НАХЛИСТ: ЗИМОВІ ЗАМАЛЬОВКИ\nНа главную » Все статьи » НАХЛИСТ: ЗИМОВІ ЗАМАЛЬОВКИ\nДля багатьох українців зима в Карпатах асоціюється із лижами. З усіх куточків нашої держави до Буковеля чи Славського з’їжджаються сотні автівок із пасажирами, які хочуть покататися на підйомниках, випити глінтвейну і зробити кілька фото на фоні засніжених ялиць. Мене ж зимові гори приваблюють іншим — пошуком струмкової форелі та харіуса, які хоч і впадають в анабіоз, зважаючи на холодну пору року, але за певних умов можуть повертатися до звичної активності. Сам процес мене цікавить не в плані улову — я підходжу до ріки більш з наукової точки зору. Мені цікаво — де зимує риба, чим вона харчується, що впливає на її настрій та апетит. Зима у плані нахлисту взагалі пора несподіванок. Не рідко буває, що після цілого світлового дня на ріці не вдається зловити бодай одну рибу, а може бути і так, що улов перевищує навіть літні показники…\nБудемо вважати, що зима в Карпатах почалася наприкінці листопада. Гори вже стояли непривабливо-голі, без жодного зеленого листочка. Трава зім’ялася, стала брудно-жовтою, а перші нічні заморозки зробили її крихкою, наче картопляні чіпси. Уся живність також поховалася в свої нори — уже не видно вужів, мишок-полівок, не чути травневого щебетання пташок. Навіть сама річка, нехай і прозора, нехай і під блакитним небом, здається порожньою. Стоячи на великому камені я намагався розгледіти крізь поляризаційні окуляри бодай якийсь підводний рух. Порожньо, навіть можна сказати, що стерильно. Цього разу, в останні дні осені, я вирушив на ріку сам. Це не найкраще рішення, адже ріка небезпечна, завжди поруч має бути хтось з перевірених та надійних людей, але в той день я хотів тиші та спокою. Навіть вирушив туди, де раніше не був. Від траси довелося пробиратися через поля, густі та колючі кущі та болота. У цьому місці ріка була неймовірно красивою, недоторканою, позбавлена людського пресингу — автомобільного під’їзду тут, на щастя, нема.\nЯ навіть не сумніваюся, що харіус, якщо він ще не змістився на місця зимівлі, про що поговоримо згодом, має брати на суху мушку. Принаймні, умови для цього адекватні — легенький вітерець, яскраве сонце, навіть температура повітря, яка відверто піднімається і змушує мене скидати теплі речі. Але мої мушки байдуже пропливають хвильками — харіус на них не реагує. Змінивши кілька типів та видів «сухариків» повертаюся на берег. Необхідно змінювати стратегію і ловити на німфи — риба, якщо полює, то тільки на дні. Для осіннього харіуса є спеціальна мушка, що імітує личинку волохокрильця. Саме на «сирітку» і вдається нарешті розловитися — після кількох проводок 25-сантиметровий пир (карпатська назва харіуса) опиняється в підсаку і одразу ж повертається до води.\nЗ німфою стало куди веселіше — з тутешньої ями піднімаю ще кількох харіусів, які змінюють своє забарвлення, насичуються темнішими кольорами. І лише великий спинний плавник залишається таким, як і завжди, з фіолетовим відливом, пропорційно насичений красивими цяточками. Риба ловиться, але не дуже активно — доводиться буквально випрошувати її вхопити німфу.\nТим часом стало спекотно — я залишився лише у вейдерах, футболці та бейсболці; очі захищені поляризаційними окулярами. Попереду бринить стрімкий перекат, і хоч я здогадуюся, що риби там вже нема, закидаю німфи. Дивно, але одразу ж відчуваю сильний удар в руку і змагаюся з черговим харіусом, який ще не покинув літніх стоянок. Однак більше на цьому місці не вдається зловити нікого — треба рухатися далі.\nЦікаві і нові місця чекають мене попереду. Досить великі ями, з повільною течією і невидимим дном. Тут потрібно вже збільшувати довжину повідків, ставити німфи із важчими вольфрамовими голівками. Однак при цьому не повинен збільшуватися діаметр самих повідків — 0,10. Ризикований діаметр, тут не посперечаєшся, але у прозорій воді варіант оптимальний. На ямах моїми снастями ловити не просто, адже французький підлісок передбачає швидку течію і максимальну натяжку. Однак витягати іншу котушку зі шнуром не дуже хочеться, тому намагаюся прилаштуватися до тих умов, що є під носом. І невдовзі таки чіпляю кількох пирів, а ще кілька рвуть повідки. Цікаво, що судячи зі всього, то була далеко не трофейна риба. Але сили у неї вистачало. За те, що риба плаватиме із пірсингом у роті не хвилююся — гачки без борідок, відчепляться без зайвих проблем.