Мета клубу слідопитів – зберегти дітей для неба – Церква адвентистів сьомого дня\nГалина Москаленко, керівник слідопитів в Південній конференції, проживає в Миколаївській області, Новоодеському районі, в селі Бузьке\nКоли та як почалося ваше служіння?\nТак склалося, що я керівник громади, в якій багато дітей та молоді. Завжди ми з ними проводили багато таборів та різних програм. Мабуть, вже упродовж п’ятнадцяти років наша молодь та діти беруть участь у різних євангельських програмах, допомагають пасторам.\nА згодом від імені Ради Південної конференції мені було запропоновано очолити це служіння. Спочатку я відмовилась, вважаючи, що це не для мого віку, але через деякий час до мене звернулися знову, пообіцявши допомагати у всьому. Звичайно, я боялася, адже це було служіння в конференції, а не в селі.\nПам’ятаю, молилася, відкрила Святе Писання. Тоді Господь звернув мою увагу на вірш із книги Дії Апостолів.\nДії, 10:20: «Але встань і зійди, і піди з ними без жадного сумніву, бо то Я їх послав!»\nЯ зрозуміла, що мені потрібно йти цим шляхом. Бог допоміг зібрати команду. В нашому християнському університеті навіть є молоді люди, які пішовши навчатися на пасторів, згодом повернулися до нас та продовжують це служіння.\nСпочатку думала, що моє служіння триватиме з рік, поки підберуть нового керівника, але, наразі, працюю вже шість років. З Божою допомогою зібралася команда лідерів, які люблять Бога та самий рух слідопитів. Це такі наші брати та сестри, як Іван Ніколаєв, Антон та Антоніна Чумак, Володимир, Оксана та Марина Голбани, Катерина Бондарчук, Олена Калачинська, Сергій Ксендз, Валентина Пренко, Павло Титянечко, Єфим та Вікторія Коротигіни, а також наші молоді пастори Денис Саєнко зі своєю дружиною Альоною, Микола Ковжогін, Олег Батраченко, Андрій Сердюченко та два пастори, які ще продовжують своє навчання − Іван Коршунов та В’ячеслав Ільченко. Є в нас ще й дуже хороший посвячений брат Олександр Зоренко, який має у своєму розпорядженні цілий пересувний слідопитський центр та їздить з ним по всій Україні.\nРозкажіть, будь ласка, з чого ви починали?\nЗрозумівши, що мені потрібна професійна допомога, перш за все зателефонувала людям, які цим займалися. Це були Павло та Олена Шульга. Вони порадили відновити функціонування ХОСУ (Христианский Открытый Следопытский Университет). Потім був набір лідерів та їхнє навчання, щоб зростити наставників, майстрів-провідників, а вже на третьому курсі – лідерів слідопитів.\nМи давали оголошення в конференцію, телефонували по різних церквах, розмовляли, роз’яснювали мету служіння, їздили на зустрічі, посвячували клуби − та набрали перший курс. Згодом повернулися ті, хто колись навчався на першому курсі ХОСУ. Тепер вони вчилися на майстрів-провідників. Потім набрали молодь на курс наставників, а ті, хто був майстром-провідником, перейшли на третій курс.\nКоли ми зібралися на першу загальну зустріч, було 40−45 братів та сестер від 16 до 40−50 років. Це вже чудова команда. Ці лідери були потрібні, щоб відновити слідопитський рух.\nВ ХОСУ працюють досвідчені пастори, деколи ми запрошуємо лікарів-професіоналів та інших спеціалістів. Наразі функціонує три курси: наставник, майстер-провідник та лідер слідопитів.\nПлануємо зібратися влітку та передивитися програму навчання, бо багато дітей звертаються с проханням прийняти їх на навчання з п’ятнадцяти років. Я зовсім не проти цієї пропозиції, навіть «за», тому що чим скоріше вони приєднаються до нас, тим більше шансів зберегти цих дітей. Якщо в їхньому серці поселилося таке бажання, то хай так і буде. А вже наше з лідерами завдання зібратися, порадитися та зробити програму для дітей таким чином, щоб зберегти ці молоді душі, а не втратити.\nМабуть, перед курсом «наставника» зробимо курс «помічника наставника»…\nВ церкві за місцем мого проживання, я, як керівник громади, завжди підтримувала слідопитів, адже розуміла, що цей клуб допомагає зберігати дітей для Христа. На жаль ми нічого не могли запропонувати дітям від 14 до 16 років, тому що підліткові уроки лише до 14 років. Отож, слідопитський рух якраз мусить заповнити цю нішу.\nЗ 16 років слідопити можуть вже бути наставниками, а з 18 − майстрами-провідниками, тобто, вони самі починають навчати молодше покоління дітей, закріплюючи таким чином своє розуміння слідопитства та його призначення.\nОсновною задачею слідопитського руху являється знайомство дітей з Богом та всім, що з Ним пов’язано. Ми прагнемо допомогти дітям зробити правильний вибір.\nРозуміємо, що для того, щоб відновити рух, потрібно виховати та навчити лідерів. Після цього кроку, наприклад, коли ми влітку проводили табір, то я вже не замислювалася, де мені знайти наставників для дітей. Тому що були студенти, а зібравши попередніх лідерів, ми провели конгрес. Від імені самої організації слідопитського руху в Південній конференції запросили першого слідопита в Україні Івана Дмитровича Сєрну та всіх лідерів, які відзначилися багатим внеском в наш рух. Так ми почали відновлювати клуби слідопитів.\nА ще, я проводила семінари для пасторів, щоб вони розуміли, наскільки це необхідно.\nОсобливо важливі, на мою думку, семінари для батьків. Їм я намагалася донести, яка користь від клубів слідопитів, розповідала, що немає нічого страшного від нашивок чи емблем, які носять їхні діти, розказувала, що в нашому клубі діти навчаються більш ніж чотирьом сотням спеціалізацій, а зараз їх розроблено ще більше.\nДитина, яка пройшла навчання в клубі – це готовий лідер, дитя, яке може колоти дрова, розпалювати вогнище без сірників, готувати їжу, знає Біблію, вивчає зірки, рослини, − я навіть не знаю, про що б вони не вивчали! Діти проводять маркування віршів у своїх Бібліях, вивчають як тинькувати стіни, роблять домівки для шпаків, займаються рукоділлям… Немає того, що б не вивчали слідопити, і їм це цікаво і дуже подобається.\nЗавжди була проблема в лідерах. Ми розуміли, як важливо знайти тих, хто цим займався раніше. Тому що ці люди – кладезі знання. В слідопитстві потрібно було відновити історію, уніон випустив книжку «Історія клубу слідопитів». Активну участь в нашому служінні брав Петро Федорович Сироткін, керівник слідопитів в уніоні. Він завжди підтримував, – я могла йому зателефонувати вдень чи вночі, − і знала, що завжди отримаю доцільну пораду чи допомогу. Наше керівництво, справді, завжди підтримувало, − жодного разу ніхто не відмовив, щоб щось дати, − починаючи з президента конференції чи рядового члена церкви.\nПісля навчання лідери повертаються до своїх клубів та навчають всього цього інших дітей. Ми часто організовуємо зустрічі на природі, граємо з дітьми, запікаємо в фользі картоплю, банани, апельсини, хліб, − а все це на вогнищі так гарно пахне! Дітям все надзвичайно цікаво. Додому повертаються замурзані, але щасливі.\nЩо потрібно зробити нам, дорослим, щоб дитина залишилася з Богом?\nОсь нещодавно, після березневої сесії в нашому Християнському слідопитському університеті, − яка, до речі, проходить раз у два місяці, − брат зібрав дітей, які припинили відвідувати церкву, та вирішив відвезти їх на річку Південний Буг. Там дуже гарна скеляста місцевість, бурхлива річка. В поході ми провели три дні: лазили по скелях, переходили річку Велика Корабельна, ходили по переправах, розпалювали вогнище, готували смачнючу духмяну їжу, спали в наметах. І хоча вночі було −2 градуси, всі почували себе більше ніж добре.\nДорослі часто висловлюють незадоволення тим, що діти подовгу сидять в гаджетах і на вигляд в’ялі та слабкі. Але що ми робимо для того, щоб запропонувати їм альтернативу?\nПокажемо їм на власному прикладі, на що дійсно слід витрачати свій час! Писання говорить:\nЛуки, 16:8, 2ч: «…Бо сини цього світу в своїм поколінні мудріші, аніж сини світла».\nЗверніть увагу, скільки у диявола пропозицій для наших дітей. Подивіться, яким іграм вони присвячують час. Одного разу я придивилася, але вже через пару хвилин на мене напав якийсь незрозумілий страх за цих дітей. Словами «Не можна», або силою відіймати в дитини небезпечну гру, змінити щось – неможливо. Вони й самі розуміють, що це погано. Потрібно повести дітей на природу, витратити час, навчити того, що їм стане цікавіше ніж небезпечна гра. Батьки не повинні думати, що раз вони привели дитину в церкву, в клуб «Слідопитів», то нею повинні піклуватися інші.\nМи постійно спілкуємося з дітьми, і вони нам більше довіряють, ніж батькам, які, завдяки своїй зайнятості для дитини, втрачають авторитет. Ми проводимо час з дітьми в наметах, разом готуємо їжу, ми поруч, коли вони плачуть та коли сміються.\nЗі своїми дітьми, а в мене їх п’ятеро, я завжди їздила по різноманітних таборах, а, якщо ми не могли поїхати разом, то організовували щось подібне на місці. Я мусила бачити, чим живуть мої діти, хотіла спостерігати за ними в різних ситуаціях, щоб залишитися їм другом.\nНаведіть приклади, чим займаються діти на заняттях.\nДіти починають відвідувати слідопитський клуб з десяти років. Коли ми бачимо, що менша за віком дитина залишається одна, ми її забираємо до себе.\nУ дітей кожної вікової категорії є свій робочий зошит на кожну з шести ступенів.\nПерша ступень «Друг», діти віком від 10 до 11 років.\nЗа нею − «Супутник», з 11 до 12 років.\nЗ 12 до 13 років − «Дослідник».\nЗ 13 до 14 − «Розвідник».\nЗ 14 до 15 років − «Мандрівник».\nЗ 15 до 16 років − «Провідник».\nНаприклад, діти вивчають «Сузір’я», − така спеціалізація, − вночі ми показуємо їм небо, через телескоп дитина розглядає зірки: «Бог створив все дуже чудово. Це сузір’я називається так, а це − так…»\nТобто, ми не просто сидимо і навчаємо голій теорії, ми виводимо дітей на природу, з любов’ю звертаємо їхню увагу на красу Божого творіння.\nВізьмемо, наприклад, спеціалізацію «Маркування Біблії». В цьому випадку ми вибираємо доктрину. Наприклад, «Ісус – наш Спаситель». Перший вірш:\nІвана, 3:16 «Так бо Бог полюбив світ, що дав Сина Свого…»\nі діти беруть маркери, − які не закреслюють, а просто дають колір, − і маркують Біблію. А позаду сторінки вони зазначать тему: «Ісус − мій Спаситель».\nОтож, коли вони будуть працювати з іншими дітками та розповідати їм про Ісуса, то просто перегорнуть сторінку зошита, де зазначений вірш та книга, а в Біблії − все підкреслено. Наприклад, вірші про Ісуса Христа затоновані червоним кольором, про суботу – жовтим, а позаду написано:\nВихід, 20:8-11 «Пам’ятай день суботній…»\nІ так ми розкриваємо всі доктринальні теми. І їхні Біблії особливі − в них легко знайти місця до тої чи іншої теми.\nЄ ще такі спеціалізації як «Квіти», «Котики», «Кулінарія», «Туризм», «Велосипедний спорт» та дуже багато інших.\nКоли дитина вивчила тему та здала, вона отримує нашивку. На формі всіх дітей нашита стрічка, на яку чіпляється нашивка. Кожна нашивка свідчить про якусь тему, яку вивчили та здали. З нашивок можна зрозуміти, що саме дитина вивчила та в якій темі являється спеціалістом. За просто так ці нашивки не даються, за ними стоять строгі вимоги – отримуєш, коли вивчиш. Я навіть не можу пригадати, чи існує якась сфера, яку б вони не вивчали. А система нашивок розроблена для заохочення дитини, щоб вона хотіла заробити, відповідно, вивчити.\nЩе діти вивчають, так звані, «Пам’ятні перлини» − це вірші з Біблії, також на якусь тему. По кожній темі існують книжечки. Дитина мучить вивчати щонайменше по «перлині» на тиждень, таким чином за квартал вони вже вивчають дванадцять біблійних віршів, до кінця року сорок вісім…\nХто з дорослих вивчає стільки ж чи можливо більше?\nА діти вивчають.\nТакож ми регулярно проводимо вікторини, тому що розуміємо, що закладене в дитячі серця зараз, залишиться з ними на все життя. Отож, діти вивчають «перлинки», декламують напам’ять перед церквою, а дорослі говорять, що їм соромно, бо вони не знають напам’ять стільки, як діти. Це цікавий та повчальний досвіт для церкви.\nЧому та як ви залучаєте членів церкви для допомоги?\nЗнаєте, в церкві також існує багато проблем…\nНаприклад, в одній сім’ї мама сама виховує хлопчиків, в іншій – п’є батько, а в третій − батько на заробітках. Хлопчики ростуть, а поруч немає нікого, хто б навчав їх чоловічих навичок… А в слідопитському клубі вони навчаться і цвях забити, і дрова колоти, і ще багато чого іншого.\nМи запрошуємо із церкви братів, щоб вони показали хлопчикам як працювати з тим чи іншим інструментом, для чого взагалі він існує та які функції може виконувати. Адже далеко не кожна мама може навчати цьому своє дитя. І добре, що тут на допомогу може прийти церква! Хлопчики на все життя запам’ятовують як «дядя Толя» навчив їх закручувати саморізи, а «дядя Саша» − тримати молоток…\nЧастенько мені приходиться казати: «Брати, навчіть наших дітей, передайте нашим хлопчикам ваш «золотий досвід». Адже ніхто не знає, що на нас чекає попереду, в яких складних умовах нам прийдеться виживати».\nПодеколи мені з усмішкою відповідають: «Навіщо вам печери, скелелазіння»?