Автор: Пользователь скрыл имя, 20 Января 2012 в 13:53, реферат\n1. Характеристика і призначення автоматизованих інформаційних систем для закладів ресторанного господарства.\n2. Інформація та інформаційні потоки в закладах ресторанного господарства.\n3. Структура автоматизованих робочих місць в закладах ресторанного господарства.\n4. Характеристика діючої інформаційної системи закладу ресторанного господарства.\nСписок використаної літератури та Інтернет ресурси.\nСкачать полностью (42.69 Кб)\nз дисципліни : «Автоматизація сервісно –\n23 – П групи\nПінчук Аріанна М.\nВплив інформаційних технологій на управління закладом ресторанного господарства величезний, оскільки прямо пов’язаний з підвищенням ефективності роботи кожного менеджера окремо, так і закладу в цілому. Вони прямо впливають на конкурентноздатність на сьогоднішньому ринку. Використання комп’ютерних мереж, Інтернету, програмних продуктів наскрізної автоматизації всіх бізнес – процесів закладу р/г сьогодні не просто питання лідерства і створення конкурентних переваг , але і виживання на ринку в найближчому майбутньому.\nІнформаційно – технічна революція змінила характер і методи ведення бізнесу. Використання можливостей технічного обміну сьогодні дозволяє легше і швидше створювати і продавати продукцію та послуги споживачам, вирішувати завдання фінансово – операційного управління, маркетингового планування, підвищувати конкурентноздатність і кількість продажів.\nЗа останні десятиліття ніщо так не підвищило професіоналізм та продуктивність підприємств і організацій індустрії гостинності, як впровадження нових комп'ютерних технологій, що докорінно змінили способи ведення готельно-ресторанного бізнесу, дали можливість власникам підприємств розв'язати ряд проблем і створили багато зручностей клієнтам.\nВиробничий менеджмент базується на загальних теоретичних і методичних основах менеджменту як науки і практики управління виробничим колективом по забезпеченню конкурентноздатності продукції та послуг в умовах ринкових відносин.\nОсобливість курсу виробничого менеджменту полягає в тому, що головним його аспектом є стадії життєвого циклу об'єкта. У закладах ресторанного господарства до головних стадій життєвого циклу належать: маркетинг, розробка нових видів товарів та послуг, виробництво певного асортименту товарів та послуг (залежно від типу підприємства), в т.ч. і нових видів, їх реалізація, організація споживання, утилізація відходів виробництва. При цьому використовуються наукові підходи, принципи і методи системи менеджменту.\nПоняття «система менеджменту» має кілька тлумачень. Перше з них свідчить, що «Система менеджменту» - це система взаємопов'язаних наукових підходів до менеджменту і методів, цільової, функціональної і забезпечуючих підсистем, які сприяють прийняттю і реалізації конкурентоспроможних управлінських рішень, направлених на задоволення певних потреб. Згідно з цим тлумаченням особливе місце у "Системі менеджменту" посідають забезпечуючі підсистеми. Серед них надзвичайно важливе місце належить інформаційному забезпеченню. Саме за допомогою інформації можна з достатнім ступенем достовірності описати підприємство як соціально-економічну систему та відобразити зміст, структуру, зв'язки і способи прийняття рішень.\nЗгідно з другим тлумаченням «Система менеджменту» - це сукупність взаємопов'язаних структурних елементів: інформації, технічних засобів її обробки, спеціалістів з управління, зв'язків між ними, відповідних функцій, методів і процесів управління, що забезпечують (при їх скоординованій взаємодії) реалізацію різними підрозділами підприємства поставлених цілей, головною з яких є і конкурентноздатності об'єкта. Згідно з цим тлумаченням інформацію поставлено на одне з перших місць серед найважливіших факторів управління. При чому, персонал, обчислювальна техніка є матеріальними елементами, що використовуються у менеджменті. Усі процеси, що відбуваються на підприємстві, відображуються за допомогою інформації, яка сама по собі може бути віднесена до абстрактних понять, але такі особливості як можливість запису, стирання, передачі наближають її до матеріальних об'єктів.\nАналізуючи обидва тлумачення, можна зробити висновок, що якість інформації є визначальним фактором обґрунтованості прийнятого рішення і ефективності функціонування системи. Від рівня організації процесів збору, накопичення, зберігання, пошуку, передачі і методів обробки інформації перш за все залежить ефективність управління підприємством. Впровадження нових сучасних інформаційних технологій, які передбачають створення автоматизованого банку даних, автоматизованих робочих місць, міжмашинний обмін інформацією тощо, змінює характер праці спеціалістів, створює умови для появи якісно нових можливостей аналізу інформації. За допомогою взаємопов'язаних АРМ можна забезпечити більш тісний зв'язок між різними інформаційними системами: оперативною, плановою, бухгалтерського обліку тощо. Повна і комплексна автоматизація обробки інформації на підприємстві дозволяє, шляхом методологічної, інформаційної і організаційної єдності, вирішувати задачі усіх підрозділів і, на основі одержаної результативної інформації, активно впливати на процес управління господарською діяльністю підприємства.\nІнформаційне забезпечення як динамічна система входить до поняття комунікації. Комунікація - це обмін інформацією, на основі якого керівництво отримує дані, необхідні для прийняття ефективного рішення і доводить його до працівників підприємства.\nКерівник підприємства 50-90% робочого часу витрачає на комунікацію, в результаті чого він реалізує міжособові стосунки, інформаційний обмін у процесах прийняття рішень з функцій управління.\nУ процесі обміну інформацією виділяють чотири базових елементи: відправник повідомлення, канал передачі інформації, одержувач.\nВідправник - це особа, яка генерує ідеї або збирає і передає інформацію.\nПовідомлення - це власне інформація, закодована за допомогою символів.\nКанал - це засіб передачі інформації.\nОдержувач - це особа, якій призначається інформація і яка її приймає і згідно з якою діє.\nПри обміні інформацією відправник і одержувач проходять декілька взаємопов'язаних етапів, а саме: народження ідеї (або збирання інформації), кодування та вибір каналу, передавання і декодування її. їх завдання - скласти повідомлення і використати канал для його передачі таким чином, щоб обидві сторони вірно зрозуміли вихідну ідею.\nУ кібернетиці поняття "інформація" трактується як міра усунення невизначеності стану системи. У теорії машинної обробки «інформація» розглядається з точки зору технології її перетворення з метою забезпечення менеджменту, тобто як сукупність відомостей, які є об'єктом передачі, зберігання і обробки.\nІнформація повинна відповідати певним вимогам: бути достовірною, своєчасною, достатньою, надійною (з певним ризиком), комплексною, адресною, багаторазового використання. Повинна забезпечуватись висока швидкість збору, обробки і передачі, кодування і декодування інформації.\nУ соціально-економічних системах, якими у менеджменті є підприємства (організації), за допомогою інформації отримують відомості про внутрішній стан підприємства (організації) і оточуюче його (її) середовище, про процеси, що в них відбуваються.\nЗ використанням нових інформаційних технологій, які базуються на автоматизації обробки інформації, з'явилися нові підходи до трактування поняття «інформація».\nЯвища реального світу й процеси, що відбуваються у суспільному виробництві, об'єктивно відбиваються за допомогою інформації, потоки якої реально існують поряд з потоками робочої сили, матеріалів і знарядь праці. Подібно до речовини та енергії, інформацію можна створювати, обробляти, зберігати, передавати, використовувати. Ефективне використання інформаційних ресурсів підприємств готельно-ресторанного бізнесу базується на: визначенні потреб щодо інформації, проведенні системного її аналізу, створенні й підготовці програм, впровадженні комп'ютерної техніки.\nНеобхідний для управління обсяг інформації визначається з урахуванням розміру, та спеціалізації підприємства, його організаційної структури, характеру розвитку внутрішніх зв'язків, а також зв'язків з іншими підприємствами та організаціями. При цьому враховуються також суб'єктивні фактори: освіта й компетентність керівника, його організаторські здібності, методи й стиль управління тощо. Ефективна інформаційна система передбачає одноразовість реєстрації первинної інформації, чіткість форм і стислість записів, взаємну погодженість системи показників, уніфікацію документів тощо.\nДосвід управлінської діяльності в закладах ресторанного господарства свідчить, що при організації інформаційних процесів доводиться вирішувати сукупність взаємопов'язаних питань, Зокрема: яка інформація має надходити до управлінського апарату; які структурні підрозділи й з якою періодичністю повинні подавати інформацію; які носії інформації використовувати (люди, оргтехніка); для якої групи управлінських працівників подається інформація й у якій формі.\nТому підприємствам ресторанного господарства потрібно правильно визначитися щодо проблеми організаційного регламентування діяльності апарату управління, класифікації інформації, її кодування й декодування, досягти високої чіткості в розподілі посадових функцій службових осіб і в разі внесення змін до прав та обов'язків працівників змінювати інформаційне їх забезпечення, а також скорочувати потоки непотрібної інформації.\nВажливо методично правильно вибирати показники, які б найточніше відбивали суть явищ і процесів, створювали систему взаємопов'язаних показників, за допомогою яких можна було кількісно й якісно характеризувати діяльність підприємства. Система показників повинна розроблятись таким чином, щоб вона точно відображала вимоги до виробництва і організації системи управління, відображала платоспроможність, ліквідність, конкурентоспроможність підприємств.\nИнформация о работе Автоматизація сервісно-виробничого процесу


Київ – Київ Інфо\nЛютий 2022 року буде в столиці дуже холодним, але майже без опадів. Цього року лютий у Києві обіцяє бути дуже холодним і сухим. Про це свідчать дані порталу Wisemeteo. Згідно з прогнозом, середня температура місяця буде близько -5°C, як і в лютому минулого року. Як повідомляється, "мокрих" днів у лютому 2022 року в Києві не очікується. Опади в цьому місяці будуть практично відсутні.\nМаршрутку №576, яка їздила від станції метро "Академмістечко" до авторинку "Чапаєвка", замінять на автобус. Два нових автобусних маршрути з'являться в Києві з 18 січня. При цьому жителі Києва більше не зможуть скористатися послугами маршрутки № 576. Про це повідомили в прес-службі Київпастрансу у Facebook. Так, маршрутка №576 завершує свою роботу у зв'язку із запуском автобуса №57, який повністю дублює її маршрут станція метро "Академмістечко" – авторинок "Чапаєвка": проспект Академіка Палладіна (від вулиці Академіка Єфремова) – Кільцева дорога – Вулиця Академіка Заболотного – Столичне шосе (у зворотному напрямку Дніпровське шосе) - вулиця Академіка Заболотного. При цьому запустять ще один автобусний маршрут №105 від вулиці Тростянецької до Бориспільського шосе по маршр\nНа станції метро «Олімпійська» в Києві мармур на стінах замальовують сірою фарбою. Фото виклав киянин Сергій Половинко. Водночас блогер, знавець історії київського метро Олег Тоцький пояснює, що мармур в цих місцях на станції вже був зіпсований. «Він утратив свою структуру, оскільки протягом багатьох років потрапляє під дію вологи та солей із ґрунтових вод. На «Либідській» можна спостерігати це явище у всій красі. Поверхневим чищенням у таких важких випадках уже не обійтися», – пояснив він, додавши, що має зауваження щодо застосування сірої фарби. Станцію «Олімпійська», що на синій гілці метро, відкрили в 1981 році. Тоді вона мала назву «Республіканський стадіон», сучасну назву станція отримала у 2011 року. Пілони та стіни станції облицьовані сірим мармуром. Згідно\nСьогодні, 17 січня, в Україну має повернутися п’ятий президент Петро Порошенко – повідомляє “Київ Інфо”. Лідер партії “Європейська солідарність” Петро Порошенко має прибути о 9:10, а вже об 11:00 його чекають у Печерському суді, де мають обрати запобіжний захід у “вугільній” справі. Крім того, вхід до аеропорту огородили, а всередину пускають лише з посадковими документами. Раніше ми вже публікували думку керівника партійного осередку “Європейської Солідарності” у Київській області Георгія Цагареішвілі, що атака на Порошенка – це прямий шлях до побудови авторитарного режиму.


