Главная - Экономические - ЭкономикаІнфляціяДобавить в закладки\nУзнать цену →Детальная информация о работеВыдержкаПохожие работыОригинальная работаВыдержка из работыКурсова робота по макроекономіціПланВступ1. Теоретичні підходи пояснення інфляції2. Причини інфляції3. Суть і форми інфляції4. Показники вимірювання інфляції5. Методи стимулювання інфляційних процесів6. Антиінфляційна політика та методи боротьби з інфляцією7. Соціально-економічні наслідки інфляції8. Особливості інфляційного процесу в Україні9. Ідеї регулювання інфляції в світовому досвіді10. Висновки11. Словник економічних термінів12. Додатки13. Список використаної літератури1. ВступІнфляція як економічне явище характеризує якісний стан грошового обігу в умовах, коли перестає діяти механізм автоматичного забезпечення сталості грошей. Невипадково термін «інфляція» почав вживатися в 70-ті роки ХІХ ст. стосовно до грошового обігу в Північній америці, переповненого паперовими знаками, які випускалися для ведення громадянської війни. З того часу він широко ввійшов у наукову літературу і практичний лексикон, особливо після краху золотого стандарту. Його часто вживають для характеристики грошового обігу і більш ранніх епох -- докапіталістичної і домонополістичного капіталізму, проте саме в періоди, коли встановлювався обіг нерозмінних банкнот чи просто паперових грошей (обіг асигнатів періода французької революції кінця XVIII ст. та наполеонівських війн, обіг асигнацій Росії кінця XVIII -- початку ХІХ ст. та ін.)Форми прояву інфляції поступово змінювалися в міру розвитку грошового механізму та самих грошових форм. На початку виникнення паперових грошей, коли вони тільки відірвалися від розмінних на золото банкнот, а на руках у суб'єктів обігу були ще повноцінні монети, які нерідко оберталися, першою ознакою інфляції виступав лаж на золото, тобто підвищення ціни на золоті монети в паперових грошах порівняно з їх номінальною вартістю. Відповідно до зростання лажу посилювався процес зменшення реальної вартості грошової одиниці порівняно з її номінальним золотим вмістом, який називається дизажіо.У сучасних умовах, коли в обігу немає золота і розірваний зв’язок грошових знаків з ним, втратили своє значення лаж і дизажіо як показники інфляційного процесу.Головною формою прояву інфляції стало знецінення грошових знаків відносно вартості звичайних товарів, серед яких опинилося і золото, тобто падіння купівельної спроможності грошової одиниці. Якщо цей процес набуває затяжного характеру, то поглиблюється розрив між рівнем цін на внутрішньому ринку країни та на ринках інших країн і світовому ринку в цілому. Виникає знецінення національних грошей щодо іноземної валюти. Це призводить до зниження валютного курсу національних грошей, що теж є проявом інфляції.2. Теоретичні підходи пояснення інфляціїІнфляція як наслідок негативних процесів в економіці відома вже кілька століть. Однак в економічній теорії досі не існує одного у погляду на суть цього надзвичайно складного економічного явища. В економічній науці сформувалися дві основні концепції інфляції:1) інфляція — знецінення нерозмінних на золото паперових грошей внаслідок переповнення каналів обігу грошовою масою;2) інфляція — загальне зростання цін на товари та послуги.Представники першого напряму намагаються довести, що інфляція можлива лише за функціонування нерозмінних на золото паперових грошей. Вони вважають, що за так званого золотого стандарту інфляція неможлива. У даному разі ми маємо рецидив металістичної теорії грошей, відомої в Європі ще у добу раннього капіталізму.Хід думок неометалістів такий: золото має високу власну вартість, а тому не знецінюється як його паперові символічні замінники. Переповнення каналів грошового обігу золотими грішми малоймовірна оскільки золото — втілення багатства і за таких умов воно переходить у сферу тезаврації. А за економічного буму, зростання потреб у компонентах суспільного вироб-ництва — заощаджене золото знову повертається у сферу обігу.Таким чином, золотий стандарт підтримує товарно-грошову рівновагу. За такого підходу, проте, звужуються характер та історичні межі інфляції, поза ними залишаються періоди функціонування товарних грошей.Представники другого напряму вирішальною ознакою інфляції вважають зростання цін незалежно від його причин та умов, за яких воно відбувається. Стабільність цін є для них головним показником відсутності інфляції. Тому вони визнають можливість інфляції за обігу дійсних грошей і говорять про металеву інфляцію, оскільки і за таких умов відбувається підвищення цін. Так, А. Пезенті називає інфляцією зростання цін внаслідок псування монет (золотих, срібних) або здешевлення благородного металу. Таких поглядів дотримується більшість економістів Заходу. П. Самуельсон, К. Макконнел, Е. Дж. Долан та інші вважають, Ідо інфляція сталася, наприклад, під час напливу американського золота і срібла в Європу в XVI ст., оскільки товарні ціни тоді підвищились у 4−5 разів. Отже, інфляція цілком можлива і за збереження розміну паперових грошей на золото. Відтак можна використовувати паперові гроші, проте необхідно вміло керувати їхньою масою.Ця істина торує собі шлях методом спроб і помилок. Після першої світової війни в Європі розмін банкнот на золото було припинено, лютувала гіперінфляція. Проте тяжіння до золотого гегемону залишалось сильним, і не лише у народній свідомості. Фінансові інституції робили спроби вплинути на інфляцію, збільшуючи свої золоті запаси. Золото скуповували на вільному ринку за щойно віддруковані паперові гроші. Результат виявився, однак, протилежний очікуваному, оскільки в міру зменшення кількості золотих монет в обігу з’являється «лаж» на золото як перша ознака інфляції. Інфляційний тиск надлишку паперових грошей позначався передовсім на ціні золота, навіть коли ціни на інші товари залишалися стабільними. Діло владналося після зміни пріоритетів у грошовій політиці: переходу до розпродажу золота за ринковими цінами, тобто до «викачування» зайвих банкнот з обігу та їх знищення.Зараз золото справляє лише побічний вплив на грошовий обіг. Продаж державою золота за цінами світового ринку дає змогу закупити то пари і збільшити їх пропозицію в країні, тобто частково зменшити товарний дефіцит. Але в цій операції роль золота принципово не відрізняється від ролі інших товарів, хоч воно і є товаром більш ліквідним.Відтак можливості використання золотого потоку для оздоров-ляння грошового обігу невеликі, мають паліативний характер і неспроможні вирішити проблем інфляції.Значні розбіжності в економічній теорії існують і щодо причин інфляції. Нині відомі такі теорії інфляції: надмірного попиту, грошових витрат виробництва та теорія інфляції як багатофакторного явища.Теорія «інфляції попиту». Започаткував цю теорію Дж. Кейнс. Він розглядав інфляційні процеси як невід'ємну складову елементів макроекономічної системи. У кейнсіанських теоріях наголошується, що причиною інфляційних процесів є надмірний відносно товарної пропозиції попит. Перевищення попиту над пропозицією Дж. Кейнс назвав «інфляційним розривом». При цьому чинники інфляції можуть залежати як від пропозиції, так і від попиту. Дж. Кейнс зазначав: «…якщо пропозиція грошей у порівнянні з пропозицією товарів для купівлі збільшується, Має місце інфляція». Він доводив, що пропозиція грошей не може безпосередньо впливати на сукупний попит, оскільки зростання грошової пропозиції підвищує ліквідність в економіці, і рівень процентної ставки (ціни за ліквідні кошти) спадає. Сукупний попит збільшуватиметься помірно, оскільки зниження процентної ставки приведе до збільшення інвестиційних витрат.Теорія «інфляції витрат». Ця теорія виникла внаслідок дальшого розвитку кейнсіанської ідеї «негрошового» механізму інфляційного пронос:. У 60-ті роки в СІНА інфляція розвивалася за відсутності надмірного попиту і за повної зайнятості, тобто всупереч теорії «інфляційного розриву». Це дало підстави стверджувати, що за умов високої монополізації виробництва і важливої ролі профспілок на ринку праці підприємці можуть підвищувати ціни, а профспілки — заробітну плату з власної ініціативи, навіть за незмінного попиту. Така ініціатива стає рушієм інфляційного процесу. Уся відповідальність за інфляцію покладається на підприємців, котрі не хочуть поступатися своїми прибутками і підвищують ціни в міру зростання виробничих витрат особливо заробітної плати, оскільки вона найбільш тісно пов’язана з інфляцією, обслуговує особисте споживання і не сприяє розширенню виробництва.Інфляція як багатофакторний процес.3 середини 60-х років XX ст. у економічній теорії формується новий напрям: інфляція досліджується як багатофакторний процес, що відбувається у сфері грошового обігу та безпосередньо в суспільному виробництві. Представники сучасного монетаризму вважають, що найважливішою ознакою інфляційних процесів с тісне переплетення монетарних та загальноекономічних чинників зростання цін. Відтак незалежно від причини початкових імпульсів,будь-яке підвищення цін призводить до необхідності збільшення обсягів грошової маси, і навпаки Інакше кажучи, збільшення! гро-шової маси часто буває не причиною зростання цін, а його наслід-ком. Так чи так, а інфляційне зростання цін завжди супроводжуєть-ся збільшенням грошової маси. Спочатку воно відбувається в актив-ному обігу за рахунок зменшення нагромаджень чи заощаджень, а потім загальна маса грошей в обігу зростає за рахунок надмірної емісії. Канали обігу переповнюються, а грошова одиниця знецінюється, що характеризує інфляцію в її класичному вигляді.Антиінфляційні рекомендації представників цієї теорії мають, як правило, комплексний характер і спрямовані на всі сфери економічних відносин.Усе це підтверджує, що джерел інфляції, особливо в її найвищих формах, треба шукати не тільки в суто грошовій сфері, а й у сфері виробництва, а отже, і заходи для її подолання мусять бути комплексними, охоплювати всі складові економічної системи.3. Причини інфляціїЕкономічною теорією доведено, що основними причинами інфляції, як ми вже казали, є перевищення товарного попиту над пропозицією — «інфляція попиту» та зростання грошових витрат виробництва — «інфляція витрат». Ці дві класичні причини спричиняються низкою монетарних та загальноекономічних чинників. До них належать: інфляція, породжена надлишком в обігу грошової маси внаслідок кредитної емісії; фіскальна інфляція, що пов’язана із дефіцитом бюджету: інфляція, спричинена зростан-ням виробничих витрат і доходів, імпортована інфляція тощо.Інфляція попиту. Інфляція попиту генерується надмірним зростанням товарного попиту порівняно з пропозицією. Якщо у відповідь не відбудеться підвищення пропозиції, зростання попиту компенсуватиметься підвищенням цін і рівень інфляції зростатиме. Інфляція попиту безпосередньо пов’язана з дією монетарних чинників. Ідеться передовсім про надто велику грошову емісію, що призводить до перевищення попиту на гроші порівняно з реальною пропозицією товарів і послуг. У цьому разі безпосереднім чинником інфляції є зростання грошової маси, що порушує закон грошового обігу — Ms = Md.Процес генерації інфляції можна наочно розкрити за допомогою «рівняння обміну»:MV = PQ, (1)де М — номінальна грошова маса (кількість грошей в обігу);V — швидкість, або норми обороту грошової маси;Q — реальні доходи, або товарне забезпечення грошей.Спочатку нагадаємо значення окремих економічних показників. Номінальний дохід (PQ — номінальна сума отриманої зарплати, виплати процентів на заощадження, виплати прибутку, дивідендів, рентних платежів тощо. Реальний дохід (Q — кількість товарів і послуг, що їх можна придбати на суму номінального доходу. Динаміка реального доходу визначається як різниця між номінальним доходом та рівнем цін (інфляцією). Якщо за рік середній показник номінального доходу зріс на 15%, а ціни за той самий час — на 10%, то можна вважати, що реальні доходи населення збільшилися на 5%.Із формули (1) випливає, що збалансованість між грошовою масою та її товарним забезпеченням досягається зміною рівня цін.Рівень цін можна визначити, перетворюючи рівняння (1) за формулою:Р = MV / Q, (2)Із формули випливає, що рівень цін (норма інфляції) постійно зростає, коли номінальна грошова маса збільшується відносно попиту на реальні залишки. Ціни тим вищі, чим більше в обігу грошей та менша пропозиція товарів і послуг. Кількісна теорія грошей стверджує, що коли V і Q величини постійні (const.), або змінюються незначно, тоді з рівняння (2) випливає пряма залежність між показниками М і Р: якщо грошова маса М подвоюється, те саме відбувається з цінами Р.