\nАле, дійсно, хто знає, що на нас чекає в майбутньому, куди нас завтра поженуть, та чи зможемо ми розпалити без сірників вогнище й приготувати їжу? Ви навіть не знаєте яка змія отруйна, а яка ні, а наші діти можуть вам все розповісти.\nДо речі, в Україні немає такої змії, яка б на 100% була отруйна. Наші змії можуть випустити трішки отрути, але смертельної загрози від них немає.\nДля того, щоб дитину чомусь навчити, ми самі повинні мати ці знання. Якщо в церкві дітьми не займаються, то їх неможливо зібрати докупи. Свій підлітковий вік діти проживають в клубі, де є капелан, директор, наставник, старший лідер або пастор, який готовий приєднатися та посвячувати їм час.\nЯкщо пастор не просто дивиться на дитину зверхньо, а прийшовши зранку, привітає молодшого спадкоємця Царства: «добрий день, Сашко (Олег чи Сергійко…). Я дуже радий тебе бачити»; якщо пастор буде ходити з дітьми в походи, їсти картоплю з одного котла, то цим він завоює в дітей авторитет. А їм не потрібно занадто багато – лише зійти до їхнього рівню та бути щирим. Ось така не складна поведінка буде транслюватися в дитячому розумінні як любов, а якщо вони побачать, що ти їх любиш, то вони за тобою і в вогонь і в воду…\nНезалежно від віку пастора, зовсім не важко поганяти з дітьми в м’яча, розповісти якусь історію та назбирати разом хмизу для вогнища. Але, діючи подібним чином, пастор придбає дітей, їхніх батьків, церкву, майбутнє. А діти назавжди залишаться в церкві, тому що ніде їм не буде краще, ніж тут.\nЗ плином часу ми помічаємо, що возимо дітей по тих же самих маршрутах. Так, ми вкладаємо в них великі гроші, бо наша мета – це їхня вічність. А ще, деякі з наших подорослішалих дітей, які, скажімо, поїхали за кордон або десь працюють, тепер самі надсилають гроші на церкву, в якій вони зростали…\nВелика проблема в лідерах. Тому що, по-перше, вони самі не навчені. По-друге, лідерам самим потрібно проводити лікнеп про важність клубу слідопитів. Ось, наприклад, виходиш ти перед церкву в формі, з нашивками, зі значками, а людині солідного віку все це нагадує радянську владу та атрибути піонерів, часи, коли вони за віру сиділи у в’язницях…\nПам’ятаю, як колись проводили ми семінар в одній із громад − «Хто такі слідопити». Так от, підіймається дідусь років восьмидесяти та й каже: «Чому мені ніхто раніше не сказав, що ви таке добре діло робите? Це треба всім вміти й знати». А свідчить це про те, що в церквах про слідопитів ніхто нічого не знає: діти самі по собі, молодь з однолітками, дорослі − без турботи за інших. Це невірно. Дорослі повинні не тільки робити зауваження, але й розуміти дітей, навчати, допомагати та поважати їх. Діти пам’ятатимуть, якщо дорослий з церкви розділить з ними час на природі, пограється, ловитиме рибу, а може й залізе в річку й допоможе змінити мокрі шкарпетки.\n…Дорослим потрібно змінити мислення та бачення.\nМені докоряли, що наші нашивки – це масонські знаки. Але це не так. Нашивки – це дитяча нагорода й дивіться на них саме так. А я залюбки розповім, що трикутник – це Бог Отець, Бог Син і Бог Дух Святий; меч посередині – це Слово Боже; жовтий колір – нагадує віру, очищену в вогні; білий – праведність Ісуса Христа; краватка – це багатофункціональний та необхідний атрибут в походах, який і від сонця захистить і рану перев’яже. Так, це відрізняє дітей від інших і їм подобається, бо на їхньому рівні. Вони радіють отримуючи нашивки − ці німі свідки проходження наступного рівня: я це зробив чи зробила, я зміг. Спробуйте це зрозуміти: цей нікчемний в ваших очах клаптик матерії підвищує самооцінку вашої дитини. Нам всім потрібно бути на рівні дітей та разом зростати, а потім діти й самі захочуть щось зробити для інших, навчати молодших. І якщо ми будемо їх підтримувати, разом плакати та сміятися, довіряти, то дитина залишиться з Богом, зросте в лідера, навчиться…\nВи розказали чому вчите хлопчиків. А як же з дівчатками?\nВсе, чому ми вчимо хлопчиків, тому навчаємо й дівчаток. Всі діти печуть і варять, прибирають квартиру. Ми виховуємо так, щоб в побутових справах хлопчик та дівчинка були взаємозамінні, − так пише Еллен Уайт. Ми читаємо цитату і кажемо: вона говорила, що жінці доцільно й запрягати коня і ним управляти. Сьогодні немає коней там, де вони були раніше, але є машини, тому жінці корисно водити машину, бо в сьогоденні − це атрибут необхідності. Як хлопчики, так і дівчатка повинні мати права та чесно їх отримати. А їзда на велосипеді стане в пригоді при євангелізації по селах. Ми вчимо їх маршувати, − у дівчаток виходить не гірше ніж у хлопчиків. Проводимо батьківські збори, пояснюємо основне у виховуванні дітей.\nЧи збирає клуб якісь внески? Хто фінансує дитячі поїздки та програми?\nВсі внески індивідуально та за бажанням, а саме рішення про їх наявність покладено на церкву. Якщо церква вирішить раз на рік робити такий збір, то так і буде.\nПісля суботнього богослужіння ми окремо проводимо служіння для слідопитів, де по рішенню батьків збираються кошти на слідопитські потреби.\nСлідопитські клуби мають свою структуру: касира, ланкових, раду клубу… Ми робимо так, щоб це було схоже на маленьку церкву. І тоді, на прикладі клубу, дитині буде легше розуміти структуру самої церкви та знати, хто що має в ній робити. Коли вони виростуть і їм запропонують якесь служіння, то обов’язки вже будуть достатньо відомі.\nЩодо кошів на поїздки та програми, то кожна конференція виділяє з бюджету на різні відділи. Я, як керівник слідопитів в нашій конференції, складаю бюджет на рік та подаю заявку в раду конференції. Коли моя заявка буде розглянута, нам виділять кошти. Якщо конференція не має змоги виділити стільки, як я зазначила, то ми шукаємо спонсорів. Наприклад, в нашій церкві самі батьки вкладають гроші в дітей. На спеціалізації вони приносять продукти. Якщо ми вчимося пекти, то одна мама може принести цукор, друга − борошно, − і так усі щось стараються принести. Для окремої сім’ї це не клопітно, а для дітей − спеціалізація відбулася.\nЯкі проєкти ви провели в 2020 році та які плануєте провести в цьому?\nТорік ми посвятили дітей у слідопити. В самій конференції було посвячено п’ять клубів, проведена польова школа для студентів ХОСУ. Я відвідувала клуби в церквах конференції, підтримувала. З дітьми ми проводили спеціалізації, ходили в походи, організовували різні квести. З братом Олександром Зоренко провели декілька програм для сіл, з сестрою Світланою Коршеловською провели спортивну програму.\nІноді беремо пересувний центр, який має дванадцять станцій та розташовуємо їх в різних місцях. Заздалегідь збираємо дітей, розповідаємо їм про Ісуса, представляємо дитячу історію, дискутуємо, потім розводимо по станціях.\nВ рамках програми «Дружболандія» маємо вісім станцій. Саме дійство може відбуватися наступним чином. одна з сестер, переодягнена в костюм іспанки, зустрічає дітей, розповідає про країну, пригощає іспанською їжею, проводить гру «Відгадай за запахом (смаком) якусь страву», граємо в рухливу іспанську гру.\nНаступна країна, наприклад, Англія. В цьому випадку людина одягнена в англійський національний одяг, готуємо відповідні ігри. На кожній станції вітають і прощаються мовою країни, яку представляють. Дуже багатого розповідають про кожну країну. При кінці – станція Україна, а остання – Царство Боже, країна, яка буде вічно.\nРозповідаємо діткам про Спасителя Ісуса Христа, про Вічність, молимося, вручаємо подаруночки. Кожного разу діти задоволені.\nОкрім цього, існує також «Службы всякие нужны, службы всякие важны». Для цього ми ставимо на станціях «Швидку допомогу», «міліцію», «Службу порятунку», а в кінці говоримо про Христа, що Він наш Спаситель, Який спасає від гріха, для Вічності. Завершальна станція обов’язково про Христа.\nПроводили ми спортивні програми та програми здоров’я, − на основі журналу «Дружболандія» вигадали багато інтересних програм.\nВи запрошуєте для навчання лікарів та спортивних інструкторів. Де ви берете спеціалістів?\nШукаємо спеціалістів в церкві. Коли був потрібний лікар, запрошували Варвару Дідковську, − вона молодий сімейний лікар.\nДля майстра-провідника існує така умова, щоб він мав міжнародний сертифікат від Червоного хреста. Для цього мені прийшлося звернутися до комітету Червоного хреста. На польову школу приїздила команда спеціалістів, які навчали нас, демонстрували на муляжах. Ми, своєю чергою, вчили, складали екзамени. В кінці нам були видані сертифікати від Червоного хреста, які мають легітимацію навіть за кордоном.\nЯкщо на спеціалізацію потрібна людина, яка б могла, наприклад, навчити саджати дерева, то в цьому випадку ми звертаємося до церкви, − там завжди є любителі-спеціалісти. Вони прийдуть, розкажуть як саджати, як доглядати за деревами, який повинен бути компост та яка рослина який ґрунт полюбляє.\nБуває так, що телефоную та запрошую з іншої конференції. Наша Оксана Голбан викладає багато спеціалізацій, зв’язаних з творчістю. Взагалі, вся наша команда залучена в ХОСУ як викладачі. Також у нас викладають пастори: Сироткін Петро та його дружина Світлана, Іван Міненко та його дружина Олена, Тепфер Костянтин з дружиною Мариною, Поправкін Дмитро, Бедратий Андрій, Биков Семен, Моток Ярослав та спеціалісти з-поміж членів церкви. В свій час також викладали Глущенко Валерій, Калдаре Людмила, Шульга Павло та Олена.\nВ клуб слідопитів приходять діти тільки з віруючих сімей?\nУ нас в церкві більшість дітей з віруючих сімей. Але цей потужний місіонерський проєкт, розрахований на дітей з церкви та їхніх друзів. Батьки, які не ходять до церкви, завжди відпускають своїх дітей у походи. Діти, з якими ніхто не може впоратися в школі, почувають себе в клубі потрібними. Якщо в школі, − маю на увазі світські школи, − всіх «стрижуть» під один шаблон, не дозволяючи дитині проявити себе, а тільки карають, якщо не «вписався» в систему, то в клубі ставляться з повагою, навчання та походи проводять цікаво, лідери вкладають все необхідне, щоб діти залишалися з Богом.\nДіти завжди з нетерпінням чекають табору. На таборі хороша духовна атмосфера, для проблемних дітей ми запрошуємо досвідчених психологів, які давно працюють з такими дітками. Одна-дві людини в нас завжди виконує роль спостерігача за ситуацією, − хтось заплакав чи хтось когось образив, і та людина відразу підходить: «А чому ти плачеш?» Обійме, пригорне, помолиться з дитиною.\nЯк правило, на третій день починається бум, тому що багато дітей «повідривалися від сімей», не звикли з розпорядком, і вони хочуть додому. Тоді спеціалісти допомагають пройти цей рубіж аж до того, що діти вже не хочуть їхати додому, тому що їм тут подобається.\nРозкажіть приклади, які запам’яталися.\nОдного разу, розмовляючи біля вогнища, ми запитували дітей хто ким хоче бути. Одна дівчинка сказала: «Я хочу стати атеїсткою, але такою, яка б виконувала всі заповіді, що дав Бог».\nЗапитуємо: «Чому атеїсткою?..»\nВона відповідає: «Щоб в церкву не ходити, бо там не цікаво».\nПро що свідчить така ситуація? Умови для дитини взагалі не створені, а в церкву заставляють ходити.\nДорослим потрібно зробити так, щоб їхні діти бігли до церкви, − саме це від них залежить. Не треба думати, що діти нічого не розуміють. Я не знаю психологів, сильніших, ніж діти. Вони відразу вичислять, коли дорослий сфальшивив, в якому випадку був чесним. І якщо ви хоча б трішки схибили, − ви втратили авторитет. З дітьми потрібно бути на їхньому рівні, як дитина.\nТоді ми довго розмовляли з тією дівчинкою, пояснювали, що церква – це дружба, підтримка та що ми всі з’єднанні один з одним. Вона сказала: «Мені ніхто в житті таке про церкву не казав»…\nДітям говорять ходили до церкви, а чому це треба робити, не пояснюють.\nЯкось приїхала була дівчина, з якою мама вдома не могла впоратися. Запитує мене: «Я не зрозуміла, мені що, кожного ранку не будуть давати відбивну та шоколадку? Ви що, хочете, щоб я спала на землі в наметі?»\nСпочатку я подумала, що вона жартує, але це були не жарти. Перший час нам з нею справді було дуже важко. Наприкінці табору я зробила її своїм замісником, щоб вона могла зрозуміти, як важко бути директором.\nКоли вона після табору повернулася додому, зійшла на перон, то промовила: «Мама, я не хочу додому, хочу назад до лісу. Не хочу шоколадку та відбивну, згодна спати на землі, тільки хочу повернутися».\nЧому їй хотілося назад?\nТому, що тут їй приділяли час і дарували любов.\nЧому діти неслухняні?\nТому що вони таким чином просять уваги. Це такий дитячий крик: «Я хочу уваги, приділіть її мені».\nВ нашій громаді немає дітей, які б не ходили до церкви. Ми робимо для них все, що можемо. Завжди намагаємося додати ще щось, щоб їм було цікаво.\nПо яких маршрутах ви возите дітей?\nЦе різні місця. Залежить від місця проживання слідопитів. Може бути озеро чи каньйон, річка чи море, печери чи ліс, рівнина чи гори.\nМи знімаємо кліпи, займаємося з ними співом, возимо на зйомки.