Справа Бейліса. Трагедія в чотирьох діях | Листи до приятелів\nГоловна » Історія » Справа Бейліса. Трагедія в чотирьох діях\nСічень 11, 2021 Лютий 8, 2021 Ксенія Кушей\nІсторична постать, Кривавий наклеп, Слідство, Справа Бейліса, Фальсифікації\tПрочитано 1928 раз\nРанок 20 березня 1911 року видався ясним і морозним, чи не найхолоднішим за всю тогорічну весну. Та жителі Лук’янівки, однієї з околиць Києва, здригались геть не від низької температури чи пронизливих поривів вітру. Вранці 20 березня 1911 року в невеликій печері поблизу цегельного заводу Зайцева знайшли жорстоко понівечене юначе тіло.\nТруп було зафіксовано в сидячому положенні, руки зав’язано за спиною. Хлопчик був майже повністю роздягнений: його тіло прикривали лишень спідня білизна, одна панчоха та шматки жовтої глини. Неподалік на долівці недбало лежала верхня одіж, з кишені куртки визирав клапоть білої тканини (згодом слідство дійшло до висновку, що та послужила кляпом під час вбивства). Під правою ступнею змією вигинався ремінь, напис на ньому допоміг ідентифікувати жертву. Ним виявився учень підготовчого класу Київського духовного училища Андрій Ющинський.\nХлопець зник ще 12 березня. Аналіз залишків їжі зі шлунку та свідчення матері загиблого показали, що смерть настала близько 10 години ранку в день зникнення. В убитого нарахували 47 колотих ран у верхній частині тіла, зокрема 8 ран в ділянці серця, один з яких і виявився смертельним. Характер поранень вказував на досить специфічний інструмент злочину: тіло було поцятковане невеликими за діаметром, проте глибокими отворами. Експертиза встановила, що знаряддям послужила «швайка» – велике шило для господарсько-побутових потреб. Незвичним у цій справі було й те, що тіло значною мірою знекровили, сліди крові виявили тільки на тілі та одежі загиблого, а от в самій печері – ні. Де тоді насправді було скоєно злочин, і хто зрештою вбивця?\nДія перша: «Спадок»\nАндрій Ющинський народився у 1898 році від позашлюбного зв’язку київського міщанина Феодосія Чиркова та Олександри Ющинської, дрібної торговки. Батько проживав з матір’ю близько двох років, та одружуватись не спішив, а потім і зовсім розчинився в повітрі. У 1905 році Ющинська вийшла заміж за Луку Приходька, спокусивши того, якщо вірити пересудам місцевих, спадком, що його справжній батько буцімто залишить синові.\nХлопчик ріс без належного нагляду: вітчим працював палітурником у майстерні, з’являвся вдома тільки на суботу й неділю (і, чесно кажучи, не надто переймався вихованням пасинка), а матір була заклопотана двома законними дітьми. Найближчою людиною для Андрія була бездітна тітка, доволі заможна жінка, котра підгодовувала хлопчика й оплачувала його навчання в духовному училищі. У її будинку він проводив часто більше часу, ніж у власній домівці. Тому коли хлопчик, покинувши дім о шостій ранку, не повернувся ні по обіді, ні ввечері, його матір не надто переймалась пропажею.\nНаведені вище обставини змусили слідство розглянути першу версію вбивства. У сучасних детективах (і в хороших, і в досить таки посередніх) підозри, як правило, в першу чергу падають на найближчих членів родини. Цей випадок винятком не став. В Олександри та Луки Приходька мотив прослідковувався досить чітко: родина якщо не відверто бідна, то заледве стягує кінці з кінцями, до того ж очікує на прибуття нового члена сімейства. Зайвий рот обтяжує сім’ю, а перед носом досі маячіє перспектива отримати напівреальну спадщину. Дивний збіг, чи не так? (Обіцяю, він у нашій історії не останній).\nПриходьків заарештували 24 березня. Незадовго до того, 17 березня (а це п’ять днів після зникнення хлопчика), Олександра звернулася з оголошенням в газету «Киевская мысль». Такий вчинок вважався б досить закономірним, якби не одне «якби»: заява в газету випередила заяву в поліцію на кілька (очевидно дорогоцінних для слідства) днів. Співробітник газети відмітив, що «…природна пригніченість в ній [Олександрі Ющинській-Приходько] поєднувалась з повною відсутністю надії та чимось схожим на апатію». 25 і 26 березня у квартирі затриманих було проведено обшук. У помешканні виявили темно-бурі плями на штукатурці та деяких предметах гардеробу. Увагу звернули й на обладнання майстерні, в якій працював вітчим: шило на той час було одним з основних знарядь палітурників.\nОднак хіміко-мікроскопічне дослідження показало, що бурі плями – це не кров, а у Луки Приходька було майже залізне алібі: зі слів свідків, з 7-го до вечора 17-го березня він знаходився в майстерні. 5 квітня підозрюваних відпустили з відділку. До того часу з’явився новий підозрюваний.\nДія друга: «Ритуал»\nЧи не останнім, хто бачив Андрій Ющинського, був Женя Чеберяк, давній приятель загиблого. У квітні, вже під час розпалу судових засідань, він розповів Володимиру Голубову (запам’ятайте це ім’я), що в той день вони з Андрієм ходили гуляти в помістя Бернера. При наступних розмовах Женя уже відмовлявся від цих слів, проте його початкове твердження підтвердили ліхтарник Казимир Шаховський та його дружина.\nКазимир Шаховський бачив товаришів 12 березня о 9 ранку біля будинку Чеберяків. Замість училища Андрій насправді пішов до друга, у якого сподівався роздобути порох для виготовленої саморобної іграшкової рушниці. Зрештою хлопці вирішили піти гратись на пустирі садиби Бернера, що розташовувалася неподалік заводу Зайцева. Кілька днів потому ліхтарник зустрів Чеберяка і поцікавився, якою ж видалась їхня пригода. Женя розповів, що з території заводу їх відлякав якийсь чорнобородий чоловік, котрий працював біля цегляної печі.\nУ показах Шаховський допустив, що тим чоловіком міг бути Мендель Бейліс, а також висловив ідею про те, що саме він брав участь у вбивстві хлопчика. Після кількох розмов (в тому числі й зі згаданим вище Володимиром Голубовим) його здогадки трансформувалися з «почутого» у «побачене»; в подальших свідченнях ліхтарник виступав вже чи не як безпосередній свідок останніх хвилин перед трагедією. Ще пізніше батько Жені Чеберяка поділився кількома спостереженнями сина: той розповідав, що перед вбивством до Бейліса приїхали двоє євреїв у дивних костюмах; бачив він і те, як гості разом з хазяїном заклякли у молитві. Після знахідки трупа ці євреї дивним чином зникли, а Менделя Бейліса заарештували 21 липня 1911-го.\nМендель Бейліс під вартою. Джерело зображення: informator.press\nМендель Бейліс у 1911 році – 37-річний прикажчик на цегляному заводі Зайцева. Він одружений, має п’ятеро дітей, статками (точніше їх відсутністю) не поступається сім’ї Приходьків. Не зважаючи на заробітну плату в 50 карбованців, працює часто понад 12 годин на день, аби забезпечити сину навчання в російській гімназії. Не вирізняється надміром релігійності, часто працює у суботу – день, коли Старий Заповіт вказує утримуватись від роботи. Попри те у нього хороші стосунки як з іншими євреями, так і з місцевими християнами, в тому числі – із православними священниками. Мендель Бейліс… – вбивця?\nІсторія знає чимало випадків, коли серійними маніяками виявлялися найбільш тихі й законослухняні, на перший погляд, люди. Ще більше, на жаль, випадків, яких історія не знає взагалі. Та навіть ґрунтуючись на відомих прецедентах, доволі важко уявити добродушного й простуватого Бейліса здатним на вбивство, до того ж настільки криваве. Для такої непритаманної жорстокості йому був потрібен неабиякий мотив. І його знайшли.\nВолодимир Голубов – той, хто допоміг слідству відшукати свідка злочину в особі ліхтарника Шаховського та неодноразово розмовляв з Женею Чеберяком (нагадаю – останнім, хто бачив убитого живим). Саме він висловив припущення, що вбивство Андрія Ющинського, учня духовного училища, – ніщо інше, як чітко спланований ритуал. Те, що труп було знекровлено, прямо вказувало на причетність євреїв до цієї справи. Наближалась єврейська Пасха, а кров християнських дітей, «як відомо», – необхідний для випічки маци інгредієнт.\nВолодимир Голубов – активний студент і вожак «Двуглавого орла», молодіжної секції «Союза русского народа». Його розслідування неабияк допомагало слідству; окрім того, студент встигав ще й інформувати та оперативно проводити роз’яснювальну-інструктивну роботу для місцевих. Так, під час похорону Андрія Ющинського члени «Двуглавого орла» розкидали на кладовищі листівки такого змісту: «Русские люди! Если Вам дороги Ваши дети, бейте жидов! Бейте до тех пор, пока хоть один жид будет в России! Пожалейте ваших детей! Отомстите за невинных страдальцев! Пора! Пора!». Незадовго після того «Київський клуб російських націоналістів» видав брошурку під назвою «Що таке ритуальні вбивства».\nАнтисемітська листівка. Джерело зображення: imrey.org\nМожна лишень уявити, які настрої панували після цього у київській спільноті. Очевидний розкол суспільства на частини, вороже налаштовані одні до одних люди. Страх, розгубленість, бажання помсти, атмосфера концентрованої ненависті… Не хочеться вірити, що такою була реальність на початку ХХ століття. Виглядає радше як фрагмент театральної вистави. Власне, а чи не було це добре зіграним спектаклем?\nЗвісно, Володимир Голубов був не першим і точно не останнім, хто проводив розслідування з метою виявити «справжнього» вбивцю. На щастя, знайшлися й ті, хто помітив у чорних літерах судових засідань деяку кострубатість. Одні свідки раптом забували чи пригадували ключові деталі, інші – містичним чином провалювались під землю. Судових слідчих це не дивувало, а от окремі поліцейські та журналісти не бажали заплющувати очі на такі «випадковості».\nНа перших порах офіційним розслідуванням трагедії займався слідчий Микола Красовський. Працювати йому довелось в не надто «чистих» умовах: щоб пробратися до місця злочину, поліцейські (безумовно з найблагороднішою метою) спішно розчистили від снігу підходи до печери, майже знищивши сліди. У самій печері теж натоптали і розширили її, щоб зручніше було працювати поліцейським чинам.\nМикола Красовський. Джерело зображення: informator.press\nЯк зазначає дослідник історії кримінального розшуку О. Піджаренко, на той момент «…Красовський досяг певних успіхів у розшуковій справі. Особистим прикладом він показував підлеглим, як слід розкривати злочини «по гарячих слідах», зумів налагодити взаємодію у розшуковій роботі з керівництвом усіх поліцейських відділків». Версія, яку пропонує тоді ще слідчий (під підозрою – група лук’янівських злодіїв), значно розбігається з версією продиктованою зверху. Члени «Двуглавого орла» розповсюджують по місту чутки, що Красовського просто-таки підкупили.\nЧи з огляду на ті чутки, чи просто за наказом керівництва, Красовського звільняють у грудні 1911 року. Однак він продовжує приватне розслідування та об’єднується з Бразулем-Брушковським, журналістом газет «Русское Слово» і «Киевская Мысль». Той уже кілька разів звертався зі своїми спостереженнями до прокурора окружного суду. Так, 18 січня 1912 року він висловив думку, що «вбивство Ющинського – справа рук ватаги злочинців, про діяльність якої знав хлопчик… при цьому для приховання слідів злочину і перенаправлення слідчих в інший бік, відбулось інсценування ритуального вбивства».\nПосилаючись на деяких свідків (зокрема матір Чеберяка) Бразуль-Брушковський вказує на причетність до злочину сімейства Приходьків-Ющинських та їхнього оточення. Цей варіант, як ви пам’ятаєте, слідство забракувало найпершим. Пізніше журналіст говорив, що опублікував свої припущення з «тактичною ціллю»: зародити конфлікт серед злочинного угрупування (десь там і ховались справжні винуватці смерті Ющинського) та пожинати його плоди.\n6 травня 1912 року Бразуль-Брушковський знову звертається до слідства. Цього разу з такою версією: у смерті Андрія Ющинського винне все те ж лук’янівське злочинне угрупування, що складалося з низки нових для нас імен: Синтаєвський, Рудзинський, Латишев.\n18 липня 1912 року Красовського арештовують за давню розтрату в 15 копійок під час відрядження (ось вам і ще один дивний збіг). Згодом до звинувачення додається нібито необґрунтований арешт одного з підозрюваних (можливо, йдеться про Віру Чеберяк – матір Жені Чеберяка). У серпні 1912 року відбувся суд; детектива, на диво, звільнили з в’язниці, хоча усіх звинувачень не зняли. Через погрози з боку незадоволених його діяльністю, Красовський змушений переїхати до Конотопа.