Розглянемо механізм дії інфляції на конкретному прикладі. Припустімо, в обігу знаходиться грошова маса в сумі 500 млн. дол., яка має відповідне товарне забезпечення. Держава випускає в обіг іще 250 млн. дол., наприклад, для покриття бюджетного дефіциту. При цьому номінальний обсяг виробництва товарів не змінився. Тоді номінальний попит перевищуватиме пропозицію в базових цінах на 250 млн. дол., або в 1,5 рази. Це явище в економічній теорії має назву «інфляційного розриву». Його ліквідують зміною рівня цін. Якщо ціни підвищити в 1,5 рази, то пропозиція товарів знову відповідатиме платоспроможному попиту.Отже, підвищення попиту за обмеженої пропозиції призводить до підвищення цін. Пояснюється це тим, що еластичність пропозиції стосовно ціни залишається низькою. Це зумовлює дальше Зростання «інфляційного розриву» між сукупним попитом та сукупною пропозицією.Якщо рівняння обміну розглядати з позиції динаміки цін,; грошей, випуску продукції (ВВП) і швидкості обороту грошей, то рівняння (2) можна переписати в термінах темпів приросту: іР = М — Q + V, (3)абоМ / Р = Q — V, (4)Отже, норма інфляції (Р) дорівнює різниці між темпами; приросту номінальної грошової маси та реального попиту на гроші (3).Із рівняння (4) випливає, що темп приросту реального попиту (М/Р) на гроші дорівнює темпам приросту реальних доходів (Q) за мінусом приросту швидкості обороту грошей (V).Розглядаючи рівняння (3) і (4), ми можемо дійти висновку, що номінальна грошова маса й реальні доходи впливають на рівень цін у протилежних напрямках: зростання номінальної грошової маси сприяє інфляції, тобто зростанню цін, тоді як збільшення реальних доходів, а значить, збільшення реального попиту на гроші в принципі сприяє зниженню рівня цін. Чистий ефект залежить від співвідношення цих двох показників. Інтенсивне зростання номінальної грошової маси, яке не супроводжується збільшенням попиту на реальні залишки, призводить до виникнення різних різновидів уже відомих нам «гарячих грошей», тобто до збільшення інфляції. Навпаки, якщо інтенсивно зростає реальний попит на гроші (реальні доходи), то за будь-якого рівня зростання грошової маси відбувається певне стримування інфляції. Наприклад, якщо швидкість обороту грошей є величиною постійною, а реальні доходи зростають, скажімо, на 3% за рік, то в цьому разі реальний попит на гроші зросте теж на 3%.Якщо номінальна грошова маса зросте на 10% за рік, то; норма інфляції становитиме 7% (10% - 3%). За зростання грошової маси 15% норма інфляції становитиме 12% (15% - 3%); відтак підвищення темпів приросту реальних доходів (скажімо, до 5% замість 3%) означатиме зниження інфляції (15% - 5% = 10%).Прискорення швидкості обороту грошей є додатковим стимулятором інфляційного процесу. Цей показник визначається як відношення номінального доходу (ВВП) до номінальної грошової маси:V = Р х Q / М, (5)звідси — V = Q / (М / Р). (6)Це означає, що швидкість обороту грошей дорівнює відношенню реальних доходів до реальних касових залишків. За зростання доходів швидкість обороту грошей теж зростає, а попит на реальні залишки спадає. Цей показник високий на стадії галопуючої, а особливо гіперінфляції, і низький на стадії повзучої інфляції.Таким чином, на темпи інфляції впливають три агреговані складники: темпи приросту грошової маси, темпи зміни швидкості обороту грошової маси і темпи зміни обсягів виробництва (ВВП). Залежно від конкретної економічної ситуації вплив цих показників на інфляційний процес неоднаковий. Так, в Україні середньомісячна інфляція 1993 р. становила 47% (35,7% - через зростання грошової маси, 8,5% - через зміну швидкості обороту грошей, 2,8% - через спад виробництва).Фіскальна інфляція. Ланкою, яка з'єднує, з одного боку, приріст грошової маси, а з іншого — зростання рівня цін, стає, як правило, хронічний та надто великий за розміром дефіцит державного бюджету, котрий покрива-ється переважно за рахунок кредитної емісії. Жоден уряд, як підкреслював Дж. Кейнс, не погодиться оголосити себе банкрутом, не вдаючись до послуг емісійного механізму, що є в його розпорядженні. Будь-яка держава вдається до емісії грошей у тому разі, коли вона не може розв’язати проблему бюджетного дефіциту відповідною податковою політикою або випуском цінних паперів.Кредитна емісія означає, що центральний банк як агент уряду покриває державний борг чи фінансує державку програму видатків емісійними кредитами, які не мають реального забезпечення. Пряме кредитування уряду практично виглядає як зростання чистих актиній, джерела яких знаходяться у пасиві балансу центрального банку, внаслідок чого збільшується грошова база та сукупний попит. А це може спричинити надмірне зростання грошового попиту порівняно з реальною пропозицією товарів і як наслідок — черговий виток інфляції. Отже, чим більший дефіцит бюджету, тим більший рівень інфляції. До того ж це явище; є нелінійним і динаміка його має тенденцію до прискорення.Крім того, фінансування бюджетного дефіциту з допомогою грошової емісії є своєрідною формою оподаткування — «інфляційним податком». Розмір вигоди, яку отримує держава, можна визначити як добуток рівня інфляції і реальних грошових залишків, що втрачають свою вартість. Припустімо, ви маєте на руках 200 доларів за річної норми інфляції 50%. За рік інфляція зменшить вартість ваших реальних грошових залишків на 100 доларів, котрі стають «інфляційним податком». Саме він поглинає заощадження населення, знецінює пенсії, заробітну плату, стає причиною несправедливого перерозподілу багатства. На думку Дж. Кейса, уникнути цього податку майже неможливо, бо навіть найслабкіший уряд може запровадити його, не будучи здатним ні на що інше.Отже, основна причина фіскальної інфляції - дефіцит бюджету та його покриття за рахунок емісійних кредитів центрального банку. Адже вони — основний каталізатор інфляції. Досвід багатьох країн показує, що лише ті країни, які створили інституційні та економічні умови для відмови від фінансування державного бюджету за рахунок кредитів центрального банку, спромоглися приборкати інфляцію.Проте повністю позбутися інфляції лише методами обмеження попиту, тобто суто монетарними методами, неможливо. Обмеження грошової маси хоч і гальмує зростання цін, але водночас пригнічує виробництво, не дає змоги розірвати ланцюг боргових зобов’язань.Інфляція витрат. Інфляційний процес може відбуватись і під впливом цілої низки немонетариих чинників, що зумовлюють зростання цін через подорожчання компонентів виробництва і збільшення собівартості продукції. Ідеться про інфляцію витрат, що формується на принципово іншій основі, ніж інфляція попиту.Інфляція витрат відбувається внаслідок порушення рівноваги товарного обміну MV = PQ, тобто перевищення пропозиції над попитом, що генерує процес зростання витрат виробництва, а відтак (через підвищення цін на товари) і збільшення грошової маси. Масштаби «накручування» цін залежать від грошового покриття, яке визначає межі того середовища, у рамках якого економічні агенти можуть здійснювати свої витрати. Відбувається завищення попиту на гроші через завищення витрат виробництва. У даному разі збільшення грошової маси є не причиною зростання цін, а похідною від них.В основі інфляції витрат лежить взаємозв'язок витрат і цін, рівень яких підвищується під впливом зростання витрат або надприбутків. Найхарактернішою ознакою інфляції витрат у її класичному вигляді є спіраль «зарплата — ціни». Наприклад, якщо в економічному середовищі відбувається загальне підвищення цін, стає неминучим зниження реальних доходів населення. Щоб зберегти їх рівень, необхідно збільшувати грошові доходи (заробітну плату), а це призводить до зростання витрат виробництва або бюджетних видатків. Як наслідок зростає собівартість продукції фірм, що призводить до підвищення цін на товари. Подорожчання товарів та послуг знову робить необхідним підвищення заробітної плати: розкручується інфляційна спіраль «зарплата ціни». Графічно цей процес відображає відома в економічній теорії «крива Філіпса».Наведений приклад інфляційної спіралі «зарплата — ціни» демонструє взаємозв'язок чинників інфляції попиту та витрат. З одного боку, підвищення заробітної плати сприяє зростанню доходів населення, а тому є чинником збільшення платоспроможного попиту, з іншого — підвищення заробітної плати збільшує витрати виробництва, оскільки вона є статтею собівартості продукції. А підвищення собівартості продукції, у свою чергу, сприяє зростанню товарних цін.Важливим чинником інфляції витрат виробництва є значне подорожчання матеріальних ресурсів. Наприклад, фірма, що випускає певний товар і діє за ринкових умов (вільного ціноутворення), під час зростання ринкових цін на матеріальні компоненти виробництва (сировину, проміжні продукти, енергоносії) буде прагнути утриматися «на плаву», а тому в ціну свого продукту включатиме як реальні витрати на виробництво, так І ті, що визначатимуться інфляційними очікуваннями, щоб забезпечити собі майбутній прибуток та зарплату своїм працівникам.Через взаємопов'язаність виробничих процесів в економічному середовищі зростання ціпи на сировину спричинятиме зростання цін на всі інші товари.Чинником інфляції витрат є також підвищення цін на продукцію економічних агентів у відповідь на збільшення ставок податків чи плати за кредит, що рівнозначне збільшенню витрат виробництва. За високих ставок податків включаються механізми, які обмежують зростання виробництва. В економічних суб'єктів з’являються все більші проблеми з фінансуванням інвестицій та погашенням боргових зобов’язань. Більше того, послаблюється сама схильність до інвестицій, оскільки виробництво продукції стає економічно невигідним.В економічній науці добре відомі співвідношення між ставками оподаткування та величиною надходжень податків у бюджет — крива Лаффера. Див. Додаток В.За підвищення ставок оподаткування сума податкових надходжень у бюджет зростає тільки до певної величини, а потім знижується за рахунок спаду виробництва й ухиляння від сплати податків. Значний рівень спаду виробництва відповідає відтинку 2 кривої, а отже, зниження ставок оподаткування збільшить не тільки ділову активність, а й суму податкових надходжень у бюджет.Отже, основне завдання податкової політики полягає в тім, щоб оживити економіку й виробництво, адже збиткове виробництво бюджет не поповнить, не дасть товарного забезпечення грошам.Зростання цін може відбуватись також через очікування суб'єктами господарської діяльності чергового погіршання економічної ситуації: труднощів із поставками сировини, подорожчання банківського кредиту, платіжної кризи тощо. Наслідком такого очікування є збільшення виробничих витрат на так звану плату за ризик.Імпортна інфляція. Інфляцію, що імпортується, зумовлюють надмірний наплив іно-земної валюти, підвищення імпортних цін тощо.Рівень валютного курсу національної валюти до іноземних може бути як інфляційним, так і антиінфляційним чинником. Низький курс національної валюти робить дорожчим імпорт і дешевшим (за межами країни) експорт товарів. Це призводить до зростання цін на імпортовані товари. Тому існує пряма залежність між інфляційними процесами та обсягом чистого експорту (різниця між експортом та імпортом). Отже, зниження курсу національної валюти підвищує вартість імпортованих товарів та сировини на внутрішньому ринку. А це збільшує загальну собівартість виробництва, у тім числі й виробництва продукції на експорт.Існує відповідна залежність (еластичність) рівня цін на продукцію вітчизняного виробництва від рівня цін на імпортовану продукцію (сировину, енергоресурси тощо). Підвищення цін на світовому ринку істотно впливає на загальний рівень цін на внутрішньому ринку. Так, динаміка інфляційного промесу, що розпочався в Україні у зв’язку з лібералізацією цін 1992 р. та вимушеним переходом до світових цін на енергоносії, які закуповують за кордоном, спричинила загальне підвищення цін на внутрішньому ринку. Інфляція мала яскраво виражений витратний характер, хоча на початку 1992 р. була досить помітною також інша її складова — інфляція попиту через наявність зайвої грошової маси в обігу. 3 підвищенням світових цій на енергоносії українські товари подорожчали і стали неконкурентоспроможними. У даному разі відбулася суто імпортована інфляція витрат, оскільки разом із товарами було імпортовано високі ціни.