\nІнколи я беру дітей та молодь, завантажую свою машину літературою − і ми їдемо в село. Коли повертаємося, розповідають, як проводили місіонерську роботу, як їх зустрічали, чим пригощали, несуть цукерки, шоколадки, а, якщо в селі було якесь свято, то несуть купу пригощень.\nЛюди очікують на дітей, дуже гарно приймають, скучають.\nКолись діти з нашої церкви поїхали в Київ на конгрес. Там потрібно було вийти та роздати буклети. Після повернення мій син каже: «Мамо, як добре, що ми в церкві до цього привчені, нікого не боїмося. Інші діти бояться щось сказати, підійти до людей, а ми стали: раз-раз − і роздали».\nВ церкві ми дозволяємо молоді проводити служіння, стояти за кафедрою, відкривати, читати місійні вісті, говорити проповідь. Тож коли вони йдуть вчитися, то вже не бояться аудиторії. Діти говорили нам самі: «Як добре, що нам в церкві довіряли проводити різні служіння».\nВони легше адаптуються, багато чого вже знають та вміють.\nКоли ми проводимо дитину на навчання, то влаштовуємо в церкві ціле служіння: даруємо подарунки, даємо настанови, співаємо пісні, читаємо вірші… Вся ця програма присвячена їм, щоб діти розуміли, що ніде їх не будуть любити так, як серед народу Божого.\nЯк в таборі ви показуєте любов до дітей?\nКоли батьки відпускають дітей в табір, то вони не знають, як їхні діти себе поводять там, бо вдома вони одні, а там − інші. Але ми, хто давно працює з дітками та неодноразово були в таборах, вже відразу бачимо хто є хто.\nЯкось один брат, збираючи своїх слідопитів, запросив двох хлопчиків, яких виховують бабуся з дідусем. Вони живуть у його дворі. Приїхали вони вперше, до цього ні разу не були в церкві та взагалі не розуміли, куди потрапили.\nДіти, які не привчені до порядку, тут повинні вчасно лягати спати, рано підніматися, слухатися, нікуди не ходити без дозволу.\nЗ меншим було легше, а старший бунтував. Одного разу заліз на високе дерево і не хотів злазити. Ми ходили навкруги під деревом, вмовляли його, а він – не хоче. Так ми біля нього й кружляли та просили, поки він не зліз.\nПотім підходить, дивиться мені в очі й каже: «Я хочу на рибалку».\nЯ відповідаю: «Добре, відпускаю тебе, але це буде між нами, тільки ти і я, ніхто не повинен про це знати».\nВін зрадів: «Добре, я все зрозумів».\nБере вудочку, йде на рибалку. А я наглядаю за ним.\nЧерез деякий час повертається: «Дякую Вам».\nЗапитую, чи ж зловив рибу.\nКаже: «Ні, але сам посидів».\nЧерез декілька днів знов приходить: «Я хочу піти в магазин».\nКажу: «Йди, але це буде наша з тобою таємниця».\nПовернувся. До кінця табору став таким другом, що я не встигала відкрити рота, він вже знав, що я хочу. Щоб не попросила, не чула жодної відмови. Коли ми прощалися, то плакали.\nЦій дитині так потрібно було відчути, що він комусь потрібний та йому довіряють.\nДля маленьких дітей ми створили загін «Шукачі пригод». Одна мама привезла малого хлопчика, який голосно плакав та просився додому. Я посадила його на коліна й питаю: «А чому ти так гірко плачеш?»\nКаже: «Я хочу додому».\nА я йому: «А в мене є цукерки. Давай так – я тобі дам цукерку, а ти не плачеш. Або я не даю тобі цукерку, і тоді ти плачеш».\nВін подумав та каже: «Ні, давайте мені цукерку».\nДала йому цукерку, побіг і забув, що хотів додому. На другий день прибігає і знову плаче: «А-а, я хочу додому».\nПитаю, чи хоче цукерку. Виявилося, що хоче.\nВзяв цукерку і знову побіг. Бачу, що вже задоволений, добре йому, але прибігає на третій день, не плаче, просить цукерку.\nКажу: «А цукерки вже закінчилися».\n«Добре», − і побіг.\nА коли ми зустрілися з ним через рік, він запитав: «Коли знову буде табір? То був найкращий табір в моєму житті». (А йому було всього 7 років.)\nПам’ятаю, приїхали з одного села троє хлопчиків. Ходять, понатягували на очі капюшони. Я думала, що вони, напевно вважають себе в’язнями виправної колонії. Пастор і всі ми намагалися з ними поговорити, але на контакт вони також не йшли.\nСпостерігаю, що відійшли в ліс і вже почали битися. Підбігла до них, дивлюся – очі злі. Почала розмовляти з одним, який хоч трохи йшов на контакт.\nНа третій день зібрали всіх трьох та почали з ними говорити. Пояснювали, що тут немає ворогів і ніхто не буде їх бити чи принижувати, що ми хочемо з ними дружити. Запитую одного, чому він весь час в капюшоні. Виявилося, що він косить на одне око і соромиться цього, тому й закривається капюшоном.\nХлопці росли в дуже складних сім’ях, не бачили до себе любові, довіри та ласки. Але на п’ятий день вони познімали капюшони, знайомилися з іншими дітьми, а в кінці, прощаючись, обіймалися.\nПройшло чотири роки. Поїхала я в одне село на посвячення. Дивлюся – хто це виходить за кафедру? А це один із тих трьох хлопців. Такий гарний – в костюмі та сорочці, з краваткою, − де й ділася та незграбність! Повертаю голову, а збоку стоять і двоє інших, такі гарні, спілкуються з дівчатками. До мене не підходять.\nДівчата з моєї команди запитують: «Тьотя Галя, а чому вони до нас не підходять?»\nІ от ми, не знаючи, що ними рухає, що не підходять, підходимо самі: «Добрий день! Чому до нас не підходите?» Кажуть: «Думали, може ви нас забули?»\nВідповідаю: «Я − вас? Доки буду жити, буду пам’ятати стільки страху було за вас».\nСтали обійматися, так було приємно. Вони так виросли та стали такими гарними.\nДивишся та й думаєш: «Хіба заради такого не треба служити й плакати за них по ночах? Треба»…\nКолись на таборі одна 4-річна дівчинка (вона приїжджала на табір з бабусею) закохалася в 8-річного хлопчика. Через деякий час вона приїхала знову, підходить до мене і розповідає, що їй подобається хлопчик.\nЧерез пару днів я кажу їй: «Покажи мені того хлопчика, який тобі подобається».\nПоказує на мого молодшого сина. Вона не знала, що то мій син.\nВ таборі ми граємо в «таємного друга». Тоді всі дарують подарунки, але ніхто не знає від кого саме. Відкриється тільки в кінці тижня. І тут ця дівчинка дізнається, що я його мама. Прибігає до мене знову, обійняла й каже, що хоче з ним заспівати.\nЧерез деякий час приходить син і каже: «Що мені робити? Вона не вміє співати».\nЯ запропонувала, що позаймаюся з ними і як дівчинка заспіває, так і буде. В кінці, на фестивалі, вона співала разом із моїм сином. Очі сяяли, відчувала себе зіркою.\nПройшов час. Діти повиростали: сину 19, а дівчинці 15 років. Пройшло все дитяче захоплення, але залишилися дружба та довіра…\nОдного разу приїхала на табір дівчинка, яка вчилася в інтернаті, хоча в неї були батьки. Її самооцінка була сильно занижена, вона ні з ким не йшла на контакт та ні в чому не брала участі. Я залазила до неї в намет, лоскотала її, сміялася та говорила. І вона мені повірила, розкрилася. Зараз їй двадцять, студентка в ХОСУ, мені приємно її бачити.\nПростота Христа підкорює душі всіх. Якщо любиш Бога, то будеш любити все, що з Ним пов’язане. Так, ми падаємо, помиляємося, щось робимо так, а щось − ні, але якщо в серці живе любов, то Бог − поруч.\nКолись ми з чоловіком були дуже заможними, займалися фермерством, весь час проводили на роботі. Але там потрібно було бути нечесними в документах. І хоча в податковій мені говорили, що це не важливо, моя совість судила мене.\nКоли ми прийшли до Господа, то сіли з чоловіком і вирішили: потрібно щось зробити, вирішити – ми з Богом чи ні. Вирішили залишитися з Богом. Відмовилися від фермерства. Це були непрості дев’яності роки.\nКоли я сказала Богу: «Господи, ради Тебе ми залишили все. Як нам виховувати та вчити цих дітей?»\nБог мені відповів: «Твої діти – це Моя проблема. А твое завдання – служити Мені».\nВсі мої діти отримали вищу освіту. Бог дав їм роботу та служіння − Він дав їм все. Зараз наші діти фінансово допомагають нам, а я вдень та вночі дякую Йому за все.\nЯ щаслива, в мене п’ятеро дітей – три сина та дві донечки. Шестеро внуків.\nСестричка Світлана Петренко зняла чотири фільми, − «Сестра Галина: «Білий принц», «Дім на камені», «Схід сонця», «Хліб життя». Про нашу церкву в Бузькому, показував телеканал «Надія». Коли мені буває сумно, я включаю ті фільми, повертаюся в минуле, і з Божою допомогою йду далі.\nЗвідки у Вас мудрість в вихованні таких важких діток?\nОднозначно − все дає Господь. Бог мені дав 5 дітей з різницею в вікові. Я думаю, що це для того, щоб я навчилася розуміти дітей та молодь.\nА ще я дуже вдячна своїм мудрим батькам, які давали стільки цінних порад. Також були в житті хороші викладачі, які мене розуміли. А я була із «босяків». Якщо робила щось заборонене, то не через те, що так хотіла, а тому що не знала, чому в мене так виходить. І коли до мене підходила така сама дитина, я її відчувала. Просто знаю, що вона думає та бачу в ній себе. Мені завжди було шкода таких знедолених дітей.\nПонад п’ятнадцять років командою ми служили по тюрмах, − так я і вчилася розуміти людей.\nХристиянські засоби масової інформації повинні лікувати душу


Хронологія подій у Харкові та Харківській області під час російсько-української війни. 11 березня 2022 року – Українська Гельсінська спілка з прав людини\nХарківська правозахисна група веде документування міжнародних злочинів (геноцид, злочин проти людяності, воєнні злочини), ймовірно вчинених російськими окупантами в Харкові та Харківській області. Сьогодні ми публікуємо опис подій 11 березня. Просимо очевидців надсилати нам інформацію за формою, що додається.\nЗруйнований корпус Оскільського психоневрологічного інтернату, 11 березня, фото: ДСНС\nЗранку 11 березня снаряд потрапив в один з корпусів комунальної установи «Оскільський психоневрологічний інтернат» заввишки у 5 поверхів (село Оскіл Ізюмського району). Внаслідок вибуху сталась руйнація будівельних конструкцій споруди на рівні 2 та 3 поверхів, а також локальні займання у декількох місцях. Усі 30 осіб персоналу закладу та 330 пацієнтів (здебільшого люди похилого віку та інваліди) на момент обстрілу перебували в укритті (https://t.me/suspilnekharkiv/9273). За повідомленнями очевидця обстрілювали з Градів та літака. Одна ракета не вибухнула та застрягла в стіні (https://t.me/suspilnekharkiv/9287).\nРозбір завалів після обстрілу селища Слобожанського, 11 березня 2022 року, фото: ДСНС\nКрім того, в даному селі вибухами зруйновано 5 приватних будинків. Постраждалих не виявлено.\nЗранку Балаклійський міський голова Іван Столбовий повідомив, що внаслідок двох авіаударів РФ по Міловому загинули двоє людей, доля кількох невідома. Бомби впали на два житлові будинки – двоповерховий та чотириповерховий. Під завалами загинула депутатка Балаклійської міської ради Марина Осипенко (https://t.me/suspilnekharkiv/9264).\nПід час ранкових обстрілів 11 березня від вибуху на Московському проспекті у Харкові загинув чоловік, який ховався у під’їзді. Осколок пройшов через металеві двері (https://24tv.ua/vid-vibuhu-harkovi-zaginuv-cholovik-vbilo-oskolkom-cherez-metalevi_n1901187).\nПриблизно о 15:30 11 березня 2022 року збройні сили РФ здійснили обстріл населених пунктів Високий і Ржавець Харківського району Харківської області. Про це повідомила прес-служба Харківської обласної прокуратури. Постраждали п’ять мирних мешканців, зруйновано більше 10 будинків (https://2day.kh.ua/kharkow/sbu-rassleduet-obstrel-okkupantami-dvukh-poselkov-v-kharkovskoy-oblasti).\n11 березня співробітники ГУ ДСНСУ в Харківській області продовжували пошукові роботи тіл загиблих людей внаслідок ворожого бомбардування селища Слобожанське в ніч з 9 на 10 березня, коли авіабомба влучила в двоповерховий житловий будинок. З-під завалів дістали тіла пятьох людей: жінка (45-47 років), жінка (35-37 років), чоловік (до 40 років) та діти 2 роки та 12-14 років. Пошукові роботи тривали 10 та 11 березня (https://t.me/DSNS_Kharkiv/1278 ).\n11 березня від обстрілів постраждав спорткомплекс «Акварена» на вулиці Клочківській. Був зруйнований дах будівлі басейну (https://www.objectiv.tv/objectively/2022/03/11/rossiyane-obstrelyali-sportkompleks-akvarena-v-harkove-foto-video/).\nВвечері 11 березня в в міських пабліках з’явилось відео обстрілу одного з гаражних кооперативів на Салтівському житловому масиві, на відео – щонайменше двоє загиблих (https://t.me/livekharkov/30179).\n11 березня внаслідок обстрілу району П’ятихаток суттєво постраждав навчальний корпус ННІ «Фізико-технічний факультет» Каразінського університету. Прес-служба вишу повідомила: «Зруйновано частину будівлі, стіну в лабораторії іонних процесів, дах у спортзалі та аудиторії 407, стіну в аудиторії 313» (https://t.me/objectivetv/10785).\nЗруйновані аудиторії Фізико-технічного факультету ХНУ ім.Каразіна, 11 березня, фото: Об’єктив-новини\nРанком 11 березня російський снаряд влучив прямо у багатоповерхівку на вулиці Героїв Праці. Жінка, яка знаходилась в квартирі, загибла (https://www.facebook.com/photo/?fbid=4940994772653037&set=pcb.4940995279319653&__cft__=AZXr3CDJdLpVJIMP94MRlaMDlMUnL1yQD0YwG7wvFG0hWOX5B3RoT9wmhKBsbsOfkL8g1_Nq6_e7ZADqPKZeb15oVNpYZaScpbt6r51NaF_yJ070L1gFX8aNohLlN6eH2wc&__tn__=*bH-R https://t.me/suspilnekharkiv/9268).\nО 23.37 11 березня в телеграм-каналі «Харьков LIVE» з’явилося повідомлення власника будинку, що його дом в Ізюмі прицільно обстріляли з літака. Постраждалих немає, будинок повністю зруйновано (https://t.me/livekharkov/30226).\nПротягом 11 березня продовжувалися інтенсивні обстріли міста Дергачі.\nЗа повідомленнями міського голови обстрілюються житловий сектор та об’єкти житлово-комунальної інфраструктури, щонайменше троє загиблих та один поранений.\nПошкоджена будівля відділення екстреної допомоги, корпуси Дергачівської центральної лікарні, Будинок культури. Дергачі повністю відключені від газу (https://suspilne.media/216538-u-dergacah-na-harkivsini-vnaslidok-obstriliv-rf-zaginuli-sonajmense-troe-ludej-v-misti-nemae-gazu/).\nСтаном на 18:00 11.03.2022 у Харківській області всього загинули 201 цивільних, з них 11 дітей (https://www.facebook.com/100002276907245/posts/4941950069224174/).\nЗа повідомленням начальника слідчого управління ГУНП в Харківській області Сергія Болвінова за добу зафіксовано 10 загиблих цивільних, в тому числі 3 дітей.\nЗа добу з 11 по 12 березня рятувальники Харківського гарнізону ДСНС здійснили понад 40 виїздів для ліквідації пожеж, а також розбирання завалів зруйнованих будівель.\nПіротехнічні підрозділи ДСНС відпрацювали близько 40 адрес, де знаходились спрацьовані та не розірвані вибухонебезпечні предмети (https://t.me/DSNS_Kharkiv/1277).\nЗа минулу добу російські окупанти наносили артилерійські та мінометні обстріли по районах Харкова, Чугуєвському району, Ізюмщині, Дергачам. Загалом – 84 обстріли (https://t.me/synegubov/2615).