\nДія третя: «Суд»\nПоки одні намагаються знайти справжніх винуватців трагедії, а інші докладають зусиль, щоб спрямувати слідчих у хибному напрямку, Мендель Бейліс проводить за ґратами уже два роки.\nЗагальна картина суду. Джерело зображення: informator.press\nЗа цей час його справа викликає чималий суспільний резонанс, який часто порівнюють зі справою Дрейфуса – француза єврейського походження. На захист Бейліса створюють спеціальний громадський комітет, мобілізують пресу; у 1911 році публікують протест «До російського суспільства (з приводу кривавого наклепу на євреїв)», підписаний 82-ма знаними людьми імперії. В їх числі Сергій Єфремов, Михайло Грушевський, Володимир Вернадський, Олександр Блок, Максим Горький та інші.\nСам судовий процес триває з 25 вересня по 28 жовтня 1913 р. На певному етапі одні обличчя замінюються іншими, частина відсіюється сама. Так, визнали ненадійним київського окружного суддю; серед київських прокурорів та православних священників не було жодного, хто зголосився б виступити в ролі державного обвинувача.\nПрисяжні на суді в справі Бейліса. Джерело зображення: chabad.org\nДо складу присяжних дозволили включити лише українців та росіян. При цьому відбір відбувався таким чином, аби отримати правильні результати голосування. Більшість присяжних були неграмотними, а п’ятеро з них належали до «Союза русского народа». Перед присяжними поставили два запитання: чи було це ритуальним вбивством та чи був Бейліс винний у його скоєнні? Відповідь на перше запитання схилилась до «так»; що ж до вини підсудного, то голоси присяжних розділилися шість на шість. Тому Менделя Бейліса виправдали.\nРодина Бейліса перед від’їздом до Палестини. Джерело зображення: informator.press\nМайже одразу після звільнення родина Бейліса виїхала до Османської Палестини, а у 1920 році – до США. Причини смерті Бейліса у 1934 році не відомі; по собі він залишив книжку спогадів «Історія моїх страждань». У проміжку між Першою світовою війною та Українською революцією ВНК (Всеросійська надзвичайна комісія – орган державної безпеки Російської РФСР) винищила майже усіх учасників процесу над Бейлісом: свідків, присяжних та членів суду. Що ж до пошуків справжнього вбивці Андрія Ющинського, офіційне розслідування просто… припинили? Повернемось до цього буквально трішечки пізніше. А поки віддамо шану Менделю Бейлісу – геть невеликій за мірками тодішніх обставин людині, яка, проте, знайшла в собі сили протистояти всьому царському уряду Росії. Людині, на яку повісили найтяжчий гріх людства, та віра в правосуддя якої зробила це правосуддя можливим.\nЗ «Історії моїх страждань», написаної Бейлісом, дозвольте виокремити один фрагмент-повчання, що не втрачає своєї актуальності й донині: «Одну річ я завжди бачив перед собою: жахливе звинувачення у ритуальному вбивстві неминуче зітре добре ім’я єврейського народу. Це була моя доля, що все спрямовано проти мене, і щоб це витримати, я залишався живим. Я мусив використати всі свої сили, я мусив вистраждати все без нарікань, аби вороги мого народи не досягли свого тріумфу».\nДія четверта: «Мемуари»\nПісля суду, як уже згадувалось, необхідність у пошуках вбивці відпала – спекались Бейліса та й «Слава Богу». Красовський, однак, продовжив приватне розслідування і, зрештою, розкрив для нас імена справжніх злочинців. Та більшість його сучасників до правди залишилась глухою.\nНа початку 1914 р. Красовський повернувся до Києва, де продовжив слідство. У пошуках свідків (так, тих самих, що дивним чином провалились під землю) йому довелось перетнути океан. Розшукам у США колишньому поліцейському допоміг Американський єврейський комітет. Спільними зусиллями у якомусь провінційному містечку знайшли Адель Равіч, колишню сусідку Віри Чеберяк, яка напередодні суду раптово покинула Київ і переїхала з чоловіком до Америки.\nЯк виявилось, у мандри вона подалась зовсім не з авантюрницьких настроїв, а тому, що бачила труп Андрія Ющинського у будинку Чеберяків. До речі, допомагали їй пакувати валізи ніхто інші, як чорносотенці – ті самі «Союз русского народа» і «Двоголовий орел». Красовському вдалось отримати від неї письмові свідчення, однак суд визнав їх недостатніми для відкриття нового провадження. Та це не завадило детективу скласти пазли докупи і отримати повну картинку.\n…Поштовхом до вбивства стала подія, що відбулась за кілька днів до злощасного 12 березня. 8 березня в ломбарді за збут краденого майна заарештували Віру Чеберяк. Хитрощами тій вдалося уникнути в’язниці, проте її квартиру обшукали (посприяв цьому арешт «друзів», що частенько навідувались в гості до злодійки, аби те саме майно забезпечити). «Малина була провалена».\nВіра Чеберяк. Джерело зображення: chabad.org\nЦілком закономірними стали пошуки «зрадника», що привів поліцію під двері притону. Андрію Ющинському не пощастило в той день прогуляти навчання, особливо у компанії Жені Чеберяка (тоді ж їх і бачив ліхтарник Шаховський). Друзі посварилися буцімто через те, що Женя обіцяв сказати матері Андрія про його «навчання»; той і собі пригрозив розповісти поліції про «бізнес» родини Чеберяків.\nЖеня негайно повідомив про цю погрозу матері, що допомогло злодіям зрозуміти причину свого провалу. Незабаром після цього Андрій повернувся до Чеберяків по залишені речі. З їхньої квартири він так і не вийшов.\nСудячи з пізніших припущень, ідея організації вбивства належала Рудзинському; мабуть, у нього ж спочатку виникла думка вбити «під жидів». Латишев, котрий був «мозковим центром» зграї, виявився «в мокрій справі слабкий»: під час вбивства його знудило. Після цього Рудзинський, вилаявши товаришів, вихопив у них шило-швайку і завдав завершального удару в серце.\nТіло ховають в печері, а дітям Чеберяків пояснюють, про що варто мовчати. Однак, занадто пізно. Під час слідства покази змінюються чи не у всіх свідків – і дітей, і дорослих – зокрема в самої Віри Чеберяк. Проте злочинцям таки вдається уникнути людського правосуддя. Та не правосуддя долі. Діти Чеберяків згорають у лихоманці ще до звільнення Бейліса. Віра Чеберяк у 1919 р. попадається на продажі зброї і її розстрілюють. Ще одного учасника вбивства – Сингаєвського – було заарештовано через іншу справу. На пропозицію розповісти всю правду про вбивство Ющинського в обмін на помилування він відповів: «Розкажу – уб’ють свої». Тому його розстріляли чужі.\nНа сторінках одного з номерів альманаху «Єгупець» збереглися уривки з листування Миколи Красовського із секретарем рівненського єврейського осередку Григорієм Камінським.\nУ листі від 7 липня 1927 року Красовський пише:\n«На підставі особистих співбесід наших прошу Вас прийняти на себе турботу щодо надання мені можливості закінчити і видати мемуари мої у справі Бейліса. Мемуари ці мають кінцевою метою, у тій чи іншій формі, добитися безпристрасного перегляду цієї справи, яка має нарешті коли-небудь отримати притаманну їй назву – “Жахлива провокація останнього царського уряду в Росії”, а не “Справа Бейліса”».\n«Похований велетень»: проблема пам’яті та забуття


Херсонським донорам на замітку » Любимый Херсон | Новости\nЛюбимый Херсон » Мой город » Херсонським донорам на замітку\nХерсонський обласний центр служби крові запрошує усіх долучитися до традиційного святкування Міжнародного дня донора о 8:00 14 червня 2019 року.\nСаме цього дня у нас є гарна можливість висловити щиру вдячність всім нашим донорам крові та її компонентів за небайдужість, за підтримку донорського руху, за рятування людського життя. Крапля крові - це справжня крапля життя для тих, хто її потребує. Тисячі людських доль отримали своє продовження завдяки донорській підтримці. Тож цінувати та шанувати таких людей ми маємо завжди.\nДень донора розпочнеться о 8:00.\nДля всіх тих, хто долучиться до донорства цього дня, передбачений розіграш подарунків. Чудова виставка живопису херсонської художниці Оксани Оснач покращить настрій та атмосферу свята. Відеоматеріали "Донори Херсонщини" познайомлять з усіма, хто підтримує донорський рух в Херсонській області.\nДовідки за телефонами: 0552-42-03-70, 066-763-94-63\nДо здачі крові допускаються з 18-річного віку, наявність паспорта обов'язкова!\nУ п`ятницю, 7 червня, у Києві відбувся з`їзд партії "Українська стратегія", на якому лідером політичної сили Володимиром Гройсманом було ...\nЗ 18 по 20 липня 2019 року у Херсоні відбудеться XI Міжнародна агропромислова виставка та форум з розвитку фермерства - AGROPORT SOUTH KHERSON ...\n04/06/2019 У Херсоні відбудеться День донора\n08/04/2019 У вогонь, у воду і здати кров - обласний центр служби крові подякув Херсонській державній морській академії (ФОТО)\n14/06/2018 Кожен може опинитися в ситуації, коли від донорської крові залежить життя - Андрій Гордєєв звернувся до херсонців з приводу Всесвітнього дня донора\n16/10/2017 Херсонський центр крові шукає донорів


з дисципліни: Кримінально-процесуальне право\nна тему: «Судовий розгляд».\nперевірив: проф., к. ю. н.\n2.3Участіе обвинувача в судовому розгляді. 12\n2.4 Участь підсудного в судовому розгляді. 14\n2.6 Участь потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та їх представників. 15\n2.8 Відкладення і зупинення судового розгляду. 18\n2.9 Регламент судового засідання. Заходи впливу за порушення порядку в судовому засіданні. 20\n2.10 Протокол судового засідання. 21\nГлава3. Структура судового розгляду. 25\n3.2 Суд задає питання підсудному після його допиту сторонами. 28\n3.3 Судові дебати. 35\n2) судове слідство у вигляді безпосереднього дослідження доказів (допити підсудних, потерпілих, свідків, проведення експертизи і т.д.);\n4) останнє слово підсудного.\nУ результаті судового розгляду можуть бути прийняті наступні підсумкові рішення: вирок (обвинувальний або виправдувальний), постанова (визначення) про припинення кримінальної справи. Кримінально-процесуальний кодекс не допускає повернення справи з суду для додаткового розслідування при недостатності доказів. У цих випадках має бути винесений виправдувальний вирок.\n2. Визначити коло загальних умов судового розгляду. Розглянути права та обов'язки осіб, які беруть участь у судовому розгляді.\n3. Окреслити структуру судового розгляду.\n4. Підвести підсумки виконаної роботи.\nСудовий розгляд - судове засідання суду першої інстанції (п.5. Ст.5 КПК України).  Тільки у результаті судового розгляду підсудний може бути визнаний винним у скоєнні злочину.\nСудовий розгляд є процесуальною формою здійснення правосуддя.\nУ судовому розгляді суд безпосередньо досліджує всі докази, зібрані на досудовому виробництві, а також додаткові докази, представлені учасниками судового розгляду або отримані з ініціативи суду. Дослідження доказів у суді відбувається за участю обвинувача, підсудного, його захисника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та їх представників. Участь у судовому розгляді сторін, що користуються рівними правами, забезпечує змагальність судочинства і дозволяє об'єктивно оцінити представлені суду матеріали попереднього розслідування, на яких було засновано звинувачення.\nПовноваження суду в судовому розгляді, принцип рівноправності сторін та змагальності, який найбільш повно реалізується в судовому розгляді, а також рішення, на які уповноважений лише суд, роблять стадію, судового розгляду головною стадією судочинства.\nГласність судового розгляду, участь представників народу в якості присяжних засідателів сприяють соціальному контролю не тільки за здійсненням правосуддя, але і за діяльністю органів слідства, дізнання, прокуратури, передали справу на розгляд суду. \nСудовий розгляд ділиться на ряд послідовно змінюють один одного етапів (частин). Воно починається з підготовчої частини, де перевіряється явка осіб, викликаних у судове засідання, і з'ясування інших питань, що забезпечують можливість розгляду справи в даному судовому засіданні. Після цього проводиться судове слідство, де сторони і суд безпосередньо досліджують докази. Далі йдуть судові дебати, в ході яких учасники судового розгляду обгрунтовують свої позиції у справі, а потім - останнє слово підсудного. Завершальним етапом судового розгляду є постанова і проголошення вироку. У КПК РФ докладно регламентується порядок судового розгляду справи на кожному з цих етапів. Всі етапи (частини) судового розгляду повинні відбуватися з дотриманням загальних умов судового розгляду, які виділені в гл.35 КПК України. \nЗагальні умови судового розгляду - це закріплені в законі правила, що відображають характерні риси судового розгляду і забезпечують здійснення в цій стадії всіх принципів кримінального судочинства. Загальні умови судового розгляду повинні забезпечувати справедливість процедури судового розгляду відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод. До загальних умов судового розгляду відносяться правила про безпосередності дослідження доказів, усності та гласності, про предикат і межах судового розгляду, незмінність складу суду, ролі головуючого в судовому засіданні, про права учасників судового розгляду, про порядок винесення судом під час судового засідання ухвал і постанов та ін (див. гл.35 ст.240-260УПК РФ). \nЗміст і значення правил, іменованих «загальні умови судового розгляду», полягають у наступному.