Хоч у теорії розмежування чинників інфляції є можливим, але насправді вони настільки глибоко взаємопов'язані, що намагатися виокремити їх — марна справа. Не наочно демонструє інфляційний процес в Україні, де переплелися структурна; фіскальна, імпортна інфляція, інфляція витрат її її різноманітні різновиди. Тут спостерігаємо цілу низку чинників, які впливають або виключають один одного, надаючи інфляційному процесові особливої складності та непередбаченості. Одне слово, проблеми, породжені інфляцією, виникають не тому, що цінність грошей падає, а тому що майбутню їхню цінність передбачити неможливо. (Див. Додаток Г)Основний потік макроекономіки розглядає інфляцію як багатофакторний процес, тобто причини інфляції різноманітні.Інфляція попиту може виникати внаслідок таких причин:1) Надмірне зростання грошової маси — під зростанням грошової маси розуміють і зростання обсягу грошей, і/або зростання швидкості їх обігу.2) Надмірні державні видатки — державні видатки зростають, збільшуючи дефіцит бюджету.3) Зростання чистого експорту — збільшення попиту на продукцію національних виробників з боку іноземців підвищує сукупний попит.4) Структурні зрушення — зростання попиту в одному з секторів економіки може не супроводжуватися зниженням цін у депресивному секторі.5) Інфляційні очікування — очікування щодо зростання цін у майбутньому спонукають споживачів купувати товари про запас, а фірми — нагромаджувати фактори виробництва, провокуючи тим самим додаткові інфляційні імпульси.6) Вибір між інфляцією та безробіттям і пов’язана з цим стимулююча політика уряду — уряд намагається за допомогою стимулюючої політики знизити рівень безробіття.Інфляція пропозиції може мати такі причини:1) Підвищення номінальної заробітної плати — підвищення зарплатні здорожує виробництво та переміщує криву сукупної пропозиції вліво та вгору.2) Зростання процентних ставок — підвищення плати за кредит збільшує витрати виробництва.3) Зростання цін на матеріальні ресурси, зокрема на енергоносії - зростання цін на енергоносії збільшує витрати виробництва і переміщує криву сукупної пропозиції вліво і вгору.4) Підвищення податків — податки пригнічують приватне виробництво, що знижує ефективність економіки, а отже збільшує витрати на одиницю продукції.5) Мілітаризація економіки — військово-промисловий комплекс, поглинаючи матеріальні, інтелектуальні та інші ресурси, спотворює розподіл ресурсів у національній економіці, що згубно позначається на сукупній пропозиції.6) Монополізм окремих галузей — у монополізованих секторах економіки виробники у відповідь на зростання попиту підвищують ціни замість нарощувати обсяги виробництва.Інфляційні очікування — для зниження ризику втрати реальних доходів унаслідок інфляції виробники заздалегідь підвищують ціни на свою продукцію.4. Суть і форми інфляціїСуть інфляції заклечається в тому, що національна валюта знецінюється по відношенню до товарів, послугам та іноземним валютам, які зберігають стабільність своїй покупній спроможності.Деякі вчені-економісти до цього переліку додають і золото, надаючи йому роль загального еквіваленту поряд із грошима.Зріст цін може бути пов’язаний із перевищенням попиту над пропозицією товарів, однак така диспропорція між попитом і пропозицією в більшості випадків не є інфляцією.Прикладом тому є енергетична криза 70-тих років у США, коли нафтодобувні країни підняли ціни на нафту в десятки разів, а на інші види товарів і послуг в цей же час ціни зросли на 7−9%.Незалежно від стану грошової сфери, товарні ціни можуть змінюватись внаслідок зростання продуктивності праці, циклічних або сезонних коливань, структурних здвигів в системі відтворення, монополізації ринку державного регулювання економікою, введення нових ставок податків, девальвації і ревальвації грошової одиниці, змін кон’юнктури ринку, впливу зовнішньоекономічних зв’язків, стихійних лих і ще можна привести безліч прикладів. З переліченого видно, що не всякий ріст цін -- інфляція, тому особливо важливо виділити саме дійсно інфляційний.Так, ріст цін, що пов’язаний із циклічним коливанням кон’юнктури не можна вважати інфляційним. Ціни підвищуються у фазі бума і падають у фазі кризи, потім знову зростають у наступних фазах виходу із кризи.Підвищення продуктивності праці за умои інших рівних умов призводить до зниження цін. Однак можливі випадки, коли підвищення продуктивності праці призводить до підвищення заробітної плати. В цьому випадку -- інфляція витрат підвищення зарплати в якійсь галузі дійсно супроводжується підвищенням загального рівня цін.Стихійні лиха не можна вважати причиною інфляції. Наприклад, внаслідок стихійного лиха на якійсь території зруйновані будинки. Це призводить до підвищення попиту на будівельні матеріали, послуги будівельників, транспорт і т. д. Великий попит на послуги і промислову продукцію буде стимулом для виробників до збільшення обсягів виробництва і в міру насичення ринку ціни будуть знижуватися.Таким чином до найважливіших інфляційних причин зросту цін можна відносити наступні:Диспропорціональність -- незбалансованість державних витрат і доходів, а саме дефіцит держбюджету. Цей дефіцит покривається за рахунок використання «друкарського верстата», що призводить до збільшення грошової маси і як наслідок -- інфляція. У нашій державі це мало місце у період «ходіння» купоно-карбованців, майже аж до введення нової грошової одиниці -- гривні.Інфляційно небезпечні інвестиції -- переважно мілітаризація економіки. Асигнування на військові потреби ведуть до створення додаткового платоспроможнього попиту, і як наслідок -- збільшення грошової маси. Надмірні воєнні асигнування, як правило є головною причиною хронічного дефіциту державного бюджету, а також збільшення державного боргу, для покриття якого випускаються додаткові паперові гроші. На даний час для України це не актуально. Окрім питань пов’язаних із чорноморським флотом і повернення України до ядерної держави.Відсутність чистого вільного ринку і конкуренції як його частки. Сучасний ринок у значній мірі огополістичний. Оскільки огополіс зацікавленний у скороченні виробництва і пропозиції товарів робиться дефіцит який він використовує для підтримання або підвищення ціни на товар.Інфляція яка імпортується. Її роль зростає з ростом відкритості економіки і тягне її в світогосподарські зв’язки тої або іншої країни. Можливості у боротьби у державі доволі-таки обмежені. Метод ревальвації власної валюти, іноді застосовується в таких випадках, робить імпорт більш вигідни, одночасно «тормозить» експорт.Інфляційні очікування -- виникнення у інфляції характеру самопідтримки. Населення та суб'єкти господарювання звикають до постійного зростання цін. Населення вимагає підвищення заробітної плати і запасаються товарами очікуючи їх скоре подорожчення. Виробники боячись підвищення цін з боку своїх постачальників, одночасно закладаютьв ціну своїх товарів прогнозуємий ними ріст цін на комплектуючі вироби і тим самим розкручують маховик інфляції. В Україні це спостерігалось у 1993−1995 роках.Інфляція призводить до стихійного перерозподілу доходів та багатства між соціальними групами населення, зниження матеріального стимулювання праці, до спаду виробництва, скорочення інвестиції, гальмування науково-технічного прогресу, послаблення зовнішньоекономічних позицій країни, зменшення конкурентних можливостей на світовому ринку.Інфляція не виникає раптово, а розвивається поступово як тривалий процес, який можна розділити на три етапи:v на першому етапі темпи зростання цін (інфляції) відстають від темпів збільшення грошової маси в обігу;v на другому етапі темпи зростання цін значно випереджають темпи зростання грошової маги в обігу;v на третьому етапі зростання цін набирає нерівномірного стрибкоподібного характеру, коли темпи зростання цін то випереджають темпи зростання грошових мас, то відстають від них. (Див. Додаток А).У міжнародній практиці (відповідно до темпів інфляційного процесу) виокремлюють три різновиди інфляції: повзучу, галопуючу, гіперінфляцію. Ясна річ, що межі і форми інфляційного процесу досить мінливі, і в кожній країні він розвивається по-своєму.Повзуча інфляція настає тоді, коли темпи зростання цін не перевищують 10% на рік. Вона характеризується надмірною емісією та прискореним накопиченням грошової маси в каналах обігу без помітного підвищення чи за незначного зростання цін.Тобто на початку інфляційного процесу ще не існує тісного зв’язку між зростанням грошової маси та інфляцією. Суб'єкти ринку певний час не відчувають надмірного випуску грошей в обіг і використовують їх для нагромадження чи збереження. Це тимчасово вилучає надмірно емітовані гроші з каналів обігу, послаблює інфляційний тиск на ціни. Одночасно сповільнюється швидкість обороту грошей, що теж має певний антиінфляційний ефект.Ці процеси стимулюють підприємницьку активність, збільшують попит на інвестиції, що приводить до розширення виробництва, товарообороту і збільшення пропозиції товарів і послуг. Отже, за умов неповної зайнятості (наявності незавантажених виробничих потужностей і безробіття) відставання темпів зростання цін від темпів зростання грошової маси може зберігатися протягом тривалого періоду, що й надає інфляції повзучого характеру. Така інфляція не має явних негативних наслідків, мало відчутна для економічних агентів. Тому економіці більшості розвинутих країн нині притаманна повзуча інфляція, якою часто користуються як засобом стимулювання та регулювання економічного розвитку.Водночас, за повзучої інфляції відбувається поступове нарощування інфляційного потенціалу у вигляді незадоволеного додаткового попиту, який постійно тисне на товарні ціни і загрожує їх «вибухом». За умов повної зайнятості додатковий попит стає суто інфляційним. Створюється особлива економічна ситуація, коли зростає (за рахунок емісії грошей) попит на «інфляційне фінансування» за обмеженої пропозиції, що порушує симетрію товарного обміну — MV = PQ. Виникає ситуація, за якої дальше зростання платоспроможного попиту не сприяє зростанню виробництва й ефективному використанню його ресурсів, а призводить до безпосереднього зростання цін, внаслідок чого інфляція переходить на вищий щабель і перетворюється на гальмо економічного розвитку.Галопуюча інфляція настає тоді, коли темпи зростання цін досягають 10−100% на рік. На цій стадії відбувається стрімке зростання цін, тобто прискорена, або галопуюча, інфляція. Вона спричиняє випереджальні темпи зростання споживчого попиту порівняно з товарною пропозицією, що призводить до зростання цін. За цих умов формується інфляційний мультиплікатор, який прискорює деструктивні процеси в економіці.На стадії галопуючої інфляції відбувається спад виробництва та скорочення товарообороту, втрачається стимул до інвестицій, стримується процес суспільного нагромадження. Інфляція породжує відтік капіталу з виробничої сфери до сфери обігу, тобто розбалансування економічної рівноваги.Галопуюча інфляція посилює руйнівний вплив на грошовий обіг. За таких темпів інфляції економічним агентам не вигідно тримати свої активи у грошовій формі. Гроші зі сфери нагромадження чи заощадження переходять у сферу обігу. Виникають так звані «гарячі гроші» — гроші, що втрачають свою вартість і не затримуються надовго на руках. Кожен прагне найшвидше позбутися грошей, довіра до яких втрачається. Прагнення економічних агентів швидше позбутися «гарячих грошей» прискорює їх оборот, що зменшує необхідну для його обслуговування грошову масу. Прискорення обороту грошей стає додатковим стимулятором інфляційного процесу. Агенти ринку втрачають бажання реалізовувати товари за гроші, які постійно втрачають купівельну спроможність, і переходять на бартерні операції або на продаж за іноземну валюту. Як бачимо, гроші не тільки перестають бути засобом нагромадження, а й частково втрачають навіть свою робочу функцію — засобу обігу.За умов галопуючої інфляції особливо на фінальній стадії настає платіжна криза — «грошовий голод». Держава намагається припинити емісію грошей, однак поглиблення економічної та фінансової кризи ставить її перед необхідністю вдаватись до нових і нових емісій, настають «емісійні шоки». Держава втрачає головні важелі управління емісійним процесом, інфляція стає неконтрольованою. Це й призводить до виникнення інфляційної спіралі, перетворення повзучої інфляції на галопуючу, а галопуючої - на гіперінфляцію.