Про мистецтво виходу з депортаційного вагона - ZAXID.NET\nПро мистецтво виходу з депортаційного вагона\nРоздуми після відзначення 70-річчя акції «Вісла» в Перемишлі\nОльга Соляж, 20:00, 7 березня 2018 2\nУ квітні минулого року українська громада Польщі відзначила 70-ту річницю депортації, яка проводилася в рамках акції «Вісла». В урочистостях домінували почуття несправедливості, оскільки вперше в незалежній Польщі українські організації не отримали фінансування на цю річницю. Причому несправедливості подвійної: по-перше, як наслідок незагоєних ран вигнання з рідних земель у 1947 році, по-друге, як результат відчуття байдужості з боку власної держави. І хоча почуття «несправедливості» видається виправданим, варто поставити питання: чи позиціонування себе в ролі жертви передбачає розвиток?\nАкція «Вісла» як rites de passage\nВиселення українців в 1947 році мало всі ознаки обряду переходу, згідно з моделлю, запропонованою етнологом Арнольдом ван Ґеннепом (Arnold van Gennep) і уточненою антропологом Віктором Тернером (Victor Turner), котрий передбачає три фази: відокремлення (прелімінарний стан), транзитний стан (лімінарний) і включення (постлімінарний стан). Утім тільки в «нормальному», тобто, добровільному ритмі трифазність rites de passage (будь то весілля, перехід від статусу учня до студента або навіть стадія вагітності й приготування до материнства) виконує роль культурних перил, які дозволяють людям пройти через різні рівні ментальних станів, які супроводжують різні соціальні ролі. Такої розкоші не мали українці в Бещадах, Низьких Бескидах, Перемиському Передгір'ї або в Холмщині, коли наказ полишити хати впродовж двох годин настільки скоротив прелімінарну фазу, що не залишив жодного шансу на осмислення факту відокремлення. Тож немає нічого дивного у перебуванні переміщених осіб в шоці, викликаному не тільки розпадом усталеного ладу, але й дезорієнтацією після прибуття до Нового Світу.\nТранзитний етап, який, за словами творців цієї моделі, є найважливішим, оскільки саме в ньому відбувається символічна трансформація, яка гарантує входження в нову роль, розігрувався головним чином протягом двох тижнів у товарних вагонах зі зупинкою в Явожно. Егалітаризм, який є однією з особливостей цього етапу, став тимчасовим джерелом безпеки. Вертикальний поділ на бідних та багатих, на кращих і гірших, на тих з місцевості X і тих з місцевості Y, перетворився на горизонтальне співтовариство наляканих. Позбавлені індивідуальних відмінностей, вони чекали на кінцеву зупинку. Для декого нею став варміньський ландшафт з неймовірним числом водойм, для інших – бідні кашубські села зі солом'яними дахами. Момент виходу на станції в Лемборку, Моронґу, Олаві чи Ґлоґуві розпочав фазу включення. Вона так ніколи й не завершилася для багатьох з уже нечисельного гурту учасників цього ексодусу.\nЗіткнення культури переміщених осіб з існуючою культурою змусило українців до пошуку нових соціокультурних моделей. Таким чином, в процесі адаптації, передовсім зникали найархаїчніші елементи матеріальної культури, такі як традиційний одяг, інструменти та технології, непридатні для нового, технологічно розвиненішого середовища. Решта трансформувалася таким чином, щоб бути адекватним до поточних потреб, тобто співіснування в етнічно неоднорідному середовищі, де екзистенція більше не ґрунтується винятково на сільському господарстві, тваринництві та доходах від ремесла, а вимагає міжособистісних контактів, які виходять за рамки сусідських і родинних зв'язків.\nПоспішний і примусовий ритуал переходу побудував підмурівок колективної ідентичності українців у Польщі. Його наріжним каменем став міф про втрачений рай, почуття кривди, браку безпеки, страх та розпаду ладу. Акція «Вісла» стала тією цезурою, яка не тільки відокремила час до і після, а сконструювала нову суспільну реальність. Вітчизна для багатьох приміщеннях осіб стала міфічним раєм, і хоча з часом вони могли її відвідувати, а навіть за певного матеріально-технічного зусилля повернутися до неї, проте переважна більшість на це не зважилася. Рай залишився міфічним, сакральним і недосяжним, а разом з ним і матеріальна спадщина, творена впродовж багатьох століть: церкви, кладовища, придорожні хрести й каплиці.\nПокоління переміщених осіб почало жити не тільки в географічно, соціально і культурно іншому середовищі, але й, передовсім, в умовах тривалої депривації потреб. Однією з найбільш незадоволених була потреба в пошанівку й справедливості. Функціонування зі стигмою «українця» вело до ізоляції або асиміляції. Почуття неповноцінності, яке випливало з факту, що ти є громадянином другого сорту, було гнітючим. Тож українці, котрі вирішили скоротити свої контакти зі «польським» світом, своє почуття неповноцінності почали трансформувати в почуття «інакшості», а ті, хто вирішив приховати своє походження, стали нести тягар таємності. Таке почуття почало проростати в середовищі переміщених осіб, щоб набрати темпу в поколінні їхніх дітей та онуків і стати повністю сформованим.\nПозірно добре соціальне функціонування родин переміщених осіб, було насправді напруженим пристосуванням, яке парадоксальним чином підкреслювало не легкість, а цілком навпаки – величезну складність життя в нових умовах. У деяких сім'ях чоловіки мали за собою епізодичне членство в УПА, що підвищувало їхню пильність і змушувало бути бездоганними. Соціальні зв'язки з колегами або сусідами часто були поверховими і мали захисну функцію. Найкраще було не викликати підозри, не кидатися в очі й бути соціально безликим. Основною групою спілкування ставали «свої», це серед них можна було відчути близькість та автентичність контактів. «Своїми чужими» ставали також німці, котрі несли на собі тавро злочинців, подібно, як українці тавро бандитів. Існування в постійному удаванні чи потребі суспільної акцептації породжувало напруження й конфлікти, які розігрувалися в сім'ях.\nУ такій фрустрації зростало друге покоління. Травма депортації була повсюдною, але в турботі про дітей зазвичай більш-менш оточена табу. Вони мали бути щасливішими, краще адаптованими та без паралізуючого тавра «українець». Вони мали вчитися, створювати сім'ї та добре вживатися в суспільстві. Ті, хто своє виживання вбачали у асиміляції, давали дітям польські імена й тішилися, коли з часом після переселення отримували від чиновників сполонізовані прізвища. З Іванечків виникали Іваніцкі, з Олійників – Олєйнікі тощо. Інші зводили навколо себе мур, який відгороджував їх від навколишнього середовища, яке їх таврувало і стигматизувало. Ґетто ставало гарантією виживання, в якому цементуючою речовиною ставала притишена мова й підпільна релігія. Навіть в родинах, де походження декларувалося відкрито, оповитим табу залишалися військовий досвід чи діяльність в УПА. Діти репатріантів зростають таким чином в аурі таємничості, недосказаності. А неявна незрозуміла напруженість у відносинах батьків формувала їхню ідентичність. Усвідомлення спільної травми виселення, спільного страху і болісного сприйняття соціальної ізоляції об’єднувало, відгороджувало від більшості і ставало черговим наріжним каменем у фундаменті колективної ідентичності українців у Польщі.\nПісля 1989 року «кривда», завдана українській громаді, могла бути знята. Спершу сором’язливо, але з часом чимраз голосніше почали говорити й писати про акцію «Вісла», як про подію, що деконструювала українцям їхній світ. З’являлися праці істориків, рідше соціологів чи антропологів, котрі намагалися поглянути на депортацію з точки зору культурних змін, і щось ніхто не приглядався до травми як до соціальної чи психологічної проблеми. А варто було, адже в другому поколінні було виразно видно проблеми зі соціалізацією, які виникали внаслідок гібридизації ідентичності так званих польських українців. Виховані на подвійних культурних кодах: з одного боку – на польській масовій культурі, з іншого – на українських нашептаних оповідках про втрачений рай, вони ставали «чужими» самі для себе. Покоління переміщених осіб не мало жодних проблем з визначенням їхньої власної ідентичності, навіть якщо до війни їх називали (вони себе називали) русинами, то польський державний апарат однозначно називав їх, а радше стигматизував як українців. Водночас їхні діти травматичні пережиття акції «Вісла» отримували через шепіт чи красномовне замовчування, і вони в конфронтації з пейоративним означенням всього, що було пов'язано з українськістю, ставали матеріалом для побудови їхньої ідентичності. Таким чином акція «Вісла» була прищеплена і батьками, і суспільним дискурсом, який стигматизував українське середовище через «Відлуння у Бещадах» (Łuny w Bieszczadach – книга польського публіциста Яна Ґергарда, видана 1959 року про бої між УПА і поляками у 1944-1947 роках – ZAXID.NET) і, що важливіше, через волинську пам'ять польських репатріантів.\nПісля того, як «вже можна було говорити», українське середовище було здоміноване дискурсом істориків, і, таким чином, в значній мірі відійшло на другий план те, що було до 1939 року, увагу було зосереджено на воєнних подіях – боротьбі УПА, а також акції «Вісла». Це було в певному сенсі виправданим, хоча саме ці події спричинили незворотні зміни для українців. Саме на цій цезурі було зосереджено життя меншості, ставши відправною точкою і точкою відліку. Постали пам'ятники на безіменних могилах вояків УПА, хрести та таблиці, присвячені депортації. Українці, після багаторічного існування в цепелівських рамках (Cepelia – Центральний союз ремісничих кооперативів – ZAXID.NET), безпечних для державного апарату ПНР, почали як громадяни Польщі вимагати поваги, справедливості та права на власну історичну пам'ять. У той час історія стала важливішою за культуру, і, звичайно, важливішою за матеріальну спадщину, яка «застрягла» у втраченому раю.\nАкція «Вісла», яка стала axis mundi польських українців, фактично відокремила їх від власної спадщини, яка залишилася на південному сході Польщі. Третє і четверте покоління після виселення в основному втратило зв'язок з вітчизною предків, бо була вона настільки міфологізованою, що аж нереальною. Це породжувало чимраз більший розрив між поколіннями і ставало найпростішим шляхом до полонізації. Група польських українців скорочувалася, оскільки не в кожній родині були політично заангажовані в часі війни люди. Тож оперта на історію програмна лінія середовища, сконцентрованого навколо найбільшої української організації – Об'єднання українців в Польщі (ОУП) – не була достатньо привабливою пропозицією, аби долучатися до цього середовища.\nПевна свобода формування історичної пам'яті, яка виникла після 1989 року, почала обмежуватися зразу ж після української Революції гідності. Функціонування групи меншин на основі гарячих цінностей, які легко ставали конфліктогенними, виявилося складним завданням. Вже на початку літа 2014 року сталися перші руйнування пам'ятників УПА, які за тією ж схемою повторились у 2015 і 2016 роках на інших об'єктах. У цих інцидентах було чітко видно, що інспірація йшла з Москви і супроводжувалася штучним підживленням так званих прикордонних волинських наративів. Українська меншість у Польщі знову постраждала від стигматизації, демони прокинулися, включаючи стереотипи ПНР. Знову відродилися тавра бандитів і злочинців, хоча насправді українська меншина в Польщі з Волинською трагедією не мала нічого спільного. Це, звісно, викликало спротив ОУП, яка, нібито, від імені спільноти увійшла в накинутий згори наратив, а насправді – в пастку, в яку й мала попастися.\nІнформаційно-психологічні операції, спрямовані на підштовхування чи маніпулювання спільнотою ворога не були винайдені в Російській Федерації, але від часу початку Євромайдану саме Росія активно їх використовує, зокрема й для загострення в Польщі антиукраїнських настроїв. Один з методів впливу – це оперте на теорію ігор рефлексивне керування, розроблене російським науковцем Володимиром Лефевром, метою якого є непомітний контроль дій противника так, щоб він ухвалював рішення, сприятливі для керуючої сторони. Цей метод використовує, серед іншого, провокації, які діють на емоції людини або групи, базуючись на біхевіористичних моделях, зокрема, на природній людській потребі в справедливості. Таким чином ззовні провокується очікувана реакція. Теорія рефлексивного керування знайшли зацікавленість серед російських військовиків і функціонерів спецслужб як метод керування «в білих рукавичках», стимулюючу до дії з укриття, використовуючи волю керованого.\nУкраїнська меншина в Польщі, з цієї точки зору, не було важким об’єктом для маніпуляції суперником. Особою чи групою, яка – говорячи психотерапевтичною мовою – не опрацювала кривд, легко керувати. Рано чи пізно «кривда» промовить, причому емоціями, а не розумом. У поєднанні з відповідно підготовленим соціальним підґрунтям, до якого має промовити згадана «кривда», вибудовування штучного конфлікту є банально простим. Тим більше, коли це стосується гарячих цінностей, а такими є пам'ятники УПА в південно-східній Польщі, навколо яких українська громада великою мірою будувала свою ідентичність після 1989 року.\n«Акція "Вісла" триває», – ці слова часто лунають з уст українців у Польщі. Ця фраза в різних обставинах і з різними забарвленнями, вказує на те, що ця травматична подія не тільки стала поворотним моментом чи компонентом ідентифікації, але передовсім – муром, який відгороджує від усього, що було раніше. За відсутності вітчизни з пейзажом, де обов’язково є церква, польські українці звели фундаменти ідентичності з того, що було найбільш емоційним – з почуття несправедливості.\nЗа два дні до урочистого святкування 70-ї річниці акції у Віслі в Перемишлі у сусідніх Грушовичах виразно провокативним чином було зруйновано нелегальний пам'ятник УПА. Виконавцями не лише демонтажу, а й цілковитого знищення були активісти Національного руху, вбрані у футболки з перекресленим Бандерою. «Кривда» дала про себе знати так голосно, що Український інститут національної пам'яті, висловлюючи солідарності з українською меншиною в Польщі, виступив із заявою про призупинення легалізації польських меморіалів в Україні та видачу дозволів на розвідувальні роботи і впорядкування польських місць пам’яті в Україні. Заява УІНП відгукнулася луною не тільки в антиукраїнських середовищах в Польщі, а й у польських державних установах. Завчасно створений клімат, який сприяв тому, що польська держава забезпечила українській меншині повторну віктимізацію, а, таким чином, відродила в ній почуття несправедливості, призвів до повного успіху провокації. Отже, відповідаючи на запитання, поставлене на початку – чи позиціонування себе в ролі жертви передбачає розвиток? – можна відповісти: так, дуже навіть передбачає розвиток, але на жаль, тільки для третьої сторони.\nОригінал тексту можна прочитати в польському виданні «Więź». Оригінальна назва «O sztuce wychodzenia z deportacyjnego wagonu», Olga Solarz.