\nБезпосередність та усність.\nУ відповідності зі ст.240 КПК України в суді першої інстанції всі докази у кримінальній справі підлягають безпосередньому дослідженню, це означає, що суд: заслуховує показання підсудних, потерпілих, свідків, висновки експертів, оглядає речові докази, оголошує протоколи інші документи.  Судді одержують відомості про обставини, що мають значення для вирішення справи, шляхом особистого сприйняття всіх доказів у судовому засіданні, а не за письмовим матеріалами справи, і тільки на основі цього особистого сприйняття у них формується оцінка доказів і переконання про доведеність чи недоведеність яких -яких обставин. Безпосередність є істотною умовою правильного встановлення обставин справи. .\nСуд може вдатися до оголошення матеріалів досудового виробництва тільки в суворо визначених законом випадках, як правило, при неможливості безпосереднього дослідження судом якого-небудь докази або коли це необхідно для оцінки достовірності раніше отриманих на слідстві або заслуханих судом свідчень (див. ст.276, 281 КПК України).  Але й оголошені матеріали можуть бути покладені в основу вироку лише після їх всебічної перевірки в судовому засіданні. Суд не може посилатися у вироку на докази, які не були оголошені і досліджені в судовому засіданні і не знайшли відображення в протоколі судового засідання. \nБезпосередність судового розгляду є передумовою і проявом незалежності суддів та їх самостійності при прийнятті рішення у справі.\nЗ безпосередністю тісно пов'язане умова незмінності складу суду, яке вимагає, щоб кримінальна справа розглядалася одним і тим же суддею і складом суду (ст.242 КПК України). \nУсність судового розгляду. Судовий розгляд проводиться у формі судоговорения, а не шляхом вивчення письмових матеріалів та обміну ними сторонами. У суді свідки дають показання усно і відповідають на усно поставлені їм питання, експерти оголошують свої письмові висновки, суд повинен оголосити зміст усіх письмових доказів, дати можливість сторонам усно обговорити оголошені матеріали, інакше на них не можна послатися у вироку. Суд вислуховує також судові дебати, що складаються з промов обвинувача, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача, їх представників, захисника або підсудного (якщо захисник у судовому засіданні не бере участь) (ст.292 КПК України). \nУсність судового розгляду нерозривно пов'язана з гласністю. Однак і закрите судове засідання проходить у формі судоговорения.\nНезмінність складу суду означає, що справа повинна бути розглянута одним і тим же складом суддів. Якщо хто-небудь із суддів позбавлений можливості продовжувати брати участь у засіданні, він замінюється іншим суддею і розгляд справи починається спочатку (ст.242 КПК України).\nЗаконом передбачено лише одне виключення з вимоги почати розгляд заново при заміні кого-небудь із складу суду - в колегії присяжних засідателів. У разі вибуття одного з присяжних засідателів він замінюється запасним присяжним засідателем і судовий розгляд може бути продовжено. Це допускається тому, що запасний засідатель був присутній в судовому розгляді з самого його початку (ч.21 ст.328 КПК України). \nНезмінність складу суду при колегіальному розгляді справи необхідна, щоб були забезпечені безпосереднє сприйняття кожним із складу суддів всього, що відбувається в судовому розгляді та його подальшу участь у прийнятті колегіального рішення. \nСудовим засіданням керує головуючий суддя. Згідно п.26 ст.5 та ст.243 КПК України головуючий виконує однакові функції і при колегіальному, і при одноособовому розгляді справи.  Головуючий у колегії трьох професійних суддів користується рівними правами з іншими суддями та у судовому слідстві, і при винесенні рішення у справі. Суддя-головуючий здійснює ряд повноважень. Він організовує діяльність як усіх учасників процесу, так і складу суду.\nГоловуючий керує судовим засіданням, приймає всі передбачені законом заходи щодо забезпечення змагальності та рівноправності сторін, дотримання процесуальних правил судового засідання, виконання його регламенту, встановленого ст.257 КПК України. \nГоловуючий ставить на обговорення суддів всі питання, які підлягають вирішенню в ході судового засідання і в нарадчій кімнаті, оголошує рішення з окремих питань, які виникають у ході судового засідання суду, проголошує вирок і роз'яснює порядок його оскарження.\nСуддя не може бути пасивним спостерігачем за змаганням сторін. Здійснення судом функції правосуддя в публічному за своїм характером кримінальному процесі передбачає наділення його правом перевіряти і оцінювати з точки зору належності, допустимості та достовірності, представлені сторонами звинувачення і захисту докази як шляхом встановлення їх джерел і порівняння з іншими доказами, наявними у справі, або уявними сторонами в судовому засіданні, або отриманими за ініціативою суду.\nУ ст.86 КПК РФ суду надається право збирати докази. У судовому слідстві суддя може ставити запитання допитуваним особам, за власною ініціативою оголошувати показання осіб, які не з'явилися до суду (ч.2 ст.281 КПК), призначати виробництво судової експертизи (ст.283 КПК), проводити інші дії для перевірки доказів. \nУ визначенні Конституційного Суду міститься роз'яснення того, що ч.1 ст.86 КПК України, яка покладає на суд обов'язковість збирання доказів, не суперечить ст.123 Конституції РФ.  «Відповідно до закону, - сказано в цьому визначенні, - у ході судового слідства встановлюються не тільки обставини, що підтверджують доведеність обвинувачення, але також і обставини, що пом'якшують вину підсудного або виправдовують його, а так само інші обставини, необхідні для справедливого і неупередженого вирішення кримінальної справи по суті. Отже, збирання докази не тільки є прерогативою слідства, але і входить до числа повноважень суду, які реалізуються в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством для виробництва судового слідства ...»[ 18]\nВсі учасники судового розгляду сторони звинувачення і захисту вправі представляти суду документи і предмети з тим, щоб вони були використані в якості доказів, заявляти клопотання про виклик свідків, призначення експертизи, про витребування письмових і речових доказів, про оголошення письмових матеріалів справи, заявляти відводи, а також висловлювати думку з усіх питань, що стосуються їх прав та інтересів, виступати у судових дебатах і представляти суду письмові формулювання з питань, які вирішуються судом при постановленні вироку. «В силу конституційного положення про здійснення судочинства на основі змагальності і рівноправності сторін (ч.3 ст.123 Конституції РФ) суд по кожній справі забезпечує рівність прав учасників судового розгляду за поданням і дослідженню доказів і заявлення клопотань». \n2.3Участіе обвинувача в судовому розгляді.\nУчасть обвинувача в судовому розгляді є обов'язковим (ст.246 КПК України).\nУчасть державного обвинувача обов'язково в судовому розгляді кримінальних справ публічного і приватно-публічного обвинувачення. По кримінальних справах приватного обвинувачення звинувачення в судовому розгляді підтримує потерпілий.\nПідтримуючи перед судом державне обвинувачення, прокурор накладає пред'явлене підсудному обвинувачення, викладене в обвинувальному висновку, надає докази і бере участь у дослідженні, викладає суду свою думку по суті обвинувачення, а також з інших питань, які виникають у ході судового розгляду, висловлює суду пропозиції про застосування кримінального закону і призначення підсудному покарання.\nПрокурор не зобов'язаний будь-що-будь підтримувати в суді обвинувачення, яке викладено в обвинувальному висновку, якщо вході судового слідства отримано докази, що виключають обвинувачення або змінюють його в кращий для підсудного бік.\nУ наказі Генерального прокурора РФ від 3 червня 2002 р. № 28 «Про організацію роботи прокурорів у судових стадіях кримінального судочинства» йдеться про те, що прокурори повинні «представляти суду як докази, що підтверджують винність підсудного, а й факти, що виключають злочинність і караність діяння, що пом'якшують покарання, а також такі, які можуть спричинити за собою звільнення від кримінальної відповідальності та покарання ». \nЯкщо в результаті судового розгляду прокурор прийде до переконання, що дані судового слідства не підтверджують пред'явлене підсудному обвинувачення, він зобов'язаний відмовитися від обвинувачення повністю або частково, виклавши суду мотиви відмови. Відмова прокурора від обвинувачення тягне за собою обов'язок суду припинити провадження у справі повністю або частково (ч.7 ст.246 КПК України).  Таке правило випливає з змагального побудови судового розгляду. Суд не може виконувати обвинувальну функцію, він тільки розглядає пред'явлене звинувачення і приймає по ним рішення в залежності від результатів судового слідства.\nПрокурор вправі пред'явити або підтримати в суді пред'явлений потерпілим цивільний позов, якщо цього вимагає охорона прав громадян, громадських чи державних інтересів.\n2.4 Участь підсудного в судовому розгляді\nРозгляд справи в засіданні суду першої інстанції проводиться за участю підсудного, виключення з цього правила допускається лише у випадку, якщо у кримінальній справі про злочин невеликої або середньої тяжкості підсудний порушує клопотання про розгляд кримінальної справи за його відсутності (ст.247 КПК України) і суд задовольняє його клопотання. Однак підсудний незалежно від участі захисника користується всіма правами сторони, а також тільки йому надається право на останнє слово, звернене до суду. \n2.5 Участь захисника\nУ судовому розгляді, як правило, бере участь той же захисник, який був у обвинуваченого на досудовому виробництві. Обвинувачений може обрати собі та іншого захисника. У обвинувачуваного може бути кілька захисників.\nЗакон при цьому виходить із того, що забезпечити кваліфіковану юридичну допомогу підсудному і рівноправність зі стороною обвинувачення, яку представляє прокурор, може тільки адвокат, а не будь-яке інше обличчя.\nКримінальну справу не може бути розглянуто в судовому засіданні без участі захисника, коли участь захисника є обов'язковою за законом (ч.1 ст.51 КПК України).  В інших випадках справа може бути розглянута без участі захисника, якщо підсудному був забезпечений захисник, але від його допомоги відмовився і суд не визнав за необхідне участь захисника (ст.52 КПК України). Важливо підкреслити, що і при відмові підсудного від захисника суд може визнати участь захисника, обов'язковим з метою правосуддя (п.2 ст.52 КПК України). Як захисники допускаються адвокати. Однак по визначенню чи постанови суду в якості захисника можуть бути допущені поряд з адвокатом один із близьких родичів обвинуваченого або інша особа, про допуск якого клопоче обвинувачений. Відмова обвинуваченого від адвоката тягне за собою і відмова в допуску цієї особи як захисника.\nУ судовому розгляді захисник бере участь у дослідженні доказів, висловлює свою думку по виникають під час судового розгляду питань, викладає суду точку зору захисту по суті обвинувачення, а також про обставини, що пом'якшують відповідальність або виправдовують підсудного, про міру покарання і цивільно-правові наслідки злочину (ст.248 КПК України). Позиція захисника з усіх цих питань має бути продиктована тільки міркуваннями захисту. \n2.6 Участь потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та їх представників\nВсі вказані особи захищають в судовому розгляді свої або відповідно представляються ними права і законні інтереси і наділені для цього рівними процесуальними можливостями.