Особливо виразно деформація економічних та соціальних процесів проявляється за гіперінфляції. МВФ вважає, що інфляція переходить у гіперстадію, коли темпи приросту цін зростають до 50% за місяць (у рамках гіперінфляції виокремлюють і вужче поняття — суперінфляцію, за якої темпи зростання цін сягають 1000 і більше процентів за рік).Гіперінфляція часто пов’язана з політичним хаосом, наслідками війн та соціальних революцій. Такі ситуації виникали в перші десятиріччя XX століття, після другої світової війни та після розвалу СРСР. На початку 90-х років не було жодної постсоціалістичної країни, яка б не потрапила в «інфляційний полон» і не відчула його руйнівного впливу.На стадії гіперінфляції домінує нестабільність цін у всіх секторах економіки, яка спричиняє хаос на ринку та несправедливий (нееквівалентний) перерозподіл доходів і багатства у суспільстві.За умов гіперінфляції гроші продовжують втрачати свої функції, поширюються бартерні операції, порушується фінансово-кредитний механізм, розвиваються неорганізовані стихійні процеси в економіці, що призводять до зростання загальної економічної, соціальної та політичної нестабільності.У період гіперінфляції реальний попит на гроші спадає, що значно знижує їхню купівельну спроможність. Водночас збільшується попит на товари, а це призводить до дальшого зростанні цін, оскільки великій кількості грошей протистоїть надто обмежена кількість товарів. Агенти ринку намагаються якомога скоріше «отоварити» гроші, що. буквально на очах втрачають свою вартість. Відбувається «втеча» від грошей. Хоч як парадоксально, але не зникає і «голод» на гроші, оскільки емісія грошей не встигає за їхнім знеціненням. Особливо бракує банкнот великих номіналів, оскільки дрібні купюри зовсім втрачають свою вартість і виходять із каналів обігу. Через це держава випускає в обіг нові купюри все вищих номіналів, тобто ще більше «розкручує» спіраль цін і грошей. Інфляція негативно впливає на якість активів. Вона принципово змінює розподіл доходів і майна. Ті, хто має тверді заробітки, відчувають зменшення їхньої купівельної спроможності. Ті, хто має заощадження, також відчувають вплив інфляції - їхні заощадження постійно знецінюються. Особи, що змогли вкласти свої гроші в реальні цінності (нерухомість, коштовності), бачать, що вартість їх зростає швидше, ніж інфляція. Високий темп зростання цін робить грошові заощадження настільки незахищеними, їло ті, хто може це собі дозволити, переключаються на «безпечні» об'єкти вкладання грошей.Інфляція «роз'їдає» реальну вартість активів, бо знецінюються не тільки гроші, а й цінні папери, страхові поліси, депозити тощо За інфляції відбувається перерозподіл доходів між кредиторами і дебіторами. Боржники, котрі раніше отримали позику, розплачуються за неї грішми, які в процесі інфляції помітно втратили свою вартість (купівельну спроможність). Відбувається перерозподіл багатства за рахунок кредиторів чи власників грошових активів на користь боржників, серед яких основним боржником є держава, пасиви котрої (гроші, державні облігації, скарбницькі векселі) втратили вартість. Отже, програють кредитори, а виграють позичальники (дебітори) передовсім держава, оскільки інфляція значно зменшує реальну величину державного боргу. Усе це дестабілізує суспільство, знижуючи реальні доходи широких верств населення. Інфляція також звужує внутрішній ринок, спотворює структуру попиту, посилює спекуляцію, породжує «тіньовий бізнес». Інфляція неодмінно призводить до кризи державних фінансів унаслідок швидкого знецінення податків та інших надходжень у державну скарбницю та одночасного зростання видаткової частини бюджету. Через інфляцію реальна вартість доходів бюджету постійно зменшується. Тому держава змушена весь час вдаватись до друкарського верстата, щоб компенсувати фінансові втрати від інфляції. Оскільки зробити це практично неможливо, то державі доводиться зменшувати свої витрати, передусім на соціальні потреби, що додатково загострює соціально-політичну нестабільність у суспільстві. На останній стадії інфляції зростання емісії стає вже не тільки фінансове невигідним, а й соціальне небезпечним.Узагалі на хвилях інфляції часто виринають украй небажані соціальні явища. Найбільш яскравим прикладом є гіперінфляція в Німеччині на початку 20-х років, коли розмір інфляції вимірювався цифрою з трьома і більше нулями. У результаті заощадження середніх верств населення перетворилися на ніщо. І це, на думку багатьох істориків, значно полегшило Гітлеру прихід до влади. У 80-х роках навіть такі економічно міцні країни, як Ізраїль, Югославія, не кажучи вже про більшість латиноамериканських країн, потрапили в полон глибокої інфляції. На жаль, на початку 90-х років це негативне явище не обминуло й Україну.Залежно від зростання цін різних товарних груп прийнято виділяти збалансовану і незбалансовану інфляцію. Перша з них викликає пропорційну зміну цін на різні товари, а друга — викликає неоднакову пропорційність зміни цін різних товарів. Якщо інфляцію розглядати з позиції передбачення її розвитку, то розрізняють очікувану і неочікувану інфляції. Врахування просторових меж поширення інфляції дозволяє класифікувати локальну інфляцію, що діє в рамках окремих країн, і світову інфляцію, якщо вона охоплює групу країн або цілі регіони. Для країн, які залежать від стану зовнішньої торгівлі існує загроза імпортної інфляції. Наприклад, зростання цін на паливо-енергетичні ресурси й матеріали робить загрозу імпортної інфляції в Україні реальністю.Стан економіки країни, що характеризується загальним; застоєм виробництва і високим рівнем безробіття та одночасним /підвищенням цін й інших ознак розвитку інфляційного процесу, І називають стагфляцією.Інфляцію також поділяють на класичну та сучасну. Класична інфляція спостерігалася в минулому — від часу її виникнення із запровадженням грошей аж до середини 30-их років ХХ ст. Характерною рисою класичної інфляції було те, що вона була епізодичною — тривала кілька років і переходила у дефляцію — зниження загального рівня цін. Нерідко класична інфляція розвивалася у формі гіперінфляції. Сучасна інфляції - це інфляція другої половини ХХ — початку ХХІ ст. Характерною рисою такого виду інфляції є її хронічний характер. В останні часи практично не було дефляцій, а загальний рівень цін щорічно зростав у всіх без винятку країнах.5. Показники вимірювання інфляціїРівень інтенсивності інфляційного процесу можна виміряти за допомогою індексу цін за певний період: рік, квартал, місяць. Найчастіше для вимірювання інфляції застосовується індекс цін споживчих товарів (ІСЦ).де p1 q0 — ринкова вартість фіксованого кошика товарів у поточному році; p0 q0 — ринкова вартість фіксованого кошика товарів у базовому році.Цей показник характеризує зміни в часі загального рівня цін на товари, які купує населення для особистого споживання.Зміни в часі загального рівня цін на засоби виробництва, які купують юридичні особи для виробничого споживання, характеризуються показником індексу цін на засоби виробництва (ІВЦ). Він визначається за формулою агрегатного індексу Ласпейреса:Індекс цін виробника використовується для характеристики інфляції витрат, особливо коли оптові ціни зростають першими, тобто до зростання роздрібних цін.Загальний індекс інфляції визначається за формулою:де Іінф — індекс інфляції; І1 — індекс зростання цін у досліджуваному році; І0 — індекс цін базового року.Для прогнозного визначення кількості років, що за даного щорічного індексу інфляції здатні подвоїти ціни, застосовують так зване правило числа 70. Його розрахунок переважно використовують тоді, коли потрібно визначити скільки років потрібно, щоб реальний ВНП або особисті заощадження подвоїлися. Але й у розрахунках потужності інфляційного процесу число 70 поділяють на щорічний індекс інфляції і отримують число років, які за даної інфляції потрібні, щоб ціни подвоїлися. Наприклад, за умов інфляції у 12% показник цін подвоїться через 6 років (70: 12 ~ 6).Якщо щорічний індекс інфляції знизиться до 9% на рік, то ціни подвояться через близько (70: 9) вісім років.6. Методи стимулювання інфляційних процесівТривалий час економічна наука і практика оцінювали інфляцію тільки негативно. Починаючи з 60-х років ставлення до інфляції дещо змінилося, стало диференційованим. Як зазначалося, більшість економістів (зарубіжних і вітчизняних) визнала, що «повзуча» інфляція справляє позитивний вплив на соціально-економічний розвиток і тільки на вищих стадіях набирає руйнівного характеру. Тому і проблема боротьби з інфляцією вирішується її регулюванням з боку держави. Основна мета такого регулювання полягає в тім, щоб утримати інфляцію в розумних межах і не допустити прискорення її темпів до розмірів, загрозливих для соціально-економічного життя суспільства.Зміна ставлення до інфляції пояснюється тим, що за глибокого державно-монополістичного втручання в економіку диспропорційність її розвитку стає неминучою, а інфляція — внутрішньо зумовленою. Тому об'єктивно можна лише стримати інфляцію на певному рівні, а не припинити її взагалі.У розвитку інфляційного процесу завжди є якась «критична точка», за якою інфляція вступає в якісно іншу стадію, коли дальше зростання грошової маси та грошових доходів окремих економічних суб'єктів стає недоцільним. Це зумовлюється тим, що темпи знецінення грошей у певний момент починають випереджати темпи збільшення грошової маси і тоді реальна вартість її зменшується, незважаючи на номінальне зростання. Відповідно й реальні доходи економічних суб'єктів (у середньому) меншають, хоч номінальне зростають.Для кожного окремого суб'єкта «критична точка» інфляції настає не одночасно. Адже інфляційне зростання цін на різні групи товарів істотно різниться за темпами, що зумовлює таку саму різницю темпів знецінення доходів різних груп економічних суб'єктів. Найшвидше інфляція досягає «критичної точки» для суб'єктів з фіксованими доходами та найвищою питомою вагою витрат на придбання товарів першої необхідності, найпізніше — для економічних суб'єктів, які мають можливість підвищувати свої номінальні доходи швидше, ніж зростають ціни на товари їхнього попиту. Це насамперед великі монопольні підприємства, котрі мають можливість активно підвищувати ціни на товари, які вони продають, і протидіяти зростанню цін на товари, які вони купують, підприємства, що спроможні постійно збільшувати заробітну плату своїм працівникам. Проте і для них колись настає «критична точка». Тоді вони стають прихильниками стримування інфляції і вимагають від уряду проведення відповідної політики.Ідея «контрольованої» інфляції сформувалась як складова кейнсіанської теорії державного регулювання економіки втручанням у платоспроможний попит. Кейнс і його послідовники вважали, що різними економічними важелями, у тім числі збільшенням грошової маси в обігу, держава може стимулювати розширеній! попиту, реакцією на що буде зростання пропозиції, а значить, і виробництва товарів без підвищення цін. Особливо ефективним вплив збільшення грошової маси вони вважали за таких умов:1) відносно вільна конкуренція на ринку, коли дія механізму Ціни рівноваги не обмежується. Тоді підприємці під впливом додаткового попиту будуть заінтересовані в розширенні виробництва товарів випереджаючими темпами;2) наявність на ринку резервів засобів виробництва й робочої сили (неповна зайнятість), які внаслідок збільшення попиту втягуються у сферу виробництва;3) вільний рух позичкового процента під впливом попиту і пропозиції на грошовому ринку, що дає можливість знижувати його, випускаючи в обіг додаткову масу грошей. Це приводить, у свою чергу, до зростання інвестицій і послаблення інфляційного тиску надлишку грошей на товарних ринках, а відтак робить інфляцію регульованою й ефективною навіть за повної зайнятості.Кейнсіанська ідея регульованої інфляції широко використовувалася на практиці в 50−60-ті pp. у більшості країн з ринковою! економікою. На цій підставі виправдовувалося форсування державних витрат, зростання бюджетних дефіцитів, що стало хронічним явищем. Практикувалася політика кредитної експансії, лібералізація доходів і цін тощо. Економічна думка застерігала практику не стільки від інфляційної загрози, скільки від загрози кризового спаду і депресії, зниження платоспроможного попиту, тобто підтримувала ідею регульованої інфляції. Особливо інтенсивними регулювальні заходи ставали за виникнення ознак економічної кризи та в період депресії. У період «перегрівання» економіки вживались конкретні антиінфляційні заходи, розроблялися спеціальні «плани стабілізації».Показать\nПохожие работыНазваниеТипБезработица: типы и особенности в условиях рыночной экономикиКурсоваяДЕЯТЕЛЬНОСТЬ СУБЪЕКТА СФЕРЫ БЫТОВОГО ОБСЛУЖИВАНИЯ НАСЕЛЕНИЯ НА ЛОКАЛЬНОМ ПОТРЕБИТЕЛЬСКОМ РЫНКЕКурсоваяРасчет себестоимости и оптовой цены изделияКурсоваяАнализ производственной деятельности предприятияКурсоваяПути повышения прибыли и рентабельности ОАО "Лепельский МКК"КурсоваяИнфляцияКурсоваяОпыт проведения и результаты кадастровой оценки земель в регионах РоссииКурсоваяБизнес-планирование производственной деятельности предприятияКурсоваяКрупнейшие ярмарочные и выставочные центры мираКурсоваяВзаимосвязь иностранных инвестиций и экономической безопасности страныКурсовая