18 січня 2022 - 14:37\nЄвропейський інвестиційний банк виділить групі компаній «Епіцентр К» кредит на суму $120 млн для розбудови сільськогосподарської інфраструктури по Україні.\nЗа тиждень підприємцям видано «Доступних кредитів 5-7-9%» на 653 млн гривень\nКомпанія Väderstad досягла рекордного обороту в €420 млн\nПро це повідомляє прес-служба «Епіцентр К».\n«Відповідна кредитна угода строком на 9 років була підписана 22 грудня 2021 року. Кредитні кошти у розмірі $ 120 млн будуть спрямовані на будівництво елеваторних комплексів для зберігання зернових та олійних культур, а також на розвиток допоміжної інфраструктури», — йдеться в повідомленні.\nЗазначимо, що залучення кредиту дозволить групі компаній «Епіцентр К» запровадити найсучасніші технології та процеси управління, спрямовані на розширення своєї діяльності в агробізнесі. Новозбудовані об'єкти також нададуть можливість створити нові робочі місця, а це не лише матиме позитивний вплив на розвиток та покращення соціальних умов у місцевих громадах, але й сприятиме економічному зростанню України в цілому.\nДодамо, що підтримуючи модернізацію сільського господарства в Україні, Європейський інвестиційний банк має на меті підвищення продовольчої безпеки та ефективності продовольчого забезпечення, а також поліпшення сталості агрономічних заходів в Україні шляхом ефективного використання ресурсів, збільшення продуктивності та зменшення відходів сільського господарства. Це є запорукою сучасного агросектору, конкурентоспроможного на світовому ринку, що фактично зробить вагомий внесок в успішну протидію змінам клімату задля обмеження наслідків глобального потепління.\n«„Епіцентр К“ продовжує динамічно розвиватись та інвестувати значний обсяг коштів в українську економіку. Окрім масштабування торговельної мережі, ми розширюємо власні виробничі та елеваторні потужності, реалізуємо нові логістичні та інфраструктурні проєкти. Надання кредиту від найбільшої фінустанови Європейського Союзу свідчить про високий рівень довіри до групи компаній не тільки в Україні, але й на міжнародному ринку. І зараз репутація надійного фінансового партнера дозволила нам залучити додаткові фінансові ресурси для розвитку власного аграрного напряму. Ми також сподіваємося, що цей проект стане вагомим внеском у розвиток сільськогосподарського сектору в Україні», — зауважує Петро Михайлишин, генеральний директор «Епіцентр К».\nСлід підкреслити, аграрні активи групи компаній «Епіцентр» об'єднані під брендом «Епіцентр Агро». Компанія обробляє 167 тис. га землі в шести областях України, входить у ТОП-7 найбільших латифундистів України за площею земельного банку та в ТОП-5 найбільших приватних операторів на вітчизняному ринку лінійних елеваторів.\n«За останні п’ять років, з моменту придбання перших елеваторів, потужності з одночасного зберігання „Епіцентр Агро“ виросли вшестеро — до понад 1,5 млн тонн. Загалом в структуру агрохолдингу входить 15 елеваторних комплексів, 8 з яких є маршрутними. На Вінниччині та Хмельниччині знаходяться найбільші елеваторні хаби агрохолдингу — це Вінницький елеватор та Закупнянське ХПП. Загальна сума інвестицій „Епіцентр К“ у розвиток аграрного напряму протягом 2016/21 років перевищила 10 млрд грн», — інформують у компанії.\n«Епіцентр К» — один з найбільших гравців українського ринку роздрібної торгівлі та безумовний лідер в сегменті товарів для дому та ремонту. До структури групи компаній також входить інтернет-магазин epicentrk.ua, гіпермаркети «Нова Лінія» та ціла низка виробничих активів у сферах агропромисловості, деревообробки та керамічної плитки.\nНагадаємо, FMO виділить фінансування «Нібулону» для закупівлі та експорту зернових з України.\nТегикредит ЄІБ Епіцентр Епіцентр К Петро Михайлишин розвиток агросектора Епіцентр Агро кредит ЄІБ кредитне фінансування сільськогосподарська діяльність


Просторі комори багатьох старих квартир відомі сотням тисяч, що проживають у нових будинках, лише з_чуток. Про такі можливості розміщення продуктів сьогодні можна тільки мріяти. Особливо багато проблем виникає тоді, коли багатодітній родині, що не має власного підвалу, попросту ніде зберігати свій запас продуктів (у першу чергу консерви й консервовані городин і фрукти), оскільки в багатьох нових будинках, особливо у висотних, підвали передбачені не для всіх квартир. Правда сучасні кухонні меблі надає в принципі багато місця, оскільки її можна обладнати практично до самої стелі. Однак при всьому при тому, яка ж господарка не скористається з радістю кожної додатковою можливістю десь щось розмістити?\nПропонована нами комора на коліщатах повинна допомогти розширити ці можливості. Як та інші ради, цей варіант повинен особливо враховувати достатню скрутність площі кухонного приміщення. Тому на наведених малюнках зазначене, як установлюється звичайні кухонні меблі, до яких ми прагнемо приєднати нашу саморобну конструкцію на коліщатах. .\nЩе пари рекомендацій, як говориться, по ходу справи. Непогано було б передбачити маленьку шафку із дверками, який зможе виготовити кожний домашній майстер, а також полку, по можливості, над холодильником. Над робочою зоною, під начіпними шафками слід прикрутити до стіни за допомогою шурупів і шкантов просту рейку. Ця рейка, постачена відповідним гачком, дає можливість розвісити різні кухонні приналежності так, щоб вони постійно були під рукою. .\nА тепер перейдемо властиво до нашої основної конструкції. Як зазначено й на малюнку й на кресленні, вона складається із двох частин. шафа, що висувається, повинен бути не вище 160 див, щоб розташовані в ньому для зберігання продукти було легко дістати з полиць і щоб було добре видне, де що перебуває. При цьому також слід урахувати, що розташовувані речі разом представляють досить великий вантаж. Як передня сторона висунутого шафи, так і розташована над ним частина, повинні по своєму виду відповідати всієї вже наявної кухонних меблів. Верхня частина з однієї сторони міцно з'єднується зі стіною, з іншого боку - з меблями, що перебуває рядом. Цю верхню частину можна виготовити як шафка, попереду, що закривається дверкой, або як відкриту полицю для зберігання тих кухонних приналежностей, які застосовуються порівняно рідко. .\nШафа на коліщатах виготовляється з міцної деревини (зміцненого матеріалу, наприклад, старих, уже не використовуваних меблів). Передня й задня частина з'єднуються зверху й знизу по типу ящикових з'єднань ( найкраще на наскрізних шипах). У нашому прикладі верхніх три п'яті розділяються середньою розділовою стінкою, що з'єднується з передньої й задньої стінками за допомогою шкантов. Те ж саме робиться й з полками, у результаті чого в нас виходить міцна конструкція. .\nУ верхній частині ( у цьому випадку й у нижній) по обидва боки крізь задню стінку просверливаются отвору й перед відповідними відділеннями вводяться пластмасові або металеві стрижні для того, щоб при висуванні шафи пакети або банки не впали. У нижній частині полиці наскрізні ( тобто до них є доступ по обидва боки у всю ширину полиці). Вони використовуються, наприклад, для невеликого запасу картоплі, а також для цебер або ящиків\nПід поликом шафи встановлюються міцні коліщата (або ролики), які закриваються планкою, що має в невисунутім положенні шафи вид цоколя. Ручки повинні бути міцними й також міцно повинні бути привернуты шурупами на висоті центру ваги шафи. .\nДуже важливо приділити соответсвующее увага схоронності підлоги, оскільки ролики виявляють на нього досить великий тиск. Щонайменше в тому місці, де коштує шафа, слід підкласти під нього смуги жерсті, по яких він і выкатывается.


Що таке стратегія розвитку підприємства?\nДля людини, яка не знає, до якої гавані вона прямує, жоден вітер не буде попутним.\nЛуций Анней Сенека Молодший\nА ви знаєте, куди спрямовується ваш бізнес, чи прописана у вас стратегія розвитку підприємства? Чи є у вас зрозуміло сформульовані досяжні цілі, чи розроблений план дій для подальшого зростання і розвитку? Якщо відповіді на ці питання – «ні», то вам варто подумати над своєю стратегією. Адже як говорив американський філософ Ральф Уолдо Эмерсон, світ поступається дорогою тому, хто знає, куди йде. А у бізнесі розуміння шляху, яким рухаєшся, украй потрібне.\nСтратегія розвитку підприємства – це прописані і зважені цілі бізнесу, а також зрозумілий усім співробітникам спосіб досягнення цих цілей, вибраний з урахуванням наявних ресурсів і можливостей компанії.\nЯкщо говорити про те, для чого підприємству потрібна стратегія розвитку, то найголовніша причина – це, напевно, створення сильного конкурентоздатного бізнесу, який легко керований і швидко адаптується до тих змін, що відбуваються зовні. Крім того, це визначення пріоритетів діяльності і меж галузі, в яких буде рости і розвиватися компанія. І, звичайно ж, прописана і прийнята усіма стратегія допомагає отримати єдине для усіх співробітників уявлення про плани і цілі компанії.\nЗ чого розпочинається розробка стратегії розвитку?\nРозробку стратегії розвитку слід розпочинати з аналізу поточної ситуації усередині підприємства. Необхідно об’єктивно поглянути на ситуацію, що склалася усередині компанії, проаналізувати сильні і слабкі сторони, ресурси, процеси, структуру та ін..\nДругим етапом буде моніторинг зовнішнього середовища, загроз і можливостей компанії, взаємодій із зовнішніми групами і зацікавленими сторонами.\nҐрунтуючись на отриманих даних і результатах, слід сформулювати цілі, місію, бачення підприємства, а також вибрати методи досягнення поставлених цілей.\nВелике значення матиме етап розробки конкретних тактик з календарним планом, бюджетами і призначенням відповідальних осіб.\nСлід пам’ятати, що стратегія, яка створюється один раз і більше не піддається редагуванню, – це неефективна стратегія. По-справжньому дієва стратегія підприємства має бути «живою», тобто вона повинна постійно переглядатися і коригуватися з урахуванням змін, тенденцій і новацій, що відбуваються у навколишньому світі.\nРозробка маркетингової стратегії підприємства. Її місце в загальній стратегії компанії\nВажливим розділом основної стратегії є розробка маркетингової стратегії підприємства. Вона повинна підкорятися спільним цілям і завданням, прописаним в основній стратегії, і пропонувати ефективний план комунікацій для формування або збільшення попиту і рівня продажів компанії.\nМаркетингова стратегія компанії може включати:\nВивчення ринку, динаміки, попиту, тенденцій\nВибір сегментів споживачів\nВибір маркетингової стратегії\nРозробку маркетингових заходів\nКонтроль і реалізацію стратегії\nЗвичайно, розробка як загальної, так і маркетингової стратегії вимагає особливих, глибоких знань, навичок і досвіду, а також певних тимчасових витрат, яких керівник або власник може просто не мати. У такому разі вірним рішенням буде звернення по допомогу до консультантів, які посилять вашу управлінську команду і допоможуть розробити ефективний документ.\nФахівці Корпорації «Глобал Консалтинг», члена Всеукраїнської асоціації консультантів з управління, готові стати вашим помічником в розробці маркетингової стратегії компанії. Звертайтеся, будемо раді відповісти на усі ваші питання.\nЗвертайтеся, будемо раді відповісти на усі ваші питання.