\nПри цьому в судовому розгляді, виходячи з характеру їх інтересів, вони виконують відповідно функцію або обвинувачення, або захисту. Як зазначено в п.46 і 47 ст.5 КПК України, потерпілий і цивільний позивач виступають на стороні обвинувачення, а цивільний відповідач - на боці захисту. \nПотерпілий, представляючи в судовому розгляді сторону обвинувачення, підтримує його або поряд з державним обвинувачем - при розгляді справ публічного чи приватно-публічного обвинувачення, або самостійно - у справах приватного обвинувачення (ст.22 КПК України). Судовий розгляд, як правило, відбувається за участю потерпілого або, його представника, за винятком двох названих у ст.249 КПК України випадків: якщо потерпілий не з'явився в судове засідання і при цьому його явка не визнана судом обов'язковою - тоді справа може бути розглянута в відсутність потерпілого; якщо потерпілий не з'явився в судове засідання у кримінальній справі приватного обвинувачення (ч.2 ст.20 КПК України) - це тягне за собою припинення кримінальної справи на підставі, передбаченій п.5 ч.1 ст.24 КПК України, т . е. так само, як у зв'язку з відсутністю заяви потерпілого, що аналогічно припинення справи при відмові державного обвинувача від обвинувачення. \nУ разі відмови прокурора від обвинувачення потерпілий не може бути позбавлений - права брати участь у дослідженні доказів, а також викласти в дебатах сторін, всупереч відмові прокурора від обвинувачення, свою думку про доведеність обвинувачення і свої вимоги про відшкодування збитку. Потерпілий, не згодний з рішенням суду, в тому числі й у разі, коли суд припинив справу з огляду на відмову прокурора від обвинувачення, може оскаржити рішення у вищестоящий суд.  Вищий суд, розглянувши скаргу потерпілого, може скасувати вирок, якщо знайде, що при розгляді справи були допущені істотні порушення процесуального закону, в тому числі порушення права потерпілого. \nПри не явку цивільного позивача (або його представника) суд вправі залишити позов без розгляду, що дозволяє пред'явити позов у порядку цивільного судочинства. Суд може розглянути позов у відсутність цивільного позивача, якщо є його прохання про це, або якщо позов підтримує прокурор, чи підсудний повністю згоден з пред'явленим цивільним позовом (ст.250 КПК України). \n2.7 Предмет і межі судового розгляду.\nПредметом судового розгляду є звинувачення, пред'явлене у ході слідства і викладене в обвинувальному висновку. Межі судового розгляду обмежені:\nа) по колу осіб;\nб) за змістом звинувачення.\nРозгляд справи в суді провадиться тільки щодо обвинуваченого ілішь за пред'явленим йому обвинуваченням (ч.1 ст.252 КПК України). \nЗміна обвинувачення в судовому розгляді допускається, якщо цим не погіршується становище підсудного і не порушується його право на захист. Це означає, що суд не може змінити кваліфікацію злочину і застосувати у вироку статтю КК РФ, що передбачає більш суворе покарання або не можна змінити обвинувачення, якщо воно погіршує становище підсудного і порушує його право на захист (наприклад, коли звинувачення було пред'явлено у грабежі, а суд встановив, що мав місце розбій).\nСуд у судовому розгляді не вправі змінити обвинувачення на істотно відрізняється за фактичними обставинами від того, яке було пред'явлено обвинуваченому, навіть якщо нове обвинувачення не є більш тяжким і не може спричинити призначення більш суворого покарання, але відрізняється від раніше пред'явленого обвинувачення, зокрема, об'єктом посягання, формою вини. Очевидно, що повинні бути визнані істотно відрізняються за своїм фактичним обставинам звинувачення у вбивстві і доведенні до самогубства, в угоні автомашини і розкраданні.\nОцінюючи суттєвість відмінності пред'явленого звинувачення від того, яке виражене в судовому рішенні, необхідно враховувати, чи мав обвинувачений можливість здійснити право на захист проти обставин, зазначених у зміненому звинуваченні. \n2.8 Відкладення і зупинення судового розгляду\nВідкладення і зупинення судового розгляду - це викликані різними причинами перерви судового розгляду.\nВідкладення судового розгляду на певний термін може мати місце, зважаючи на нез'явлення кого-небудь з викликаних до суду осіб або у зв'язку з витребуванням нових доказів (наприклад, при призначенні судом експертизи). Суд, відкладаючи судовий розгляд, оголошує, коли воно відновиться.\nПісля відновлення судового розгляду суд продовжує слухання з того моменту, з якого воно було відкладено.\nПризупинення судового розгляду має місце у випадках, якщо підсудний втік або важко захворів, до розшуку підсудного або його одужання. Суд виносить постанову або ухвалу про розшук що зникли підсудного (ст.253 КПК України).\nПрипинення кримінальної справи в судовому засіданні може мати місце, якщо під час судового розгляду буде встановлено, що є підстави, зазначені в п.3-6 ч.1 ст.24 КПК України (в тому числі закінчення термінів давності кримінального переслідування, смерть обвинуваченого) , або внаслідок акту амністії (п.3 ч.1 ст.27 КПК України). \nПри цьому треба враховувати, що в одних випадках кримінальне переслідування може бути припинено в ході судового розгляду (наприклад, у випадку смерті підсудного), в інших тоді, коли суд пішов до нарадчої кімнати для винесення вироку (наприклад, суд не виносить вирок, а припиняє кримінальне переслідування у зв'язку із закінченням строків давності, тому що в силу ст.78 КК РФ це підстава для звільнення особи від кримінальної відповідальності).\nЯк зазначено вище, суд припиняє кримінальну справу у разі відмови державного обвинувача від обвинувачення або неявки до суду приватного обвинувача (п.2 ст.254 КПК України), а також за примиренням сторін або у зв'язку з дійовим каяттям обвинуваченого. \nВирішення питання про запобіжний захід.\nУ ході судового розгляду суд вправі обрати запобіжний захід, якщо, наприклад, підсудний не є на засідання суду або загрожує свідкові, потерпілому.\nСуд може змінити (звільнити обвинуваченого з-під варти, відібравши у нього підписку про невиїзд) або зовсім скасувати запобіжний захід.\nВажливо мати на увазі, що в законі встановлений термін, протягом якого підсудний, чия справа передана до суду, може перебувати під вартою. Цей термін з дня надходження справи до суду і до винесення вироку не може перевищувати шести місяців.\nПродовження цього терміну допускається тільки у кримінальних справах про тяжкі та особливо тяжких злочинах, кожного разу не більше ніж на три місяці. Перш ніж продовжити термін утримання під вартою, суд повинен за участю сторін обговорити, чи є підстави для продовження терміну слідства.\nРішення суду про продовження терміну утримання під вартою може бути оскаржене в касаційному порядку.\nПорядок винесення ухвали, постанови.\nУ ході судового розгляду суд за власною ініціативою або за клопотанням сторін розглядає і вирішує різні правові питання.\nОдні з цих рішень він виносить в залі судового засідання та вони заносяться до протоколу (наприклад, рішення про долучення до справи документа, представленого стороною). \nІнші - що вимагають винесення окремого, мотивованого рішення виносяться в нарадчій кімнаті у вигляді окремої постанови, визначення, а потім оголошуються в суді і долучаються до протоколу судового засідання. Це, наприклад, рішення про призначення судової експертизи, про обрання, скасування чи зміну запобіжного заходу та інші, перераховані в ч.2 ст.256 КПК України. \n2.9 Регламент судового засідання. Заходи впливу за порушення порядку в судовому засіданні\nДо загальних умов судового розгляду відноситься і встановлена законом зовнішня форма поведінки всіх учасників і присутніх на судовому засіданні осіб, що забезпечує належний порядок при розгляді справи в суді (див. п.1-3 ст.257 КПК України). \nЗакон передбачає певний судовий ритуал. Він іменується за КПК (ст.257 КПК України) »регламентом», який має своїм завданням забезпечити повагу до суду, належний вплив судового розгляду на громадян і створити сприятливі умови для розгляду справ.\nУ разі порушення порядку під час судового засідання, у тому числі при непідкорення розпорядженням головуючого, до учасників процесу та інших осіб, присутніх у судовому засіданні, можуть бути застосовані певні заходи впливу (попередження, видалення із залу засідання, грошове стягнення - ст.258 КПК РФ). Порядок судового засідання забезпечує судовий пристав. \n2.10 Протокол судового засідання\nВесь хід судового розгляду повинен бути письмово зафіксований. Зміст протоколу судового засідання, порядок ознайомлення з ним сторін детально викладені в ст.259 КПК України. Протокол судового засідання допомагає суду у нарадчій кімнаті під час винесення і мотивуванні рішень. Він служить єдиним джерелом відомостей про хід судового розгляду, свідчить про дотримання в суді встановленого процесуального порядку розгляду справ. Завдяки протоколу судового засідання можлива перевірка законності і обгрунтованості судового вироку. Тому протокол називають «дзеркалом судового засідання».\nУ протоколі докладно викладається зміст показань, фіксуються питання, задані підсудному, потерпілому, свідкам, експерту, наголошується, ким вони задані, і викладаються відповіді на них.\nПоказання всіх допитуваних у судовому засіданні осіб записуються від першої особи і максимально повно. Повинні описуватися також результати вироблених в судовому засіданні оглядів та інших дій по збиранню доказів, відзначаються обставини, які просять засвідчити беруть участь у справі особи, вказується на оголошення документів. Викладається основний зміст виступів учасників судових дебатів і останнього слова підсудного. Вказується на оголошення вироку, на роз'яснення порядку його оскарження та права клопотатися про участь у розгляді кримінальної справи судом касаційної інстанції, а також порядку ознайомлення з протоколом і принесення зауважень на нього.\nВедення протоколу покладено на секретаря судового засідання. Він зобов'язаний повно і правильно викладати в протоколі все що мало місце в ході засідання. Закон допускає рукописну, машинописну і комп'ютерну форми ведення протоколу. Для забезпечення повноти протоколу можуть бути застосовані стенографування, а також технічні засоби.\nПід час судового розгляду може застосовуватися фотографування, аудіо - і (або) відеозаписи, кінозйомка допитів. Про це також робиться відмітка в протоколі судового засідання. У цьому випадку матеріали фотографування, аудіо-, і (або) відеозаписи, кінозйомки додаються до матеріалів кримінальної справи. \nПротокол судового засідання повинен бути виготовлений і підписаний протягом трьох діб з дня закінчення судового засідання.\nВстановлення в законі строку для виготовлення протоколу вимагає обов'язкового зазначення в ньому дати підписання протоколу. Протокол підписується головуючим і секретарем судового засідання. Закон передбачає можливість оформлення та підписання протоколу по частинах, в тому числі після закінчення кожного дня судового засідання. Це має особливе значення, коли судовий розгляд займає тривалий період часу. За клопотанням сторін, їм може бути надана можливість ознайомитися з частинами протоколу, по мірі їх виготовлення.\nСторони мають право па ознайомлення з протоколом судового засідання і принесення зауважень па протокол. При наявності письмового клопотання сторони про ознайомлення з протоколом судового засідання, поданого протягом трьох діб після закінчення судового засідання, головуючий повинен забезпечити їй таку можливість.\nЧас ознайомлення з протоколом судового засідання встановлює головуючий, але воно не може бути менше п'яти діб з моменту початку ознайомлення. Головуючий може надати можливість ознайомлення з протоколом та іншим учасникам судового розгляду за їх клопотанням в частині що стосується їх показань (наприклад, свідок хоче перевірити, наскільки точно записані його показання).\nЗа письмовим клопотанням учасника судового розгляду і за його рахунок надається копія протоколу. Протягом трьох діб з дня ознайомлення з протоколом судового засідання сторони можуть подати на нього зауваження.