Вчені знайшли заміну сперміцидної мастилі - Opalkova\nДодому Різне Вчені знайшли заміну сперміцидної мастилі\nВчені знайшли заміну сперміцидної мастилі\nГрупою фахівців з Central Drug Research Institute, Лакхнау, Індія, були синтезовані дві молекули, які в 25 разів більш ефективно впливають на сперму, не руйнуючи вагінальних клітин.\nШироко застосовується в даний час Nonoxynol-9 (N9) є активним компонентом у більшості сперміцидних мастилах, і іноді в презервативах. Це речовина вбиває майже всі живі клітини, руйнуючи їх мембрани.\nОднак знищуючи сперму, Nonoxynol-9 також впливає на стінки піхви та шийки матки.\nЗараз вчені синтезували дві молекули, які, не руйнуючи мембрани, впливають на механізм саморуйнування в клітинах. Ці молекули є нетоксичними для людських клітин і бактерій, які знаходяться в піхву, повідомляє New Scientist.\nПопередня статтяКамери будуть виявляти грубіянів\nНаступна статтяНова технологія врятує світ від старих LCD


Обладнання нафтосховищ. Організація приймання і відпуску нафтопродуктів\nДо основного типового переліку обладнання нафтосховища належать: резервуари для палива та моторних і трансмісійних олив; паливо роздавальні та оливо роздавальні колонки; насоси-дозатори; солідолонагнітачі, тощо.\nДизельне паливо на нафтосховищах зберігають у резервуарах місткістю 25, 10 і 5 м3, бензин — 10 і 5, моторні і трансмісійні оливи у резервуарах — 5 м3.\nЩоб запобігти розтіканню нафтопродуктів у разі аварії ємкостей, парк обнесено земляним валом. Резервуари для видачі бензину, дизельного і котельного палива заглиблюють у землю на 0,7 м від поверхні і на відстані 1 м один від одного. Оливу зберігають у підземному приміщенні.\nДля приймання та видачі нафтопродуктів встановлюють паливороздавальні колонки КЭР-40-05, КЭР-40-1 з дистанційним керуванням і приймально-роздавальні стояки 03-2462А. Підземні роздавальні резервуари наповнюються самопливом з наземних. Для запобігання переливанню нафтопродуктів під час приймання з авто- або залізничних цистерн передбачено світлозвукову сигналізацію.\nВідстій з наземних резервуарів і ємкостей, розміщених у підвальних приміщеннях нафтосховищ, зливають через зливні пристрої у спеціальні колодязі та приямки, а звідти відкачують паливозаправним агрегатом 03-1552 через трубу.\nПриймають паливо з автоцистерн і видають у механізовані заправні агрегати типу МЗ-3904 через роздавально-зливні пристрої закритим способом. Моторні та трансмісійні олививидають за допомогою оливо роздавальних колонок 367М і насосів-дозаторів 03-1559, а солідол-ручні солідолонагнітачі за допомогою апарата 03-4474.\nРезервуари нафтосховищ встановлені на двох опорах висотою до 600 мм, що забезпечує належний огляд і проведення технічного обслуговування (зливання відстою, фарбування тощо).\nЗдебільшого опори споруджують з цегли, буту чи бетону. Для захисту корпуса резервуара від корозії у місці стикання із стінкою опори укладають у два шари руберойд на бітумній основі. Кут обхвату резервуара опорою 90°. Відстань між суміжними резервуарами повинна становити не менше одного діаметра резервуара, а від зовнішньої кромки дна його до опори не більше 200...300 мм.\nРезервуари для зберігання дизельного палива також необхідно встановлювати на опори, щоб роздавальний патрубок був зміщений від вертикальної осі його вправо на 200 мм. Для зручності зливання відстою всі резервуари треба встановлювати з уклоном 0,01 у бік, протилежний від роздавального крана, якщо водобрудозливна пробка встановлена біля дна. Коли ж вона розміщена у середній частині, резервуар на опори встановлюють горизонтально.\nКрім нафтоарматури, усі резервуари обладнують заземленням. Його виготовляють з кутника розміром 50X50 мм і довжиною 250 мм. З'єднують кутник з резервуаром за допомогою стальної штаби 50X50 мм. Кутник заземлювача забивають у грунт так, щоб верхній кінець розміщувався нижче рівня землі на 500 мм. Кутник, штабу і резервуар з'єднують зварюванням. Заземлювач встановлюють з лівогобоку на другій опорі резервуара.\nРезервуари для зберігання однорідних палив сполучають загальною магістраллю з водогазопровідних труб діаметром 2", Трубопроводи найкраще прокладати над землею. З'єднують їх зварюванням, а в місцях переходів — за допомогою фланців. Застосовувати муфтові з'єднання трубопроводів не рекомендується через їх низьку надійність.\nВстановлюють паливороздавальні колонки на фундамент глибиною 400...500 мм з висотою цоколя 100...150 мм. Він може бути бетонний або металевий (з кутника 50X50 мм).\nСполучати паливороздавальні колонки з головною магістраллю треба водогазопровідними трубами діаметром 1,5". Підведення електроенергії до колонки повинно відповідати вимогам, що ставляться до вибухозахищеного обладнання. Кабель марки СРГ-1,5X3 мм2 з бензостійкою ізоляцією, вкладений у броньований шланг, треба прокладати у водогазопровідній трубі діаметром 1,5", яка при вході у колонку закінчується лійкою, залитою бітумом.\nРубильник і електромагнітні пускачі колонок монтують за межами приміщення, у якому є нафтопродукти (особливо світлі). Встановлювати їх можна у конторці або спеціальному ящику на зовнішній стінці оливоскладу. Електродвигун і кнопковий пристрій колонок заземлюють проводом, площа перерізу якого не менше 2,5 мм2. Заземлювач виготовляють з кутника 25X25 мм довжиною 1500 мм. Кутник заземлювача забивають на всю довжину в грунт біля колонки. З'єднувальні контакти поверхонь заземлювача повинні бути зачищені від іржавіння і пофарбовані. Для захисту колонок від атмосферних опадів і пилу їх встановлюють у металеві шафи або під навісами. На нафтосховищах, крім резервуарного парку і паливороздавальних колонок, мають бути оливосклад і конторка для заправника.\nОливо склад найкраще обладнувати у напівпідвальному приміщенні, де встановлюють резервуари місткістю 3 і 5 м3 для моторних і трансмісійних олив. У наземній частині приміщення розміщують оливороздавальні колонки, апарат 03-4474 для заправки ручних солідолонагнітачів, а також зберігають необхідний інвентар. Оливосклади обладнують вентиляцією з нижнім і верхнім відсмоктуванням. їх найдоцільніше споруджувати із залізобетонних конструкцій.\nЩоб запобігти розливанню нафтопродуктів у разі аварій резервуарів з дизельним паливом і бензином або пожеж, їх огороджують суцільною вогнетривкою стіною (із цегли або бетону).\nВнутрішній простір, огороджений протипожежною стіною, повинен становити не менше половини місткості резервуарів, розміщених у групі, або повну місткість одного резервуара.\nПротипожежна стінка для нафтосховищ таких типів має висоту не більше 500 мм. Із зовнішнього її боку насипають земляний укіс, закріплений дерниною.\nОбнесену протипожежною стінкою частину території нафтосховища, де розміщені резервуари, обов'язково треба споруджувати із зливом, обладнаним запірним пристроєм, для запобігання затопленню під час дощів.\nУсю територію нафтосховищ огороджують. Висота огорожі не більше 1500 мм. Це може бути цегляна кладка на висоту"300...400 мм, потім дерев'яний штахет з цегляними стовпами або в нижній частині —суцільний бетон на висоту 300...400 мм, верхній — дерев'яний штахет з бетонними стовпами чи збірні елементи — залізобетонні плити (нижня частина висотою 300...400 мм, верхня — з фасонними просвітами).\nЕлектромережу навколо території нафтосховища виконують із стального проводу на залізобетонних або дерев'яних опорах із залізобетонними приставками. Світильники зовнішнього освітлення з електролампами 150 Вт встановлюють на висоті б м від поверхні. Всередині оливоскладу встановлюють світильники підвищеної надійності.\nНа території нафтосховища обов'язково має бути пожежний щит, обладнаний відповідним інвентарем, і ящик з піском місткістю не менше 1 м3.\nПід'їзди до нафтосховища і заправний майданчик повинні мати тверде покриття, а вся територія озеленена та обсаджена листяними деревами високорослих порід.\nПідземне розміщення резервуарів порівняно з наземним значно зменшує втрати палива від випаровування, створює нормальні умови для роботи повітровідокремлювальних пристроїв паливороздавальних колонок, а також гарантує пожежобезпечне зберігання палива.\nУ резервуарах місткістю 10, 25 і 50 м3, призначених для підземного встановлення, до кожного внутрішнього кільця жорстокості приварюють трикутні діафрагми. Приймально-роздавальні патрубки заварюють або закривають пробками. Після цього резервуари випробовують на герметичність під тиском 150...200 кПа (1,5...2,0 кгс/см2). Перед встановленням резервуара у грунт необхідно переконатися в наявності посантиметрової таблиці, а якщо вона відсутня— скласти її. Після випробування зовнішню поверхню резервуара покривають антикорозійною гідроізоляцією. Якщо грунт слабо корозійний, гідроізоляцію роблять з грунтівки (праймер) і двох шарів бітумного покриття; для середньо-кор93ійного грунту наносять таку грунтівку (праймер): два шари бітумного покриття, обмотку гідроізоляції та знову два шари бітумного покриття.\nГрунтівка (праймер) складається з бітуму, розчиненого в бензині А-76. На поверхню резервуара її наносять холодною. До складу бітумного покриття входить бітумномінеральна мастика І і II або бітумно-гумова МБР-90 (І, II і IV). Мастику МБР-И-90 випускає промисловість, інші виготовляють на місці.\nДля захисту резервуара від корозії на його поверхню наносять також шар газової смоли з гудроном, після чого обмотують мішковиною або джутовою стрічкою і ще раз покривають шаром газової смоли з гудроном.\nРезервуар розміщують у котловані горизонтально. Перед встановленням його на сухий грунт у котловані роблять подушку з утрамбованого піску товщиною 30см. Якщо бетонний фундамент споруджують на вологому грунті або там, де близько залягають підґрунтові води, то до нього прикріплюють резервуар за допомогою анкерних болтів і хомутів для запобігання спливанню резервуара. Над місцем встановлення резервуара споруджують майданчик з утрамбованого грунту або бетону. Загальна товщина шару грунту над резервуаром не більше 0,7 м. Над його горловиною викладають з цегли колодязь та обладнуюють кришкою.\nРезервуари для підземного зберігання палива постачають на замовлення.\nПри виборі типу паливороздавального пункту для будівництва у господарстві слід враховувати кількість видів палива, необхідного для заправки машин, та його запас для машинно-тракторного або автомобільного парку.\nДля приймання з автоцистерн і видачі палива у заправні механізовані агрегати застосовують приймально-роздавальні стояки, обладнані насосними установками АСВН-80 або АСЦЛ-20-24.\nШвидке та надійне сполучення напірно-всмоктувальних - рукавів автоцистерн і заправних агрегатів з магістраллю резервуара, а також герметичне перекриття рукавів під час роз'єднання забезпечує швидкорозривна кульова муфта 03-3548А. Для заправки автомобіля бензином рекомендують паливороздавальні колонки КЭР-40-05 або КЭР-50-05, а для тракторів, автомобілів і самохідних комбайнів дизельним паливом – паливороздавальні колонки КЭР-40-1 або КЭР-50-1, які мають фільтри грубої та тонкої очистки ФДГ-ЗОТМ для очищення дизельного палива від механічних домішок з розміром часточок до 20 мкм.\nДля заправки картерів машин, баків гідросистем моторною оливою в сільськогосподарських нафтосховищах рекомендується застосовувати оливороздавальну колонку 367М з насосною установкою 3106А або 3155.\nРучні шприци типу 03-1279 заправляють за допомогою апарата 03-4474. Можна використовувати також спеціальний пристрій, встановлений на пневматичному солідолонагнітачі 03-1153, що монтується на заправних агрегатах або агрегатах технічного обслуговування типу АТО, а також на стаціонарній 03-4967М або пересувній .03-9902 установках для мащення і заправки машин.


