змінилися вимоги до інкасації коштів в українських банках | Бухгалтерський сервіс «Iнтерактивна бухгалтерія»\n26 липня 2013 / 09:00\nПісля численних нападів на інкасаторів Нацбанк вирішив подумати про їх захист. Результатом цих роздумів стали зміни до Інструкції з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні. У ній він встановив банкам обмеження: броньований автотранспорт 1, 2 та 3 класів захисту (не обладнаний відповідно до вимог оновленої Інструкції з інкасації), придбаний до 12 березня 2012 року, можна використовувати протягом 7 років із дати його виготовлення.\nНеброньований же оперативний автотранспорт банки мають право використовувати лише до 01.01.2015 року та забезпечити його заміну до вказаної дати на броньований. Чекаємо на розпродажі, адже така заміна вийде банкам у чималі кошти з огляду на вимоги Нацбанку до таких автівок.\nВизначено також максимальні обсяги валютних цінностей, що можуть перевозитися та інкасуватися за звичайних ризиків із використанням оперативного автотранспорту:\n600 мінзарплат (приблизно $85 тис.) у разі використання спеціалізованих пристроїв для зберігання цінностей;\n3000 мінзарплат (приблизно $420 тис.) у разі використання вогнепальної зброї;\n5000 мінзарплат (приблизно $700 тис.) із панцерованим захистом 1 класу згідно з ДСТУ 3975-2000 у разі використання спеціалізованих пристроїв для зберігання цінностей або вогнепальної зброї;\n10000 мінзарплат (приблизно $1,4 млн) із панцерованим захистом 2 класу згідно з ДСТУ 3975-2000 у разі використання спеціалізованих пристроїв для зберігання цінностей або вогнепальної зброї;\n20000 мінзарплат (приблизно $2,8 млн) із панцерованим захистом 3 класу згідно з ДСТУ 3975-2000 у разі використання спеціалізованих пристроїв для зберігання цінностей або вогнепальної зброї.\nПід час перевезення обсягів валютних цінностей, що перевищують 20000 мінзарплат, необхідне додаткове залучення озброєних вогнепальною зброєю інкасаторів або охоронників та супроводження оперативного автотранспорту.\nПостанова Правління НБУ «Про затвердження Змін до Інструкції з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні»\nвід 03.06.2013 р. № 191.\nНабирає чинності через 30 днів із дня офіційного опублікування.\nСтаном на 25.07.2013 р. не опублікована


У російські продуктові магазини товари будуть доставляти на електрокарах - Pifagor\nдодому Без рубрики У російські продуктові магазини товари будуть доставляти на електрокарах\nУ російські продуктові магазини товари будуть доставляти на електрокарах\nРозвізний великотоннажний електрогрузовик moskva-перший російський великовантаж на електротязі. До речі, портал “автовзгляд” вже познайомився з ним і навіть зумів випробувати в справі, так що переходите за посиланням і дивіться відео про цю екзотичну новинку.\nДослідна ж експлуатація «москви» проходила в московській області. В отриманому прес-релізі говориться, що випробування пройшли в штатному режимі, а отримана інформація дозволила оптимізувати роботу електрогрузовика на логістичному маршруті. На даний момент обговорюється перехід до наступного етапу тестової експлуатації машини, який буде включати використання відразу декількох електричних великовантажів з більш високим запасом ходу.\nНагадаємо, що споряджена маса вантажівки становить близько 10 тонн, а максимальна вантажопідйомність — 9 тонн, максимальна швидкість — 110 км/год, а запас ходу повністю навантаженого електромобіля-120 км.\nпопередня статтяВ росію приїде новий кросовер chevrolet tracker\nнаступна статтяУ росії можуть ввести податкове вирахування при покупці автомобіля