ГоловнаМодаЖіноча модаПовертаємо блиск прикрасам\nВізьміть глибокий посуд і вистелити її алюмінієвою фольгою. Потім покладіть прикраса так, щоб якомога більша частина його поверхні стосувалася фольги. В окремій каструлі закип'ятіть 1 літр води. Як тільки вода почне кипіти, зняти її з вогню і додайте в неї 4 столові ложки соди. Але додавати слід не всі відразу, а по 1 чайній ложечці, щоб рідина не пінилась і не розбризкувалася. Отриманий розчин відразу ж вилийте в ємність з виробом так, щоб покрити його повністю. Тримайте прикраса у воді до тих пір, поки блиск не повернеться.\nЗмішайте в мисці 2 чайні ложки солі і півсклянки оцту.\nПомістіть ювелірний виріб в цю суміш так, щоб рідина повністю його покривала, і тримайте там до тих пір, поки блиск не повернеться. Потім добре промийте прикрасу теплою водою і дайте йому висохнути (якщо промиєте погано, може з'явитися зеленуватий відтінок).\nВичавіть сік лимона в миску. Занурте прикраса у сік так, щоб покрити соком всю його поверхню. Дочекайтеся, поки потемніння повністю не зникне. Добре промийте прикрасу теплою водою і дайте йому висохнути.


Дмитро Ярош: Путіна перемогти можна, спираючись на силу та енергію українського народу\nГоловна Статті Дмитро Ярош: Путіна перемогти можна, спираючись на силу та енергію українського народу\nЛегендарний командувач Української добровольчої армії Дмитро Ярош у програмі “Вердикт” із Сергієм Руденком\nПане Дмитре, останні тижні на передовій на Донбасі найбільші втрати за останні місяці водному бою. На напрямку Шуми в результаті обстрілу противником наших позицій загинули четверо і поранені двоє військовослужбовців ЗСУ. Начальник Генштабу Хомчак 30 березня доповідав у Раді, відбулося обговорення ситуації на Східному фронті. Як ви зараз оцінюєте ситуацію на Донбасі?\nБезумовно є загострення, йде активізація бойових дій. Думаю, з появою так званої зеленки (на військовому жаргоні — місцевість з буйною рослинністю, мається на увазі поява листя та трави з приходом весни, – ред.) активізація посилиться по всій лінії фронту. Крім того, треба враховувати бажання Росії загострювати ситуацію, і не тільки на Сході. Ми бачимо, що відбувається в Білорусі, яка концентрація сил йде на південному напрямку… Тобто, від росіян можна чекати всього і видно, що відсутність прогресу в перемовинах – у нормандському форматі, у мінському форматі – призводить до ескалації напруженості на Східному фронті.\nДе-факто російська сторона вже давно вийшла з режиму перемир’я, оголошеного в липні 2020 року. Чи означаєте, що зараз відбувається на фронті, що Росія готується до весняного наступу на українські позиції?\nНаша розвідка не доповідає, що там готуються якісь ударні угруповання для повномасштабного удару по наших позиціях. Але локальні якісь виступи з їхнього боку будуть. Зараз саме прелюдія: промацують нашу оборону, придивляються де, що і як виглядає, і завдають вогневі ураження по наших позиціях. Звідти і втрати. Коли йде активізація, без втрат, на превеликий жаль, бути не може.\nКілька тижнів тому керівник Россотруднічєства Євгєній Прімаков (онук прем'єра РФ у 1998-199 роках) заявив, що якщо Україна захоче повернути частину окупованих територій, то Росія атакує український тил – завдасть удару по інфраструктурі, по вокзалах, підприємствах тощо, навіть можуть вдарити по центру Києва, по вулиці Банковій та Офісу президента. Як ви ставитеся до таких погроз росіян? Чи Прімаков просто верзе те, що в голову прийде?\nНу, війна ж у нас гібридна. Відповідно, вони такими "вкидами" промацують реакцію українського суспільства. Зрозуміло, що Прімаков не вирішує цих питань. Це питання – будуть чи не будуть завдаватися такі удари - може вирішити тільки одна людина, це Владімір Путін. Але українцям варто бути готовими і до такого сценарію, бо умом же Росію нє понять. Їхні діє є антилюдськими, сатанинськими, тому все може бути і до всього маємо бути готові.\nПан Хомчак, виступаючи на позачерговому засіданні Верховної Ради 30 березня, заявив, що під прикриттям підготовки до навчань "Запад-2021" Росія нарощує війська на кордоні з Україною, зокрема в окупованому Криму, Воронезькій та Брянській областях. З чим пов’язані ці маневри росіян? Це намагання показати силу в стилі дворової шпани – мовляв, раптом шо, то ми тут зайдемо?\nТак, тим більше, що вони ж не соромляться у висловах, постійно про це говорять. Взяти хоча б так звану паспортизацію на окупованих територіях – це ж теж своєрідний тиск: кількасот тисяч людей з російськими паспортами вже є приводом для введення російських військ. А навчання росіян ми спостерігаємо кожного сезону, вони їх регулярно проводять по всьому периметру нашого кордону. Вони погрожують, і нам слід готуватися до симетричних ударів у відповідь.\nЗапитання від Ольги Моторначенко: "Чи готові ви увірватися в українську політику?"\nЯ подумую про такий варіант, але поки що зарано про це говорити. Поки займатимемось війною, а там буде видно. Якщо депутати приймуть якісний закон про територіальну оборону, тоді можна буде зайнятися якоюсь політичною діяльністю. Привідкрию маленьку таємницю: ми зараз з братами по зброї з різних силових структур – ЗСУ, МВС, СБУ – збираємося до купи. Ми вважаємо,що Україні потрібна така організація із захисників України, така державницька організація, яка б була об’єднуючою для нашої держави і політикуму. Бо ця війна всіх проти всіх вже реально задовбала, вона ні до чого конструктивного не приводить. Тож, можливо, будуть створені такі проекти. Хоча зараз дуже заважають оці локдауни: ми розуміємо, що в умовах пандемії неправильним буде збирати велику кількість людей, це є загрозою і національній безпеці в тому числі, тому це відтягується в часі. Я не кажу, що займатиму там керівні ролі, але такі розмови між моїми побратимами – генералами, старшими офіцерами, людьми, які заслужили повагу свого народу, – йдуть. Тож усе може бути.\nУ нещодавньому інтерв’ю ви сказали, що українська армія здатна завдати поразки бойовикам на Донбасі, але за умови, що до цього докладеться все суспільство. Тобто, ви є прихильником звільнення окупованих територій воєнним шляхом?\nСаме так. Я цього не приховую з 2014 року і вважаю, що при правильній підготовці і при мобілізації всіх можливостей нашої держави ми можемо завдати поразки ворогу і звільнити окуповані території Донецької та Луганської області. Крим – це інша історія, можливості його звільнення у воєнний спосіб я зараз не бачу. Але я погоджуюся з секретарем РНБО паном Даніловим, що ще на нашому віку ми побачимо не тільки звільнені Крим та Донбас, а й вільну Ічкерію, вільний Дагестан, вільний Татарстан. Будь-яка імперія закінчує одним – розвалом, і Росія не виняток.\nОчевидно, що після деокупації буде великий період адаптації населення, яке зараз перебуває під окупацією. На вашу думку, скільки часу знадобиться для повернення людей не лише територіально, а й ментально? 10, 20, 30 років?\nЦей процес буде довгим, за рік це зробити не вдасться. Але все залежатиме від державної стратегії. Світ знає приклади, хоча б та сама денацифікація в Німеччині, яка довго йшла. Але XXIстоліття інформаційне, всі процеси пришвидчуються. При правильній постановці питання ту ватну дурню, насамперед з голів молодих людей, вдасться вимести доволі швидко. Але, безумовно, проблеми будуть. Головне, щоб держава мала стратегію і вірний напрямок.\nЯ про це питаю тому, що 28 березня у виборчому окрузі №50 на Донеччині народним депутатом було обрано мера Добропілля Андрія Аксьонова, який 11 травня 2014 року брав участь в організації псевдореферендуму так званої ДНР. А зараз його обрали на підконтрольній Україні території. Чому люди, які натерпілися від цієї "ДНР" і бачать горе поруч, голосують за таких, як Аксьонов?\nЦе страшна проблема. Ми у травні 2014 року звільняли колишній Красноармійськ під час того "референдуму", тож все було на моїх очах. Це велика біла і, в першу чергу, недопрацьовка державних інституцій. Таких як Аксьонов взагалі не можна на вибори пускати, треба задіювати механізм санкцій. А ми антидержавницькі елементи вводимо у структури державної представницької влади. таких речей не має допускати Служба безпеки, інші наші спеціальні правоохоронні органи. Але така реальність, це відбувається не тільки в Добропіллі, а й у Маріуполі, в інших підконтрольних нам районах Донбасу. що говорити, якщо досі там транслюються ДНРівські та російські радіо- та телепрограми, а українське часто навіть не представлено. Немає пропагандистської машини за Україну на цих територіях. Тому люди так і голосують.\nНаприкінці грудня 2020 року, в інтерв’ю моєму колезі Антіну Борковському ви сказали: "Команда Зеленського – це ліквідатори української незалежності". Чи змінилася ваша думка за останні три місяці?\nНа початку лютого я був шокований першими засіданнями РНБО, бо нарешті побачив якісь державницькі дії від Зеленського і частини його команди. Думаю, що тут зіграв і інстинкт самозбереження. Будь-який президент, окрім хіба Януковича, після обрання йшов у патріотичному державницькому напрямку. Мені б хотілося вірити, що не буде (у Зеленського,– ред.) відкату назад, розвороту від цієї державницької позиції. Поки що такого не спостерігаю. Усі позитивні речі я дуже підтримую. Але водночас я розумі, що уряд зі своїми обов’язками не справляється: ми бачимо провали по пандемії, по реформуванню економіки тощо. Однозначностей тут, на жаль, немає.\nТак, видно, що, з одного боку Зеленський бореться з представниками ОПЗЖ, з Віктором Медведчуком, а з іншого боку ми бачимо справи Андрія Антоненка, Яни Дугар, Юлії Кузьменко, Сергія Стерненка… Бачимо підозри учасникам акцій під ОПУ. Зеленський намагається грати і проти ОПЗЖ, і проти патріотичних сил. Чим ця гра може завершитися для президента?\nНа мій погляд, це, мабуть, брак досвіду. Бо методологія будь-яких революційних подій така: спочатку провокація, потім репресія, а потім революційний процес. Я прекрасно розумію, що вирок Стерненку наприкінці лютого – це крок по дестабілізації ситуації в державі, підігравання російським окупантам з боку п’ятої колони Кремля в Україні. Зеленському треба усвідомлювати такі речі, не допускати їх. Я від початку говорив, що вже мав би бути указ президента про помилування Сергія. Звісно, Стерненко про помилування не просив би, але з боку президента це були б правильні кроки. Звісно, ми говоримо, що судова гілка влади має бути незалежною від того ж президента, але ми знаємо яка проблема є з судами в Україні, які не мають довіри народу. Необхідне реформування всієї судової гілки влади і тоді, можливо, ситуація змінюватиметься. А Зеленському треба активніше працювати і в цьому напрямку.\nЗапитання від Миколи Тимошко: " Що ви думаєте про погром Офісу президента?"\nЗнаєте, вулиця, вона дуже різноманітна. І вихід на мирний протест – право громадян. Мені не подобається, звичайно, коли паплюжаться Тризуби. Але вулиця є вулиця. Проконтролювати кожну людину, що у неї в голові, коли там багато ветеранів, у яких загострене сприйняття несправедливості… Під час таких вуличних акцій, на жаль, такі речі можуть відбуватися. Тим більш, коли влада не слухає. Коли люди виходять один, другий, третій раз, а реакції влади немає, тоді ситуація радикалізується. Не хотілося б таких ситуацій, але збудник усіх цих речей – у владі, а люди реагують на її несправедливі дії. Та й, чесно кажучи, нічого страшного я там (під ОПУ, – ред.) не побачив. Я б справді дав тим хлопцям, які малювали, ганчірки та миючі засоби і хай би повідмивали те все, повставляли б шибки та й по тому. Це краще було б, ніж затримувати їх за цю,за великим рахунком, дрібну хуліганку.