\nДень закінчувався, ставало холодніше, потрібно було повертатися до цивілізації. Стало ясно і те, що риба вже закінчувала сезонну міграцію, що вона переселялася у двох напрямках — на зимувальні ями та в менші річки. Наступні місяці харіусу доведеться прожити у спартанських умовах…\nСЕЗОН НЕ ЗАКІНЧУЄТЬСЯ НІКОЛИ\nКоли приходять перші холоди, дуже часто серед нашого брата можна почути фразу: «Сезон закритий». Для мене така фраза є дивною, адже нахлистом можна ловити і взимку, головне, щоб умови відповідали кільком критеріям — плюсова температура, чиста вода, а також відсутність опадів та вітру. Також, за спостереженнями моїх друзів, узимку можна розраховувати на активність риби, якщо температура води досягне бодай 4-5 градусів. Ну, а якщо поруч буде добра компанія, правильна річка, а також ретельно відібрані мушки, то можна не сумніватися, що форель чи харіус неодмінно потішать своїми піруетами.\nПрогноз погоди обіцяв помірну хмарність і +6°С: цього вистачить для кількагодинної вилазки в гори. Закінчувався дуже важкий рік, на плечах накопичилися кілограми втоми, розтрясти які можна лише з улюбленою вудкою в руці на засніженій ріці. На календарі середина грудня, а в душі весна — востаннє рибалити доводилося майже місяць тому, тож сам факт виїзду вже гріє краще за теплі речі. За той час, що не бачив гір, встиг набити оскому. В Арсена аналогічна ситуація: він запакував в авто відеоапаратуру, мангал, шампурі, замариноване м’ясо… Добре, що вудку не забув. Більш ніж сотня кілометрів промайнула непомітно — у компанії з Юрою та Ганною, які не давали сумувати, тема для теревенів знаходилася без проблем.\nПерш ніж рибалити, Ганна збиралася перевірити грибне місце і таки подряпалася на якусь секретну гору, під наші кпини, ясна річ. Поки наша нахлистовичка лазила у пошуках неіснуючих грибів, ми з Арсеном пройшлися мальовничим засніженим потічком. Якщо там є форель, то навіть зараз їй не мало б бракувати корму — під першим ліпшим каменем я знайшов кілька рибних смаколиків, зокрема, велику і жирку хептагенію. Зрештою, Ганна повернулася без грибів, і ми вирушили на ріку: ловити рибу і смажити шашлик.\nСпеціально для цієї пори і для цього виїзду я трішки посидів над станком і виготовив близько півсотні свіжих німф — «сирітки», зелені марч-брауни, дрібні шоколадки зі срібними голівками, чорні німфи з рожевими та червоними елементами, а також спеціальні чорні зимові німфи із тьмяними мідними голівками. Досліджуючи наші форуми я зауважив, що інформації про зимових мушок практично нема, а фотографій із їхнім зображенням ще менше. Лише на сайті Романа Мозера вдалося вишукати кілька мушок, які мали б приносити результат зимою.\nОтже, ми розділилися — Ганна з Юрою пішли вниз по течії, Арсен залишився на місці, з якого він міг рибалити не заходячи у воду (він нікому не довіряє право приготувати шашлики), я ж вирушив вверх. Щодо снастей, то я обрав дві німфи: чорно-рожеву, а також зимову модифікацію улюбленої «сирітки» — вона бовталася на підвісному повідку.\nУже на першій локації з третьої проводки саме на підвісну німфу узяв невеликий харіус, який дуже мене потішив. А далі почалося таке, про що я і не думав. Доволі простора яма-озеро із незначною течію змусила мене тихо підкрастися до прибережних каменюк, зняти з плеча фотоапарат, а зі спини підсак. До плеса я буквально підповзав — усе тому, що помітив нехарактерний для зими рух на поверхні води. Думку про те, що харіус харчується поверху я прогнав як неліквід. Середина грудня ж надворі! Тим не менше, закинув німфи і спробував їх провести — непросто, течії майже нема. З горем навпіл усе ж якось змусив приманки плисти, а за кілька секунд виключно інстинктивно отримав відчуття того, що потрібно підсікати…\nНе знаю, звідки