\nЗауваження на протокол розглядаються головуючим негайно. У необхідних випадках головуючий вправі викликати осіб, які подали зауваження, для уточнення їх змісту.\nЗа результатами розгляду зауважень головуючий виносить мотивовану постанову, якою відхиляє зауваження або посвідчує їх правильність.\nЗауваження на протокол і постанову судді долучаються до протоколу судового засідання. \nГлава3. Структура судового розгляду.\nХід судового розгляду, структура судового розгляду складається з кількох наступних один за одним частин - етапів, які мають певне значення у забезпеченні законності судового розгляду та виконання його призначення.\nТакими є: підготовча частина, судове слідство, дебати сторін, останнє слово підсудного, постанова вироку і оприлюднення його.\nПідготовча частина починається з відкриття судового засідання.\nПитання, які вирішуються в підготовчій частині, спрямовані на те, щоб забезпечити законний склад суду, встановити залежність участі в судовому розгляді осіб, що представляють сторони, забезпечити безпосереднє і повне дослідження доказів судом (з цією метою суд з'ясовує явку в судовий розгляд свідків, експертів та ін .), роз'яснює права і обов'язки беруть участь у справі, дозволяє заявлені ними відводи і клопотання (ст.261-272 КПК). У підготовчій частині судового розгляду суд встановлює особу підсудного (ч.1 ст.265 КПК) та своєчасність вручення йому копії обвинувального висновку або обвинувального акта (ч.2 ст.265 КПК). Якщо обвинувачений відмовився від отримання копії обвинувального висновку або обвинувального акта, суду в кожному конкретному випадку необхідно з'ясувати, з яких причин йому не вручена копія обвинувального заяви (обвинувального акта), оформлений чи відмову від його отримання в письмовому вигляді. З'ясування цих обставин важливо тому, що ознайомлення обвинуваченого з обвинувальним висновком (обвинувальним актом) до початку судового засідання є істотним моментом у сукупності прав обвинуваченого на захист, у тому числі і в підготовці до захисту в судовому розгляді. \n3.1 Судове слідство\nСудове слідство - головна частина судового розгляду, в якій і сторони безпосередньо досліджують докази з метою встановлення фактичних обставин справи.\nСудове слідство є самостійним дослідженням доказів, яке проходить в умовах рівності в них сторін і солідарності, що є найбільш сприятливою умовою для встановлення обставин діяльності.\nСуд у судовому слідстві організовує діяльність сторін з дослідження доказів, вживаючи необхідних заходів, сприяє сторонам у проведенні цього дослідження, забезпечує дотримання черговості подання доказів сторонами та порядку їх дослідження, а також фіксацію проведених дій.\nУ судовому слідстві діють всі правила про докази та доведенні, закріплені в гл.10 КПК України. Керує всім ходом судового слідства головуючий. Він приймає всі передбачені законом заходи, щоб сторони використовували свої права на подання доказів та участь в їх дослідженні. Він може задавати питання свідкам, потерпілим, експертам, підсудному, проводити за власною ініціативою визначені законом судові дії, спрямовані на з'ясування мають значення для справи обставин (ч.3 ст.275, ст.282, 283 КПК). \nОсновними судовими діями, характерними для Процесу доказування в судовому слідстві, є допити Підсудного, потерпілого, свідка, виробництво експертизи, огляд речових доказів, оголошення документів, огляд місцевості й приміщення. Можливе проведення у суді слідчого експерименту, впізнання, освідування. Ці слідчі дії суд проводить за клопотанням сторін або за власною ініціативою.\nСудове слідство починається з викладу державним обвинувачем пред'явлення підсудному обвинувачення у справах приватного обвинувачення, приватний обвинувач викладає свою заяву.\nПісля оголошення обвинувального висновку або викладення його змісту суд з'ясовує ставлення підсудного до звинувачення. Обвинувачений може сказати, що він визнає себе винним повністю або частково або не визнає себе винним.\nГоловуючий опитує підсудного (а якщо їх декілька, то кожного з них), чи зрозуміло йому обвинувачення, при необхідності роз'яснює підсудному сутність обвинувачення і запитує, чи визнає він себе винним, чи бажає він або його захисник висловити своє ставлення до пред'явленого обвинувачення. Далі суд переходить до дослідження доказів, представлених стороною обвинувачення. Сторона звинувачення визначає сама черговість дослідження представлених нею доказів. Першою представляє докази сторона звинувачення, оскільки на ній лежить обов'язок довести винність підсудного. Після дослідження представлених звинуваченням доказів завжди випливає представлення та дослідження доказів сторони захисту. Після того, як обвинувач допитав свідка, викликаного їм, право задати свідкові питання має сторона захисту. Аналогічно проводиться допит і свідків захисту. Останнім задає питання суддя.\nДопит підсудного. Підсудний має право давати показання у будь-який момент судового слідства (ч.3 ст.274 КПК України).  Дача показань на суді - право, а не обов'язок підсудного. Він не повинен ні доводити свою невинність, ні повідомляти про обставини злочину, якщо він визнає свою провину. Відповідно до ст.51 Конституції РФ підсудний не зобов'язаний свідчити проти себе самого і своїх близьких родичів.  Відмова давати свідчення не може розглядатися як визнання провини.\nЗа згодою підсудного дати показання першими його допитують захисник (так як підсудний дає показання на стороні захисту) і учасники судового розгляду із сторони захисту (наприклад, законний представник), потім державний обвинувач і учасники судового розгляду з боку обвинувачення (ч.1 ст.275 КПК України). Головуючий відхиляє навідні питання та питання, що не мають відношення до кримінальної справи. Підсудний має право користуватися письмовими нотатками, які пред'являються суду на його вимогу.\n3.2 Суд задає питання підсудному після його допиту сторонами\nПравило про безпосередньому дослідженні доказів судом вимагають обмеження у законі випадків, коли суд може оголосити раніше дані звинуваченням свідчення.\nУ відповідності зі ст.276 КПК України оголошення показань підсудного, а також відтворення прикладеної до протоколу його допиту записи цих показань за допомогою технічних засобів допустимо в наступних випадках:\n1) при наявності істотних суперечностей між раніше даними показаннями і показаннями в суді;\n2) у разі відмови від дачі свідчень у суді, якщо були дотримані правила п.3 ч.4 ст.47 КПК України; \n3) коли справа розглядається у відсутності підсудного. Оголошення показань має на меті встановити причини розбіжності у свідченнях. Для цього важливо заслухати докладні пояснення підсудного щодо зазначених причин, з'ясувати, чи не були порушені вимоги закону при допиті обвинувачуваного на слідстві.\nНеприпустимо допитувати в суді дізнавача чи слідчого з тим, щоб вони виклали показання обвинуваченого, який відмовився давати свідчення в суді.\nДопит свідків. Відповідно до ч.1 ст.278 КПК свідки допитуються порізно і у відсутності ще не допитаних свідків. Це необхідно, щоб виключити вплив показань допитуваного на формування наступних показань інших осіб.\nПеред допитом головуючий встановлює особу свідка, роз'яснює його громадянський обов'язок - обов'язок правдиво розповісти все відоме у справі - і попереджає про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань і за дачу завідомо неправдивих показань. У свідка відбирається підписка про те, що йому роз'яснені його обов'язки і відповідальність. Свідок засвідчує це своїм підписом у протоколі судового засідання або на долучаються до протоколу бланку підписки. Свідки, які не досягли 16-річного віку, не можуть нести кримінальну відповідальність за такі злочини, як відмову від показань і завідомо неправдиві свідчення. Тому головуючий роз'яснює їм лише значення для справи повних і правдивих показань (ч.5 ст.280 КПК України). \nДалі головуючий з'ясовує ставлення свідка до підсудному, потерпілому, іншим учасникам процесу. Ці дані мають значення для оцінки правдивості показань свідка.\nСвідок, даючи свідчення в суді, може користуватися: письмовими нотатками, особливо коли мова йде про цифрових даних, поясненнях до схем і креслень, технічним характеристикам механізмів, виробів і т.п. Нотатки повинні бути пред'явлені суду на його вимогу. \nОголошення показань, раніше даних свідком, потерпілим при виробництві попереднього розслідування або раніше в суді, а також відтворення аудіо-, відеозапису чи кінозйомки показань можливо за клопотанням сторони за наявності істотних суперечностей між колишніми показаннями і показаннями в суді (ч.3 ст.281 КПК РФ). Оприлюднені свідчення повинні бути досліджені в ході судового слідства, а їх запис, вироблена за допомогою технічних засобів, може бути відтворена тільки після оголошення протоколу допиту, під час якого вона здійснювалася (ст.281 КПК України).\nТреба відрізняти умови оголошення показань свідка, потерпілого в залежності від причини неявки свідка, потерпілого до суду. У випадках, що виключають явку свідка в суд (наприклад, смерть, тяжка хвороба і інші перераховані в п.1-4 ч.2 ст.281 КПК України причини), суд має право за клопотанням однієї зі сторін або за власною ініціативою прийняти рішення про оголошення показань. У випадках, коли причину неявки свідка, потерпілого встановити не вдалося, оголошувати його свідчення можна тільки за згодою обох сторін (ч.1 ст.281 КПК України).\nТакий підхід відповідає вимогам ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка визнає право підсудного брати участь у допиті (або бути присутнім при ньому), якщо допитуються свідки, на свідченнях яких будується звинувачення . Виходячи з цього конституційний Суд РФ У своєму визначенні від 21 грудня 2000 р. вказав на те, що висновки суду у вироку не можуть грунтуватися на обвинувальних показаннях неявившихся до суду свідків, оскільки це суперечило б міжнародно-правовим нормам про справедливе судовому розгляді. \nДопит потерпілого проводиться за правилами, встановленими для допиту свідків (ст.277 КПК України). Однак потерпілий з дозволу головуючого може давати свідчення в будь-який момент судового слідства, тобто так само, як підсудний. Це пов'язано з тим, що потерпілий представляє поряд з державним обвинувачем сторону обвинувачення і користується рівними з підсудним правами. \nВиробництво експертизи та допит експерта. Суд може:\nа) провести експертизу в судовому засіданні незалежно від того, чи проводилася вона в ході попереднього розслідування;\nб) викликати для допиту експерта, який дав висновок у ході попереднього розслідування, для роз'яснення і доповнення даного ним висновку. Виклик експерта і призначення експертизи здійснюються судом як з ініціативи сторін, так і за власною ініціативою (ст.282, 283 КПК України). .\nВикликаний в судове засідання і присутній на суді експерт відповідно до наданих йому правами (ст.57 КПК України) бере участь у дослідженні всіх доказів, які відносяться до предмета експертизи. Він має право ставити питання підсудному, потерпілому, свідкам, брати участь в огляді речових доказів, місцевості і приміщення, звертаючи при цьому увагу суду на відносяться до предмета експертизи обставини, брати участь у виробництві інших дій по доведенню, що мають значення для дачі висновку або його доповнення. Цими правами експерт має, коли він викликаний і для допиту, і для проведення експертизи.\nПри призначенні судової експертизи головуючий пропонує сторонам подати у письмовому вигляді питання експерту. Остаточний перелік питань у відповідності зі ст.283 КПК України суд формулює у визначенні (постанові), що виносяться у нарадчій кімнаті.\nСуд повинен забезпечити можливість проведення експертом необхідних досліджень. Експерт надає висновок у письмовому вигляді.\nВисновок експерта та визначення (постанова) суду, що містить перелік питань для експертизи, долучаються до справи.