\nРоман Стус питає: "Чому Ярош мовчить по Антоненку і Стерненку?"\nЯ неодноразово висловлювався щодо цих речей. Можливо, неуважно читають мої пости. Я вже говорив, що я не правозахисник і вся моя діяльність сконцентрована на питаннях безпеки та оборони. Зараз достатньо правозахисних організацій, які цією темою мають займатися.\nЩе питають у вас про "справу Семенченка", якого 26 березня Печерський суд заарештував на два місяці разом з Євгеном Шевченком, якого у ЗМІ називають "позаштатним агентом НАБУ". Їх звинувачують у незаконному створенні приватної військової компанії (ПВК). Запитання до вас як до людини, яка достатньо добре знає Семенченка і добре знається на зброї та обігу зброї: чи реально, що під Києвом Семенченко та Шевченко без відома спецслужб тривалий час тримали ПВК?\nЯ не маю достатньої інформації, щоб робити якісь висновки. Я завжди був прихильником законодавчого закріплення створення ПВКв Україні, це було велике діло для безпеки нашого народу, тим більш під час постійних бойових дій, коли сотні тисяч людей повертаються в тил, але не можуть соціалізуватися. У цій ситуації створення ПВК хороший досвід для вирішення таких речей. Але я переконаний, що без відома наших спецслужб, під Києвом, такого не могло бути. Тобто, це знову дії нелогічні і мені незрозумілі. Не думаю, що це якась антидержавна змова, як це показують. Та й 150 осіб – це замало для державного перевороту, це навіть смішно виглядає.\nАле забагато, щоб їх не помічати під Києвом.\nСаме так. Але треба зібрати детальну інформацію. Я її поки не маю.\nДва місяці тому ви заявили, що Українська добровольча армія готова допомогти силовикам у придушенні антиукраїнського заколоту. Ця заява пролунала тоді, коли РНБО ухвалила рішення про закриття трьох телеканалів Медведчука та Козака. Очевидно, ви тоді говорили про можливий заколот ОПЗЖ та інших проросійських сил.\nЧи зникла зараз загроза такого заколоту?\nДумаю, що не зникла. Бо, попри санкції, вони мають величезний фінансовий та матеріальний ресурс, вони мають багато можливостей. Ми бачимо, як одразу мобілізується тітушня під їхні заходи, такі спроби вже були. Тому наші територіальні структури, резервні батальйони, які вийшли з фронту надають допомогу тій же Службі безпеки, МВС у різних питаннях. Ми намагаємося займати максимально державницьку позицію і допомагати держструктурам в тих чи інших заходах. Я противник махновщини, тому розумію, що така допомога добровольців державним силовим структурам має бути чітка, виважена і йти в руслі протидії проросійському шабашу, спроби почати який час від часу бувають в Україні.\nНаш глядач пише: "Міцного вам здоров’я, перемоги. Чого зараз найбільше не вистачає на фронті?"\nБагато чого не вистачає. Завжди хочеться більше, краще і новішого. На жаль, у нас нової техніки не так багато, особливо техніки поля бою. Досвід вірмено-азербайджанського конфлікту показав ефективність БПЛА, тож бажано збільшувати їх кількість. Дуже потрібні на фронті високотехнологічні речі. Ми можемо перемагати і мінімізовувати втрати, якщо оборонний комплекс буде активніше працювати. Сім років ми втрачаємо багато шансів у забезпеченні Збройних сил. Згадайте хоча б скільки вже тягнеться історія по "Нептуну", роками.\nМихайло Васильняк пише: "Обережна і незрозуміла позиція щодо утисків своїх підлеглих і добровольчого руху взагалі. Пане Ярош, пересидіти-перечекати?"\nВибачте, але стосовно підлеглих якихось утисків я не бачу. А щодо інших я вже сказав свою позицію: є люди, які цим (правозахистом, – ред.) займаються, і я з тими людьми солідарний.\nЗапитання від користувача під ніком NA: "Як вам, воїнам, які зупинили загарбників, вистачає терпіння спостерігати за тим, що робиться у країні?"\nЦе важко спостерігати. Але з іншого боку ми прекрасно розуміємо, що не всі питання всередині держави можна вирішити за допомогою насильства та зброї. Тим більш під час агресії з боку імперії. Тому треба бути дуже виваженими і обережними, щоб взагалі державу не втратити.\nГанна Конюшок пише: "Я голосувала за Дмитра Яроша на президентських виборах 2014 року і з того часу жодного разу не пошкодувала, а тільки впевнилася, що якби ми голосували за націоналістів, за тих, кому Україна по-справжньому потрібна як держава, то й результатів вже б досягли значних. Коли наші люди нарешті перестануть боятися слова "націоналісти"? як витравити з них спотворене уявлення про націоналізм?"\nДякую за добрі слова. Але знаєте, я займаюсь націоналістичною, або патріотичною діяльністю з 1988 року і бачу величезну різницю між тим українським суспільством, яке було тоді, і нинішнім. Реальна підтримка націоналістичних принципів та ідеологем дуже зросла. У нас навіть багато партій, які не вважають себе націоналістичними, взяли певну частину ідейно-націоналістичного комплексу. І слава Богу. І коли держава стає на націоналістичні позиції у боротьбі з тою ж п’ятою колоною, з ОПЗЖ, тоді досягається результат. Я думаю, що зміни на краще будуть. Навіть на фронті ми бачимо, що червоно-чорні прапори практично на кожній позиції.\nНещодавно ви закликали РНБО обмежити вплив московської церкви в Україні. Ви цілком слушно говорите, що РПЦ в Україні не має жодного стосунку до релігії, а є однією з філій ФСБ. Що, на вашу думку, заважає українській владі на законодавчому рівні обмежити, або взагалі припинити діяльність УПЦ МП?\nДумаю, що цією темою ще ґрунтовно не займалися. Цим треба зайнятися нашим спецслужбам і дати президенту повну картину того, чим насправді є так звана УПЦ МП, а насправді РПЦ в Україні. Ми ж пам’ятаємо 2014 рік, коли її храми та монастирі використовувалися російськими бойовиками, як московські попи благословляли орків з "ЛДНР" на вбивство наших воїнів. Багато таких прикладів. Але влада, скоріше за все, побоюється, думає, що йдеться про віру, про Церкву, а насправді там ані віри, ані Церкви. Створена Сталіним РПЦ працює на цементування імперії. Тож рано чи пізно Україні доведеться давати з цим раду, якщо не цій владі, то наступній.\nЗапитання від Сергія Антонова: "Як пан Ярош ставиться до Арсена Авакова і розпочатої ним дискредитації добровольчого руху?"\nЯ до будь-якої дискредитації добровольчого руху ставлюся негативно. Але зараз я не вбачаю якоїсь загрози від Авакова для держави. У нас абсолютно різні позиції в багатьох питаннях, але думаю, і маю таку інформацію, що дещо він робить і в державному напрямку.\n24 березня 2014 року було вбито одного з лідерів Правого сектору в західному регіоні Олександра Музичка – Сашка Білого. Ви тоді жорстко відреагували, назвавши це контрреволюцією. Чи сіли на лаву підсудних убивці Сашка Білого, і за що його вбили?\nМоя позиція з тих часів не змінилася. Я вважаю це ворожою дією проти керівництва ПС з метою руйнування цієї структури. Так звана операція по його затриманню була провокацією для того, щоб розколоти постмайданівське середовище, зіштовхнути їх лобами. На жаль, у нас не було можливості займатися цим питанням, бо ми пішли на війну і досі там перебуваємо. Але історія розставить крапки на "і". Вже маємо попередню інформацію про те, хто віддавав наказ, є розуміння того всього. То, безумовно, була ворожа дія.\nСьогодні ОПУ та МВС вважають, що однією з загроз для держави є "вулиця" і, як каже Антон Геращенко, "неонацисти, скінхеди і фашисти". Чи поділяєте ви думку заступника міністра МВС?\nМені здається, це якесь дуже неправильне трактування "вулиці" Антоном, неадекватна оцінка. Думаю, що будь якій владі треба з так званою вулицею налагоджувати конструктивний діалог. Бо "вулиця" виникає не просто так, а лишеу відповідь на якусь несправедливість, якусь провокацію з боку тої ж влади. а всіх записати у скінхеди та фашисти – це смішно, тим більш для людини, яка проходила Майдан.\nЗапитання до вас як до людини, яка знає, як виникає Майдан. У вас є відчуття, що і Зеленський може отримати Майдан?\nЧесно зізнаюсь: до початку лютого навіть у мене зароджувалася думка, що цю владу треба міняти і чим швидше – тим краще. Але потім сталися ці державницькі кроки. Я ж прекрасно розумію: буду я зараз бити по Зеленському – буду допомагати Медведчуку і компанії. Ми ж бачимо, що вже і Путін зацікавлений у заміні Зеленського, відкрито говорить, що він виявився недоговороздатним. Вони думали, що буде капітуляція, а її не пройшло. Але якщо будуть якісь антидержавні дії (з боку Зеленського, – ред.), загострення ситуації по вулиці, несправедливість у судових вироках, тоді, безумовно, це сприятиме своєрідному Майдану. Але навіть останні акції показують, що повтору мирної частини Майдану вже не буде, буде одразу велике загострення. Це на користь державі не піде, а росіяни цим точно скористаються.\nЖурналісти-розслідувачі Bellingcat мають випустити фільм про справу "вагнерівців". Очевидно, що фільм поставить під сумнів сказане раніше Зеленським і Єрмаком. Може навіть йти мова про державну зраду. Чи може це розслідування якимось чином вплинути на політичне майбутнє Володимира Зеленського та на позиції України у світі? За аналогією з кампанією "Україна без Кучми" на початку двохтисячних.\nБезумовно, такі справи просто так не минають. Буде якась реакція, якийсь осад, додавання до протестного руху чергових "призів". За моєю інформацією ця операція справді була. Чи був це (зрив операції, – ред.) злий умисел, чи некомпетентність – не мені вирішувати. Цією справою мав би займатися не лишеBellingcat, це власне робота для наших спецслужб. Операція планувалася на найвищих рівнях співпраці з нашими партнерами у світі, і зрив таких операцій нічого доброго Україні не додає.\nЗапитання від Єви Нової: "Партия ЕС в ВР пока лидирует, но по Порошенко – не уверена. Кого Ярош видит новым патриотичным лидером?"\nЯ вже неодноразово висловлювався з цього приводу. Я бачу і говорю про Михайла Забродського. Він міг би бути одним з кандидатів від об’єднаних патріотичних сил. За моїми даними і консультаціями, які я проводжу, є частина людей, які це сприймають. Є й такі, які не сприймають. Це нормально для політики і для України. Михайло вчиться як політик і як державник. Він не просто Герой України, генерал-лейтенант, командувач десантних військ… Він стає політиком, і це дуже важливо. Тому я б бачив його. Ну а як там буде – то вже інша справа. Він же входить у фракцію ЄС, то вже мають між собою вирішувати ці питання.\nОдні люди кажуть, що ви "позеленіли", інші – що продалися Порошенку. Як ви ставитеся до таких закидів?\nСтавлюся трошки скептично. Мене це не вражає, я загартований. З партією Зеленського я взагалі жодних стосунків не маю. Петро Олексійович – мій Верховний головнокомандуючий у найважчі часи, у нас зберігаються нормальні людські стосунки. А так – хай люди собі говорять, а я собі своє роблю. Я ж ніде не балотуюся.\nА з Зеленським ви особисто знайомі? Якщо так, то яке враження він на вас справляє?\nМи знайомилися ще до його балотування, у Миколаєві, коли там були концерти "95 кварталу". Тоді було хвилин 15 абсолютно нормального спілкування, але цього замало для повноцінних висновків щодо людини. Я колись в інтерв’ю "УП" радив Вакарчуку та Зеленському не йти на президентські вибори. Слава послухав, Зеленський – ні.\nВи згадали про Порошенка. А як в армії сприймають нинішнього президента в ролі Верховного головнокомандувача?\nНема однозначностей. Хтось йому берети дарує, хтось – ненавидить, вважає абсолютно некомпетентним на посаді. Але армія – це державний механізм, де є наказ і є виконання. Люди можуть сприймати по-різному, але вертикаль працює. І слава Богу, що вона працює. Ставлення різне у людей. Зараз, після рішень та санкцій РНБО, коли почали робитися державницькі кроки, трохи покращилося.\nЧи вистачить у Зеленського та його команди сил дотиснути Віктора Медведчука, Тараса Козака та Оксану Марченко? Санкції запроваджено, але поки що жодних підозр не оголошено. Чи завершиться ця справа ув’язненням Медведчука та Козака?\nЧесно вам скажу, я від початку не виключав, що це може бути піар-кампанія. Але слідчі дії тривають і я думаю, що обґрунтовані підозри буде висунуто. Чи вистачить сил? Мені б дуже хотілося. Я б їм радив спиратися на український народ. Тоді можна будь-якого ворога здолати. Що там той Медведчук, Путіна перемогти можна, спираючись на силу та енергію українського народу.\nВерховна Рада ухвалила постанову, яка закликає РФ припинити бойові дії, а інші країни світу посилити тиск на країну-агресора. Через два роки після обрання президента Зеленського його парламентська більшість нарешті наважилася – якщо не устами президента, то хоч парламенту – назвати Росію агресором. Байден назвав Путіна вбивцею. На вашу думку, світ вже точно знає те ж саме, що знаємо ми і знає Байден, але не наважується сказати це Путіну, чи світ ще вагається?