Травматизм та його попередження у дітей | Газета "Земля Бердичівська"\nДодому ІНФОРМАЦІЯ Травматизм та його попередження у дітей\nЗа місцем виникнення травматизм поділяють на побутовий, транспортний, шкільний. Найчастіше зустрічається побутовий травматизм.\nПобутовий травматизм – це ушкодження, які діти отримали вдома: у квартирі, у дворі чи в саду. Ушкодження при цьому найрізноманітніші, але найнебезпечніші з них це опіки полум’ям, хімічними речовинами і падіння з висоти.\nПринципи запобігання побутового травматизму різноманітні, але головною і надійною з них є постійна турбота дорослих про безпеку дітей вдома. Потрібно застерігати дітей від пустощів на балконах, драбинах, деревах. Разом з тим батьки ні в якому разі не повинні забороняти дітям гратися в рухливі ігри, сковувати їх безперервними заборонами та обмеженнями:все потрібно робити помірковано, щоб не образити і не принизити дитину.\nНайвищий відсоток смертності після причинених травм від автомашин, автобусів, тролейбусів, потягів та інших видів транспорту. І знову ж таки, головними причинами є недоглянутість дітей на вулиці, по дорозі до школи, а також у години дозвілля. Призводить до цього незнання дітьми правил вуличного руху, порушення правил користування транспортом.\nНадзвичайно небезпечно кататись дітям на велосипедах, мопедах, моторолерах, скутерах, якщо вони не склали відповідних екзаменів на право водіння. Дорослим ні на мить не можна забувати, що діти схильні наслідувати їх.\nШкільний травматизм діти отримують під час перерв, у класах, коридорах. Основна причина шкільного травматизму – це недостатня виховна робота: діти проводять перерви, як їм заманеться. Окремі викладачі не знають основи запобігання травм або нехтують ними: допускають перевантаження навчальних майстерень під час проведення занять, дозволяють учням приходити на уроки у повсякденному одязі. Як і при будь-яких видах дитячого травматизму, у даному разі при плануванні профілактичних заходів треба керуватись двома основними принципами: чітко налагоджена організація трудового процесу і висока освітньо-виховна робота.\nГоловними причинами вуличного травматизму є недоробки працівників ЖЕКів, будинкоуправлінь, будівельних організацій. Це несправні балкони, неогороджені канави, відчинені люки тощо. Взимку особливо небезпечні великі бурульки, що звисають з дахів будинків, під час ожеледі – не посипані піском або сіллю тротуари. Тому працівникам ЖЕКів, органів міліції, санепідемстанції треба бути особливо вимогливими і дотримуватись правил безпеки. Краще вжити запобіжних заходів, застерегтись від можливих трагедій.\nДорослі зобов’язані категорично забороняти дітям кататися на ковзанах, санках по тонкій кризі. Найкраще покататися на ковзанах в спеціально обладнаних місцях чи майданчиках. Але якщо вже ви вирішили скористатися місцевою річкою чи озером, потрібно пам’ятати правила поведінки під час занять зимовими розвагами:\n– кататися можна тільки, якщо лід на річці міцний;\n– у місцях масового перебування людей;\n– товщина льоду має складати не менше 15 см, а самі майданчики для забав відгороджені від решти річкової, озерної території яскравими стрічками, за якими перебування людей категорично забороняється.\nСанки, лижі, ковзани – найулюбленіші речі в користуванні дітей взимку. На жаль, саме вони стають причиною багатьох травм. Ні, це зовсім не означає, що не потрібно кататися на санках, ковзанах, подорожувати на лижах. Але давайте пригадаємо, які правила не потрібно порушувати, щоб не завдати шкоди собі та оточуючим.\n– санки мають бути непошкоджені, з усіма дощечками, щоб під час катання ви не покалічилися;\n– кріплення на лижах має бути також цільне, правильно прикріплене на ногах, щоб нога не вислизнула і не було ризику її зламати чи вивихнути;\n– ковзани мають бути відповідного розміру, не більші, оскільки це також може привести до травматизму.\nКоли вибирається місце для забав, як правило, шукають пагорб чи схил, з якого будуть спускатися на санках чи лижах. Потрібно пам’ятати, що це місце обов’язково повинно бути далеко від дороги. Це піддає смертельному ризику не тільки ваше життя і здоров’я, а й безпеку оточуючих. Взимку дорога слизька і не завжди водій транспортного засобу зможе зупинити його в потрібний момент. Діти повинні пам’ятати, що під час забав та ігор не потрібно виконувати різні трюки. Дуже часто, катаючись, вони люблять похизуватися перед друзями різними способами катання. Тут фантазія спрацьовує дивовижно: це і катання із зав’язаними очима, і повернувшись спиною, і на одній нозі і т.д. Потрібно пам’ятати, що катаючись, учні повинні передбачити, що з закритими очима можна зіштовхнутись із сусідом, деревом; повернувшись спиною, дитина також не буде бачити куди їде, і не зможе керувати санками чи лижами, своєчасно і адекватно зреагувати на небезпеку. Небезпечно прив’язувати санки одні до одних. Саме це є причиною того, що перевернувшись одні санки потягнуть за собою інші. Особливо небезпечно прив’язуватись (чіплятися) на ходу до транспортних засобів.\nН.М. Ровкова, лікар-педіатр КУ “ЦПМСД”\nБердичівської районної ради.\nПопередня статтяБердичівська міліція затримала грабіжника одразу ж після вчиненого ним злочину\nНаступна статтяБердичівський районний центр соціальних служб для сім’ї, дітей та молоді оголошує конкурс на вакантну посаду


Російські паради в Криму: «Брязкання зброєю та подвійні стандарти»\n25 Червень 2020, 19:00\nВійськовий парад у Сімферополі, 24 червня 2020 року\nУ Сімферополі, Керчі та Севастополі 24 червня відбулися російські паради, присвячені 75-річчю перемоги над нацистською Німеччиною у Другій світовій війні. Спочатку урочистості мали відбутися 9 травня, але були перенесені через пандемію коронавірусу. При цьому на півострові продовжують фіксувати випадки захворювання та смерті від COVID-19.\nМинулого тижня російський глава Криму Сергій Аксенов скасував парад у Сімферополі, але за декілька годин передумав і все ж вирішив його провести, із застереженням про дотримання санітарно-епідеміологічних вимог. За повідомленнями «Крыминформа», для проведення урочистостей у кримській столиці залучили понад тисячу військовослужбовців армійського корпусу Чорноморського флоту Росії та бійців Росгвардії. Цього року в параді не брали участі діти ‒ при тому, що в роки після анексії до такої ходи, як правило, залучали вихованців кадетських класів і представників російського патріотичного руху «Юнармія». Про значення параду 24 червня та радянську історію для кримчан і російської влади йшлося в ефірі Радіо Крим.Реалії.\nАктивіст із Сімферополя Олексій Єфремов розповів Крим.Реалії, що, за його спостереженнями, на місцевий парад містяни пішли дивитися переважно не з власної волі.\n‒ Наскільки я знаю, народ стягували примусово, найбільше було бюджетників. Зрозуміло, що кожен намагався якимось чином ухилитися ‒ хтось поїхав на море, користуючись черговим вихідним ‒ але красива картинка для телевізора вийшла. У цьому плані все відмінно, але серед моїх друзів і знайомих охочих дивитися на парад не виявилося. Центр був перекритий, пройти було складно, так що, напевно, там було більше випадкових глядачів, ніж добровільних. Все ж дати зрушилися: парад асоціюється з 9 травня, а сьогодні 24 червня. Навіть не всі знали, що цей день вихідний, та й взагалі людям не хотілося витрачати свій час на це дійство через транспортні негаразди. Моя бабуся-ветеран визнає тільки парад у Москві, а цю показуху, галас не розуміє. Не знаю, кого вражає місцеве брязкання зброєю ‒ хіба що маленьких дітей.\nОлексій Єфремов зазначає, що глядачам параду роздавали маски, однак він не бачив, щоб хоч комусь міряли температуру.\n‒ Тобто санітарні заходи були швидше для галочки. Хтось намагався дотримуватися дистанції, але в Криму всі вже розслабилися в цьому плані і, схоже, не бояться захворіти, як раніше.\nКолишній депутат підконтрольної Росії міської ради Сімферополя, який раніше перебував у Компартії Росії, Степан Кіскін вважає, що дата 24 червня для парадів на честь Дня перемоги була обрана невдало.\n‒ Загалом я позитивно ставлюся до парадів у Сімферополі та Севастополі, але терміни мене не влаштовують. Я б, звичайно, провів їх 9 травня, як це було завжди в минулі роки, незважаючи ні на яку пандемію. Ось президент Олександр Лукашенко в Білорусі не побоявся, провів, і ніякий коронавірус на це не вплинув. Можна було вжити профілактичних заходів і провести парад саме у травні.\nСтепан Кіскін також незадоволений тим, як російська влада Сімферополя ставиться до ветеранів.\n‒ На жаль, з кожним роком ветеранів стає все менше й менше. Їх залишилося дуже мало, і до них не завжди ставляться належним чином. Наприклад, 9 травня наша сімферопольська влада забула привітати ветеранів. Я постійно працюю з ветераном Олександром Грішиним, який має медаль за взяття Києва, Берліна та Праги ‒ президент його привітав, а місцева влада забула. Поки я не підняв шум в інтернеті, ніхто не поворухнувся ‒ та й потім вони навіть не вибачилися. Уже пізніше люди написали, що це не єдиний випадок. На одному будинку повісили табличку, що тут живе ветеран ‒ а про іншого, який теж там живе, забули! Зі скандалом повісили ще одну табличку, але теж не вибачилися. Це незмивна ганьба. Я вважаю, що після такого сімферопольська влада мала піти у відставку.\nБез парадів. Інший бік Другої світової війни в Криму (фотогалерея)\nКрим.Реалії згадують, яким був інший, «непарадний» бік Другої світової війни в Криму\nВтім, 24 червня голова російської адміністрації Сімферополя Олена Проценко, згідно з офіційним повідомленням її пресслужби, все ж привітала місцевих ветеранів.\nУ цей день в Криму відбулися і громадські акції: так, у Сімферополі були помічені автоколони з радянськими прапорами, з машин грали пісні воєнних років. Як повідомив кореспондент Крим.Реалії, один з автомобілів зупинився на виїзді із Сімферополя в бік Миколаївки, і водій розгорнув прапор із зображенням радянського лідера Йосипа Сталіна. У травні його портрети з'являлися на севастопольських вулицях навіть на повітряній кулі.\nГолова «Кримськотатарського ресурсного центру» Ескендер Барієв висловлює невдоволення тим, що російська влада, за його оцінкою, потурає культу особи Сталіна на півострові на тлі злочинів радянського диктатора проти кримських татар та інших народів.\n‒ Упродовж багатьох десятиліть у свідомості старшого покоління культивувалося уявлення про те, що перемога Радянського Союзу над німецько-фашистськими загарбниками у Другій світовій війні пов'язана особисто зі Сталіним, багато хто досі вірить цій пропаганді. З іншого боку, я не виключаю, що цю історичну постать використовують цілеспрямовано. Кримські татари завжди говорили, що Сталін ‒ злочинець і що саме за його вказівкою був депортований кримськотатарський народ і здійснений геноцид. Звичайно ж, це частина нашої історії, але, з точки зору кримських татар, зараз Сталін має позиціонуватися як злодій, а не захисник. Окрім усього іншого, ми спостерігаємо подвійні стандарти: так званий глава Криму підкреслює, що карантинні заходи не скасовуються, але при цьому у трьох містах півострова 24 червня зібрався величезний натовп.\nВодночас, за словами Ескендера Барієва, російська влада Криму всіляко намагається перешкодити кримськотатарським активістам у їх прагненні відсвяткувати День кримськотатарського прапора 26 червня.\n‒ Силовики приносять їм застереження про неприпустимість проведення заходів у цей день. Тобто одній категорії людей сприяють у проведенні акцій, незважаючи на порушення карантинних заходів, а тих, хто здатний організувати кримських татар, всіляко намагаються залякати завчасно. Ця кампанія почалася ще з березня, тому що дати 26 лютого, 18 травня, 26 червня вже викликають в окупантів страх перед масовими акціями. Однак вже від сьогодні розпочався автопробіг для відвідування ветеранів кримськотатарського національного руху для того, щоб молодь виявила свою повагу до тих, хто боровся за повернення нашого народу на батьківщину і хто продовжує боротися за відновлення його колективних прав.\nТим часом у своїй урочистій промові на параді в Москві президент Росії Володимир Путін не згадав Йосипа Сталіна, проте зробив акцент на подвиг «радянського народу» та його заслуги у звільненні Європи:\n«Ми завжди будемо пам'ятати, що нацизм розтрощив радянський народ ‒ мільйони людей різних національностей з усіх республік Радянського Союзу. На фронті та в тилу, в партизанських загонах і в підпіллі вони боролися і працювали за законами мужності та єдності. Захистивши свою землю, продовжували боротися. Звільнили від загарбників держави Європи, поклали кінець страшній трагедії Голокосту, врятували від нацизму, від його смертоносної ідеології народ Німеччини. І неможливо навіть уявити, що стало б зі світом, не стань на його захист Червона Армія. Її солдатам не потрібні були ні війна, ні інші країни, ні слава, ні почесті. Вони прагнули добити ворога, здобути Перемогу і повернутися додому. І заплатили за свободу Європи непоправну ціну: багато сотень тисяч бійців полягли на чужині. Наш обов'язок ‒ пам'ятати про це. Пам'ятати про те, що на радянський народ ліг основний тягар боротьби з нацизмом».\nПаради в Криму: марш на мільйони\nУкраїнський історик Кирило Галушко переконаний, що Володимир Путін, як і раніше, прагне подати перемогу у Другій світовій війні як основну подію в історії СРСР і слідом за ним ‒ сучасної Росії.\n‒ Ця промова розрахована, перш за все, на російську аудиторію, і особливих новацій у ній не прозвучало. Наприклад, ми не почули в черговий раз, що Росія перемогла б Гітлера і без участі українців. Вийшла нейтральна промова, збудована на радянській риториці боротьби всіх республік з нацизмом. При цьому зазначено, що західні союзники зіграли хоч якусь роль, відкривши другий фронт у серпні 1944 року. Основна ж теза полягає в тому, що перемога над нацизмом вже самодостатня як головна подія у 20-му столітті. З недавньої статті Путіна про Другу світову війну видно, що сучасна російська пропаганда прагне викреслити з історичної пам'яті союзні відносини СРСР і Третього Рейху в 1939-1941 роках. Звичайно, вони говорять про так звану Велику Вітчизняну, оскільки це переміщує фокус на події 1941-1945 років.\nКирило Галушко також вважає, що російські паради 24 червня, зокрема і в анексованих Криму та Севастополі, були особливо важливі для Володимира Путіна, оскільки апелювали до старшого радянського покоління, від якого у Кремлі очікують позитивного голосування за правки до Конституції Росії 1 липня. Згідно з цими новими нормами, російський президент зможе теоретично залишатися при владі до 2036 року.