\nПісля оголошення експертом висновку йому можуть бути задані питання в цілях роз'яснення чи доповнення даного ним висновку. Першою задає питання сторона, з ініціативи якої була призначена експертиза. Питання та відповіді експерта фіксуються в протоколі судового засідання. \nДопит експерта може дозволити отримати додаткові його роз'яснення з приводу вже встановлених ним фактів і проведеного дослідження, що є продовженням його укладення. Суд може після виробництва першої експертизи у судовому розгляді призначити додаткову або повторну експертизу (ч.4 ст.283 КПК України). \nПитання спеціального характеру можуть бути з'ясовані шляхом допиту фахівця. Він запрошується в тих випадках, коли немає необхідності в проведенні дослідження, однак можуть знадобитися спеціальні знання та навички фахівця для відповіді на питання сторін або суду.\nОгляд речових доказів здійснюється судом і всіма учасниками судового розгляду. Огляду підлягають речові докази, як отримані на попередньому слідстві, так, і представлені в ході судового засідання за клопотанням сторін, тобто якщо вони використовуються сторонами у доведенні перед судом.\nОгляд речових доказів може проводитися в будь-який момент судового слідства. Ці докази можуть пред'являтися підсудному, потерпілому, свідкам, експертові і спеціалістові. Особи, яким пред'явлені речові докази, має право звертати увагу суду на обставини, що мають значення для кримінальної справи, зокрема на їх певні доказові ознаки чи інші обставини, пов'язані з оглядом. Ці заяви заносяться до протоколу судового засідання. Підсудному, потерпілому, свідкам, експерту можуть бути задані питання з приводу обстежуваних речових доказів.\nПри наявності наявного в розпорядженні суду речового доказу суд не вправі підмінити його огляд оголошенням та дослідженням протоколу огляду, складеного на попередньому слідстві. \nОголошення протоколів слідчих дій та інших документів. Для того щоб містяться в документах відомості могли бути покладені в основу висновків суду, вони повинні бути оголошені і досліджені в судовому засіданні. Можуть оголошуватися документи як долучені до справи, так і представлені в ході судового розгляду. Оприлюдненню підлягають не всі документи, а тільки ті з них, про оголошення яких клопотали сторони. До них можуть відноситися протоколи слідчих дій, висновок експерта, дане в ході попереднього розслідування, а також інші документи, в яких викладені або засвідчені обставини, що мають значення для справи (акти ревізій, окремі документи бухгалтерського обліку, характеристики, довідки про стан здоров'я, про судимості і т.д.).\nДокументи оголошуються повністю або частково в будь-який момент судового слідства за клопотанням сторін на підставі ухвали або постанови суду (ч.1 ст.285 КПК України).  Документи оголошуються стороною, яка клопотала про їх оголошення, або судом.\nЯкщо документ представлений стороною в судовому засіданні, суд повинен забезпечити можливість ознайомлення з ним інших учасників процесу.\nДокументи, представлені в судове засідання сторонами або витребувані судом, можуть бути на підставі ухвали або постанови суду долучені до матеріалів кримінальної справи (ст.286 КПК України). \nСуд у необхідних випадках може провести огляд місцевості й приміщення (ст.287 КПК), провести слідчий експеримент (ст.288 КПК), впізнання (ст.289 КПК), огляд (ст.290 КПК). Ці дії проводяться за правилами до судового провадження та практично мають місце в суді вкрай рідко.\nЗакінчення судового слідства. Після того як проведено всі судові дії та досліджені всі докази, головуючий запитує всіх учасників судового засідання з боку обвинуваченого і захисту, чи бажають вони доповнити судове слідство і чим саме (ст.291 КПК України). \nЯкщо доповнень до судового слідства немає, а також після розгляду клопотань і виконання визнаних необхідними додаткових судових дій головуючий оголошує судове слідство закінченим.\nСудові дебати - частина судового розгляду, в якій виступають його учасники і сторони звинувачення і з боку захисту, і зі своїх позицій підводять підсумки судового слідства. Вони аналізують і оцінюють досліджені в суді докази, представляють на розгляд суду свої міркування про доведеність чи недоведеність обвинувачення, кваліфікації злочину, міри покарання підсудному і вносять свої пропозиції з усіх інших питань, що вирішуються судом. Виступ у судових дебатах є одним із способів захисту учасниками судового розгляду своїх чи експонованих ними прав і законних інтересів. Кожна із зацікавлених сторін обгрунтовує і відстоює свою позицію з разрешаемому справі.\nУ судових дебатах максимально проявляється змагальність кримінального процесу, коли кожна сторона прагне переконати суд у правильності своїх тверджень про доведеність чи недоведеність фактичних обставин справи, їх правової оцінки та ін.\nСудові дебати складаються з промов державного обвинувача, а також захисника або підсудного (якщо захисник у судовому засіданні не бере). У дебатах сторін можуть також брати участь потерпілий або його представник.\nЗакон передбачає виступ в дебатах спочатку осіб, які здійснюють обвинувальну функцію, а потім суб'єктів, діяльність яких спрямована на захист від обвинувачення. Це повністю відповідає логіці доведення, побудованої на презумпції невинності, виходячи з якої, обов'язок доведення обвинувачення лежить на тих, хто його висуває, а захист може бути побудована на запереченні його доведеність чи вираженні сумнівів з приводу тверджень обвинувача.\nВ основу судових дебатів і судового рішення можуть бути покладені лише результати судового слідства, сторони у своїх промовах не має права посилатися на докази, які не були предметом розгляду в суді або визнані судом неприпустимими.\nПрокурор у своїй промові розкриває протиправність вчиненого підсудним діяння, ту шкоду, що завдана злочином інтересам громадян і суспільства. Цю оцінку необхідно пов'язати з конкретними обставинами вчиненого діяння в тому вигляді, в якому вони були встановлені судовим слідством. Державний обвинувач обгрунтовує висновок про те, що докази підтверджують винність підсудного, а також вказує, яке звинувачення він вважає недоведеним, бо докази, зібрані під час досудового провадження, не знайшли підтвердження в результаті судового розгляду.\nОбов'язковим елементом обвинувальної промови є обгрунтування кримінально-правової кваліфікації вчиненого підсудним злочину. Прокурором повинна бути обгрунтована і міра покарання, що підлягає, на його думку, застосування до підсудного. Керуючись ст.60-64 КК РФ, прокурор викладає міркування щодо виду, характеру та тяжкості покарання, яке він вважає за необхідне застосувати до підсудного. \nЗгідно ухвалі Конституційного Суду РФ від 8 грудня 2003 р. № 18-П, повний або частковий відмова державного обвинувача від обвинувачення, що тягне припинення кримінальної справи, так само як і витяг, державним обвинувачем звинувачення в бік пом'якшення, повинні бути мотивовані з посиланням на передбачені законом підстави.  Винесення судом рішення, обумовленого відповідної позицією державного обвинувача, допустимо лише після закінчення дослідження значущих для цього матеріалів справи і заслуховування думки захисту. Такий порядок важливий і для дотримання прав потерпілого, який повинен мати можливість використовувати свої права, як у судовому слідстві, так і на участь у дебатах сторін. Тому, за загальним правилом, відмова прокурора від підтримання обвинувачення, а також зміну обвинувачення, як і повернення потерпілого проти цієї позиції прокурора, можуть мати місце після того, як укладено судове слідство в дебатах сторін.\nМова захисника включає в свій зміст виклад думки захисту з тих самих питань, які аналізуються в мові державного обвинувача. Основна увага в захисній промові концентрується на тому, що спростовує звинувачення або свідчить про його недоведеність, непідтвердженість будь-якої його частини, необхідності зміни кваліфікації злочину і застосування норми КК РФ, що передбачає менш тяжкий злочин чи покарання; про наявність пом'якшуючих відповідальність обставин; про необхідність призначення підзахисному мінімального покарання (застосування умовного засудження, відстрочки виконання покарання тощо).\nЗахисник може спростовувати звинувачення повністю або частково, даючи свій аналіз, свою оцінку розглянутим у суді доказів. Іноді захиснику досить показати, що суперечливі докази, їх недостатність або недостовірність залишають сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого і ці сумніви повинні бути використані на користь обвинуваченого.\nНезалежно від ступеня доведеність обвинувачення, правильності кваліфікації злочину, а також наявності обставин, що негативно характеризують особистість підсудного, захисник не вправі відмовитися від захисту і за всіх умов зобов'язаний вимовити захисну промову. .\nПідсудний бере участь у дебатах при відсутності захисника. У своїй захисній промові підсудний має право висловитися з будь-якого питання, разрешаемому судом при постановленні вироку. Він може відмовитися від виступу в судових дебатах. \nРепліки. Після виголошення промов всі учасники судових дебатів можуть виступати ще один раз з реплікою, тобто з запереченням на яке-небудь заяву певного учасника судових дебатів. Змістом репліки можуть бути будь-які питання, що є предметом дебатів. Репліка - необов'язковий елемент судових дебатів. Правом репліки слід скористатися тільки при необхідності заперечити проти спотворення фактів або містяться в промовах хибних положень, що мають принциповий характер. Правом на репліку володіють всі учасники судових дебатів. Право останньої репліки закон надає захиснику і підсудному (ч.6 ст.292 КПК України). \n3.4 Останнє слово підсудного\nПісля судових дебатів головуючий оголошує про їх закінчення та надає останнє слово підсудному (ст.293 КПК України). Підсудний може скористатися останнім словом і в разі його участі в судових дебатах. У цьому слові йому в останній раз перед постановою вироку дається можливість висловити своє ставлення до розглянутого судом звинуваченням і дати оцінку, як власним дією, так і результатами розгляду. Не можна обмежувати значення останнього слова тільки тим, що підсудному надається можливість просити суд про поблажливість, хоча те, що скаже підсудний у своєму останньому слові, і проявилися при цьому особливості його особистості можуть виявитися істотними для призначення покарання.\nПроголошення останнього слова - право підсудного, а не його обов'язок. Він може відмовитися від використання цього, права без пояснення причин.\nПід час останнього слова підсудного запитання до нього не допускаються (ч.1 ст.293 КПК України). В останньому слові підсудний має право говорити все, що він вважає за необхідне сказати у зв'язку з даною справою: покаятися або заперечувати свою провину і наполягати на виправданні, просити суд про умовне засудження чи іншому пом'якшення покарання тощо Головуючий вправі зупиняти підсудного тільки у випадках, коли він говорить про обставини, явно не відносяться до справи. Якщо підсудний в останньому слові допускає образливі висловлювання на адресу суддів або учасників судового розгляду або дозволяє собі інше негідну поведінку, суд також має право перервати його.\nВміщені в останньому слові підсудного відомості не мають доказового значення. Суд не може покласти ці відомості в основу своїх висновків при постановленні вироку. Тому, якщо в останньому слові підсудний повідомляє про нові, не досліджених у судовому розгляді обставин, які мають значення для справи, суд зобов'язаний відновити судове слідство, про що виноситься ухвала (постанова). І потім знову дотриматися послідовність викладених вище дій.\nУ судовому розгляді найбільш повно і послідовно застосовуються всі принципи кримінального процесу.\nУчасниками судового розгляду є: суддя (суд), особи, що захищають у кримінальній справі свої або представлені інтереси, - підсудний, захисник, потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, їх представники; особи, що володіють відомостями про факти, - свідки, експерти; особи , які надають суду сприяння, - секретар судового засідання, перекладач, спеціаліст.\n2. Конституція РФ від 12 грудня 1993р / / довідкова система КонсультантПлюс\n3. Кримінально-процесуальний кодекс від 22 листопада 2001р / / довідкова система КонсультантПлюс\n4. Кримінальний кодекс РФ за станом на 10 лютого 2006р. / / М.: видавництво «Юрайт». 2006.\n5. Наказ Генерального прокурора РФ від 3 червня 2002 р. № 28 «Про організацію роботи прокурорів у судових стадіях кримінального судочинства» / / довідкова система КонсультантПлюс\n6. Акти судової практики.