\nТак виглядає, що вагання ще є. ми бачимо політику Німеччини та Франції, бачимо позицію Угорщини чи Італії – такі проросійські настрої. Це і зрозуміло. Росія від початку нашої незалежності намагалася корумпувати наших президентів та наші уряди, так само вона робить і в Євросоюзі та й по всьому світу. Звісно, якби у Німеччини загинуло б стільки людей, скільки у нас на цій війні, вони б на це дивилися інакше. А так – все це для світу далеко, це не про них. Я б зараз радив активізовувати діалог з Британією, англосакси завжди займали правильну позицію щодо росіян, на це треба спиратися.\nЗапитання від Олександра Лебеденка: "як ветеран українсько-російської війни вважаю, що закус кривавий ще попереду, і не тільки з зовнішнім ворогом. Чи згоден Ярош з моєю думкою?"\nМені б цього дуже не хотілося. Але якщо аналізувати ситуацію в Україні, навколо України, взагалі у світі, є враження, що світ наближається до якогось глобального конфлікту. А тут ще пандемія, голод, який зараз буде в багатьох країнах світу… Це не просто мій погляд, це прогнози світових аналітичних аґенцій та спецслужб. Недарма Байден каже, що Путін – вбивця, це вкладається в одну парадигму.\nЗапитання від Ірини Павлюк: "Чим ви зараз займаєтесь?"\nУ мене достатньо роботи по Українській добровольчій армії. До того ж ведемо перемовини з різними людьми з силових структур, вже відставниками, про можливість створення державницької об’єднуючої ініціативи, в яку залучати учасників бойових дій на Сході, волонтерів тощо.\nЗапитання від Юрія Конончука: "Чи не складається у Яроша враження, що Зеленський та його підлеглі зливають українські війська у війні з Росією. Питання про штрафи, заборону вогню у відповідь".\nЗараз заборони на відкриття вогню у відповідь немає. Тож якогось "зливу" не спостерігаю.\nЗапитання від Олега Пінчука: "Збільшення тиражу візиток не плануєте?"\nЯ вже не займаюсь безпосередньо політикою, тож піар не потрібен і додаткового тиражу не планую.\nА в політику повертатись не збираєтеся?\nВсе може бути, але на цей момент я такого рішення для себе не прийняв. Ще є багато роботи по фронту, а я не вмію поєднувати такі речі. Якщо чомусь віддаватися – то на сто відсотків. Якщо йти в політику, то треба жити політикою. І я розумію, що політика – це не зовсім моє. Але при тому всьому готовий державі допомогти в її становленні.\nНа початку розмови ви згадали слова Данілова, що скороми побачимо розпад Росії. Ви додали, що це ще на нашому віку. Ми з вами однолітки, тож ви прогнозуєте, що це станеться в найближчі 20-30 років?\nПрогнози – річ невдячна, але дуже хотілося б і, в принципі, це річ реальна. Все залежить від певних геополітичних чинників, розкладів… Але якщо зараз протидія російській агресії, і не тільки проти України, а її масовій агресії по світу, посилиться, це може бути і за 10-15 років, абсолютно реально.\nНа цій оптимістичній ноті ми поставимо крапку в нашій розмові. Дякую вам.


Сіра металочерепиця RAL 7024, купити металочерепицю графіт в Києві | Citybud\nCitybud / Покрівля / Металочерепиця / Сіра металочерепиця RAL 7024\nСіра металочерепиця RAL7024 – ваша покрівля в графітовому відтінку\nОдин з нейтральних відтінків металочерепиці – графітовий, але у продавців ви знайдете цей товар, як сіра металочерепиця RAL7024. Вона має приємний сірий відтінок, який може бути виконаний в двох варіантах – глянсовому і матовому, в залежності від типу декоративно-захисного шару. Якщо ви вибираєте для даху матеріал з хорошою перспективою служби і стриманим відтінком, розгляньте цей варіант продукції.\nЯкий попит на сіру металочерепицю?\nЯкщо говорити про популярність колірної інтерпретації, про яку йде мова, то звичайно RAL7024 не можна назвати найпопулярнішим, але він користується таким же інтересом, як і синій, чорний і червоний колір. У будь-якому випадку відтінок графіт завжди виглядає вдало і навіть для різних об’єктів – хоч це приватна будови, хоча торгове або промислова будівля.\nУ чому плюси вироби?\nПриємний для ока відтінок не буде набридати, відмінно зможе адаптуватися до вихідних експлуатаційних умов, включаючи особливості самого будівельного об’єкта.\nПри наявності хорошої захисту у вигляді полімерного шару дах не буде втрачати насиченості свого кольору, на ній не з’являться вигорілі плями і в цілому вона довгі роки збереже свою привабливість.\nЯкий би профіль металевої черепиці ви не вибрали, графітовий колір відмінно виглядає в будь-якої геометрії.\nКупити сіру металочерепицю RAL7024 пропонує компанія «Сітібуд», у якій асортимент налічує продукцію десятків перевірених і надійних заводів. Ми впевнені, що за допомогою нашого консультанта вам вдасться при розумних витратах придбати гідне покриття для власного житла. Тим самим ви зможете реалізувати свою мрію і створити комфортні умови для проживання в будинку.\nЦіна на сіру металочерепицю RAL7024 не вище, ніж на інші відтінки, тому в питанні вартості варто керуватися виключно технічною стороною. Покриття повинне бути міцним, витривалим, стійким до численних впливів зовнішнього середовища і зберігати свою функціональність довгі роки.\nГоловні характеристики, що впливають на вартість продукції\nМетал. Сталеві листи повинні мати товщину 0,45 мм, адже в іншому випадку сталь буде схильна до надмірного деформування і високого ступеня уразливості перед впливами механічного характеру.\nЦинк. Щоб метал мав захист від вологи у вигляді численних опадів, на ньому повинен бути шар цинку в достатній його кількості – мінімум 225 або максимум 275 г / м.кв. Саме в такому діапазоні шар цинку буде в змозі протистояти впливу опадів.\nПолімер. Фінішний шар металевої черепиці складається з полімерної речовини, серед функцій якого захист і формування привабливих зовнішніх даних. Матова або глянсова поверхня – покупець завжди може вибрати один з цих варіантів і саме в ньому купити темно графітову металочерепицю RAL7024 в Києві.


Артем Ситник може спати спокійно. Аудитор НАБУ нікому не потрібен? | Политические новости Украины - Politica.com.ua\nДепутати і від більшості, і від опозиції блокують процес обрання ревізора для Антикорупційного бюро Поки у Верховній Раді основна увага прикута до теми створення Антикорупційного суду, у комітеті з...\n25.05.2018\t498\tПросмотры\nДепутати і від більшості, і від опозиції блокують процес обрання ревізора для Антикорупційного бюро\nПоки у Верховній Раді основна увага прикута до теми створення Антикорупційного суду, у комітеті з питань запобігань і протидії корупції кипить робота в іншому напрямку. 23 травня там мали розглядати документи, подані кандидатами в аудитори НАБУ. Але засідання комітету в черговий раз було зірване через відсутність кворуму – з’явилось лише сім 24 з депутатів. Причому були відсутні представники як від більшості, так і від опозиції.\nЕпопея з призначенням ревізора для улюбленого відомства антикорупціонерів та західних посольств триває вже довго. За цей час парламентський комітет розколовся, було звільнено його керівника Єгора Соболєва, але жодна з кандидатур, підтриманих комітетом та винесених до зали під куполом, не отримала підтримки парламенту. Група опозиційних членів комітету (Сергій Лещенко, Юрій Дерев’янко, Ігор Луценко, Єгор Соболєв, Віктор Чумак, Борислав Береза, Дмитро Добродомов та Вадим Кривохатько) протистоїть провладній більшості, представник якої – «фронтовик» Юрій Савчук – після звільнення Соболєва виконує обов’язки голови комітету.\nОпозиціонери підіймають галас, що президент хоче провести через Раду лояльного кандидата, який і запустить процес відсторонення директора НАБУ Артема Ситника після негативного аудиту. Адже інші прописані в законі підстави для його звільнення дуже проблематично реалізувати. Нагадаємо, що всього має бути обрано три аудитори НАБУ – від Верховної Ради, президента та Кабміну. Останній вже обраний, а президент обіцяє зробити свій вибір після того, як визначиться Верховна Рада. Неважко порахувати, що якщо президент проведе через парламентську квоту контрольовану людину, то отримає всі важелі впливу на Бюро.\nВ середу позафракційний Віктор Чумак з трибуни Верховної Ради заявив, що хворого в.о. голови комітету сьогодні викликано, аби провести і призначити аудитора НАБУ всупереч регламенту. Також Чумак зазначив, що ніхто з кандидатів не отримав повідомлень, що вони викликаються для співбесід, оприлюднивши лист, отриманий від фаворита опозитціної частини комітету – Томаса Файєрстоуна.\nФайєрстоун – колишній прокурор США, партнер компанії «Бейкер та Маккензі», шість років працював у відділі боротьби з організованою злочинністю прокуратури в Нью-Йорку, де спеціалізувався на справах російських олігархів та чиновників, пов’язаних із корупцією та відмиванням коштів. Його рекомендували на посаду аудитора посольство США в Україні, міжнародна антикорупційна організація Transparency International Україна та Інститут CEELI у Празі, який займається розвитком верховенства права. Біографія та наявність таких рекомендацій автоматично робила його «улюбленцем» опозиційної групи в комітеті. Враховуючи те, як в Адміністрації президента пручаються зовнішньому впливу при виборі суддів Антикорупційного суду, то навряд чи на Банковій хотіли б бачити і на місці аудитора НАБУ такого ось незалежного варяга.\nІнший фаворит – український правозахисник Володимир Василенко, який працював суддею в Міжнародному трибуналі з колишньої Югославії та представником України в Раді ООН із прав людини.\nЗа Василенка з його «бездоганним досьє» кілька місяців тому відкрито висловлювався Олег Ляшко, який, хизуючись патріотизмом, грізно відмітає іноземців на цій посаді. Саме Василенка нібито хотіли б бачити аудитором і у Порошенка. Принаймні точно більше, ніж американця. Центр протидії корупції, який лобіює Файєрстоуна, вже оприлюднив «компромат» на Василенка. Він полягає у тому, що син кандидата Андрій є членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів і замішаний, на думку антикорупціонерів, в призначеннях неблагонадійних суддів.\nТри інші кандидатури на фоні цих двох виглядають зовсім блідо. Аналіз того ж Центру протидії корупції показав, що пенсіонер Валерій Небога вже подавався на різноманітні посади в НАБУ, включаючи директора, а також на аудитора НАБУ, але його кандидатура не відповідала кваліфікаційним умовам конкурсу.\nЩе один пенсіонер – колишній правоохоронець Юрій Ліхненкоочолює організацію «Антимафія», яка і рекомендувала його на участь у конкурсі. Він теж подавався на посаду директора НАБУ, а згодом – на керівника його Одеського управління, але безрезультатно.\nАнтикорупціонери згадують висловлювання Ліхненка, в яких він критикував стиль діяльності бюро і обіцяв встановити за ним найжорсткіший контроль, а їх самих називав «підлабузниками» та «крикливими жовторотиками».\nП’ятий кандидат – адвокат Вадим Меламед – останні 25 років мешкає в Ізраїлі, що не заважало йому брати участь в конкурсі на директора НАБУ. Як і Ліхненко, отримав рекомендацію від громадської організації, яку сам і очолює. На думку активістів, він не відповідає вимогам до аудитора Бюро, оскільки не має «значного досвіду роботи в органах досудового розслідування, прокуратури, судах за кордоном чи міжнародних організаціях». А працював останнім часом виключно як адвокат, що займається, в основному, трудовим правом та юридичною допомогою українським емігрантам.\nЗгідно із затвердженим комітетом положенням, депутати спочатку мають визначити, кого із кандидатів допустити до конкурсу, потім запросити допущених кандидатів на засідання комітету для проведення співбесід, повідомивши їх про це не менш як за три дні. І тільки потім ухвалити рішення про винесення кандидатур на голосування у Верховній Раді. Та поки депутати не можуть навіть відсіяти відвертих аутсайдерів.\nСьогодні головуючий в комітеті та нечисленні депутати півгодини прочекали своїх колег. А не дочекавшись всі розійшлися. Побоювання Віктора Чумака та Центру протидії корупції, які розповсюджували тривожні заяви, не справдились.\n«Я точно знаю, що сьогодні хотіли протягнути кандидатуру, напевно, Василенка, – наполягає Чумак, який не зареєструвався на сьогоднішньому засіданні комітету. – У мене нема до нього нема пересторог, він – людина з характером і позицією, і це не найгірший варіант. Але я хотів би, щоб на цьому місці був іноземець, на якого гарантовано не можна впливати».\nПідписи депутатів, які дістались засідання комітету\nСекретар комітету Дмитро Добродомов запевняє, що не був присутнім на засіданні через те, що взяв дні відпустки за власний рахунок. Але запевняє, що ніяких концептуальних рішень сьогодні прийнято в принципі не могло було. «Згідно з положенням про проведення конкурсів, єдине, що сьогодні можна було розглянути на комітеті, – це питання призначення співбесід з кандидатами, – пояснює Добродомов. – Але, по суті вони можуть призначені і без рішення комітету. У нас ще будуть засідання 6 та 13 червня і їх вистачить, аби провести співбесіди і вийти на кінцеве рішення. А кворум не змогли зібрати, можливо, через побоювання, що хтось щось внесе з голосу, а потім рішення комітету вже зворотної сили не матиме».\nНардеп Борислав Береза, який на відміну від багатьох виявився дисциплінованим, і був присутній на комітеті, здивований тим, що його колеги зірвали засідання. «Сьогодні фактично мав проходити попередній кваліфікаційний відбір кандидатів, – пояснює він. – Плюс за попередньою домовленістю я мав внести кандидатуру Карлоса Кастресани. Він вийшов до фіналу минулого конкурсу, але тоді весь процес не був доведений до кінця. Але сьогодні ми побачили тотальний саботаж з усіх боків – і влади, і опозиції. Просто затягується час, бо всіх влаштовує нинішня патова ситуація. Є такий шаховий термін «цугцванг», коли кожен крок погіршує ситуацію. От всі вирішили її не погіршувати, бо кожна сторона боїться програти».\nНаступного разу депутати намагатимуться запустити процес обрання аудитора НАБУ в комітеті 6 червня. І ця музика буде грати вічно…\nАртем СитникВолодимир ВасиленкодепутатиНАБУТомас Файєрстоун