Гаррі Селдон Кто виноват и что делать або революція інтернет-хом’ячків\nКто виноват и что делать або революція інтернет-хом’ячків\nЦя стаття написана для всіх, хто хоче жити в заможній Україні, яка є членом Євросоюзу.\nШановні друзі, розуміючи всю складність моменту і відсутність конструктивних ідей, як у опозиції так і у правлячої хунти, вирішив написати ессе з ідеями, і що можна зробити в поточний момент.\nЄдиним мирним виходом, з поточної політичної, економічної та соціальної кризи є перетворення енергії Майдану в створення сучасної Європейської молодіжної партії України, яка б поставила перед собою завдання привести єдину і неподільну соборну Україну в лоно Європейських країн, через членство в Євросоюзі. Партії, побудованої на основі відсутності єдиного лідера, і фондуємої по принципу краудсорсінгу і прийняття рішень на основі інтернет голосувань і роботи експертних груп.\nНепідписання президентом України В. Януковичем асоціативного договору з Євросоюзом і нічний розгін майдану, плюс неможливість опозиції мирним шляхом після цього зняти навіть Уряд очолюваний М.Азаровим, створили в Україні патову ситуацію. Ця ситуація характеризується наступними важливими моментами щодо еліт:\n- перелякана правляча еліта, що захопила владу в Україні за допомогою (частково підтасованих і підкуплених) парламентських і президентських виборів, знаходиться в ідейному глухому куті, щодо подальших дій і перспектив країни на найближчі два роки. Глибокий дефіцит бюджету і відсутність джерел для його наповнення не дають конструктивного локального виходу з ситуації. Політична складова є абсолютно туманною, враховуючи стан військової мобілізації і відсутності будь якого дискусії всередині розумної частини Партії Регіонів. Єдине питання консенсусу – треба хоча би виграти наступні президентські вибори, тому що наступить гаплик.\n- Перелякана опозиція, що втратила владу і довіру, знаходиться в ідейному глухому куті з єдиною конструктивною ідеєю “Юлі Волю”, де головним є бажання перекласти відповідальність за прийняття рішень на єдину «бабу зі сталевими яйцями». Зрозумілий глухий кут мирного Майдану не дає ніякого шансу на створення більш глибинних змістів ніж: “Хто не скаче, той москаль”. Політична складова відсутня, так як відсутній конструктивний диспут, в хаосі тактичного управління великим натовпом людей на Майдані. Єдине, не криваве питання консенсусу - треба хоча би виграти наступні президентські вибори, тому що наступить гаплик. На сьогодні є бачення, того що є можливість зняти Уряд, але це не означає, що є вихід для референдуму або/і імпічменту президенту.\n- Молода соціально-мережева високоосвічена еліта зі знаннями як мінімум трьох мов і бажанням жити в Європі знаходиться в ідейному глухому куті, щодо того, як туди попасти. Принцип «втекти якнайшвидше звідси», дуже хороший і конструктивний але тільки для невеликої частини еліти, якій вдасться це зробити. Для іншої частини, яка об`єднує сучасну еліту зі всієї України, є розуміння того, що єдине не криваве питання консенсусу - треба хоча би виграти наступні президентські вибори, тому що наступить гаплик. Стояння на майдані, якщо не вилиється в певні вимушені рішення влади внаслідок справедливого тиску (як то повна чи часткова відставка уряду, і дуже малоімовірно враховуючи їх неадекватність, дочергові парламентські і президентські вибори) нічого крім великої кількості емоційних контактів, абсолютно нічого не дасть. Будь-яке збройне, криваве протистояння буде лише наруку російському плану розриву України з мінімальним забиранням (завданням анексії) Криму, а можливо також і всього Сходу України. Залишається мирне вирішення проблеми, через загально демократичні принципи, прийнятні в Європі. Це рішення – об’єднати молоді демократичні сили, які проявили себе під час майдану, не дати вийти енергії Майдану в “свисток” емоцій.\nПеретворити Україну в сучасну та модернову європейську державу.\nШляхом створення молодіжної європейської модернової партії, виграти вибори президента України в 2015 році і за десять років стати повноправним членом європейського співтовариства.\n1. Створити модернову (базовану на соціально-мережевих функціях) сучасну (партія мережевого типу, не базовану на лідері–особистості, а базовану на цінностях самої партії), молодіжну (з залученням молодого покоління(молодим поколінням – в Україні традиційно є люди біля 40 років :), асоціального до старих партій (або старого зразка) і з категоричною забороною старих лідерів –поводирів,) партію, взявши за основу молодіжні незалежні структури, які власне і створили майдан. Перетворити Майдан – в створення партійної структури. Назва – питання рішення самої молоді – Українська солідарність, Європейська українська Молодь (ЄУМ) – що заводно льки би скорочення було адекватним.\n2. Виграти вибори президента України. Під виграшом розуміємо прихід будь-якого президента до влади, крім президента від партії регіонів. Бажано президента, котрий ще до виборів підтримає програму молодіжної партії.\n3. Стати парламентською партією на наступних виборах з завоюванням як мінімум 15% по всій Україні.\n4. Очолити евроінтеграційний рух в Україні з запровадженням великої кількості змін згідно соціально-економічної програми партії\nФундаментальні принципи і цінності ЄУМ\n1. Вся діяльність ЄУМ має базуватись на головній цінності – неподільності і суверенності держави України, її розвитку і вдосконаленню і благополуччю (на службі у) громадян України.\n2. Основними цінностями є Європейські права і свободи людини, соціальна справедливість\n2. Для створення такої партії є сенс об`єднатися навколо тих речей які нас об`єднують і не обговорювати ті речі, які більше 20 років служать для розколу держави. Саме тому :\n- ми припиняємо дискусію, стосовно державної мови в Україні. Сучасні Українці повинні добре володіти трьома мовам -українською, російською і англійською. Як модернова партія ми ставимо питання про те що відповідає сучасності володіти англійською мовою і, що ні один чиновник від певного рівня управління, не може бути призначений без чудового (реального) володіння, як мінімум цими трьома мовами\n- ми припиняємо дискусію стосовно релігійних уподобань, конфесій і церков. Церква відділена від держави і атеїзм є такою ж релігією як і всі інші.\n- ми припиняємо непрофесійну дискусію стосовно історії України, її героїв і ворогів. Ми цінуємо тих, хто віддав своє життя за свободу України, вне залежності (незалежно від) від сторони на якій вони воювали. Ми пам’ятаємо про жертви, які понесла наша країна у чужих війнах\n- ми використовуємо, головні модерні конструктивні цінності які надає нам час:\na. Соціальні мережі, як інструмент спілкування, думки, соцопитувань і розповсюдження ідей;\nb. Загального обговорення і референдумів голосування всіх членів партії по найважливіших питаннях партійного життя при професійній, експертній підготовці цих рішень і ідей.\nc. Відсутність одного лідера для прийняття рішень і обговорень. Наявність лідерів-спікерів для донесення думок для суспільства. Ми маємо перейти на наступний європейський підхід: «Партія важливіша за лідера». Партія повинна офрмуватись навколо достатньо великого ядра засновників партії, які зараз проявили себе на Майданах. Таких як Єгор Соболєв, Ігор Луценко, Сашко Положинський.\nd. Інтернет , мобілки, відео- і фотозйомка, інші ідеї стосовно того, щоб унеможливлювати корупцію в середині партії і під час проведення виборів – як інструменти контролю влади.\ne. Краудсорсінг – як основний елемент поповнення коштів для діяльності партії. Заборона виключного олігархічного фінансування партії. Відкритість щодо діяльності та фінансів. Ті хто фінансує, має бачити куди йдуть кошти. Відкритий баланс проиходів і трат.\nf. Краудфандінг- для ідей і розвитку. Не може один лідер, ні президіум чи інший орган бути більш розумним за енергію голубого океана особистостей. Критикуєш – пропонуй, організовуй, обговорюй, збирай кошти на ідею і втілюй!\ng. Люстрація для членства в партії. Мають бути дуже переконливі докази того, що людину яку, приймають в впартію не є просто в десятий раз перефарбованим комуністом.\nh. ЄУМ – є партією ВСІЄЇ України. Ми не розділяємо області і райони, ми розділені тільки по прагненню до Європи. Ми також розділені по конструктивному підходу до вирішення ідей. Панікери, провокатори, агенти КГБ, хворі люди, тролі і боти вираховуються і видаляються. Служба безпеки – важливий елемент партії.\nі. Є ще багато різної єрунди, яку ми поважаємо і цінуємо. Але воно не виходить за рамки нормальних культурних цінностей України. Крім одного – “Забери в бабусі паспорт, перед тим як вона захоче піти проголосувати” Не дайте минулому знову визначити шлях розвитку країни! Добиваємось зміни виборчого законодавства для виборів усіх рівнів: відміни загального виборчого права для засуджених за злочини (вт.ч. економічні), попередня реєстрація виборця як спосіб контролю за фальсифікаціями і офіційне підтвердження своєї відповідальності як громадянина України і свідомого виборця.\nПередумови (написано В. Федоріним)\nУ країні другий рік поспіль економічна криза. Просвіту не видно. Справа, звичайно, не в зовнішніх чинниках. Ця криза створена руками некомпетентного і корумпованого уряду.\nЯкщо подивитися на результати економічного розвитку країн, які чверть століття тому покінчили з комунізмом, Україна виявиться аутсайдером. За динамікою ВВП на душу населення країна займе останнє місце серед майже трьох десятків східноєвропейських і азіатських країн .\nДержава, що перерозподіляє майже половину валового внутрішнього продукту, поставило країну на межу краху . Режим, що сконцентрував максимальні за історію країни повноваження в одних руках, стурбований тільки власним виживанням після президентських виборів 2015 року. Єдине, що його турбує, - де перехопити грошей, щоб заткнути дірки в бюджеті і платіжному балансі .\nПереобратися - а там хоч трава не рости.\nАле Україні не потрібні іноземні субсидії. Україні потрібні інвестиції . А для цього потрібно перестворити свою державу. Нинішнє - прирікає країну на бідність і відсталість.\nУкраїнцям пора повернути свою землю і державу собі. А для цього потрібно встановити правила гри, які заохочуватимуть кращі якості народу - працьовитість, розум, повага до знань, професійну гідність .\n· Скорочення функцій держави. Пенсійна реформа - скасування всіх і всіляких пільг для колишніх держслужбовців. Вони просто не заробили свої привілеї - подивіться на економічні результати України та інших пострадянських країн. І навіть неважливо, у чиїх кишенях осіла різниця. Дурість, як і жадібність, не заслуговує заохочення.\n· Децентралізація - передача зобов'язань і повноважень зі столиці в обласні та районні центри.\n· Деполітизація бізнесу та регулювання . Рішення в компаніях і державних агентствах повинні прийматися на підставі суто ділових міркувань, а не заради максимізації політичного капіталу тієї чи іншої політичної сили .\n· Відкритість для іноземних технологій, капіталу, кращих практик .\n· Реформа правоохоронної та судової системи.\n· Нульова терпимість до корупції та іншим гріхам еліти. Відмова від логіки - так, це сучий син, але він наш сучий син.\n· Широка політична та економічна амністія - з найжорстокішим переслідуванням тих, хто не підкориться новим правилам гри.\n· Свобода засобів масової інформації та заборону цензури.\n· Необхідні цільові жорсткі реформи дуже багатьох сфер життя – охорона здоров’я, пенсійна реформа, реформа вищої школи, тощо. Ми виходимо з необхідності залучення для формування і проведення цих реформ професіоналів з досвідом подібних реформ у Європі і Світі.\nУкраїнці показали, що вміють запитувати у своєї еліти. Можна зрозуміти розчарування Помаранчевою революцією, але учасники Майдану 2004 року повинні розуміти: тоді вони запобігли встановлення куди гіршого режиму, ніж той, що Україна має зараз.\nВсі казли, а ми в бєлом.\nУкраїна - федеративна президентська Республіка з всіма сильними гілками влади і під контролем незалежної преси.\nУкраїна може бути федеративною республікою Федеративність України, полягає в розумінні історичної регіональної специфіки і необхідності розвитку різних культур, народів і історичних частин країни. Ми цінуємо і розвиваємо відмінності і але в першу чергу поважаємо і цементуємо те що нас об`єднує – бажання жити в сильній справедливій європейській державі.\nАвтор опису не хоче бути ні членом партії ні президентом. Йому просто хочеться жити в Європейській Україні і щоб його діти там жили не під владою шпани в дорогих піджаках.