це відчуття взялося, але з глибини на мене виходив харіус, який бадьоро опирався. Знову в роботі «сирітка»! Роблю ще одну проводку — аналогічна ситуація. Індикатор не подає жодних ознак клювання, але після підсічки борсається ще одна риба. У книзі «Нахлист і в’язання мушок» Яромір Карафіат і Мірослав Махачек розповідають про один з прийомів, в момент коли риба бере мушку настільки акуратно, що ідентифікувати це як «удар» надзвичайно складно. Саме тому вони радять визначити інтервал підсічок і робити їх навіть попри відсутність візуальних ознак клювання. Раніше я з таким «сліпим» нахлистом не стикався, але оскільки люблю все нове і експерименти, то спробував. Виходило не завжди, але виходило!\nТаким чином я упіймав ще зо п’ять пирів, після чого вирішив трішки змінити тактику. На цій же ямі, але трохи вище, була ще глибша ділянка з більш-менш пристойною течією. Я змінив неробочу нижню мушку на атрактивну чорно-червону форелеву німфу із 4-міліметровою голівкою. За рахунок більшої ваги та кращої натяжки спробував половити класичним французьким способом. Нарешті я почав відчувати харіусові удари і без проблем їх реалізовувати. Знову ж таки, працювала виключно «сирітка», тоді як нижня німфа виконувала роль тягарця і не більше.\nЯма продовжувала тішити шаленою популяцією харіуса — вище була ще одна необловлена ділянка. Замість крупної німфи поставив таку ж, лише із 2-міліметровою голівкою, а на індикатор дочепив ще один, пінопластовий. Тепер я міг закидати французький підлісок аж під протилежний берег і ловити на довгу німфу. При цьому обидва індикатори спокійно лежали на воді — я сподівався, що німфам не завадять каміння на дні. Зрештою, вийшло усе так, як і було задумано. Довга німфа почала працювати не менш ефективно: після будь-якого неприродного руху індикатора я робив підсічку і тягнув до себе нового харіуса.\nКоли в активі у мене вже було два десятка хвостів, я вирішив понишпорити по іншим ямам. Цікаво було, чи риба концентрується в усіх глибоких місцях, чи лише тут. Виявилося, що інші ями не такі багаті на харіуса — загалом вдалося зловити лише двох. При цьому варто було зауважити, що риба таки цілком цілеспрямовано та регулярно виходила за мікроскопічними сухими мушками ледь не на кожному плесі. Ясна річ, коробка з сухими залишилася вдома — я навіть подумати не міг, що таке можливе. Арсен же подумав інакше і таки упіймав двох харіусів на сухаря…\nПрийшов час повертатися — Арсен встигав не лише ловити рибу, але й розвести жар в мангалі і насадити на шампурі м’ясо. На засніженому березі на нас чекав просто таки королівський обід з шашликом, печеною картоплею, гострим перцем, кількома ковтками віскі і сигарою на десерт. З набитим ротом обговорюємо перипетії — у Ганни форель і чотири харіуси, Арсен до двох «сухих» пирів додав ще двох «німфових» та з десяток бистрянки, Юра, як завжди, гуляв і філософствував.\nАле я не збирався складати вудку — просто під носом було плесо на якому ловив Арсен. Усмак пообідавши, я вирішив простукати цю місцину. На самому «озері» без течії одразу ж узяв невеликий пирик, а трохи далі виявилося взагалі козирне місце із досить непоганими харіусами (у той день у мене найбільший мав десь до 25 сантиметрів). Неймовірно потішив і дуплет — один узяв на «сирітку», інший на шоколадку. Загалом я закінчив рибалити із немислимим показником для середини грудня — 28 харіусів.\nПісля цього я дуже сподіваюся, що потепління триватиме ще бодай тиждень — наступної суботи чи неділі мав намір випробувати інші типи зимових приманок: «прінців» та «драґонфлаїв». Якщо ж вони не потішать мене своєю працездатністю, що ж, під рукою завжди знайдеться з десяток «сиріток». А яскраві емоції і враження від трьох годин проведених на зимовій карпатській ріці ще довго мене не покидали. Приємна і дружна компанія, активний харіус, чисте гірське повітря, смачнючий шашлик. Чи може бути щось краще?..