Рецензії треба кувати, поки залізо гаряче. Моє залізо вже трохи вистигло, але, може, так навіть краще. Тож сходив я на фільм “Капітан Марвел” в зал 4DX і не дай боже мені сходити туди ще раз. Звичайно, коли один із персонажів дивиться у вікно на інопланетне місто і крісло опускається вслід за камерою — відчуття дуже круті, але коли крісло починає робити тобі агресивний масаж спини під час бійок, єдина думка у твоїй голові: я розумію, що там її б'ють, але я не хочу бути нею, я хочу, щоб били її, а не мене. Але це все так, до слова прийшлось, бо з чогось потрібно починати.\nЯ щиро вважаю, що фільмові не обов'язково бути ідеальним, аби він комусь сподобався. Просто у фільмі має бути щось, за що він має справді подобатись. Тому іноді мені подобаються відверто погані фільми, в котрих є щось, на мою думку, круте. Те, що я не проти побачити ще раз. Бій Бетмена із Суперменом? Будь ласка! Костюми “Чорної Пантери”? Та на здоров'я! Те що було в “Капітані Марвел”? А що там було?\nВ загальному “Капітан Марвел” - то ніби дуже стандартне кіно від Marvel Studios. І не сказати, що у них є якийсь сюжетний шаблон. Вони “ніби то” експериментують. Справа просто в тому, що в останніх їхніх оріджинах завжди було щось оригінальне. “Людина Мураха” - гумор. “Доктор Стрендж” - візуальна складова. І я абсолютно не знайшов чогось такого в сольнику Керол Денверс у виконанні Брі Ларсон. Це фільм із слабким (що не новина для фанатів кіновсесвіту) сюжетом, хорошими спецефектами (що не новина для фанатів кіновсесвіту) та безпечною музикою, котра зовсім не резонує із фільмом. І я знаю, що ви чекали або нахвалювань чергового “найкращого фільму кіновсесвіту”, розбору мінусів чи просто освітлення тої ситуації, що склалась навколо пані Ларсон, але я цього робити не буду. Справа у тому, що вийшовши із кінотеатру я вперше за останні 5 років відчув, що фільм MARVEL мені не сподобався. І справа не в якихось скандалах. Фільмові просто не було чого мені запропонувати.\nЗнову ж таки, нагадаю, що у фільмах такого масштабу не буває поганих спецефектів. Тут вони теж хороші. Але не було нічого, що б справді вражало. Генеричні спалахи, промені з рук, трохи якихось польотів. І все це не може конкурувати з жодним із фільмів серії. Згадайте як “Вартові Галактики” (в своєму фільмі) готувались до втогрення Ронана на Ксандар. Як вигадували план, як план розвалювався на шматки разом із захисним полем Корпусу Нова, як Ракета влетів в цей же корабель Ронана. Все це було крутим екшеном із купою пам'ятних моментів. У “Капітані Марвел” Керол просто покрутила м'язами і Ронан втік, попередньо вимовивши щось схоже на: ай ну його. Вибачте за дикий спойлер, але на фоні всіх суперників Капітана (Марвел, не Америки), котрих вона перемагала ще не володіючи всіма своїми здібностями (того, як вона навчатиметься не чекайте, це займе 3 секунди в падінні), Ронан та його армада могли бути хоча б якоюсь загрозою. І це велика проблема фільму: він страждає від цілої плеяди непотрібних персонажів, котрих ввели на 3 сцени просто аби були. І гаразд когось заради фанатської любові, але решту?\nАкторська гра теж не вражає. Не знаю, чи то персонаж такий “Мері-С'ю”, чи то Ларсон така невиразна, але якщо порівняти із тою ж Галь Гадот, то й згадувати нічого, небо і замля. От хто тішив око, то це Семюель Л. Джексон. Він крав кожну свою сцену харизматичною грою. Звичайно, виглядаючи на всі 12 він все ще бігав так, ніби йому 60, але не важливо. Кожен кумедний момент для мене був пов'язаний із ним. Все б круто, якби не одне “але”. Це не той Нік Ф'юрі, котрого я бачив в інших фільмах. Так, ви можете сказати, що він там ще молодий, але не вкладається мені в голову, що цей малокорисний веселий дядько за десять років перетвориться у того брутального крутого керівника шпигунської організації. Тобто давши мені відповідь, як Ф'юрі втратив око чи отримав пейджер Капітана (Марвел, не Америки) вони посіяли питання, що ж так змінило цього персонажа? І ні, відповідь “багато чого могло статись” - то не відповідь. Я побачив кумедного та харизматичного Кріса Такера у виконанні Джексона, але не Ніколаса Ф'юрі. Проте, дякую й на тому.\nЗразу перейду до котеняти Гусі, бо тут ви мене просто з'їсте. Ну, ті хто бачив фільм. Не вразило, не сподобалось. Так, миле котя. Почухав би. Але прийом у стилі “хай зробить шось таке як Грут робить, люди будуть тащитись” на мене не спрацював. Не в тисячний раз. Можна хоч трохи оригінальності? Не знаю, придумайте щось. І клішовані фрази “ти взагалі на чиїй стороні?” зайвий раз видають у фільмові чергову серію ситкому.\nДухом 90-х тут теж якось не пахне. Ну так, касети VHS продають. Так, я впізнаю пісеньку Кобейна. Але все це теж так генерично, що я якось не проникся епохою, в котру, до речі, ріс, на відміну від 80-х. Не знаю, може наші 90-ті були більше схожі на Американські 80-ті, але теж не зачепило.\nГаразд, поворот із Скрулами був непоганий. Нарешті суперники у фільмі просто сіли поговорити. Молодці, візьміть вафельку з полички. Але це ніяк не виправдовує всього сказаного вище. Нащо там так багато непотрібних персонажів? В результаті нікому не дісталось важливої сюжетної ролі. От навіщо була та подруга Керол? Ну гаразд, згадати минуле (на цьому сюжетні експерименти закінчились, до речі). Але нащо вона як пілот? Чому пілотом не міг бути Ф'юрі? Знаю, він не пілот, але міг би бути! Бо за весь фільм він (в плані екшену) так нічого й не зробив! І це стосується антагоністів в рівній мірі.\nГаразд, можливо, частково, справа в тому, що мені обіцяли “фільм котрий змінить все”, “фільм що введе скрулів у кіновсесвіт”, “головна подія перед Месниками 4”, “нова ера кіновсесвіту MARVEL”... А в результаті я отримав спін-офф, в котрому просто розповіли, як Ф'юрі отримав пейджер та втратив око. До того ж спін-офф не обов'язковий до перегляду.\nНасправді мінуси можна ще довго розбирати. До прикладу, я не збираюсь “вибухати” через те, що змінили стать Мар Вел-а. Так, це було абсолютно непотрібно, для цього не було причин і справа не в тому, що “хтось показав таку акторську гру, що прийшлось взяти”. Вони спеціально шукали жінку, бог зна для чого, але й чорт із ним. Тому що для мене фільм невдалий не через подібні речі. Не “поганий”, а “невдалий”, “сірий”, “невиразний”. От які в мене враження від стрічки.


Президент і опозиція змагалися у гучності - РіРѕР»РѕРІРЅР° - Тижневик «Волинь»\nПрезидент і опозиція змагалися у гучності [Випуск № 1060]\nСьомого лютого 2012 року - не найкращий день в житті президента Януковича. Такого приниження, як сьогодні, йому не доводилось відчувати вже дуже давно. І хоч він його пережив, шрами стовідсотково залишаться. Нове похолодання в Україні, ранковий транспортний колапс в центрі столиці і урочисте відкриття десятої сесії Верховної Ради шостого скликання - це лише, на перший погляд, не пов’язані між собою події. У нас все пов’язано. Країну морозить та лихоманить в прямому і переносному значенні, а колапс, влаштований зранку на вулицях Києва президентом, який дуже хотів виступити перед депутатами, обернувся для нього не лише прокльонами простих киян, які спізнилися на роботу.\nПублічна зневагу глави держави перед лицем цілої країни, цілого уряду, дипломатів майже всіх іноземних країн акредитованих в Україні, - це не дрібничка. Главу держави відверто принизила третина депутатського корпусу, який представляє щонайменше третину населення країни. Грубо і примітивно, але від цього має бути ще більш боляче.\nВиходячи на трибуну, президент стовідсотково не сподівався на аж таку реакцію. Те, що будуть крики з залу, він мабуть передбачав. Але, те, що кричатимуть впродовж цілого його виступу, ані він, ані його помічники спрогнозувати не могли. Інакше б знайшлося тисячі причин(мороз, туман, тропічний штром – потрібне підкреслити), аби не приїздити на відкриття сесії і не влаштовувати затори на дорогах.\nСпантеличившись від такої «теплої» зустрічі, він впродовж 5 хвилин не міг прийняти рішення, що йому робити. Не помітив навіть, що стоїть поміж двох вінків, яких дуже боїться і які чомусь якісь зловмисники виставили поруч з трибуною.\nІ тут на допомогу прийшов Адам Мартинюк. Порадившись з Литвином, що робити і як викручуватись, Адам Іванович підійшов до президента, який вже от-от мав або розплакатись, або плюнути і піти, та порадив йому виступати за будь-якої погоди, ігноруючи шум в залі. Це була рятівна соломинка, за яку Віктор Федорович відразу вхопився. Яке щастя, що весь текст виступу у нього був надрукований і не потрібно було щось думати. В таких умовах, дай Боже, не запинаючись, прочитати написане…\nПрезидент завівся на півгодини, але нічого суттєвого не сказав. Декларації, заклики і констатація фактів. Спостерігаючи за дійством, можна було заснути, якби звісно не «музичний супровід».\nЩо казати - картинка виступу глави держави вийшла на славу. Її вже розтиражували інформаційні агенції і з задоволенням переглядають користувачі в Інтернеті. Дипломати, що сиділи на балконі, спостерігали все дійство з непідробним інтересом, дехто навіть знімав на камери та телефони. І чи справді нинішній демарш опозиції перетворився в ганьбу для країни, як твердять депутати від регіонів і комуністи, чи все-таки в ганьбу чинної влади, яку уособлює президент і хоч в малий, але тріумф опозиції, питання риторичне. Покидав зал глава держави також гучно. Опозиція кричала «Ганьба!», а «свої» аплодували. А що їм ще залишалось робити? За таку «свиню», яку підсунули колеги з опозиції, точно хтось тепер дістане по шапці. Тільки хто?\nРоман Малко „Тиждень”


«Температура 40,4 градуса»: Іван Жидков потрапив у лікарню з отруєнням. - Marsella\nHome Цікаве «Температура 40,4 градуса»: Іван Жидков потрапив у лікарню з отруєнням.\nТалановитий актор Іван Жидков потрапив в госпіталь на швидкої допомоги, про що стало відомо лише нещодавно. Чоловік сам повідомив шанувальникам неприємну і абсолютно несподівану новину. Виявилося, що артист вже кілька днів перебуває під наглядом лікарів і проходить лікування в одній зі столичних клінік. З’ясувалося, що 34-річний Жидков перебував у дуже важкому стані, коли температура його тіла була більша за 40 градусів.\n«Вообщем зізнаюся, попав я Госпіталь, з токсичним отруєнням. Де, як і чому поки зрозуміти не можу… але… можливо, якийсь лікарський засіб. Відповідь точно є. Лежу у себе в палаті і думаю, от чого викладати? У мене ж як день бабака – крапельниці і книжки. Не хотів говорити про лікарню, ну потім думаю, ладно… скучив за народу, потрібен зворотний зв’язок! Температура доходила до 40,4 – дивне почуття, але більше не хочу», – поділився з шанувальниками Іван, також повідомивши, що серйозна загроза вже минула.\nПроте численні передплатники артиста в соціальних мережах вже встигли не на жарт злякатися за стан здоров’я свого кумира, залишивши безліч стривожених коментарів під його постом.\n«40,4…Ого! Ну і струс організму, нічого собі… Выздоравливайте скоріше, Ваня! Себе треба берегти»\n«Ваня, як Ви? Рясне питво, вітамін С і міцний сон творять чудеса! Выздоравливайте!»\n«Який жах! Як ти зараз? Що кажуть лікарі? Іванко, дорогий, одужуй. Ти нам дуже потрібен. Бережи себе, будь ласка»\n«Кошмар! Як?! Це яким ліками можна було так?! Ваня, здоров’я це не жарти!»\n«Господи, як тебе попало-то?! Ваня, нехай лікарі як слід обстежують. Швидше видужати – це, звичайно, похвально, і похвальна твоя відповідальність, але здоров’я дорожче. У тебе найголовніша відповідальність перед родиною і дітьми! Здоров’я!»\nНагадаємо, що подібна ситуація вже траплялася з Жидковим кілька тижнів тому, але тоді все обійшлося без втручання медиків. Втім, позитивний і ніколи не сумує Іван вже готовий повернутися в роботу, адже сьогодні у чоловіка запланований спектакль, який він серйозно має намір відіграти.\nPrevious articleПовна краса.