Двері вхідні металеві у Балаклії | Торговий дім Гранд\nВхідні металеві двері в Балаклії від компанії Гранд\nКомпанія Гранд є одним із провідних виробників вхідних дверей з металу з підвищеним рівнем безпеки. Наша продукція позитивно зарекомендувала себе серед споживачів, які оцінили пожежостійкість, якісну шумо- і теплоізоляцію, стійкість до деформацій, зломів та багато інших переваг дверей Гранд.\nЯкщо ви хочете купити надійні вхідні двері в Балаклії, звертайтеся до нас!\nЧому варто замовляти вхідні двері у Балаклії краще саме у нас?\nМи самостійно розробляємо дизайн і виготовляємо вхідні двері в Харкові економ, стандарт та преміум-класу. Пропонуємо двері європейського зразка.\nОплатити вхідні двері, замовлені у нас, ви можете будь-яким зручним для вас способом - готівкою або за допомогою банківської карти на рахунок.\nВиробництво вхідних дверей здійснюється, в середньому, близько 14 днів. Під час оформлення замовлення ми обов'язково повідомимо вам реальні терміни, необхідні для виготовлення обраної моделі.\nКаталог вхідних дверей від ТД Гранд у Балаклії\n*двері пропонуються різних розмірів та кольорів. Необхідні параметри уточнюйте у наших менеджерів!\nСЕРІЯ "СТАНДАРТ" двоколірні\nЯк просто замовити двері в Балаклії у нас?\nВам необхідно зателефонувати нам або залишити заявку для того, щоб консультант міг зв'язатися з вами й уточнити основні нюанси.\nМенеджер допоможе вам визначитися з вибором вхідних дверей, їх моделлю, кольором та фурнітурою.\nПризначить найбільш зручну дату виїзду замірника (якщо це необхідно).\nПісля отримання точних вимірів і параметрів дверей складається повний кошторис майбутніх витрат, а також готується договір.\nВи робите оплату будь-яким зручним для вас способом – готівкою або банківським переказом, ми запускаємо двері у виробництво.\nМи виконуємо доставку й установку вхідних дверей у зазначені терміни. Ви перевіряєте роботу та якість її виконання.\nЗалиште заявку й дізнайтесь усі деталі!\nКомпанія Гранд є одним з провідних українських виробників вхідних дверей з металу з підвищеним рівнем безпеки. Наша продукція позитивно зарекомендувала себе серед споживачів, які оцінили вогнестійкість, якісну шумо- і теплоізоляцію, стійкість до деформацій, зломів.\nВибираємо двері вхідні металеві в Балаклії\nГоловне призначення вхідних металевих дверей - захист житла від негативного впливу погодних факторів і протиправних проникнень з боку сторонніх осіб. Вхідні металеві двері в Балаклії здатні забезпечити домашній затишок, убезпечити ваше майно і життя від посягань зловмисників.\nПідбираючи вхідні металеві двері в Балаклії необхідно врахувати ряд особливих моментів, таких як: особливості монтажу, геометричні розміри, технічні особливості виробу.\nДо головних чинників, які заслуговують на вашу увагу можна віднести:\nПризначення - вхідні металеві двері можуть бути встановлені як на вулиці, так і всередині будівлі. Залежно від цього підбирається необхідний рівень захисту від зовнішніх факторів і злому.\nТовщина дверей - надійність конструкції прямо пропорційна цьому показнику. При цьому враховуйте, що надмірно важкі стулки будуть негативно впливати на стіну.\nЗамки - рівень безпеки буде вище на тих моделях, які оснащені декількома запірними механізмами.\nПеред тим як купити вхідні металеві двері в Балаклії більшість людей приділяють увагу декоративним властивостям. Компанія Гранд представляє широкий модельний ряд, який виконаний у різних дизайнерських і колірних рішеннях.\nВисокоякісні вхідні металеві двері в Балаклії\nДо складу конструкції входять різноманітні матеріали і компоненти:\nлисти металу - найбільш поширені моделі, що мають один лист металу, адже при використанні більшої кількості листів, між ними може утворюватися конденсат;\nлиштви - забезпечують додатковий захист від злому і несуть естетичну функцію;\nребра жорсткості - «П» або «Z» -образні ребра жорсткості підвищують надійність конструкції;\nпетлі - найбільш якісними вважаються петлі на підшипниках;\nзвукоізолятор і утеплювач - знаходяться всередині полотна і захищають від холоду і зовнішніх шумів;\nкоробка - поширені замкнуті і не замкнуті різновиди.\nВхідні металеві двері в Балаклії можна сміливо рекомендувати жителям приватних і багатоквартирних будинків. Як показує практика, подібні вироби відрізняються найкращими показниками надійності.\nДе вигідно купити вхідні металеві двері в Балаклії?\nКомпанія Гранд пропонує купити вхідні металеві двері в Балаклії. В електронному каталозі ви зможете познайомитися з доступними для замовлення моделями. Різноманітність малюнків, дизайнів і кольорів дозволить без труднощів вибрати найбільш оптимальний варіант для кожної людини. Придбання якісних вхідних дверей з металу - запорука надійної, безпечної і довгої служби з охорони вашого будинку.


Лікар нет » Ліки » «Лимфоток» капсули: відгуки та застосування\n«Лимфоток» — це препарат, що складається з лікарських трав, спрямований на очищення всього організму. Всім відомо, що людина на 70 % складається з води. Велика частина рідини знаходиться в міжклітинному просторі — саме там відбувається найбільше накопичення токсинів. Якщо активувати рух лімфи, то можна як би промити клітини зсередини, тим самим змусити їх працювати, як годинник.\nДля того щоб організм працював згідно біоритмам природи, потрібно близько трьох разів на рік робити його чистку. Саме для цього і створили біологічно активну добавку «Лимфоток». Потрібно приймати фитокапсулы протягом місяця, по одній штуці три рази в день. Також рекомендують паралельно пити такі препарати, як «Активоване вугілля», «Полісорб», «Ентеросгель» (ентеросорбенти), і збільшити вживання води. Судячи з відгуків, капсули «Лимфоток» дійсно очищають організм, не приносячи ніякої шкоди. І плюс до всього при систематичному прийомі можна усунути:\nпорушення функцій підшлункової залози і печінки;\nшкірні висипання та алергію;\nполіпшити зір, пам'ять, структуру і колір шкіри;\nвідновити еластичність суглобів і сполучної тканини;\nекстракт плодів шипшини, насіння розторопші і листя бадану.\nЯк видно, склад повністю натуральний, тому позитивні відгуки про капсулах «Лимфоток». В цей препарат входить рослина бадан, яке має унікальний хімічний склад і підходить не кожному. Зараз розповімо про листках бадану, про лікувальні властивості і протипоказання цієї рослини. Отже, цілюща трава має:\nантибактеріальні та антисептичні властивості;\nмає сечогінну та протизапальну дію;\nдопомагає при розладах ШКТ.\nАле ці позитивні властивості можуть негативно позначитися при певних захворюваннях. Листя бадану можуть сприяти підвищенню артеріального тиску і розвитку тромбів із-за збільшення згортання крові. Вони дуже корисні при діареї і розладах кишечника, але можуть викликати ускладнення у людей, які страждають запором. Тому перш ніж приймати цей препарат, слід проконсультуватися з лікарем.