\nТрохи більше ніж за тиждень, буквально за кілька днів до Нового року, коли у самому розпалі була моя відпустка, душа рвалася у гори і ніщо не могло мене стримати. Навіть погода, яка не віщувала нічого доброго. Гайнути в гори я вирішив у четвер, якщо вже не ловити рибу, то хоча б прогулятися. Наші синоптики, схоже, кидають монетку перед тим як дати свій прогноз. Одні писали, що буде хмарно і без опадів, інші пророкували дощ, ще хтось гарантував сніг.\nЯким же було моє здивування, коли гори зустріли мене синім небом і яскравим сонцем. Але це була мала втіха. Коли я побачив річки, то трохи засмутився — вони забруднилися, піднялися і порозливалися. Розраховувати на прозорість не доводилося — треба було вибирати: йти на чисті потічки чи ловити у брудних ріках. Вибір тут очевидний — у потічках якраз нерестилася форель, відповідно, я не мав морального права заважати природному процесу. Отже, мені залишалися брудні ріки.\nЯ вирішив половити на впадінні потічка у річку — там мало б бути трішечки чистіше, аніж на інших ділянках. Але виявилося, що «чистильник» з потічка ніякий — ріка все одно була брудна, а там де мала місце чистота, не спостерігалося течії.\nРобочого часу у мене було не багато, але все-одно слід було знайти робочу приманку. Окрім мух довелося таки провести чимало експериментів з проводками. І хоч ситуація не віщувала нічого доброго, я надзвичайно тішився з одного харіуса, якого таки вдалося переконати на нову мушку. Спрацювала свіжа розробка — симбіоз німф від австрійця Романа Мозера і закарпатця Михайла Шунинця. Це gold head pupa, зв’язана з яскравих жовтих та помаранчевих елементів (фото). За словами Мозера, ця німфа найкраще працює по зимовому харіусу.\nСловом, упіймавши одного харіуса, я подумав, що програму-мінімум виконав. Спакувався і поїхав додому — сонця вже не було, натомість готувався збутися один із багатьох прогнозів: не то сніг, не то дощ, не то одне з іншим…\nМинув Новий рік. Замість того, щоб лежати на канапі і задерти ноги, перемикати канали телевізора, що показує бородаті фільми чи упасти в миску новорічного салату, ми вирушаємо в гори. Не на лижі, звичайно, а на річку. Очікуємо на невеликий морозець, який все ж не має зашкодити нам підловити одного-двох січневих харіусів. Міша кермує, я поруч, позаду Геник з Юрком. Ми з Геником — антагоністи, любимо «підтравити» один одного. Він переконаний «сухар», тобто не признає іншого нахлисту крім як на суху мушку. Я ж раціоналіст — люблю німфу, але при потребі можу перемкнутися і на інші методики.\nДо гір термометр показує комфортні «мінус один». Перед горами стало вже «мінус два». У горах вітер і «мінус три». А на місці, куди ми прямували вже було «мінус чотири». Хіба це могло нас зупинити чи налякати? Швидко монтуємо усе необхідне, дуріємо, кидаємося цнотливим снігом, фотографуємося і розходимося в різні боки. Ми з Мішою вниз по течії, Юрко з Геником вверх.\nОт і перша ямка — обловлюємо її з усіх боків, але риба прогнозовано ігнорує «сирітки» та «прінци». Не реагує вона і на чорні німфи. Зрештою, в «прольоті» геть усе, що ми готували. Особливої складності додає природа. До води підступитися важко — береги обліплені не то кригою, не то снігом, не то одним з іншим. Ходити страшно, можна провалитися у будь-яку мить. Біда ще в тому, що ми не знаємо куди можна провалитися. Чи під снігово-крижаним покривом земля з камінням, чи вода — ніхто не знає.\nНесподівано моя права нога повністю зникає з поля видимості — провалюється під кригу і бовтається у воді. За мить вже Міша, наче у уповільненій зйомці, опускається у воді перше на одне коліно, потім на інше, після чого робить якісь несамовиті піруети руками. З цього тільки й реготати.\nМимоволі Міша намочив підсак, що змусило нас реготати з новими емоціями — тепер сіткою можна забивати цвяхи. Але сміялися не всі. Коли ми трималися за животи, подзвонив Юрко і попросив Мішу відкрити машину, бо він провалився у воду. Як на мене, то Юрко зробив дурість — замість того, щоб взяти вейдери, він взув якісь незрозумілі зелені лапті, що навіть на заброди не тягнуть. От не можу зрозуміти людей, які літом ловлять в вейдерах, а на зиму взувають чоботи чи ще якесь не зимове взуття.