інструменти — Теги — Івано-Франківськ, Новини, Аналітика, Фото\n22 Квітня 2011, 13:00\nУ світі десятки тисяч оркестрів. Жоден з них, від найбільших духових оркестрів, які вже стали легендою, до найменшого оркестрику якого-небудь села у Баварії, не обходиться без туби. На її глухому, але потужному голосі тримається звучання цілого оркестру. Як народжуються ці красиві інструменти, ми мали нагоду поспостерігати на Івано-Франківській «Фабриці духових музичних інструментів», яка є єдиним в Україні та на території СНД виробником інструментів мідної групи.\nВідбувся ІІ Міський відкритий конкурс юних виконавців на духових та ударних інструментах\n30 Березня 2010, 10:42\n24, 25 березня 2010 року в Івано-Франківську, на базі дитячої музичної школи №2 ім. В.Барвінського відбувся ІІ Міський відкритий конкурс юних виконавців на духових та ударних інструментах, в якому взяло участь 34 учасники з трьох областей України – Івано-Франківської, Львівської та Одеської.\nКонкурсні прослуховування учасників відбулися у номінаціях: «Сопілка, блок-флейта», «Ударні інструменти», «Дерев’яні духові інструменти» та «Мідні духові інструменти».\nВартість музичних інструментів в Івано-Франківську\n15 Січня 2010, 13:49 | Коментарів: 7\nМузичний інструмент – це насамперед витвір мистецтва. В кожен такий інструмент вкладено душу майстра. Тому не дивно, що придбати інструмент можна за досить великі кошти. Наприклад, середня ціна на акустичну гітару в Івано-Франківську складає близько 700- 800 грн. Скрипку можна придбати за 700-900 грн.


знайдено: 16 проектів будинків\nтаун-хауси ✖скинути параметри пошуку\nКрасиві проекти будинків таунхаусів: фото, каталог\nКатегорія проектів Таун-хауси\nВартість проектів Від 20000 грн\nПлоща проектів Від 138 м2\nУ цій категорії ми зібрали проекти будинків таунхаусів (фото, схеми, відео, ескізи, креслення доступні на сайті) - це будинки близнюки абсолютно симетричні щодо загальної стіни. Готовий проект такого будинку - кращий варіант для двох дружніх сімей, які хочуть жити поруч.\nПлани будинків таунхаусів: переваги\nБудинки для симетричної забудови мають певні переваги: \nВін займає менше місця на двох суміжних ділянках, ніж два окремих котеджі, оскільки загальна стіна будинку буде розташована якраз на межі ділянок.\nПроект таун-хауса варто дешевше, ніж два окремі проекти.\nУсі будинки представлені в даному розділі каталогу, оновленому у 2020 році, в основному мають житлову мансарду і створені в сучасному стилі. Втім, для тих, кому цікава однорівнева планування будинків таунхаусів є й одноповерховий приватний таун-хаус.\nДля всіх наших проектів будинків близнюків (крім Zs1) вартість вказана за відразу два сегмента. Продавати один сегмент таун-хауса недоцільно, тому як всі технічні характеристики будівлі прораховані для двох сегментів. Для того, щоб можна було скористатися «половинкою» проекту для одиночної забудови в проектну документацію доведеться внести занадто багато змін: перерахувати навантаження на несучі конструкції будинку, змінити проекти покрівлі та фундаменту, перерахувати обсяги необхідних будівельних матеріалів та інші зміни. Всі ці зміни зроблять архітектурний проект набагато дорожче.\nПлани проектів будинків таунхаусів: доповнення\nКупуючи будь-який типовий проект, ми настійно рекомендуємо покупцеві адаптувати фундамент обраного проекту під індивідуальні особливості ґрунтів на місці забудови, за допомогою нашого доповнення «АДАПТАЦІЯ ФУНДАМЕНТУ». Оскільки типовий фундамент, закладений в проекті, не завжди відповідає реальним умовам забудови. А закладка невідповідного типу фундаменту для даного ґрунту може позначитися або в необоротних катастрофічні наслідки для нового будинку, або в його недоцільність: можливо для вашої ділянки фундамент можливий більш полегшений і не такий дорогий. Провести адаптацію фундаменту наші фахівці зможуть за окрему ціну після надання звіту про геологічні дослідження, проведених на місці будівництва майбутнього будинку.\nВ рамках популярної серед забудовників послуги «Внесення змін» може бути змінене планування проектів будинків таунхаусів. Також наші фахівці готові створити авторський дизайн будинків таунхаусів. Доповнення «Тендерна пропозиція» дозволяє отримати основу для складання кошторису. Всі послуги можна дивитися тут.\nБажаємо знайти та купити оригінальний проект таунхауса для реалізації під ключ на вашій ділянці. Гарного перегляду!\nZ500 Україна – це офіційна особа міжнародного архітектурного бюро Z500 International в Україні. У нас - виняткову якість, оригінальність, європейський дизайн і практичність рішень в кожному проекті. Ми зібрали кращих архітекторів, інженерів і конструкторів, які відрізняються новим типом мислення, дивовижний талант і орієнтацією на якісне виконання роботи.\nЯк замовити проект від Z500?\nЯкщо ви визначилися з проектом, натисніть кнопку «в кошик» на його візуалізації. У формі замовлення потрібно обов'язково надати паспортні дані, які будуть використані для укладення договору і формування рахунку на оплату. Ви отримаєте проектну документацію після 100% передоплати.\nЧи може клієнт внести зміни в проект? Якщо так, скільки потрібно доплатити?\nМи можемо підкоригувати проект щодо ваших ескізів. Про зміни у вартість наші фахівці зможуть сказати після їх отримання.\nЯка висота стель в будинках, спроектованих Z500?\nНа першому поверсі висота стелею становить 2.8 м, а на другому - 2.7 м. Ознайомитися з прикладом проектної документації можна тут:\nзнайдено 16 проектів


Модрич – головний претендент на «Золотий м’яч-2018» у букмекерів - Редакція «Рейтингу Букмекерів» - Блоги - UA.Tribuna.com\nМодрич – головний претендент на «Золотий м’яч-2018» у букмекерів\nУ грудні відбудеться церемонія нагородження найкращого футболіста світу 2018 року. За кілька місяців до підсумків букмекери визначилися з наступним володарем «Золотого м’яча». За оцінкою БК, Лука Модрич – головний претендент на престижну нагороду.\nЗгідно з оцінкою букмекерської компанії «Парі-Матч», фаворитом на «Золотий м’яч» вважається Лука Модрич. Поставити на хорвата, який здобув «срібло» на чемпіонаті світу зі збірною Хорватії та переміг у Лізі чемпіонів з «Реалом», можна за 1,4.\nКоефіцієнтом 2,85 оцінили шанси чинного володаря нагороди Кріштіану Роналду стати найкращим футболістом року в Європі після переходу з «Реала» в «Ювентус».\nНа думку аналітиків, Ліонель Мессі поступається в боротьбі за престижний трофей чемпіонам світу Мбаппе (11,0) та Грізманну (17,0). За успіх аргентинця пропонують 25,0. Нагадаємо, що футболіст «Барселони», як і Роналду, п’ять разів отримував «Золотий м’яч».\nСеред претендентів на нагороду також перебуває Мохамед Салах (35,0). Інші футболісти мають значно гірші шанси, за оцінкою трейдерів БК.\nНагадаємо, що в квітні Роналду разом із Салахом вважався головними претендентами на «Золотий м’яч-2018».


09:44 , 13 жовтня 2021\n• Вочевидь, на фоні складних геополітичних і внутрішніх процесів навколо Євросоюзу, які негативно впливають на його імідж як якоря стабільності, процвітання та демократії, керівництву ЄС треба було продемонструвати історію успіху брюссельської «м’якої сили». Тому в ЄС у публічній площині і далі підтримують «романтизований образ України доби Зеленського», надаючи Банковій чергові аванси та прагнучи через позитив вказувати на проблемні питання. Такий лояльний підхід показово контрастує з агресивним тоном Кремля, який прагне за будь-якої нагоди принизити українське керівництво, знецінити контакти з офіційним Києвом, як це засвідчила опублікована напередодні резонансна стаття Дмитра Медведева. У цьому зв’язку конструктивний підхід Брюсселя має на меті показати різницю і зафіксувати Зеленського та його оточення в полі європейської гравітації.\n• Мінімум критики, улесливі епітети та возвеличення лідерства демонструють, що в ЄС знайшли ефективний підхід до Зеленського особисто, який продовжують використовувати для його заряджання на втілення необхідних внутрішніх реформ. За підсумками президентського екватора у доробку Зеленського всього кілька знакових законів, серед яких земельна реформа, цифровізація, Виборчий кодекс. За багатьма іншими ключовими для євроінтеграції напрямами, зокрема судової реформи, забезпеченні незалежності та ефективності антикорупційних і правоохоронних органів, реформи СБУ, виконанні зобов’язань перед МВФ, Банкова загальмувала або відкотилась назад. Тому і виникає потреба знову і знову стимулювати «особисту відданість та персональне лідерство» Зеленського. А це, насамперед, про брак реальної довіри.\n• Вимір енергетичної безпеки виявився невиразним і найслабкішим результатом Саміту. Ми так і не почули конкретних спільних кроків у відповідь на цілком очікуваний газовий шантаж Росії цієї зими. Навіть включення до підсумків Саміту окремих положень заяви Меркель-Байден не стане запобіжником від використання Кремлем газу як політичної зброї. Зі змісту дискусій та заключних документів стало зрозуміло, що Північний потік-2 став реальністю, з якою очевидно всі змирилися.\n• Вкотре звертає на себе увагу, що напередодні важливих форумів Банкова продовжує хибну практику генерування завищених очікувань від їх результатів. Так і цього разу багато говорилося про неминучі «проривні» досягнення, навіть вигадки про зміну позиції Нідерландів щодо згадки про референдум 2016 року тощо. Натомість, з подивом відзначили, що Банкова не скористалась можливістю, аби ознайомити європейських партнерів з т.зв. «планом трансформації України» на 277 млрд. доларів чи предметними пропозиціями щодо подальшої реалізації Кримської платформи, не запропонувала розглянути можливість нової програми макрофінансової допомоги чи долучитись до обговорення Європейського оборонного союзу та надання ЄС рекомендацій державам-членам щодо постачання Україні оборонного летального озброєння (такі прецеденти в практиці ЄС існують).\nТікали городами і спускали собак: в епіцентрі спалаху поліомієліту на Рівненщині мешканці влаштували бунт проти вакцинації.\nЩеплення зробили лише трохи більше, ніж половині дітей\n17:22 , 23 жовтня 2021\nСитуація на Донбасі: російські окупанти поранили двох українських військових.\nПоранених захисників України транспортували до лікувального закладу