Вівторок, 21 січня 2020, 08:20\nЗа даними моніторингу захворюваності на кашлюк фахівці ДУ «Волинський обласний лабораторний центр МОЗ України» зауважили, що у Волинській області епідемічна ситуація щодо цього захворювання залишається нестійкою.\nВ 2019 році в області захворіло 50 осіб – це діти до 17 років, найбільше випадків у віковій групі до 4-х років – 74 %, зокрема до 1 року – 30 %. До групи ризику належать діти, котрі відвідують дитячі організовані колективи. Найвища захворюваність реєструвалась у Луцькому, Ківерцівському, Маневицькому, Ковельському районах та містах Луцьку і Нововолинську, – повідомляє Волинський обласний лабораторний центр.\nПеріодичне підвищення захворюваності на кашлюк спостерігається через кожні 3-5 років та характерна осінньо-зимова сезонність. За результатами ретроспективного аналізу останній підйом захворюваності в області був у 2016 році. Тому, враховуючи вищезазначене, у Волинській області слід очікувати ріст захворюваності на кашлюк вже цього року.\nКашлюк – гостре бактеріальне захворювання з повітряно – краплинним шляхом передачі, що характеризується ураженням органів дихання та супроводжується тяжкими нападами кашлю.\nНа початку захворювання симптоматика кашлюку схожа на звичайне ГРВІ, пізніше з’являється кашель який поступово посилюється, переходить у конвульсивний (приступи кашлю закінчуються виділенням в’язкого мокротиння, іноді – блюванням). Частота нападів кашлю залежить від важкості захворювання і може складати від 15 до 50 епізодів за добу, переважно в нічний час. Цей період триває 2-8 тижнів і довше. У немовлят приступи часто супроводжуються періодами тимчасового припинення дихальних рухів (апное).\nСприйнятливість до кашлюку загальна і висока. Джерелом збудника інфекції – хворі з клінічно вираженими та стертими формами кашлюку, бактеріоносії. Період заразливості триває в середньому 4 тижні (може продовжуватись до 6-8 тижнів від початку хвороби). Зараження цією хворобою відбувається при контакті з хворим: при кашлі, чханні і просто розмові з ним. Небезпечне це захворювання виникненням ускладнень, найчастіше реєструється пневмонія. З інших ускладнень спостерігається гострий ларингіт, бронхіоліти, носові кровотечі, зупинка дихання, пупкова, пахова грижа. Рідше виникають конвульсії і ураження головного мозку (енцефалопатія).\nОскільки кашлюк належать до керованих інфекцій, то основним методом запобігання даного захворювання є специфічна профілактика. Відповідно до національного календаря щеплень, вакцинувати дітей для профілактики кашлюку необхідно у віці 2, 4, 6 і 18 місяців (чотири щеплення).\nОскільки збудник нестійкий в зовнішньому середовищі актуальними є режим провітрювання приміщень, вологе прибирання, знезараження іграшок, посуду, інших предметів спільного вжитку. При виникненні перших ознак захворювання на кашлюк не займайтесь самолікуванням, негайно звертайтесь до дільничого лікаря.\nвакцина кашлюк Волинь


Сезон полуниці в самому розпалі! Вдосталь наївшись, можна вже і робити заготовки. А чому б на цей раз не побалувати рідних чимось незвичайним?\nЗдавалося б, що може бути незвичайного: ягоди, цукор — ось тобі і варення... А ось і ні! Якщо підійти до питання з фантазією, то результат дійсно стане відкриттям сезону, повірте\nПолуниця — ягода досить делікатна, тому і поводитися з нею слід відповідно. Переберіть ягоди, видаліть всю некондицію, промити в друшляку під проточною водою, потім залиште, щоб рідина стекла. Вже після цього видаліть хвостики. Це базова підготовка, передає Ukr.Media.\n25 листочків свіжої м'яти\nПідготовлені ягоди (промиті, обсушені і без хвостиків) покласти в глибоку миску і засипте цукром. Залиште на кілька годин, щоб полуниця пустила сік.\nПоставте миску на помірний вогонь і варіть після закипання 5 хвилин. Потім додайте вимиті листочки м'яти і базиліка, варіть ще 5 хвилин.\nДодайте до варення дрібно нарізану м'якоть лимона і попередньо натерту цедру. Після цього варіть варення на слабкому вогні близько 15 хвилин. Зніміть з вогню і залиште на 8-10 годин.\nДругий етап варіння. Поставте миску на вогонь, варіть 5 хвилин після закипання, потім розлийте по стерилізованим банкам і закатайте.\nЗ останків цукру і води приготуйте сироп. Залийте їм промиті рожеві пелюстки, додайте лимонну кислоту і доведіть до кипіння.\nУ киплячий сироп висипте ягоди і варіть 5 хвилин на невеликому вогні. Потім зніміть посуд з вогню, дайте варенню повністю охолонути.\nЗнову доведіть до кипіння і варіть близько 10 хвилин. Гарячим варення розлийте по банках і укупорьте.\nПідготовлені ягоди укладіть в таз (каструлю) засипте цукром, залиште на 3 години. По закінченні цього часу поставте полуницю на вогонь, доведіть до кипіння і варіть 10 хвилин. Відставте в сторону остигати.\nВийміть спеції, гарячим варення розлийте по стерилізованим банкам і укупорьте.\nПідготовлені ягоди викладіть в миску шарами, збризкуючи горілкою і посипаючи цукром, верхній шар — цукор. Залиште в холодильнику на ніч.\nВарення розкладіть по стерилізованим банкам і закатайте.\nДодайте очищений цілий корінь імбиру, третину всього обсягу цукру і варіть ще 5 хвилин при безперервному помішуванні.\nНевеликими порціями досипте залишився цукор і варіть 5-7 хвилин. Зніміть з вогню, відставте на 8-10 годин.\nДругий етап. Поверніть таз на вогонь, дайте варенню закипіти і варіть на слабкому вогні 10 хвилин. Знову приберіть з вогню на 10 годин. З остиглого варення вийміть корінь імбиру. Розкладіть по стерилізованим банкам, укупорьте.\nЦе лише мала частина того феєрверку смаків, який можна створити, доповнивши базовий рецепт полуничного варення незвичайними добавками. Полуниця чудово поєднується з травами, іншими ягодами і фруктами, шоколадом... Творіть, і ви обов'язково знайдете свій неповторний смак полуничного варення!\nКорисні поради Корисні продукти Полуниця\nКуб для огірків - дачникам на замітку\nЦе моя улюблена споруда на городі. Коли всі навколо дивуються, як багато огірків я збираю, і запитують, скільки їх посаджено, я холоднокровно відповідаю – дев'ять – і чекаю реакції.\n16 Травня 2017 23:06\nТісто на мінералці для вареників\nГотували ви коли-небудь тісто на мінералці для вареників?


Як збільшити кількість з’єднань |ЯкПросто\nІноді потрібно збільшити кількість комп’ютерів, які одночасно підключені до інтернету. Для цих цілей створені спеціальні пристрої, які називаються маршрутизаторами або роутерами, але можна обійтися і без них.\nЯкщо ви використовуєте DSL-модем для підключення до інтернету або просто не хочете купувати маршрутизатор, то використовуйте концентратор для об’єднання комп’ютерів. Придбайте це обладнання і мережеву карту для того ПК, який з’єднаний з інтернетом.\nПідключіть мережеву карту до комп’ютера і встановіть драйвери для цього пристрою. З’єднайте за допомогою кручених пар всі стаціонарні комп’ютери з мережевим концентратором. Увімкніть той комп’ютер, який підключений до інтернету.\nВідкрийте властивості мережевої карти, підключеної свічі. Перейдіть в меню налаштувань протоколу інтернету TCP/IPv4. Активуйте використання статичної IP-адреси. Задайте його значення, відмінне від адреси першого мережного адаптера.\nВідкрийте властивості підключення до інтернету. Виберіть вкладку «Доступ». Встановіть галочку поруч з параметром, що відповідає за дозвіл використання цього з’єднання іншими користувачами. Обов’язково вкажіть потрібну мережу, для якої ви дозволили доступ.\nУвімкніть будь-який інший комп’ютер. Виконайте настройку протоколу інтернету TCP/IPv4. Для цього задайте статичний IP-адресу, відмінну від адреси першого ПК останнім сегментом. Обов’язково заповніть поля «Основний шлюз» і «DNS-сервер». У них необхідно ввести IP-адресу мережевої карти першого комп’ютера. Збережіть налаштування цього мережевого адаптера.\nВиконайте аналогічний алгоритм, налаштовуючи мережеві карти інших комп’ютерів. Пам’ятайте про те, що вам потрібно щоразу вводити нове значення IP-адреси, щоб запобігти помилки в роботі мережі. Природно, перший комп’ютер повинен бути постійно включений, щоб інші ПК могли отримувати доступ до зовнішніх ресурсів. Для роботи внутрішній мережі даний ПК не є необхідним взагалі.


Куди зникли запаси масок і спирту з Держрезерву? В уряді назріває черговий скандал - Главком\nКуди зникли запаси масок і спирту з Держрезерву? В уряді назріває черговий скандал\n23 Березня, 2020, 14:28 glavcom.ua\nЮлія Клименко: станом на 2019 рік у Держрезерві були мільйони медичних масок, десятки апаратів штучної вентиляції легень, тисячі ручних дихальних апаратів, тонни спирту\nЮлія Ковалів: Держрезерв має бути основним елементом нацбезпеки, а не коритом для корупціонерів\nУ підпорядкуванні Кабінету міністрів України є Держрезерв, який повинен бути подушкою безпеки для українців у складні часи епідемій, війн, голоду тощо і коштує українцям сотні мільйонів на рік. Про це заявила голова партії «Голос» Юлія Клименко у Facebook. Тож політик цікавиться, куди зникли запаси масок і спирту з Держрезерву.\n«Українці десятиліттями платять за Держрезерв лише на випадок ось таких ситуацій, як коронавірус», - зазначила Клименко.\nЗа її даними, станом на 2019 рік у Держрезерві були мільйони медичних масок, десятки апаратів штучної вентиляції легень, тисячі ручних дихальних апаратів, тонни спирту і багато іншого медичного обладнання, необхідного зараз як повітря для збереження людських життів.\n«Передайте це все в лікарні, якщо воно є», - закликає політик урядовців\nНа переконання Клименко, після коронавірусної кризи Держрезерв підлягає карантину та тотальній реформі, бо вже давно не виконує своєї функції.\n«Десятиліттями з Держрезерву крадуть мільйони доларів, на оборудках цього держпідприємства зробили свій бізнес десятки нечистих на руку ділків і мародерів. Треба чітко усвідомити, що це підприємство повинно бути основним елементом нацбезпеки, а не коритом для корупціонерів», - резюмує вона.\nТеги: Кабмін партії українці скандал Держрезерв уряд партія Голос вірус коронавірус\nКиївські магазини й аптеки ввели нові обмеження


Корисні поради на всі випадки життя » Комп'ютер і Інтернет » Докладно про те, як відкрити пошкоджений Word (файл)\nСьогодні ми поговоримо про те, як відкрити пошкоджений Word (файл). Також ми обговоримо спобличчя виявлення різних неполадок в документах зазначеного типу. Матеріал буде корисний починаючим користувачам персональних комп'ютерів, а також тим, у кого вже є досвід в спілкуванні з ПК.\nЯкщо вас цікавить питання про те, як відкрити пошкоджений Word (файл), то вам слід знати, що часто пошкоджені матеріали ведуть себе вкрай несподівано. Зазначимо, що неполадки можуть станеться не тільки в документі, але і в шаблоні, на якому він заснований. Далі обговоримо деякі типи ушкоджень. Ви можете зіткнутися з багаторазовим перенумерованием існуючих сторінок матеріалу. Можливо появу розривів в документі. Форматування та структура також можуть бути порушені. На екрані іноді з'являються нечитані знаки. Можлива поява повідомлень про неполадки при обробці даних. Під час відкриття файлу комп'ютер може зависати.\nПерш ніж перейти до вирішення питання про те, як відкрити пошкоджений Word (файл), нам необхідно виконати ряд важливих дій. Перевіряємо, чи спостерігаються подібні неполадки при опрацюванні інших документів. Якщо це так, то пошкодження слід шукати не в документі, а в пакеті Microsoft Office і операційній системі.\nИзмененяем використовуваний документом шаблон\nЯк відкрити пошкоджений файл Word? Існує кілька методів, які слід підбирати, виходячи з серйозності проблеми. Отже, визначаємо шаблон, який використовується документом. Намагаємося відкрити пошкоджений документ за допомогою програми Word. Натискаємо кнопку "Microsoft Office", вибираємо пункт «Параметри». Вибираємо «Надбудови». Далі у вікні під назвою «Управління» клацаємо «Шаблони». Натискаємо кнопку «Перехід». У наступному вікні з'явиться перелік шаблонів документа. При використанні атрибута Normal.dotm, його необхідно перейменувати. Якщо використовується Windows Vista або Windows 7 виконуємо наступні дії. Закриваємо програму Word. Натискаємо кнопку «Пуск». Далі в графі «Пошук» вводимо команду templates і натискаємо клавішу «Enter». Натискаємо правою кнопкою миші на файл Normal.dotm, вибираємо команду «Перейменувати». Вводимо ім'я Oldword.old, натискаємо клавішу «Enter». Закриваємо провідник. Запускаємо додаток Word, відкриваємо документ.\nНа наступному етапі для вирішення питання про те, як відкрити пошкоджений файл Word (docx) необхідно знову перейти до «Параметрами». Натискаємо кнопку «Надбудови». Далі в списку під назвою «Управління» вибираємо пункт «Шаблони», натискаємо «Перейти». Використовуємо функцію «Вкласти». В каталозі «Шаблони» вибираємо Normal.dotm, потім натискаємо кнопку «Відкрити». Натискаємо "OK". Закриваємо програму Word, перевіряємо зміна шаблонів.\nПісля знову запускаємо додаток Word. Знову заходимо в «Параметри». Вказуємо на пошкоджений документ, вибираємо функцію «Відкрити». Якщо помилка буде повторюватись, запускаємо Word з початковими параметрами. Для цього слід використовувати елемент командного рядка такого типу: /a. Він дозволяє очистити додаток Word надбудов і відключити шаблон Normal.dotm. Отже, перезапускаємо документ, використовуючи /a. Закриваємо програму Word. Натискаємо кнопку «Пуск».У графі «Почати пошук» вводимо команду winword.exe потім використовуємо клавішу «Enter». Відкриваємо документ.\nЯкщо становище не змінилося, потрібно змінити драйвери принтера. В Windows для цього є спеціальний засіб. Називається воно «Додати принтер». Отже, натискаємо «Пуск», вибираємо функцію «Принтери». Переходимо до наступного кроку. Натискаємо «Установка принтера». Відкриється нове вікно. Використовуємо функцію додавання локального принтера. Просимо систему застосовувати наявний порт, натискаємо кнопку «Далі». В якості виробника вказуємо Microsoft. Тепер ви знаєте, як відкрити пошкоджений Word (файл).