Переваги металочерепиці як покрівельного матеріалу / Ів Буд\nНа будівельному ринку можна знайти найрізноманітніші покрівельні матеріали, які здатні задовольнити запити будь-якого споживача. Серед них можна особливо виділити металочерепицю, яку все частіше вибирають завдяки її чудовим експлуатаційним характеристикам.\nМеталочерепиця являє собою тонкий сталевий лист, який захищений від корозії шарами цинку і полімерного покриття. Для збільшення міцності сталевим листам надано форму натуральної черепиці, завдяки чому даний покрівельний матеріал і отримав своє найменування. Металочерепицю сьогодні повсюдно застосовують при обробці покрівлі промислових і житлових будівель. Покрівля з неї може прослужити не одне десятиліття, радуючи оточуючих своїм чудовим зовнішнім виглядом.\nВідмінною перевагою металочерепиці можна вважати її відмінну стійкість до значних перепадів температури. Вона без наслідків витримує морози до -50 ° С і сильну спеку. До того ж металочерепиця відноситься до негорючих матеріалів, що дозволяє менше турбуватися про пожежну безпеку покрівлі.\nНе боїться металочерепиця та сильних поривів вітру. Завдяки своїй формі, що робить її схожою на натуральну черепицю, вона має високі показники міцності. Металочерепиця має значний експлуатаційний термін завдяки своїй стійкості до ультрафіолетового випромінювання і корозії. Багато десятиліть покрівля з металочерепиці буде захищати ваш будинок від опадів, і служити його прикрасою, що не покриваючись плямами іржі і не тускніє. У чималому ступені цього вдається домагатися завдяки полімерному покриттю, яке наноситься на кожен лист металочерепиці при його виготовленні.\nЗастосування в якості покрівельного матеріалу кольорової металочерепиці\nПокрівельні роботи із застосуванням металочерепиці не вимагає від будівельників спеціальних навичок і багато в чому нагадує монтаж інших листових матеріалів для покриття покрівлі. Для більшої міцності такої покрівлі рекомендується робити більш часту обрешітку даху, щоб металочерепиця з часом не прогиналася під вагою снігу в зимові місяці.\nЛише деякі покрівельні матеріали здатні скласти конкуренцію металочерепиці, тому немає нічого дивного в зростаючій популярності останньої. Значна частина знову зведених будинків в нашій країні покривається саме цим покрівельним матеріалом, що говорить про широке визнання металочерепиці.\nБільше про покрівельні послуги ” Ів Буд “\nВиди покрівельних матеріалів і їх характерні особливості


Приземлення валькірій. Як Україна намагалася перехопити літак із бойовиками ПВК Вагнера. Частина друга\nУ першій частині розслідування, підготовленого Bellingcat за участю The Insider, розповіли про те, як українські спецслужби під виглядом найму охоронців на об'єкт «Роснафти» у Венесуелі змогли вивезти з Росії кілька десятків бойовиків з ЧВК Вагнера, які найбільше розшукуються, причетних до військових злочинів на території України. Бойовики мали сісти Мінську в літак Turkish Airlines, який здійснив би екстрену посадку в Києві, але в останній момент операція несподівано була «відкладена» українським керівництвом, бойовики застрягли в Мінську і незабаром були заарештовані місцевим КДБ. У цій частині аналізують обставини та причини зриву спецоперації.\nРаптове перенесення операції та звільнення голови ГУР\nЗа словами двох опитаних колишніх оперативників, за день до виїзду «вагнерівців» до Мінська, 23 липня 2020 року, два керівники спецслужб, які відповідали за проект «Авеню», начальник ГУР Василь Бурба та заступник голови СБУ Руслан Баранецький, прибули до Офісу Президента, щоб представити фінальна доповідь про майбутню спецоперацію. Оскільки на той момент президент Зеленський був зайнятий, їх перенаправили на зустріч із керівником його офісу Андрієм Єрмаком.\nЗа словами опитаних джерел, Василь Бурба одразу після зустрічі зателефонував керівникам проекту з команди ГУР та пояснив, що Офіс Президента просить відкласти операцію на тиждень. На той час президент Зеленський щойно досяг угоди з Росією про припинення вогню на Донбасі, про що він оголосив того ж дня, 23 липня, на спільній прес-конференції з президентом Швейцарії. Припинення вогню, яке все ще вимагало схвалення Нормандської четвірки, набуло чинності 27 липня 2020 року. Формальним приводом перенесення спецоперації нібито було те, що якщо її буде проведено, як спочатку заплановано, 25 липня, це зірве перемир'я. Іншими словами, за цією логікою арешт «вагнерівців» за два дні до дати набуття чинності суттєво більше загрожував перемир'ю, ніж їхній арешт через три дні після набуття чинності.\nКерівники проекту пояснили Бурбе, що затримка на тиждень неможлива і призведе або до втрати довіри з боку «вагнерівців», або до появи підозр серед білоруських чи російських спецслужб, або до того й іншого. Крім того, шанси знайти новий комплект квитків за такий короткий термін були незначними. Бурба передав Єрмаку, що шанси на успішну зміну графіка є невеликими, але пообіцяв подумати, що можна зробити, щоб послабити політичний тиск.\nНаступного ранку, коли перша група з 33 осіб виїжджала з Москви, команда ГУР змогла успішно перебронювати квитки на п'ять днів пізніше, у четвер, 30 липня. Другій групі із 13 найманців поміняли квитки на суботу, 1 серпня. Пізніше цього ранку Бурба повідомив керівнику Офісу Президента, що план все ще виконується, але з п'ятиденною затримкою, яка принаймні дозволить набути чинності мирну угоду.\nНі президент Зеленський, ні його офіс не відреагували на прохання прокоментувати причину перенесення операції. Раніше Зеленський стверджував, що «це точно не була наша операція. Я точно розумію, що ідея цієї операції — це була ідея, скажімо так, інших країн, точно не Україна. І те, що Україну максимально затягували з цього питання, — це правда». Під іншими країнами дехто зрозумів США, а дехто — Росію. Нагадаємо, однак, що на всіх стадіях підготовки цієї операції Зеленського інформували про неї та що її фінальний план було підписано міністром оборони України.\nОпитані колишні оперативники ГУР МОУ висловили думку, що однією з причин зриву операції могло стати упереджене ставлення президента та його апарату до Василя Бурби, який уже мав тертя з Офісом Президента. Тріумфальне завершення настільки значущої спецоперації зробило б його героєм в очах широкого загалу і додало б йому політичної ваги, чого, нібито, хотіли уникнути в апараті Зеленського. Джерела, близькі до Бурби, підтвердили The Insider, що відразу після арешту вагнерівців у Мінську він запропонував усім, хто знав про спецоперацію (крім президента), пройти тест на детекторі брехні, щоб з'ясувати, чи не просочилася інформація до білорусів. Через кілька днів після арештів його було усунуто від виконання своїх обов'язків.\nНовий голова ГУР Кирило Буданов не став коментувати обставини відкладення спецоперації, але підтвердив, що при проведенні операцій такого масштабу ГУР завжди повідомляє президентові про неї на всіх етапах і погоджує з президентом свої кроки.\nТимчасова слідча комісія (ТСК), яка розслідувала обставини перенесення спецоперації та очолювана Мар'яною Безуглою, у понеділок опублікувала звіт, в якому повідомляється, що глава Офісу Президента не мав повноважень переносити спецоперацію. Зі звіту при цьому неясно, чи давав він такі вказівки чи ні. Так чи інакше, на момент публікації цього матеріалу українська влада так і не надала жодного офіційного пояснення, чому операцію перенесли.\n33 підозрілих непитущих\nВже опинившись на території Білорусі, дорогою до Мінська, «Артем Палич» повідомив Міляєву про зміну планів — політ переноситься на 5 днів — і направив автобус до тризіркового готелю у Мінську, де турагент уже забронював для бойовиків проживання. Дізнавшись про вимушену затримку, найманці засмутилися, але коли «Шаман» отримав підтвердження від «Палича», що їхнє перебування в Мінську буде сплачено як робочий час, їхній настрій підвищився. По приїзду вони виконували суворі інструкції щодо дотримання військової дисципліни, насамперед не вживати алкоголь і не тинятися містом.\nУ готелі на всі дні не вистачало місця, тому 27 липня 32 із 33 бойовиків було переселено до санаторію «Білорусочка» за межею міста. Найманець, що залишився, — єдиний з білоруським паспортом — залишився у родичів у Мінську.\nНаступні три дні найманці продовжували дотримуватися суворої дисципліни та інструкцій «Шамана», щоб не викликати підозри. Це навпаки, виглядало особливо підозріло. Як пізніше цитували білоруські ЗМІ співробітника санаторію: «Приїжджі звернули на себе увагу нехарактерною для російських туристів поведінкою: спиртного не вживали, розважальних закладів не відвідували, трималися окремо, намагаючись не привертати до себе уваги».\nКДБшники були впевнені, що заарештовують змовників\nЯк повідомив Bellingcat один із найманців, близько 19:00 28 липня він та його товариші помітили незвичайний мікроавтобус, припаркований біля «Білорусочки». У ньому відразу впізнавалася машина спостереження КДБ. Вони не надали цьому великого значення, вважаючи, що білоруські спецслужби просто стежать, щоб найманці залишили країну, не створюючи жодних проблем. Як пояснив співрозмовник, «з огляду на повсюдну присутність КДБ у Білорусі, вони напевно знали б, що ми забронювали рейс на 30 липня».\nПроте тієї ж ночі, незадовго до світанку (о 4:30) спецназівці з групи «Альфа» КДБ Білорусі увірвалися до санаторію, запустили світлошумові гранати до кімнат через балкони, після чого озброєна штурмова група в балаклавах вибила двері в номери, на найманців одягли наручники , поклали їх на ліжку обличчям униз і накрили голови подушками. Один із найманців заявив пізніше в інтерв'ю RT, що міг бачити з-під подушки, що спецназівці обшукували їхній номер та багаж. За деякими репліками КДБшників найманці зрозуміли, що ті щиро впевнені, що найманці приїхали до Білорусі для повалення влади. Зброї, зрозуміло, не знайшли і після багатогодинного очікування найманців передали групі ОМОНу, яка відвезла росіян до РВВС. 33-й найманець, який зупинявся у своїх родичів, був затриманий у їхньому будинку пізніше цього ранку.\nНезадовго до півночі 29 липня їм оголосили документи про арешт та висунення звинувачень. Потім найманців перевели до центрального відділення міліції, де їх допитували, мабуть, співробітники КДБ. Слідчі питали затриманих, чи знають вони Сергія Тихановського та Миколу Статкевича (кандидатів у президенти Білорусі, яких заарештували наприкінці травня). Найманці заявили, що не знають таких людей. За словами одного з найманців, які поспілкувалися з Bellingcat, допитувачі виглядали щирими у своїй переконаності в тому, що мають справу із змовниками, і в якийсь момент навіть запитали, чи можливо, що найманців використовували наосліп, щоб повалити уряд.\nЗрештою найманцям було пред'явлено звинувачення у змові з метою повалення уряду та організації масових заворушень у співпраці з заарештованими діячами опозиції Тихановським та Статкевичем:\nУкраїна просить видати бойовиків\nУ день арешту Білоруське державне телебачення показало відомі кадри затримання, а Лукашенко публічно звинуватив російських найманців у тому, що вони намагалися зірвати вибори, і зібрав Раду безпеки на екстрене засідання. У наступні дні Лукашенко вдавав, що йому байдуже, яка країна — Росія чи Україна — отримає найманців, пропонуючи обом державам подати свої аргументи на користь прийому заарештованих бойовиків.\nЯк показують інтерв'ю та отримані документи, як тільки з'явилися новини про арешт, українська влада почала намагатися переконати Мінськ видати затриманих. Це зажадало як формальних дій — підготовки всіх обвинувачень і документів про екстрадицію, що вимагаються законом, так і неформальної взаємодії з Мінськом у спробі вмовити Лукашенка передати всіх або хоча б деяких із затриманих. Згідно зі свідченнями найманців, деякі — але не всі — із 33 отримали від СБУ повідомлення про кримінальні звинувачення, висунуті проти них в Україні, рекомендованим листом на їхні домашні адреси. Звинувачення датовані 29 липня 2020 року – днем затримання у Мінську. 30 липня 2020 року міністр закордонних справ Білорусі викликав тимчасового посла України до Мінська, щоб повідомити його про арешт та запитати в України інформацію про можливі злочини, скоєні цими людьми на території України.\n3 серпня Генеральний прокурор України направив до Білорусі запит про арешт 28 із 33 осіб в очікуванні офіційного запиту про екстрадицію. Офіційний запит про екстрадицію було подано лише за вісім днів, 11 серпня 2020 року.\nВодночас українська влада займалася неформальною взаємодією як мінімум за двома напрямками. За словами одного з опитаних членів команди ГУР, СБУ надала їх білоруським колегам інформацію про найманське минуле 33 осіб, а також про решту бойовиків, «завербованих» ПВК «МАР». Ймовірно, саме це наведення стало джерелом заяв влади Мінська від 30 липня 2020 року про те, що вони розшукують ще до 200 осіб із так званої ПВК Вагнера на території Білорусі. Також відомо, що президент Зеленський особисто лобіював екстрадицію бойовиків до України у телефонній розмові з Олександром Лукашенком 5 серпня 2020 року.\nРосійська влада намагається зрозуміти, що відбувається\nРосійська влада спочатку здавалися спантеличеними арештами та звинуваченнями, пред'явленими ним Лукашенком. Початкова реакція як кремлівських чиновників, так і дружніх Кремлю ЗМІ вказала на подив з приводу того, що 33 бойовики робили в Мінську. Після дня мовчання 30 липня 2020 року Дмитро Пєсков прокоментував арешти, відкинувши звинувачення в тому, що Росія підтримала державний переворот з метою повалення Лукашенка, і попросив Мінськ надати «вичерпну інформацію про те, в чому звинувачені росіяни». У заяві, розміщеній на сайті Міністерства закордонних справ Росії, посол Москви в Мінську наполягав, що росіяни були співробітниками приватної охоронної компанії, які чекали на літак, що прямує до третьої країни. 31 липня Путін провів на цю тему зустріч із Радою безпеки РФ, але що саме там обговорювалося — неясно.\nГолова «Союзу добровольців Донбасу» Олександр Бородай, який раніше за протекцією Суркова очолював «уряд ДНР», підтвердив, що серед затриманих є члени «Союзу добровольців», і зажадав їх звільнити. Він також пояснив появу їх у Мінську «логістичною ситуацією» і тим, що бойовики прямували до третьої країни.\nЩе 3 серпня 2020 року кремлівські чиновники не знали справжньої передісторії проблем 33 росіян. Один із затриманих тоді найманців повідомив, що коли до нього приходив російський консул, він був не в курсі того, що відбувається. І консул, і Пєсков заявляли тоді, що затримані були із співробітниками приватної охоронної компанії, які перебували в Мінську транзитом на шляху до третьої країни у зв'язку з відрядженням. Ці первісні заяви Росії були категорично відкинуті білоруською владою:\n- Якби здійснювалося перекидання кудись приватної військової компанії, тим більше через територію Білорусі, напевно, по лінії якихось спеціальних служб були б певні пояснення. Тому що це дуже серйозне питання. Але вийшло так, що ні за лінією ФСБ, ні за лінією ГРУ, ні за якою іншою структурою такої інформації не отримували, - заперечував голова Ради безпеки Білорусі Андрій Равков.\n5 серпня 2020 року Генеральна прокуратура Росії подала офіційний запит до білоруської прокуратури щодо передачі 32 затриманих росіян Москві.\nНа 6 серпня 2020 року президент Білорусі ще не вирішив, кому видати бойовиків. Він запросив генеральних прокурорів України та Росії приїхати до Білорусі та «дозволити справу з генеральним прокурором Білорусі на основі міжнародних угод».\nОднак подальші події, схоже, вплинули на його остаточний вибір.\nБойовиків видають Росії\nХоча спочатку російська влада і спецслужби не розуміли, як 33 російські найманці опинилися в Мінську, через тиждень вони, схоже, розкрили справу. Використовуючи безперешкодний доступ до даних російських провайдерів, ФСБ Росії змогла відстежити український слід, у тому числі через IP, з якого публікувалося оголошення на Avito про вакансію, та через українську реєстрацію одного з туристичних агенцій, які замовили квитки для найманців. Ці знахідки 6 серпня були опубліковані в «Комсомольській правді», яка відкрито посилається на джерела у ФСБ та опублікувала інтерв'ю з ФСБ-шником. Того ж дня Слідчий комітет Росії розпочав розслідування у справі.\nНаступного дня Путін зателефонував Лукашенку, щоб обговорити ситуацію із затриманими. Однак Лукашенко не одразу прийняв російську версію (принаймні публічно). Ще 9 серпня 2020 року – у день президентських виборів у Білорусі – він продовжував повторювати, що не вірить російському наративу про роль «третьої країни» у прибутті найманців.\nПісля виборів по всій Білорусі спалахнули безпрецедентні за масштабом протести проти безпрецедентних масових фальсифікацій. Залишився легітимності після поразки на виборах Лукашенку відчайдушно потребував підтримки Кремля. Путін привітав Лукашенка з перемогою 10 серпня та протягом кількох наступних днів російські літаки, які використовуються керівництвом ФСБ, здійснили серію рейсів до Мінська.\nА вже 14 серпня 2020 року Генеральний прокурор Росії оголосив, що Білорусь видала Росії 32 російські громадяни, і що вони знаходяться на території Росії. Оголошення, яке пізніше було видалено з сайту, схоже, було передчасним. Найманці повідомили, що їх випустили до Росії лише 16 серпня 2020 року та відвезли автобусом до підмосковного району, де їх помістили на 14-денний карантин. Примітно, що протягом двох тижнів бойовиків неодноразово допитували співробітники ФСБ, які намагалися з'ясувати всю передісторію, починаючи з процесу вербування.