Цифрова мрія або як насправді працюється у знаменитих корпораціях | socportal: социальные новости\nГоловна > #Х-Files > Цифрова мрія або як насправді працюється у знаменитих корпораціях\nЦифрова мрія або як насправді працюється у знаменитих корпораціях\n#Х-Files 13.07.2019 16:00 | Maanimo.com\nСтукацтво, черги в туалет, ночівля на робочому місці, безкоштовні банани та концерти зірок. Це не єдине, що пропонують великі корпорації своїм працівникам.\nЖурналісти порталу Maanimo проаналізували умови роботи у великих корпораціях, куди потрапити на роботу мріє більшість сучасних випускників вишів та зібрали п’ять дивних work-концепцій, за якими працюють співробітники найбільш технологічних і просунутих компаній світу.\nTesla або SpaceX\nРобочий день може починатися навіть раніше 6 години ранку і тривати 10-12 годин. В цілому люди працюють по 70 годин на тиждень в умовах жорсткої конкуренції. Багато хто часто ночує на роботі.\nНапружений графік ускладнює такий простий момент, як похід в туалет. На виробництві працює майже 2,5 тисячі осіб, тому туалети постійно переповнені, прибиральники не встигають справлятися зі своїми обов’язками, а всі інші іноді не можуть вистояти величезні черги.\nКожен співробітник повинен бути готовий в будь-який момент стати на незнайому ділянку лінії, пройшовши попередньо всього 10 хвилин інструктажу.\nПоказник балансу «робота-особисте життя», наприклад, в Tesla – один з найнижчих (2,6 з 5). А співробітники в середньому працюють не більше двох років.\nОднак Маск проводить політику відкритої пошти у своїй компанії. Співробітник будь-якої ланки, навіть найнижчої, може написати Ілону лист з ідеєю або критикою безпосередньо. Однак ця ж система іноді шкодить роботі: кажуть, що Маск перенаправляє ці листи до керівників напрямків з позначкою з трьох літер: «WTF».\nАле при всіх цих складних робочих буднях співробітники SpaceX можуть бути присутніми на запуску ракет і своїми очима побачити дим і вогонь, які вивергаються із сопла. Їм дозволяють навіть привести з собою всю сім’ю.\nБагато співробітників працюють майже цілодобово, але це зовсім не означає, що у них немає часу ні на що інше. Так, вони майже не бачаться родиною, зате протягом дня вільно можуть йти на заняття сальсою, в тренажерний зал або в кафе на території кампуса. А після цього знову повертаються на робоче місце. Найзавидніший привілей в компанії – це їжа. Будь-яка кухня, в будь-якому вигляді, в будь-якій кількості. Крім цього, є роздягальні, шафки і душові.\nВ компанії поширений алкоголь. В кожному офісі є по кілька барів, де подають вино і віскі. Не дивлячись на те, що відкрити банку пива на робочому місці можна тільки в п’ятницю о 4 годині дня, пити алкоголь – частина роботи в Google.\nЗ першого дня немає ніякої суворої субординації. Якщо ти вважаєш, що розумніший за когось, можеш сміливо висловити свою думку про дії колеги або начальника. В Apple це тільки вітається, оскільки будь-яка критика за офіційним регламентом компанії – це якийсь вектор розвитку.\nОднак в компанії існують дуже жорсткі умови конфіденційності. Працівникам не можна нічого розповідати про розробки ні друзям, ні рідним. У всіх продуктів є кодові назви, але для кожного відділу вони унікальні, тому при витоку інформації легко визначити «зрадницький» відділ. Крім того, не можна хвалитися, що працюєш в цій компанії.\nПрацювати потрібно колосально багато і наполегливо. І тут теж співробітники практично живуть. Кожному раз на два роки видається робочий набір з останньої лінійки iPhone, iPad і MacBook. Робота постійно контролюється: з інтервалом в 2 дні ти звітуєш за виконану роботу і отримуєш завдання від керівника.\nЗате в Apple є відмінна їдальня з різноманітними стравами для євреїв, мусульман, азіатів, вегетаріанців, сироїдів та інших, де можна провести годину обідньої перерви.\nРобочий день триває з 9 до 18 годин, але перебувати в офісі не обов’язково. Можна працювати віддалено, спілкуючись з колегами в додатках і соцмережах.\nУ всіх співробітників є план на рік. Щокварталу керівник обговорює хід виконання з кожним працівником. У компанії також є система шедоуінга: потенційний наступник, як тінь, слідує за керівником, спостерігаючи, як той веде справи.