Датчики охоронної системи - робимо правильний вибір - Статті - ТОВ "Охорона-Київ"\nДатчики охоронної системи - робимо правильний вибір\nВибір охоронної системи - відповідальний захід, що має на увазі комплектацію системи безпеки певними датчиками, для різних завдань та функцій. Датчики - це очі та вуха охороної системи, саме вони фіксують інформаційний сигнал та реагують відповідно за поставленими завданнями. Датчики виконують функцію контролю проникнення на об'єкт, що охороняється. Правильний вибір датчика визначає загальну ефективність роботи всієї сигналізації.\nТипи датчиків та варіанти використання\nОхоронні датчики мають широкий спектр застосування. Їх можна встановлювати в квартирах , будинках , офісах , складах та промислових об'єктах. Є можливість монтажу всередині приміщення, або зовні. Перелічимо найбільш поширені датчики, які сьогодні є в продажу.\nСпрацьовує на будь-які ознаки руху, на території, що охороняється. Найбільш популярні датчики руху - працюють за допомогою інфрачервоного випромінювання, яке фіксує переміщення теплового джерела в контрольованій зоні та оперативно реагує на рух. Щоб мінімізувати кількість помилкових спрацьовувань, датчики мають мікропроцесорну обробку сигналу. Однак такі пристрої коштують дорого.\nАктивно використовуються в охороні датчики на ультразвуку. Вони моніторять звукові коливання та при різких змінах частоти спрацьовують. Такі датчики ефективно себе показали в охороні невеликих замкнутих приміщень. Також існують датчики, що використовують у своїй роботі, електромагнітні хвилі. При спотворенні розкритих хвиль, датчик подає сигнал на центральну сигналізацію. Переваги інфрачервоних датчиків очевидні - вони нічого не випромінюють, а тільки сканують температуру в певній зоні.\nСлід пам'ятати - датчики руху бувають лінійними та об'ємними. Лінійний датчик стежить тільки за областю, яка знаходиться перед ним. Об'ємний датчик здатний сканувати весь обсяг простору в різних площинах.\nДобре зарекомендував себе, як вуличний датчик для великих територій, що охороняються. Оскільки датчик знаходиться на відкритому просторі важливо мінімізувати його розмір, адже при його виявленні порушники закону його зможуть оминути.\nШироко застосовується для охорони об'єктів, що мають скляні вікна та вітрини. Вони кріпляться до скла й спрацьовують при будь вібрації. Як правило, подібні датчики є бездротовими та мають тонке регулювання чутливості. Основна перевага бездротових датчиків - можливість віддаленої роботи (до 400 м) від центральної сигналізації.\nПодібний датчик реагує виключно на звук розбитого скла та дальність дії пристрою досягає десяти метрів. Живиться від вбудованої літієвої батарейки, якої вистачає на п'ять років. Дальність роботи бездротових датчиків становить 100 м.\nДатчик відкриття вікон та дверей\nПринцип дії таких датчиків організований на взаємодії двох магнітів, через які проходить струм. При розмиканні електричного кола спрацьовує сигналізація.\nІснує ще безліч різних датчиків, але вони мають вузьконаправлене застосування:\nУстановку та настройку датчиків повинні виконувати досвідчені фахівці, адже тільки при якісному монтажі охоронна система здатна показати високу ефективність в роботі.


Сообщения пользователя - iprokopyk » Форум Спутниковый мир\nСпутниковый мир Форум » Сообщения пользователя - iprokopyk\nВсе форумы > Сообщения пользователя - iprokopyk\niprokopyk #1 Добавлено: 29 августа 2012 20:48\nПросто я чув десь інформацію, що трансляції Плей-Офф ЛЧ належать вже УЕФА. А вони хочутькодованогосигналу. Але що гадати - подивимося.\niprokopyk #2 Добавлено: 29 августа 2012 20:24\nПерший матч йшов по Україні. А вона вже кодована в Бісс. І її не забрали. А 1+1 на час ЛЧ кодувався в серйознішому кодуванні. Оті питаю)\niprokopyk #3 Добавлено: 29 августа 2012 20:19\nНе знаєте,чибуде 1+1 сьогодні на футбол кодуватися?\niprokopyk #4 Добавлено: 17 августа 2011 01:30\nНіхто не знає по якому каналі будуть Карпати в ЛЄ?\niprokopyk #5 Добавлено: 19 июня 2011 09:28\nПривіт всім! Хтось чув про такого платного оператова цифрового ТВ як Matrix (або Mitrix, до кінця не зрозумів як правильно)\niprokopyk #6 Добавлено: 16 августа 2010 22:33\niprokopyk #7 Добавлено: 30 июня 2010 22:04\nBogdan pavlenko, І яке лице ми маємо побачити???\niprokopyk #8 Добавлено: 28 февраля 2010 21:47\niprokopyk #9 Добавлено: 17 февраля 2010 16:57\nСкажіть, а ця прошивка, що виставив cpolox в цій темі для MX series підійде для мого тюнера? За відповідь дякую\niprokopyk #10 Добавлено: 15 февраля 2010 23:12\nВ кого була проблема, що NOD32 не хотів обновлятися і як з цим боротися???\niprokopyk #11 Добавлено: 6 февраля 2010 23:44\nБуду надіятися. Але навряд на мій тюнер буде.\niprokopyk #12 Добавлено: 6 февраля 2010 23:16\nДа и прошивки на эти каналы есть ,зачем карты покупать?\nНе для всіх тюнерів є прошивка. (для мого наприклад немає)\niprokopyk #13 Добавлено: 30 января 2010 17:43\nВибачте за запитання але як чим користуватися, коли ключі дуже швидко міняються?\niprokopyk #14 Добавлено: 28 января 2010 13:57\nromietis, DEC нікуди вводити не треба.\nВводите тільки ключ в кодування Seca (Mediaguard)\niprokopyk #15 Добавлено: 22 января 2010 23:06\nНіхто не знає, коли Телеканал Донбас з'явиться на супутнику. І чи буде він кодований???\niprokopyk #16 Добавлено: 20 января 2010 22:56\nСкажіть будь-даска, я щось не розумію, як вбивати в тюнер нові ключі на Viaccess 2.6. І чи взагалі на мому тюнері таке можливо?\niprokopyk #17 Добавлено: 11 января 2010 23:25\nНавряд підуть такі короткі коди\niprokopyk #18 Добавлено: 10 января 2010 21:02\nВірус сидів на системному диску (С), а саме в папці з WINDOWS. Після того як ввів код, компютер зразу перезагрузився і після цього все стало на свої місяця. Не знаю чи він потім знову повернеться та здається я стер всі віруси. Назва вірусу: WIN32/KRYPTIC.BQR троянская програма. Розширення файлу з вірусом було .dll Знайшов NOD32 (Але напевно установлю собі ще один для певності )\nОсь що я знайшов на боротьбу з цим вірусом (ссилка на сайт Касперського який пропонує такий собі генератор кодів (шкода не для всіх кодів працює(((\n(Вставив би гіперссилкою та в мене чомусь це не працює...)\niprokopyk #19 Добавлено: 10 января 2010 19:06\nУ мене від учора такаж проблема просить смс на номер 7373. Спочатку не знав що робити, але мій друг (хороший програміст) прийшов і все вилікував. Розказую як це було:\nМене не було протягом вчорашнього дня вдома. Ввечері як прийшов то почало виключати сайти (зокрема satsis), без ніяких на те причин. Зразу подумав на вірус. Я до свого NOD32 а його неможливо включити (вірус його повністю заблокував. Я в інтернет щоб скачати новий антивірус... Нічого. Вірус, при кожній спробі дістати якусь інформацію на протидію йому, зразу, як кажуть, "рубав попри сам корінь" і нічого про нього я не міг дізнатися. Потім ще цікавіше. Я нічого не міг установити на компютер (тобто різні програми) Вискакуало таке вікно, яке я не міг ні згорнути, ні посунути (а про виключити я й не говорю) і було воно поверх інших вікон, так що роботи на компютері не було ніякої.\niprokopyk #20 Добавлено: 5 января 2010 16:34\nalady, купіть собі кращий ресівер і тоді будете дивитися деякі закодовані канали\nВремя выполнения скрипта 0,52121 секунд


Вівторок, 27 липня, 13:50:26\n25.01.2020 09:56 — Агенцiя\nТак, упродовж 2019 року прокурорами вивчено більше 200 виконавчих проваджень. У порядку відомчого контролю та до суду за наявності підстав ініційовано внесення скарг на рішення, дії та бездіяльність державних виконавців, 71 з яких вже розглянуто та задоволено.\nДо прикладу, у виконавчому провадженні щодо стягнення з фізичної особи на користь Новгород-Сіверської міської ради шкоди, завданої злочином у сумі 370 тис. грн установлено, що державним виконавцем не вжито заходів до з’ясування наявності у боржника рухомого майна та звернення стягнення на наявне у нього нерухоме майно.\nВ той же час, володіючи інформацією щодо місця роботи боржника, державний виконавець здійснив звернення стягнення на його заробітну плату з порушенням визначених законодавством строків, майже через рік, під час вивчення матеріалів виконавчого провадження прокурором.\nНезважаючи на наявність у боржника земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 5 га, яка передана ним в оренду, в порушення ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на дохід, отриманий за договором оренди землі, не звернуто.\nЗагалом у 2019 році забезпечено реальне виконання судових рішень за позовами прокурорів на суму понад 642 млн грн, у тому числі 27,8 млн грн - за позовами минулих років. У державну та комунальну власність повернуто та попереджено до вибуття 2003 га земель.\nНа виконання в органи державної виконавчої служби наразі передані судові рішення на загальну суму понад 75 млн грн, тож подальша робота з цих питань триває.


Наша транспортна компанія пропонує туристичні автобуси для міжнародних пасажирських перевезень і поїздок по країнах Європи та СНД. Вартість оренди автобуса у Польщу, Чехію та інші країни залежить від особливостей маршруту, пробігу й тривалості поїздки, необхідності користування платними міжнародними трасами.\nМіжнародні пасажирські перевезення VIP класу\nМи пропонуємо міжнародні пасажирські перевезення у Європу на комфортабельних автобусах на вигідних умовах.\nУ нашому власному автопарку є транспорт різної місткості. До виїзду завжди готові автобуси на 37-57 пасажирів, мікроавтобуси на 8-19 пасажирів.\nУ салоні комфортні сидіння, працюють системи опалення та кондиціонери, є аудіо- та відеосистеми, Wi-Fi, мікрофон. На сайті є детальні описи авто, щоб ви могли переконатися, у якому надійному автобусі вам доведеться провести значний час.\nВесь транспорт систематично проходить техогляд і обслуговування, оснащений усім необхідним для комфортних міжнародних пасажирських перевезень на далекі відстані.\nАвтобусні перевезення за кордон зі Львова: документи\nПлануючи закордонну поїздку по бізнесу або подорож на відпочинок, необхідно пам'ятати про наступні моменти:\nДозвільний документ – право на здійснення міжнародних перевезень мають тільки ті компанії, які отримали відповідну ліцензію.\nДокументи водія – для виїзду за кордон водій автобуса має не тільки закордонний паспорт і чинну робочу візу, а також свідоцтво професійної компетенції СПК, сертифікат IRU, карту міжнародного тахографа, міжнародну страховку.\nДокументи ТЗ – наші автобуси для міжнародних пасажирських перевезень мають спеціальні документи: Грін карту, карту міжнародного допуску ТЗ, міжнародну страховку на всіх пасажирів, список пасажирів, журнал поїздок.\nЗа два-три дні до виїзду узгоджуємо точний маршрут, з місцями планованих зупинок. Замовник підтверджує всі дані пасажирів: чинні закордонні паспорти, візи й страховки.\nПопулярні міжнародні рейси: бездоганний європейський сервіс\nСеред популярних маршрутів міжнародних пасажирських автобусних перевезень – Угорщина, Німеччина, Грузія, Чорногорія, Румунія. Ми доставимо вас з комфортом до Латвії, Естонії, Фінляндії, Словакії, Італії та інші країни Європи. Допоможемо в організації будь-яких міжнародних пасажирських перевезень.\nПереваги компанії Lemberg Bus\nЗамовляючи міжнародні пасажирські перевезення в компанії Lemberg Bus, ви зможете насолоджуватися першокласним сервісом.\nДосвідчені водії, які дотримуються правил дорожнього руху.\nДоступні ціни на міжнародні пасажирські перевезення.\nДля туристичних фірм та агенцій – особливі умови співпраці.\nВрахуємо особливі побажання замовника: зупинки, навіть вибір фонової музики у салоні.\nМи зробимо усе можливе, що ваша поїздка не була затьмарена розв’язанням організаційних питань. Для консультації або розрахунку вартості міжнародних пасажирських перевезень, зателефонуйте за номерами, вказаними на сайті або напишіть на електронну пошту.