\nМіша пішов рятувати потопельника, я ж вирішую ще кілька разів кинути німфи в перспективну яму. Якраз обмерзли мої повідки. Для цього вирішую перевірити одну теорію. Ще на початку своєї нахлистової кар’єри, почув, що коли обмерзають повідки, їх треба змащувати гусячим жиром. Зважаючи на морозну погоду, удома випросив в дружини баночку такого добра — вона іноді змащує ноги дитині, як та змерзне на вулиці. Я помастив жовтим жирком повідки і після цього вони вже не замерзали. З іншого боку, жир створив нову проблему. Тепер мої німфи практично не тонули…\nЗважаючи на те, що я ловив на мікронімфи з мікроскопічними вольфрамовими голівками, вони ледь-ледь пробивали водяну плівку, після чого бовталися під поверхнею. Не залишилося іншого вибору — довелося ставити якусь велику німфу на кінець повідків, аби втопити решту.\nОднак цю теорію я вирішив перевірити згодом — спершу треба було допомогти Юрку — у мене є запасні шкарпетки, штани та інші речі на такий випадок. Звичайно, Юра теж бере з собою теплі речі про запас, але ж всяке буває. І «всяке» сталося — мій товариш не взяв з собою нічого, причому свідомо: витягнув усе з сумки і залишив удома. Тому він дав заробити місцевим «гуцулам», які неподалік торгували шкарпетками, коциками та кабанячими шкурами.\nМіша завіз Юрка до найближчого ресторану грітися — поки я вибирався з заметів на трасу, його вже не було. Геник змістився вище по течії, тож ми з Мішою вирішуємо трохи його перегнати і короткою дорогою пройтися до місця, де точно має бути харіус. Але наші розрахунки були не точними — поки ми милувалися краєвидами і долали метри по засніженому полі, на ямі вже ловив Геник. Ловив оригінально — на одну здоровенну німфу ще й з величезним мохнатим індикатором.\nЗвичайно, вибирати снасті — справа індивідуальна, тут не посперечаєшся, але, як на мене, з індикатором Геник промахнувся. На це було кілька причин. По-перше, розмір. Зважаючи на мороз, мокрий індикатор обмерзав і гупав по воді, лякаючи і без того відморожену рибу. По-друге, якби риба й ловилася, то дуже обережно. І навіть найделікатніший індикатор для французького підліска не завжди просигналізує клювання. На повільній течії індикатор Геника, швидше за все, результату не дав би, але судячи з розміру німфи, він розраховував на крупну рибу, яка могла б таки його потягнути. У будь-якому випадку, Геник не мав клювань. Як і ми з Мішою.\nЯ залишився на ямі. Провалювався в порожнечу, змінював мухи, переходив річку — нічого. Зрештою, до мене прийшов Юра, який вже зігрівся і висохнув. Ми вже не ловили — роздивлялися засніжені гори, роздумували над причинами пасивності харіуса, зрештою, вирішили повертатися. Біля автівки допили усе, що було в термосах, швиденько перекусили і вирушили додому.\nЯкі ж висновки можна зробити з січневої риболовлі? У таку погоду рибалити, насамперед, небезпечно — можна провалитися і трохи поплавати. На рибу розраховувати не доводиться — очевидно, температура води не перевищує двох-трьох градусів, а це замало, щоб вивести харіуса з анабіозу. Тому, якщо є намір просто поїхати в гори і подихати свіжим повітрям — без проблем. Якщо ж сподіватися на рибу — то можна залишитися з носом.\nБільше у січні та до середини лютого виїжджати в гори не доводилося — не дозволяла погода і обставини. Але під кінець лютого ми таки дочекалися потепління і вирушили на пошуки зимового харіуса, за яким устигли відверто засумувати. Разом з Арсеном запланували собі відвідати одразу три карпатські річки, хоча знайти рибу розраховували лише на одній.\nЯк на зло, саме ця річка виявилася каламутною — очевидно, хтось тягає ліс або ж почали танути прибережні сніги. Як би там не було, але довелося пошукати рибу на більших річках, які постали перед нами чистими і доволі низькими. Знаючи про те, що взимку риба уникає ділянок із швидкою течією, ми розташувалися на спокійних плесиках, але харіуса не знайшли.\nОчевидно, справа була в тому, що сонце ховалося за скелями, а його промені не падали на воду. Хоча, зважаючи на неймовірну красу тутешніх гір, а також повну тишу, нам і так було добре, навіть без риби. Нашим другим пунктом призначення стала інша ріка, куди вже сягало сонце. Обрані ділянки в теплі пори року вирують від кількості харіуса — його тут безліч. Але зараз, наприкінці лютого, риба вперто мовчала.