\nЗ 9 до 10 ранку в Windows-кафе на першому поверсі наливають безкоштовну каву, а їжа пропонується на будь-який смак – можна купити локшину з вока, суші, пасту або борщ. При цьому витрати співробітників на харчування відшкодовує компанія. Кілька разів на день в офіс приносять свіжі фрукти. Особливо швидко розходяться банани, адже всі знають, що їх приносять о 16 годині.\nТакож Microsoft виділяє гроші корпоративним командам по футболу, баскетболу та волейболу. Багато співробітників навіть бігають після роботи або катаються на велосипедах. У самому офісі можна пограти в Xbox.\nЗа словами деяких співробітників Amazon, в компанії в деякій мірі заохочується стукацтво і саботаж. Людей підштовхують до того, щоб на зборах вони критикували ідеї один одного, іноді розносячи їх вщент.\nЗа роботу всім нараховують бали і вибудовують в таблиці-рейтингу від найуспішніших до невдах. Керівники регулярно звільняють останніх, і нікого не хвилюють особисті проблеми людини.\nВ Amazon також не звертають увагу на сім’ю, там не існує такої речі, як оплачувана декретна відпустка для батьків. Тому співробітники за сорок знаходяться в постійному страху, що їх замінять молоді, самотні і більш продуктивні люди, які працюють більше за менші гроші.\nЯкщо ж ти звільняєшся, не пропрацювавши рік, то повинен виплатити компенсацію роботодавцю у вигляді частини зароблених бонусів.\nАукціон: бюст Тутанхамона продан за 6 мільйонів доларів


Що робити, якщо немає енергії – нутріціолог | РБК-Україна\nЩоб енергія била через край: нутріціолог розповіла, як повернутися до ресурсного стану\nП'ятниця 17 грудня 2021 20:09\nДосить бути вічно втомленою (фото: pexels.com)\nНастав черговий ранок, дзвонить будильник, а ви не можете знайти сили, щоб підвестися, хоча лягли вчасно. Їх просто нема!\nПротягом дня ви намагаєтеся хоч якось себе налаштувати на легку фізичну активність, але найважче, що можете підняти, - це кухоль кави.\nНастрою немає навіть на спілкування з сім'єю, а прибратися у шафі ви обіцяєте собі вже як місяць… Знайомо?\nНутриціолог Юлія Хелсблог розповіла у своєму Instagram, що не варто такий стан вважати нормальним. З цим терміново треба щось робити, впевнена фахівець із здорового харчування.\nСпочатку головне – зрозуміти, чому у вас занепад сил, а далі – працювати над проблемою, поступово повертаючи себе "до життя".\n5 основних причин, чому ж ви не "в ресурсі"\n1. Запальний процес\nЯкщо ви страждаєте на захворювання шлунково-кишкового тракту чи атрофічний гастрит, коліт, дисбактеріоз та інші порушення, то ваш організм всю свою енергію витрачає на репарацію. Дуже багато ресурсу в організму йде саме на запальні процеси.\nЩо робити? Виявляти причину та лікувати.\n2. Незбалансоване харчування.\nЗранку у вас поспіх і ви тікаєте на роботу, ковтнувши тільки каву чи у кращому разі бутерброд?\nПро "здорову тарілку" з корисними жирами та клітковиною ви навіть не чули і не в курсі, що котлета та макарони – зовсім не здорове харчування?\nРішення: з кожним прийомом їжі вживати клітковину, а на сніданок додавати корисні жири.\nЯкщо у вас феритин "нижчий за плінтус", а про важливість вітаміну Д ви не вірите, то заряд енергії вам буде недоступний.\nОбов'язково заповнюйте всі свої дефіцити, але не забувайте, що підвищений рівень в аналізах так само поганий, як і знижений. Зверніться до лікаря, щоб з'ясувати, чого не вистачає та як заповнити.\nВітаміни – після аналізів та консультації з лікарем (фото: pexels.com)\nПро що це? Це про модифікацію способу життя. Зараз цей сенс набуває все більшої і більшої цінності:\nспіввідношення роботи та відпочинку\nчас із сім'єю\nзадоволеність своєю роботою\nРух - це життя! Коли немає руху, робота наших мітохондрій порушується. Адже мітохондрії - це енергетична станція клітини, своєрідний "котел", у якому "згорають" поживні речовини - білки, жири, вуглеводи, з утворенням енергії та води.\nПорушення роботи мітохондрій веде до передчасного старіння і може стати тригером у розвиток аутоімунних захворювань, онкології, атеросклерозу тощо.\nРаніше нутріціолог розповіла, що їсти, аби гарантовано омолодитися.