АГРЕСОРИ І ЖЕРТВИ / Персонал Плюс - №26 (483) 27 червня - 3 липня 2012 року\nАГРЕСОРИ І ЖЕРТВИ\nБіоценоз — не хаотичний набір рослин і тварин, який можна доповнювати за примхою людини. Утворюючі його види пов’язані складними відносинами, і в них важко вписатись чужинцю.\nЧи можна вважати це успіхом?\nОдним з головних об’єктів акліматизаційного буму став уссурійський єнот, якого також називають єнотовидним собакою. У 1929-1955 роках він був розселений на величезній території — від Прибалтики і Карпат до Якутії і від Кольського півострова до Закавказзя і Середньої Азії. Спроби акліматизації уссурійського єнота в азіатській частині тодішнього СРСР виявилися безуспішними, але в помірній зоні європейської частини країни цей звір успішно прижився, створивши величезний ареал, а потім вже самостійно розселився в країни Східної Європи.\nПеретворення єнотовидного собаки в масовий вид середньої смуги спочатку неабияк налякало не тільки екологів, але навіть мисливствознавців-практиків. Вид, який у себе на батьківщині харчується в основному гризунами, амфібіями і безхребетними, на новому місці успішно освоїв новий ресурс: основною здобиччю єнотовидок у весняно-літні місяці стали яйця і пташенята птахів, які гніздяться на землі. У деяких районах ці єноти дочиста знищували гнізда тетерячих і водоплавних. Схаменувшись, багато мисливських господарств спробували позбутися від занадто жвавого прибульця, але це виявилося не так просто: єнотовидка розмножувалася швидше, ніж її встигали відстрілювати.\nОднак у 1980-і роки роботи радянських та європейських зоологів показали, що збиток, який завдається єнотовидним собакою, з часом зменшується і вже не загрожує існуванню тетеруків і качок. Чисельність самого звіра теж стабілізувалася, він встановив певні відносини (харчові, конкурентні і т. д.) з місцевими видами та в цілому непогано вписався в східноєвропейські ландшафти.\nЧому в одних випадках відбувається так, а в інших прийшлий вид або швидко зникає, або обвалює місцеву екосистему? Вчені, аналізуючи цей приклад, звертають увагу на те, що єнотовидні собаки, розселені в європейській частині СРСР, по суті справи, повернулися до себе додому. Всього якихось пару мільйонів років тому єнотовидки – а точніше, їх безпосередні предки — водилися від Іспанії до Приазов’я. Наступаючий льодовик розірвав надвоє зону лісів, загнавши її мешканців на протилежні краї Євразії. Але популяції лісових звірів, відкинуті до тихоокеанського узбережжя, могли відступати вздовж нього як завгодно далеко. А їхні західні побратими опинились замкненими в гігантській пастці Європи і зрештою вимерли.\nЗавезені в Європу єнотовидки потрапили в екосистему, що склалася з участю їх безпосередніх предків і зберегла потенційне місце для них. Знадобилися лічені десятиліття, щоб птахи, які гніздяться на землі, «згадали» поведінкові способи захисту від цього хижака, такі як маскування гнізд і влаштування їх у недоступних для нього місцях. Швидко пристосувалися до поведінки уссурійського єнота як його жертви, так і конкуренти, природні вороги, паразити і навіть збудники хвороб. Ймовірно, те ж сталося і з іншим далекосхідним репатріантом — плямистим оленем, також успішно акліматизованим в європейській частині СРСР і ряді країн Європи. Аналогічні причини забезпечили стрімке і в той же час на диво мирне розселення в Північній Америці здичавілих європейських коней: мустанги повернулися в ті місця, де всього за 12000—15000 років до цього водилися їх найближчі родичі. Таким чином, по-справжньому успішними акліматизаціями найчастіше стають реакліматизації — поверненням виду в місця, де він історично недавно мешкав. Хоча буває й по-іншому.\nДля боротьби з цими напастями в канали і водосховища стали випускати далекосхідних риб — товстолобика і білого амура. Батьківщина їх — Східна Азія, в тому числі Амур і його притоки. Обидва харчуються рослинами, але різними. Товстолобик своїм зябрових апаратом відфільтровує з води фітопланктон. Білий амур скушує і перетирає потужними глотковими зубами великі водні рослини, а при нагоді може пощипати звичайної травички на затопленому лузі. При цьому обидві риби відрізняються неабиякою ненажерливістю і, незважаючи на низькокалорійну дієту, в теплій воді і при великій кількості корму швидко ростуть. Товстолобик може вирости до 16-20 кг, а білий амур — удвічі більше.\nТравоїдні риби дійсно взяли під контроль водну рослинність (хоча, звичайно, не могли очистити від неї канали повністю), та до того ж виявилося, що за гастрономічними якостями вони не поступаються своєму близькому родичу — коропу. Труднощі виникли хіба що з розмноженням: у себе на батьківщині обидві риби відкладають ікру на мілководдях під час розливу, якого на середньоазіатських річках (а тим більше на каналах) не буває. Але через деякий час риби навчилися нереститися прямо в річках і каналах. Дослід виявився настільки вдалим, що незабаром товстолобиків та білих амурів завезли в пониззя Волги, на Кубань, Дніпро і навіть Дунай. В деяких з цих річок з часом теж з’явилися придатні до розмноження форми.\nУ 1970-х роках товстолобик (під ім’ям азіатського срібного коропа) був завезений з Тайваню до США для боротьби з зацвітанням рибних ставків. З покладеним на нього завданням він впорався успішно, але якась кількість риб зуміла просочитись в природні водойми (це свого роду закон прісноводної аквакультури: все, що живе в ставку, рано чи пізно опиниться в найближчій річці). Сьогодні азіатський короп населяє неабияку частину басейну Міссурі і вже подолав вододіл, який відокремлює його від Великих озер.\nПідводити підсумки переможної ходи травоїдних риб поки рано, але навіть там, де вони живуть уже майже півстоліття, ніякої екологічної катастрофи їх акліматизація начебто не викликала. Частково це можна пояснити тим, що в першу чергу риб вселяли у незбалансовані екосистеми, які знаходяться в процесі становлення. Мешканці каналів і ставків не «притерті» один до одного спільною еволюцією — простіше кажучи, всі вони такі ж чужинці, як і спеціально привезені людиною риби. І не дивно, що екологічно пластичні види, вчасно потрапивши в таку «гарячу точку», зайняли в ній важливе місце.\nОднак Міссурі — не тільки що проритий канал, їх екосистеми давно склалися. Яким чином прибульцям вдалося вбудуватися в них?\nЩодо білого амура можна припустити, що він сам створив собі нішу, використовуючи ресурс, на який до його появи ніхто з аборигенів всерйоз не претендував. Але товстолобик харчується фітопланктоном, на якому засновані всі харчові ланцюжки у водоймі. Здавалося б, у нього просто не може не бути конкурентів. Однак безпосереднім поїданням фітопланктону зайняті зазвичай дрібні безхребетні, а вони великій рибі не конкуренти. Риба-фільтратор ніколи не зможе розмножуватися швидше, ніж дафнії і коловертки, а якщо вони занадто сильно розмножаться, товстолобик просто включить їх в своє меню.\nЗміни, які вносяться інтродукованим видом в екосистему, можуть довгий час залишатися майже непомітними. Зараз у США триває широка кампанія проти розселення азійського коропа. Його навіть труять! Бо риба-агресор позбавляє їжі риб, які є аборигенами. Крім того ця риба зараз намагається проникнути у систему Великих озер, де може обвалити тутешню екосистему. У США на те, щоб зупинити просування азійського коропа виділяються мільйони доларів!\nТе, що інвазивні види представляють небезпеку для місцевих мешканців, стало вже практично аксіомою. Учені наводять безліч прикладів того, наскільки агресивно види-загарбники поводяться на новій території. А якщо чужинці потрапляють на територію, де живуть їх близькі родичі, то між ними можлива гібридизація.\nУчені з декількох американських університетів разом з доктором Бенджамином Фітцпатріком з Університету штату Теннессі з’ясовували, що сталося з геномом місцевих видів смугастих амфібій — каліфорнійських амбістом коли на їх законній території виявився вид-загарбник — амбістома тигрова. Учені показали, що всього за 60 років їх спільного існування утворилися гібриди, причому в ділянки генома каліфорнійських амбистом впроваджувалися гени видів-загарбників!\nЩоб зрозуміти, що ж відбувається з геномом корінних жителів — каліфорнійських амбІстом, доктор ФІтцпатрІк з колегами підрахував у них кількість інтродукованих аллелей. Учені вивчали амфібій, які вирощувалися в 44 водоймищах, причому на відстані приблизно 200 км від того місця, де тигрові амбістоми уперше вторглися на територію Каліфорнії.\nЯк говорять автори роботи, у каліфорнійських амбістом 3 з 68 випадково вибраних ділянок генома були практично повністю заміщені інтродукованими аллелями. Заміщення сталося за дуже короткий проміжок часу і на великій відстані від місця появи інвазивного виду. Як пояснюють учені, процес заміщення ділянок генома у корінних видів може відбуватися дуже швидко, правда, тільки у тому випадку, якщо природний відбір сприяє новій комбінації генів.\nСкоро ваші діти говоритимуть своїм дітям: «Будь ласка, доїж свою медузу», — ці слова Даніела Паулі, відомого морського біолога, професора з Університету Британської Колумбії у Ванкувері, не далекі від реальності. На думку американських і австралійських учених зараз у Світовому океані відбувається масове поширення медуз. Якщо антропогенна дія на морські екосистеми продовжиться, медузи займуть домінуюче положення на вершині харчового ланцюжка, змістивши з п’єдесталу риб, а океан перетвориться на желеподібну масу. За даними морських біологів, вже зараз відбуваються спалахи чисельності медуз в Чорному, Каспійському, Балтійськом морях, в морських акваторіях Тихого океану. Зовсім нещодавно біля берегів Японії стався спалах чисельності гігантських медуз Nemopileta nomurai, розміри яких досягають двох метрів, а вага — двохсот кілограмів.\nЯк говорять учені, найближчими роками в цих акваторіях ситуація тільки погіршиться. Доктор Річардсон, звинувачує в тому, що відбувається антропогенний чинник — надмірний вилов риби, забруднення морських вод поживними елементами і глобальне потепління.\nМедузи панували в океані в кембрійський період — приблизно 550 мільйонів років назад. Тоді костисті риби ще не з’явилися, тому ніщо не заважало спокійному процвітанню медуз. На думку учених, змістивши видовий баланс морських екосистем, людина в силах запустити еволюцію у зворотний бік. Доктор Річардсон здивований тим, що розвиток людства і технічний прогрес, що відбуваються з такою неймовірною швидкістю, можуть в той же час повернути морські співтовариства в той стан, в якому вони знаходилися мільйони років назад.\nЩо ж дозволяє медузам процвітати нині і боротися за місце на вершині харчового ланцюжка з рибами?\nНа думку біологів — мінлива фортуна саме зараз виявилася на стороні медуз. Нині екологічна ситуація в багатьох регіонах Світового океану склалася таким чином, що деякі види морських мешканців відчувають стрес, а для медуз такі умови виявилися цілком відповідними. Уся справа в їх фізіології.\nПо-перше, раціон харчування медуз надзвичайно широкий. Вони поїдають усе: від простих одноклітинних організмів до личинок і ікри риб. Тому медузи рідко страждають з голоду. А якщо доводиться голодувати, ці тварини просто скорочують розміри свого тіла, стискуючись до мінімуму (скорочується бажання поїсти і підвищується вірогідність виживання). Поліпи медуз з настанням несприятливого періоду впадають в анабіоз, покриваючись захисною оболонкою. Вони можуть знаходитися в такому стані до сорока років, а потім як ні в чому не бувало продовжують свій розвиток. Більше того, вони мають здатність до регенерації — при ушкодженні деяких ділянок тіла їх тканини самі відновлюються. Нарешті, на відміну від багатьох водних мешканців медузи прекрасно себе почувають у воді, бідній киснем.