\n7. Визначення Конституційний Суд РФ від 21 грудня 2000 р / / довідкова система КонсультантПлюс\n8. Ухвала Конституційного Суду РФ від 8 грудня 2003 р. № 18-П / / довідкова система КонсультантПлюс\n9. Постанова Пленуму Верховного Суду РФ від 5 березня 2004 р / / довідкова система КонсультантПлюс\n11. Л.М. Башкатов [и др.]; відп. ред. І.Л. Петрухін. Кримінально-процесуальне право Російської Федерації: навч. - 2-е вид., Перераб. І доп. / / М.: ТК Велбі, Вид-во Проспект, 2006. - С.185-249;\n12. Лупінськи П.А. підручник. «Кримінально-процесуальне право» (2е вид. Перероб. І доп) / / М.: з-під «МАУП». 2005. - 345с.\n13. Рижаков А.П. Кримінальний процес: Підручник для вузів. - 3-е изд., Перераб. - М.: Норма, 2004. - 701с.\n14. Періодичні видання.\n15. Дніпровська М.А. «Правова природа та місце особливого порядку судового розгляду в системі кримінального судочинства» / / «Право і політика» № 8. 2008.С. 1935-1939\n16. Романов С.В. «Кримінально-процесуальні функції суду у судовому розгляді у кримінальних справах» / / Вісник МГУ сер.11, Право № 5, 2005. С.94-110\n Дніпровська М.А. «Правова природа та місце особливого порядку судового розгляду в системі кримінального судочинства» / / «Право і політика» № 8. 2008. С. 1935-1939\n Романов С.В. «Кримінально-процесуальні функції суду у судовому розгляді у кримінальних справах» / / Вісник МГУ сер. 11, Право № 5, 2005. С.94-110\n Кримінально-процесуальний кодекс від 22 листопада 2001р / / довідкова система КонсультантПлюс\n Лупінськи П.А. підручник. «Кримінально-процесуальне право» (2е вид. Перероб. І доп.) / / М.: з-під «МАУП». 2005.\n Л.М. Башкатов [и др.]; відп. ред. І.Л. Петрухін. Кримінально-процесуальне право Російської Федерації: навч. - 2-е вид., Перераб. І доп. / / М.: ТК Велбі, Вид-во Проспект, 2006. - С.185-249;\n Конституція РФ від 12 грудня 1993р / / довідкова система КонсультантПлюс\n Визначення Конституційний Суд РФ від 21 грудня 2000 р / / довідкова система КонсультантПлюс\n Наказ Генерального прокурора РФ від 3 червня 2002 р. № 28 «Про організацію роботи прокурорів у судових стадіях кримінального судочинства» / / довідкова система КонсультантПлюс\n Постанова Пленуму Верховного Суду РФ від 5 березня 2004 р / / довідкова система КонсультантПлюс\n Рижаков А.П. Кримінальний процес: Підручник для вузів. - 3-е изд., Перераб. - М.: Норма, 2004. - 701с.\n Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод від 25.03.1992г / / довідкова система КонсультантПлюс\n Визначення Конституційний Суд РФ від 21 грудня 2000 р / / довідкова система КонсультантПлюс\n Кримінальний кодекс РФ за станом на 10 лютого 2006р. / / М.: видавництво «Юрайт». 2006.\n Ухвала Конституційного Суду РФ від 8 грудня 2003 р. № 18-П / / довідкова система КонсультантПлюс


В Україну несуться грозові дощі і різко похолодає - Главред\nВ Україну несуться грозові дощі і різко похолодає\nУкраїну чекає похолодання зі зливами і градом.\nПогода в Україні 30 липня визначатиметься впливом атмосферного фронту. За прогнозом синоптиків, в країну прийдуть короткочасні, грозові дощі.\nТакож прогнозують в Україні град і шквали. У той же час спека поки не відступає – буде більше 30 градусів. А похолодання прийде з 3 серпня.\nЯк повідомляє синоптик Наталія Діденко, по Україні "пройдеться" атмосферний фронт.\n"Це означає періодичні короткочасні грозові дощі, але в будь-який момент дощі можуть перейти в зливи і навіть з градом і вітром", - зазначає синоптик.\nУ Києві 30 липня температура повітря трохи знизиться: протягом дня передбачається 27-29 градусів, місцями до +30.\nУ столиці дощ з грозою передбачається вже сьогодні ввечері і найближчої ночі 30 липня. Завтра вдень ймовірність опадів зменшиться.\n"До кінця тижня спека все ж буде домінувати в Україні. А відчутне зниження температури повітря прийде 2 серпня в західних областях, а 3 серпня на більшій частині нашої території. Однак Схід і південь ще міцно триматиме в собі гаряче повітря", – додала Діденко.\nВ Укргідрометцентрі підтверджують, що з 3 серпня в Україні похолодає – будуть комфортні 23-27 градусів.\nЗараз ви переглядаєте новину «В Україну несуться грозові дощі і різко похолодає». Дізнатися детальний прогноз погоди можна в розділі «Синоптик». Якщо ви знайшли помилку, видiлiть її мишкою та натисніть Ctrl + Enter. Якщо ви знайшли помилку, видiлiть її мишкою та натисніть Ctrl + Enter\nФінансовий гороскоп на тиждень 27 вересня - 3 жовтня: кредити або грошові надходження Прикмети на Воздвиження Хреста Господнього 27 вересня: що не можна робити Потужний циклон розігріє Україну до +26: коли та де вріже літня спека Воздвиження Хреста Господнього 2021: привітання і картинки до свята Megogo розгнівав українців: люди масово скаржаться на "кидалово" з боєм Усик-Джошуа


І НЕВРОЛОГІЧНЕ ВІДДІЛЕННЯ – КНП «Міська дитяча лікарня № 5» ХМР\nI неврологічне відділення є самостійним структурним підрозділом неврологічного стаціонару міської дитячої лікарні №5, яке розраховано на 50 ліжок и користується в своїй роботi лiкувально-дiагностичними та іншими допоміжними пiдроздiлами лiкарнi. Прiоритетом в роботi вiддiлення є реабiлiтацiя дiтей перших 3-х рокiв життя з наслідками пологових травм, церебральними порушеннями, якi супроводжуються паралічами кiнцiвок, затримкою статокiнетичного та психомовного розвитку, епілептичними нападами. Прийом хворих у відділенні ведеться цілодобово, за скеруванням дитячих поліклінік, служби швидкої невідкладної допомоги, інших стаціонарів.\nПоказання для госпiталiзацiї у відділення є:\nГiпоксично-iшемiчнi пре-перинатально зумовленi ураження головного мозку з синдромами:\nрухових порушень (парези, паралiчi, гiперкiнези, атаксiя, мiатонiя);\nзатримка статокiнетичного та психомовного розвитку.\nВнутрішньо-черепна травма та наслідки внутрішньо-черепних травм.\nНаслідки вроджених iнфекцiйних уражень центральної нервової системи.\nДитячий церебральний паралiч.\nСпадковi захворювання нервовоi системи.\nЕпiлепсiя та епiлептичнi синдроми.\nНаслідки натальних цереброваскулярних хвороб.\nСистемні атрофії, що уражають переважно центральну нервову систему.\nТики, неврозоподiбнi стани, захворювання вегетативноi нервовоi системи.\nВ відділеннi працюють квалiфiкованi спецiалiсти:\nПоходенко Наталія Петрiвна\nЗавідуюча відділенням, лікар-дитячий невролог вищої категорії, з багаторiчним досвідом роботи в неонатологii та неврологii.\nСпеціаліст за фахом дитяча неврологія.\nЧлен Української асоціації по вивченню болю.\nСпеціалізація: діагностика та лікування захворювань нервової системи у дітей, призначення лікарської терапії, диференціальна діагностика. Головні болі різного генезу, дитячий церебральний параліч. Затримка мовного і психомовного розвитку. Неврологія раннього дитячого віку.\nЧлен Украiнськоi асоцiацii по вивченню болю.\nЛогуновська Тетяна Анатоліївна\nЛікар – дитячий невролог вищої категорії, досвід роботи з 1996р.\nЧлен Української протиепілептичної Ліги. Член Української асоціації по вивченню болю.\nСпеціалізація: діагностика та лікування неврологічних захворювань. Призначення лікарської терапії. Діагностика та лікування епілепсії, пароксизмальних станів, порушень сну, неепілептичних пароксизмальних станів. Рухові порушення (дитячий церебральний параліч, тики, гіперкінези). Затримка мовного і психомовного розвитку. Неврологія раннього дитячого віку.\nФальченко Олена Вікторівна\nЛікар – дитячий вищої квалiфiкацiйноi категорії, досвід роботи з 1996р.\nДосвiд роботи в Перинатальному центрi. Спецiалiзуеться в лiкуваннi синдромiв перинатального ураження ЦНС в відновному перiодi.\nСпеціалізація: діагностика і лікування захворювань нервової системи. Комплексне лікування дитячого церебрального параліча, дитячоi епілепсіi, наслідкiв пренесенних інфекцій і натальних внутрiшньо-черепних та спiнальних травм.\nЛікар – дитячий невролог другої кваліфікаційної категорії, досвід роботи з 2013р.\nСпеціаліст за фахом дитяча неврологія, санологія, Войта-терапiя.\nСпеціалізація: діагностика та лікування захворювань нервової системи у дітей. Неврологія раннього дитячого віку. Важкi рухові порушення (дитячий церебральний параліч, акушерські парези, гіперкінези), поєднанi з епілептичними нападами. Використовує Войта-терапію, голкотерапію, метамерну терапію з елементами Суджок терапiї, фiто- та аромотерапiю.\nДолгова Юлiя Викторiвна\nМедичний психолог, проводить діагностику та реабiлiтацiю дiтей з мiнiмальною мозковою дисфункцiею, затримкою психомовленевого розвитку. Використовує арт-терапiю, пiскотерапiю, логоритмiку, сенсорну iнтеграцiю.\nЛазебник Жанна Аркадiївна\nЛогопед з багаторічним досвідом роботи з дітьми з органічним ураженням ЦНС.


У турнірі з фрі-файту між польськими та українськими спортсменами перемогли сусіди\nМіжнародний турнір з фрі-файту "Битва за честь" відбувся 17 червня у ТРЦ "Подоляни".Участь у турнірі взяли спортсмени з Польщі та різних міст України. Тернопіль представили члени клубу «Характерник».\nПривітав спортсменів міжнародного турніру перед початком бою перший заступник Міністра молоді та спорту України Ігор Гоцул, голова обласної ради Віктор Овчарук.\n«Радий, що саме у Тернополі відбуваються ці турніри. Передусім, дякую організаторам, що докладають чималих зусиль для розвитку та становлення фрі-файту в краї. Адже це насамперед фізична і моральна підготовка молодого покоління, запорука патріотичного виховання. Переконаний, що для усіх учасників змагань фрі-файт став невід’ємною частиною життя. Хочеться побажати, щоб ще більше молоді долучалося до цього виду спорту, - наголосив Віктор Овчарук. - Впевнений, що усі учасники турніру покажуть якісну підготовку, серйозні досягнення та високий рівень бою. Та все ж перемога буде у сильнішого!»\nОчільник обласної ради привітав новообраного Голову Федерації фрі-файту та змішаних єдиноборств України і тренера тернопільського клубу «Характерник» Валерія Чоботаря із високим обранням та побажав нових перемог. «Знаю, що Ви поставили собі амбітне завдання: аби у світі змішаних єдиноборств України, фрі-файт став спортом №1 та увійти в історію як голова, який зміг вивести цей спорт на новий рівень. Вірю, що у Вас все так і складеться. І хай допоможе Вам у цьому Бог».\nФайт-кард турніру складався з 12 поєдинків: 5 професійних, 5 аматорських та 2 показових поєдинки.\nУ напруженій боротьбі з мінімальною перевагою перемогли польські спортсмени - вони виграли в українських спортсменів лише одну перемогу.\nЦе вже третій турнір такого формату. У зв'язку з подіями на сході країни, між турнірами була значна перерва. Перші баталії відбулися шість років тому.


Майкл Моріц - популярні книги в книжковому інтернет-магазині\nМайкл Моріц - книги автора\nДата народження 12.09.1954\nОсвіта Christ Church, Oxford, Wharton School of the University of Pennsylvania\nКниги Майкла Моріца\nТематика Менеджмент, футбол. Про аудіокнигу Тренер Manchester United Алекс Ферґюсон — легендарна особистість у футбольному світі. Він присвятив команді 26 років, допоміг їй здобути надзвичайну кількість перемог, а його відставку назвали кінцем цілої ери. Ферґюсон переконаний: є риси,\nНа початку 1980-х Моріц був дописувачем американського часопису Time та членом ради директорів Google. Інвестиції в Google та Sequoia Capital допомогли йому досягти першої позиції в списку Forbes Midas List у 2006 та 2007 роках. Він був одним з перших, хто задокументував історію походження найвідомішої комп’ютерної компанії Apple Inc. Є співзасновником Technologic Partner – інтернет-компанії з розробки сервісів для бізнесу.\nДоробок автора: Going for Broke: Lee Iacocca's Battle to Save Chrysler (1981), The Little Kingdom (1984), Leading: Learning from Life and My Years at Manchester United (2015).\nУкраїнською перекладено «Менеджмент у стилі «Манчестер Юнайтед». Як стати чемпіоном» (2018).


"Це був перший пробний день": в нелегальному дитсадку померла однорічна дитина (ВІДЕО) | Новини\n"Це був перший пробний день": в нелегальному дитсадку померла однорічна дитина (ВІДЕО)\n11:17, 3 червня\nУ Запоріжжі в нелегальному дитячому садку померла однорічна дівчинка.\nЗаклад працював у звичайній квартирі багатоповерхівки. Загалом його відвідували близько десяти дітей.\nКоли одній з дівчат стало зле, вихователька вирішила покласти її спати, і вже за кілька хвилин дитина захлинулася блювотою. Про жахливу історію більше – у сюжеті. Випуск ТСН.19:30