Як львівська майстриня створює дивовижні ювелірні прикраси\nЛьвівська художниця-ювелір Майя Котельницька понад 10 років тому створила ювелірну лінію свого бренду Maya Kotelnitskaya, де втілює власні творчі ідеї в життя. Майя виготовляє прикраси з різноманітних та нестандартних матеріалів, які вдало поєднує між собою. У неї є власна майстерня, а її оригінальні вироби купують як в Україні, так і за кордоном. Серед клієнтів – українська співачка Джамала. Про це ідеться в матеріалі Дивись.info.\nМайстриня створює свої шедеври в природному стилі, використовуючи кераміку, срібло, скло, латунь, кристали та інші матеріали.\nПідходять такі прикраси тому, хто полюбляє індивідуальність та небанальні кольорові поєднання і фактури.\nЛюди часто вважають, що це виключно чоловіча робота бути ювеліром, але ні: “Немає у цій роботі нічого фізично важкого, щоб її виконували лише чоловіки”, – розповідає Майя Котельницька.\nМайя в юності почала цікавитись біжутерією і почала плести буси, а на той момент вчилась у Львівській національній академії мистецтв на факультеті художнього металу. Їй подобалось це заняття і вона вирішила вивчитись за фахом, ставши ювеліром.\nЩоб створити подібну унікальну красу, вона вдягає захисний одяг і рукавиці. “Це важка робота, може бути брудно, коли чистиш метал, летить пил”.\nМайстриня погоджується з тим, що ринок прикрас зараз доволі перенасичений, однак її роботи займають певну нішу, тому що вона виготовляє їх маленькими колекціями або в єдиному екземплярі. Часто це є прикраси на подарунок або для якогось приводу.\n“Наприклад, мені часто замовляють якісь прикраси чоловіки до свят, на Новий рік. Усі хочуть дарувати щось ексклюзивне – те, чого не знайдеш в десяти магазинах Львова”.\nСеред її клієнтів, які носять прикраси, є українська співачка Джамала. – Це срібний перстень. Там декілька орбіт, які перехрещуються і створюють ніби рух.\nМайя презентує прикраси на виставках, яких провела вже 6, а одна виставка була у Литві.\nРобота над конкретною прикрасою може тривати день, а може й кілька місяців. Це все залежить від складності й досвіду, стверджує Майя. Але й додає, що є певні ювелірні секрети, про які не скажуть в книжках, а передають їх лише майстри. Вона старається працювати водночас над кількома роботами, а не приділяти всю увагу лише одній, тому іноді виходить зробити за день кілька різних одиниць.\nЗагалом, в ювелірному світі існує загроза, що ювелірку можуть не купити, проте якщо це щось справді прекрасне та творче, це починають помічати на вулиці та розпитувати про автора роботи. Таким чином Майя і почала просувати свою колекцію бренду, коли спочатку носила прикраси на собі, а друзі стали помічати.\nА ще віднедавна майстриня почала займатись технікою емалі.\n“Це новий напрям у ювелірній справі, але водночас дуже стара техніка. Зараз вона використовується, але те, що можна знайти у магазинах – це холодні емалі, вони як фарби. Натомість я використовую грузинську техніку мінангарі. Емаль – це скловидний порошок, який треба викладати. Складність полягає у тому, що його треба запекти за температури 700-800 градусів і від кількості накладених шарів може змінитися колір”.