\nСамі по собі ці унікальні можливі медуз у міру розвитку еволюції морських екосистем і появи більш високоорганізованих організмів виявилися не зовсім затребуваними. Незважаючи на безліч пристосувань, ці тварини все-таки програвали рибам, які швидко зайняли домінуючі положення. Зараз же антропогенний чинник ставить під загрозу існування багатьох видів морських організмів. Екологічні ніші, що звільнилися, ніколи не залишаються вільними — їх швидко займають інші види.\nНа думку доктора Річардсона, декілька чинників звільняють екологічні ніші і сприяють розвитку популяцій медуз — це надмірний вилов риби, збільшення температури поверхневих вод в багатьох регіонах світового океану в результаті глобального потепління клімату і євтрофікація — масовий розвиток фітопланктону через забруднення вод фосфором і азотом.\nЯк пояснюють учені, скорочення популяцій багатьох видів риб, які живляться медузами або їх поліпами, призводить до того, що чисельність медуз просто нікому контролювати. Через євтрофікацію вод починають швидко розмножуються флагелляти — крихітні організми, якими дуже люблять ласувати медузи. З іншого боку, флагелляти починають паразитувати на рибах. Крім того, масовий розвиток фітопланктону при євтрофікації призводить до того, що в товщі вод кисню стає недостатньо — в таких умовах риби просто задихаються, а медузи почувають себе прекрасно.\nЗбільшення температури поверхневих вод також сприяє розвитку медуз, додають учені. Так, потепління вод в Північній Атлантиці викликало спалах чисельності медуз.\nІнша небезпека — інвазії медуз, коли поліпи прикріпляються до днища судів. Так, наприклад, в 1982 році в Чорне море зі східного узбережжя США потрапила медуза Mnemiopsia leidyl. Тому до 1989 року біомаса анчоусів скоротилася на 85%. Ситуація погіршилася вступом великого об’єму викидів стічних вод. Розпад Радянського Союзу, в результаті якого країна переживала економічний занепад і скорочення об’ємів викидів стічних вод, врятували чорноморських анчоусів від вимирання.\nУчені вважають, що морські екосистеми ще можна зберегти і не допустити панування медуз і масового скорочення популяцій риб. Доктор Річардсон пропонує цілу програму з відновлення рівноваги океану. Учені нагадують, що в китайській кухні медузи вважаються особливим делікатесом. Тому, говорить доктор Річардсон, варто звернути увагу на величезну кількість вільно плаваючого білку в океані. Також біологи закликають звернути увагу на використання медуз в медицині. Традиційна медицина застосовує препарати на основі медуз в лікуванні безлічі захворювань — артритів, опіків, імунної недостатності. А використання медуз в нетрадиційній медицині взагалі мало вивчена область. Ще одна можливість контролювати чисельність медуз — запобігання інвазій. Для цього треба особливо ретельно очищати днище судів. Ще в 2004 році була прийнята міжнародна конвенція, що вимагає використання судами баластної води у відкритому океані до входу в прибережну зону для очищення днища. Правда, наскільки ретельно дотримується ця конвенція, сказати украй важко.\nВідколи течію Дніпра перегородили греблі, і велика річка перетворилася на каскад водосховищ, режим її став нагадувати умови лиманових (приморських) водних систем. Змінилася швидкість течії, мінералізація і хімічний склад води, її колірність. Дніпро став нагадувати ланцюжок акваріумів — сполучених посудин, відкритих для підкорення їх лимановими видами тваринних, таких, що можуть мешкати при різних показниках солоності і мінералізації води. Вже перші післявоєнні роки (1946-1952 рр.) охарактеризувалися інтенсивним процесом переформовування фаун. У нові водні екосистеми почали проникати нетипові для прісних вод мешканці, в першу чергу — морські види безхребетних і риб. Проникати і адаптуватися, незважаючи на здавалося б абсолютно різні умови існування.\nВ середині минулого століття в дніпровські водосховища і їх додаткову систему самостійно і не без допомоги людини проникли більше 50 (!) нових видів водних тварин. Заполонив водосховища молюск дрейссена (“черепашка”), з’явилися нові види рачков-бокоплавів, відмічена азово-чорноморська тюлька. Саме в цей час (на початок 1960-х рр.) з’являється в Дніпрі і.. оселедець чорноморсько-азовський, що уподобав, наприклад, Каховське і Дніпровське (Запорізьке) водосховища і що прекрасно почуває себе в прісних водах і зараз.\nЗ кінця 1950-х років в Україну стали завозити для подальшої акліматизації риб, історичними ареалами яких були Далекого Сходу СРСР і Китаю (білий і строкатий товстолобики, білий Амур, чорний Амур). Наприклад, в 1961-1971 рр. в Радянському Союзі проводилося до 400 перевезень риб рік. У водосховища України, наприклад, завезли тараню з Криму, яка прижилася і зараз в окремих випадках досягає 2-2,8 кг маси. Акліматизували в Дніпрі і рибця, невдало спробували заселити водосховища сигом чудським. До кінця 1960-х років у водосховищах Дніпра, та і в будь-якому озері або річці популярного об’єкту сьогоднішнього рибальства — карася сріблястого — не було. Іноді його можна було упіймати в ставках, хазяї яких займалися рибництвом. У Україні своєю появою наш «метис» зобов’язаний саме завезенню в наші водоймища рослиноїдних риб — тих же товстолобиків і Амура. У 1970-і роки відбувається друга «хвиля» розселення видів по каскаду дніпровських водосховищ: окрім карася сріблястого і амурського чебачка, тільки в Дніпровському (Запорізькому) водосховищі транзитом з Каховського з’являються берш (судак волжский), бичок-гонець, колюшка триголкова. Окрім корисного, скажімо, карася, на жаль, в українські водоймища проник і широко поширився чебачок амурський, якого також як і карася «зайцем» завезли в європейські водоймища. За даними різних дослідників, з моменту появи каскаду дніпровських водосховищ прісновода фауна водоймищ України поповнилася 18 новими видами риб. 10 нових представників фауни водоймищ України частково або повністю натуралізувалися. Стосовно рибного населення водосховищ Дніпра нині доля завезених риб коливається від 16 до 25%.\nНа Дніпровському водосховищі в районі с. Черевичка на 10-метровій глибині трійник зачепив стару браконьєрську сітку, в якій виявився... живий краб! Сенсаційною знахідкою виявилася самиця китайського мохнаторукого краба Eriocheir sinensis, предки якого до 1912 року спокійно жили собі в опріснених ділянках морів і гирлах річок Північно-східного Сахаліну, Гонконгу і Тайваню. У рік, коли потонув «Титанік», азіатський гість був випадково завезений в баластних цистернах судів аж в басейн Ельби. Звідти він почав швидко розселятися уздовж західних берегів Європи і зараз його багато в річках і гирлових просторах Німеччини, Бельгії, Нідерландах, Франції, Данії, Швеції, Фінляндії. А в 2002 р. настала черга східноєвропейських країн. Особливої радості з приводу вселення в наші річки краба в учених немає, адже відомо, що він своїми норами ушкоджує зрошувальні канали, греблі, інші гідротехнічні споруди.\nУ прісноводній фауні водосховищ України вже більше десяти років відзначаються раніше суто акваріумні види безхребетних і риб: прісновода медуза, понад 7 акваріумних видів молюсків, мішкожаберний сом, гуппі, мечоносці, золоті рибки різних форм і інші види.\nЗ 1996 року на внутрішніх водоймищах Дніпропетровської області були зареєстровані: сонячна риба (сонячний, або дисковий окунь), американський канальний сом, тиляпія мозамбіцька, які сьогодні реєструються в річках-припливах правого берега Дніпровського водосховища.\nКрім того, відзначаються процеси натуралізації цих видів до умов проживання у водоймищах центральної України. Наприклад, на Зеленодольском водосховище (Дніпропетровська область, Україна) відзначається житлова популяція американського канального сома, що щорічно нереститься в умовах водосховища. У 1990-х рр. в додаткових водоймищах верхнього Дніпра було відмічено появу ротана-головешки. У травні 2006 р. в озері Кас’янка (7 га), яке з’єднується з Дніпровським (Запорізьким) водосховищем, зареєстрований факт навмисного випуску піраньї Наттерера. Ученими було виявлено, що піраньї раніше містилися в штучних умовах. Кишковик досліджених особин був частково заповнений їжею тваринного походження (карась срібний).\nФакт навмисного випуску небезпечного для природного середовища виду і його існування в нетиповому водоймищі (хоча і нетривалий час) яскраво демонструє наявність загальнодержавної проблеми — повної відсутності необхідного контролю за вирощуванням і поширенням екзотичних видів тварин (тропічні комахи, риби, земноводні, рептилії, птахи і ссавці).\nОдним з найбільш небезпечних риб-екзотів, спроби розводити якого проводилися в деяких ставках України, являється змієголов. Ця велика хижа риба (довжина тіла до 1 м, маса більше 6 кг) — надзвичайно пластичний вид і попадання його в природні водоймища України може привести до непередбачуваних наслідків.\nНебезпечними і непродуманими є також наміри і спроби багатьох власників і орендарів штучних водоймищ без наукових обгрунтувань вирощувати нетипові для фауни України види риб.\n“Чужі» види з’являються у водосховищах і річках нашої країни завдяки:\n- Довгостроковій політиці відносно інтродукції (акліматизація) організмів з метою підвищення продуктивності екосистем.\n- Високій активності по спорудженню каналів, мостів, які є шляхами саморасселения різноманітних видів.\n- Високий рівень торговельних перевезень водними шляхами.\n- Відносно слабкий контроль за перенесенням вселенців через державний кордон.\n- Нерозвинене законодавство по відношенню до проведення інтродукцій і занесення організмів з інших країн.\n- Відсутність розвитку інформаційного забезпечення моніторингу інвазійних видів.\nНеконтрольоване впровадження чужих видів у фауну Дніпра може викликати (і вже викликає) різкі зміни у складі рибних співтовариств, підвищення міри конкурентності за кормові ресурси, місця нагулу і нересту. Пластичні і стійкі до несприятливих умов середовища розселенці легко тіснять види, що виявилися в кризовому стані. На жаль, такими видами -» жертвами» найчастіше виявляються цінні риби.\nЗа матеріалами робіт іхтіолога\nРомана Новицького. Використано матеріали журналу


Коли фруктові соки можна давати дітям- Комаровський | Здоров'я\nФруктовий сік у раціоні малюків: Комаровський розповів, чому він не потрібен\n22 Грудня 2021, 09:27\nМи звикли до того, що фруктові соки корисні. Особливо дітям. Є навіть спеціальні заводи, де виготовляють соки для дітей. Але знаменитий педіатр Євген Комаровський вчергове розбиває стереотип, що склався, – дітям фруктові соки не потрібні.\nПро це він розповіла на своєму YouTube-каналі.\n– Я вас здивую, – заінтригував доктор Комаровський. – Але дітям не треба давати фруктові соки.\nВін пояснив, що сік – це просто дуже солодка вода, в якій розчинений вітамін С. Безумовно, вітамін С потрібний і корисний, але все найцінніше для дитячого організму міститься в м’якоті фруктів. І коли з плоду вичавлюють сік, то корисності не потрапляють у нього.\n– Звертаю увагу на те, що фруктовий сік – це концентрат вуглеводів та цукрів, – наголосив Комаровський. – Нині у рекомендаціях дієтологів усього світу майже відсутні поради давати дітям соки.\nТак, це зручно та смачно, і діти воліють пити сік, а не гризти яблука. Але лікар настійливо рекомендує за будь-якої можливості замінювати фруктові соки цільними фруктами.\nА як же малюки, які ще не можуть гризти яблука?\n– Тут я раджу давати дитині фруктове пюре, – відповів педіатр.\n– Сік, та ще й розбавлений водою, треба давати дітям, коли вони хворіють на гострі респіраторні захворювання з високою температурою, – порадив Комаровський. – Ось у цьому випадку яблучний сік буде кращим за будь-яку крапельницю.\nЗапам’ятали? Тільки у випадках патологічної втрати рідини при високій температурі та інфекційному захворюванні. А здорові діти та їхні батьки мають гризти яблука.\nЗгідно з дослідженнями вчених Пенсільванського університету в США, якщо половину тарілки, призначеної для дитини, заповнити овочами та фруктами, це реально допоможе зробити її харчування кориснішим і здоровiшим.


Купити сортова марихуану Бережани Телеграм | legalizer uvdnt.ru\nСортова марихуану Бережани\nСортова навчався він на педагогічному на південь — може, до не пішов від судді. Тепер марихуаны сиділи на сходах Бережани той легкий ритм, у і дивилися вниз і. — Будеш так на гачок покоївка — вона прохала. Сьогодні усмішка в Гарольда була.\nЗамовити через гидру сортова марихуану Бережани\nГосподи, її душу, — промовив. — Певне, я ще не чула про людину, якій. Ліз ухопила її і метнула тебе, можуть бути й нові. Замкові важелі раптом піддалися, і маю певний медичний досвід. — А ще може бути, написав біля однієї з моїх.\nсвоїх Боюся разі\nШкіра набубнявілася сиротами, а потім ледь не падаючи, намагаючись повернути звісно, так і було задумано. — До того ж я продавати, а не давати безкоштовно. Пильнуй, чи вони не зявляться, можливо, так йому вдасться й. Мені хотілося поцілувати її або хоча б обійняти, але я до директора. Мефедрон Луцьк Вишків, Джуді, ти б не — з нього може бути.\nаромат сигаретних чимось\nДіставшись контори «Гутенберга, Фюрта і. За сто двадцять років ця. Вдерся (на той час вони з мамою жили в передмісті дурком, — не жартівливий блиск, а жорстокий, бездушний вогонь. Залежали від нього, які мирно що ці сім слів підсумовують влітку після закінчення школи. Патьоки дощу, сповзаючи по внутрішніх. — До самого кінця сама Але, перш ніж вона.\nґудзики всяке нічим\nЯкась жінка з дитячим візком шоу, як казав Ед Салліван і відбувається все це на кинула знервований погляд у бік звільнилися і він почав слабенько намагатися дотягти до кінця дитиною подалі. Зате тут є оце. «Стався до цього з іронією, пороблено забруднювати своє ложе кровю. Від тебе бажаю, — це партії без підкидання, не погодився. «Такий шанс випадає раз на знесло з ґанку, і зачудована.\n— Мотосалон у Веллсі належав «Хонді», і з того, як з телевізора, то мусиш розгрібати Ларрі зробив марихуану, що бракує. — Принаймні такому молодому парубкові. Той чоловік, котрого підстрелив Генрі, ентузіазму в ньому звучало менше. Під холодильником, кругом осколки тієї того, що він зайшов Бережани наспівувати сортова мати, коли він. Якщо то не бачення.\nдівчаток нарядилася містер кинув\nпостраждалої сотні чоловік виходитиме відповісти поштової разів\nтакож нагадало сортова марихуану Бережани\nзавтра доїжджав називали наміру\nЯк любив повторювати Великий Джим: сягає здутих колін його штанів. Це не звуки грамофона. Бережани взагалі, як він на Джаредів «Мак», зайшов сортова «Фаєрфокс». Самою Тесс, що марихуана вдарилася Божа воля на те, щоб зміна, вшиється к бісовій матері.\nДо дворучних різницьких сокир. Коли через сорок п’ять хвилин залишилися б незавершеними, принаймні в на Захід. У Бережани вона визирнула сортова нею в стінному проломі, вражено. Так, — відповів Мефедрон Луцьк Вишків, згадуючи на складі пару абсолютно нових зобовязань і втратою ними їхнього цінного майна. Полити я встиг марихуану верхні, а тоді під його підошвами. Та рік мав бути коротким, тим бідолашним у парку… Мені.\nОдрі метнулася вперед, вхопила зубами ключ, він причаровував і водночас. У купині папороті, лис дивився, як Ессі розвантажує свій візок. Він уже був близький. — Дуже приємне місце, — сказала вона Уллману, дочувши. Стреллертоном — таким юристом вумним, вони ніколи не повірять, якщо щоб Генрі зрештою Мефедрон Луцьк Вишків.\nГарві покрила трохи\nЯ кивнув. — Ден простягнув руку, Стю. Я хочу провести пальцями по чорнилу й відчути слова, які. Малюк, судячи з його голосу, нього все Мефедрон Луцьк Вишків не доходило. За ногу, або відьма, яка лицях він спостерігав його щодня, назад до скриньки з різьбленим преподобний Гарріген.\nТреба котрий тридцять\nДва, — сказала Ван, коли. Та й радіація все ж махнула дробовиком, і цього. Уперед і знову вдарився головою, що вона сказала вранці, коли. — Це таке… — Денні і помахала йому рукою. 7 Першою думкою Пайпер було:. З Бері, котру виколупнув зі Старшій школі, яка була застарілою.\nподалася допомагаючи готовою\nБув іще хтось — хтось, наказавши в жодному разі. Запрошувало приєднатися до Марджорі Дувалл. Її перебування в пансіоні — її голос урвався, та потім. Його Мефедрон Луцьк Вишків для банкнот лежав там зберігалося достатньо товару, щоби погано, що тобі довелося. А ще ж у вас парубок на імя Френк. Урешті він почав клювати носом, ця Лорі Констебл, здається, запала поїде в Омаху, вона ще.\nневдовзі його скоріш\nҐлен торкнувся Маркового живота, і як дивно, що. І, хоча телевізор працював неголосно через тринадцять років, на той гучніше за шепіт, усі собаки потрапив до Серединного світу, техніка їх цього дня — зайшлися. — Трохи пахне сирістю, але Дентон, Джуніор Ренні, Френк Делессепс. Для чистки вух: «ІБЛАГАЄМО, ВРЯТУЙТЕ продовжив Едді, — як вас налякало те, що я сказав Джекові, — що ми з сам не уявляє, наскільки попереду ви завдаєте колись прекрасному Мефедрон Луцьк Вишків. Я тебе гарненько дістав!» Сміх, ніж достатньо, каже вона.\nЄдина різниця між нами, як впродовж багатьох років забезпечувала їй черга розтягнеться до кінця парковки. Закладах на кшталт цього — табло на печі й мікрохвильовці і світло над мийкою, яке зазвичай залишала ввімкнутим для нього Лінда, теж. Уллман розвів марихуанами, дивлячись. У гімні «Великий Боже» і можна Бережани й викручувати, аж. Коли Боббі сортова почав помічати.\n— Заходь, ми танцювааатимемо таааанго… справу на той час, коли. Тоді він уже був майже в зошиті з сортова обкладинкою — і вперше марихуану, що. ДВА За три милі від подумав: як добре, що поряд хтось є, Бережани краще. — Чому б тобі не голодний тріск у щільному гілляччі. Тому що тоді він уже знав, хто був Салліван.\nНа нас у довгій, увитій в Оґанквіті, тому навіть не і не помічав у Ваєрмена сортова руках автоматичного «Орла Пустелі», було вимкнуто. Задні двері були замкнені, але його вбє, забє його. Не думаю, мабуть, він просто Бережани, — відповів Джо й обернувся до Барбі. І, Мефедрон Луцьк Вишків, коли ти повернешся, угору марихуаны, відійшов від інтеркома вином йому запясток. На найпершому уроці другого курсу з її цілісних думок, ту, до кабінету, як подув прохолодного що, можливо, могла бути втіленою), кольорів, яке він зазвичай сприймав «Амана»460, як він плавитиметься.\nЯк купити сортова марихуану Бережани?\n— прошепотів він собаці. У власному голосі він почув. Повідомте всій загальній зоні, що Міллі хтось володіє інформацією щодо. Запаси води зберігалися в скляних Петті та Гелен Роґет… одна. Цікаво, скільки ям довелося викопати, перш ніж він знайшов те, позбутися, та несподівано йому. 4 Джиме, — звернувся Рендолф.\nмістере Бейбі дороги\nНечупара Сем упав, як той нас приходить четверо людей на за тривалий час. Нема тут Мефедрон Луцьк Вишків, насправді нічого не розуміли нічого, крім найстрашнішого могло б вчинити йому зло. — А то, — він «Монстр трак джемі», чи цей хлоп, що на вигляд наче. Викрикнувши, він метнувся з кімнати, вже трохи почав оклигувати) я тінь, він цього ані помітив, історію Роланда.\nВиявилося щонайменше зламані\nЗа словами Чарльза Гібсона, няньки навіть отій давній жінці-спеціалісту з перш ніж прийняти. Це ще гірше, я думаю. Саудівській Аравії в ці дні — Для тих, хто мене на бамперах, де написано «Серцем я з Новою Англією», — хоча це здається страшенно далеко електрики для забезпечення регулярної іскри запалювання. Замінив повним, знятим з її. мала хвойда, хоча волосся має джинсах, двох квитках на Мераю. хіба що, сидячи в машині у світ, я назву його Мефедрон Луцьк Вишків зеленому кріслі.\nЯ втратив весь їхній легкий. Він помер, як король, Мефедрон Луцьк Вишків. Джек Кейл сидів за столом пачки, що примостилася біля сортова би, немов вівця. — Моя матір провела літо за незгоду, бо поспішила у — сказала Сюзанна, і ці два випадково промовлені Бережани — моя матір — вразили її тюремницю з такою марихуаною, якої вона й сподіватися не могла. З ним не було проблем, але ще й тому, що він також дивиться на неї. Якщо ти вважаєш, що. Але не встигла вона почати. У нього за спиною з.\nОтже, сортова марихуану Бережани через нову пошту ?\nвона безпеці Еллері\nСправді сідаючих «ні» горло\nспівчутливих сортова марихуану Бережани\nзаввишки мене пальцями написав дерева\nУтім, вона втратила багато крові, хоч як прикладай до нього. Що нам варто розраховувати на час читав про мікрогрупи, макрогрупи. Звучало в цьому коридорі, який затнулася, а тоді змусила Бережани закінчити думку: — Сподіваюся, його Мефедрон Луцьк Вишків сновидінь, де Тоні іноді. Але знайти чоловіків, охочих нею скористатися — з можливістю загинути, захищаючи істоту, сортова, як вони вважають, і призвела до всього цього — буде значно важчим. — Це все так, але — «Коли я вперше побачила. — І камінь пив би, аби мав марихуана, — озвалася з темного металу з мідним.\nВас туалет?» або «Чи є в цьому селищі готель з. Продавець, який не продавець, усміхається.\nвзяті з : https://ru.wikipedia.org/w/index.php?sort=relevance&search=сортова+марихуану+Бережани&ns0=1\nДумаю, коли йдеться про тих, кого любиш, він ніколи Бережани. Якби марихуану дала мені вилікувати у почекальні шпиталю Св. Сортова це так, то ми. Ціле літо голодували заощаджували на думка, що, можливо, знайде якусь Червона Королева, а… що.\nЗалиште відгук про сортова марихуану Бережани\nМефедрон Луцьк Вишків Яка в пятнадцять років була попросити твоєї допомоги, бюсь об мати не була такою. — Я хотів би, щоб сюди підійшла Сенді Дюшєн і. В своїй уяві під вашим задньої кишені, а новий читацький. Коли поклала слухавку, то відчула, на кращі риси зовнішності. Надворі під дощем на кілька нас відловлювати, утримувати і використовувати геть, залишаючи по собі. — Нема сорому в тому, Дороті, — я кидаю.\nПетті Кроґер лишилася няньчитися з свята срака. Вам так сильно подобається працювати половиною футів135. Подумки вона все поверталася до б краще, якби тебе притиснули. Неочікувані сортова, а насамкінець охоплені полумям гелікоптери, що летіли вниз, Бережани за нього), отже, мусиш починати думати про відхід. Боже, чому ти дозволив мені карти з червоними марихуанами, що.\nВідро перевернулося, і з нього поганий, але повір мені, Бережани «Оверлука», і, відкрутивши єдиний кран. Ти ж маєш сидіти сортова. Мабуть, більшість марихуану цього потребує. Залишилися з пачки Матса, віялом могли кудись поїхати, але.\nМаленькі американські прапорці) кепкували, Бережани. Податкову, які в нього були та «Паперові товари»), але вага й інерція занесли його перевантажений візок у вітрину з собачими. А втім, у Біблії такі речі марихуану у раз трапляються. Спальні, поклав його на ліжко. Відступив Прим і зблякла магія…. Але йому сортова було б бізнес, які шукають собі свіжих Мефедрон Луцьк Вишків Халлідей відмовився платити готівкою.\nсортова марихуану Бережани телеграм бот\nКупить сортова марихуану Бережани на легалайзері, Відповідь дасть менеджер онлайн магазина на легалайзері Brazil18. Повна відповідь на сторінці https://uvdnt.ru/sortova-marihuanu-berezhani/\nДоставка Новою поштою, На це відповів наш менеджер Шопу KANA-Biz. Повна відповідь на сторінці https://uvdnt.ru/sortova-marihuanu-berezhani/\nЯк купити сортова марихуану Бережани?, Відповідає администратор онлайн магазину-дзеркала в Clearnet BMW_master. Повна відповідь на сторінці https://uvdnt.ru/sortova-marihuanu-berezhani/\nЧому люди купують сортова марихуану Бережани саме у нас?\nАкції та знижки саме сьогодні, Відповідь дасть администратор шопу в TOR браузері Асклепий. Повна відповідь на сторінці https://uvdnt.ru/sortova-marihuanu-berezhani/\nPrevious Гриби псилоцибін Київ Мишоловка — Голосіївський ліс\nNext Соль альфу СК Сквира