\nНе пробудила її до активності ані тепла погода (+9°С), ані наближення календарної весни. Мабуть, суттєву роль у нашій риболовлі відіграв сильний вітер та перепад тиску. Якщо в теплі місяці ці дрібниці не суттєві, то взимку на них варто зважати. У будь-якому випадку ми прекрасно розвіялися і таки зловили рибу, але не на ріці, а на платному розпліднику — тамтешня лінива райдужна форель (140 гривень за кілограм) бадьоро хапала будь яку приманку. Щоправда, боротися з рибою, яка сягала навіть півкілограма, не було ані найменшого задоволення…\nКоли ж настав березень, уже ніякі природні сили не мали б втримати харіуса у полоні байдужості. Крізь залишки снігу пробивалися примули і крокуси, на деревах почали з’являтися перші бруньки, а з гір стікали дзвінкі струмочки, підживлюючи місцеві ріки. Наша компанія знову виїжджає зі Львова з самого ранку — вже на сотню кілометрів на нас та на наші мушки з нетерпінням чекають красиві фіолетові плавники.\nПринаймі, так ми думали. Коли ж приїхали в гори, то першим ділом зауважили — ріки доволі високі і брудні. Ловити, звичайно, можна, але шанси на улов різко зменшуються. Ми вирішуємо зупинитися на ріці, де у грудні мені вдалося спіймати 28 харіусів. Тут також доволі сумно, але в таких випадках мали б працювати німфи із яскравими елементами. Ловити вирішуємо на каскаді красивих і глибоких ям, під крутими скелями. Місця надзвичайно красиві — якщо навіть не упіймаємо риби, то хоча б помилуємося краєвидами. Заради цього також можна їхати в Карпати.\nВласне, довелося милуватися краєвидами. Лише одного разу у мене був натяк на клювання, коли риба «вкусила» за хвіст імітацію гнойового хробака. Усю іншу рибу в цей день ми ловили руками. Так, Геник понишпорив під каменями і знайшов там гольяна, який заховався від хижака. Ганна з моста побачила райдужну форель, яка хаотично металася в залишках льоду. У підсумку, риба була врятована і випущена на волю. А ще ми знайшли на березі труп великої райдужки, уже з великими зубами — що трапилося з рибою і чому вона не пережила доволі теплу зиму сказати складно.\nТож 9 березня на мухи ми рибу не зловили. І це при тому, що не було ані хмар, ані вітру. Що завадило нам цього разу? На жаль, ми можемо висловлювати лише теорії, які не підкріплюються фактами. Але зовсім скоро холодна пора року залишиться в минулому, і ми зможемо знову насолоджуватися бистриною гірських рік, у яких зачаїлися реактивні харіуси…\nПросмотров: 2574 Автор: Ростислав ЯЩИШИН


За нез'ясованих обставин в Луганську померла Наталія Лагода\nСтало відомо, що в Луганську померла одна з найяскравіших співачок початку 90-х років, Наталія Лагода. Ніяких подробиць щодо смерті артистки офіційно поки не повідомляється.\nІм’я співачки було вельми популярне в країні, де шоу-бізнес, та й просто бізнес тільки зароджувався. Хіти Лагоди «Маленький Будда», «Марсіанська любов» перебували на вершинах перших вітчизняних хіт-парадів. Глядачам запам’яталася яскрава красива дівчина з дивовижними «котячими» очима.\nБуквально тиждень тому на телеканалі НТВ вийшла сенсаційна передача про одну з найгучніших трагедій вітчизняного шоу-бізнесу 90-х. Солістка групи «Блестящие» Ольга Орлова та співачка Наталія Лагода вперше за багато років відверто розповіли про те, як любов до одного чоловіка закінчилася нещастям. Тоді коханий Лагоди, великий бізнесмен Олександр Карманов, пішов до Ольги Орлової. Для кинутої співачки догляд коханої людини став справжнім горем. Не витримавши зради, Лагода викинулася з вікна п’ятого поверху прямо на очах свого маленького сина. Тільки дивом лікарям вдалося врятувати зірку, зібравши її по частинах. Вийшовши з коми, перенісши десятки найскладніших операцій і майже рік реабілітації, Наталія Лагода вийшла з лікарні, і поїхала з Москви на Україну. Випадкова зустріч з колишнім однокласником Віталієм стала черговим поворотним етапом у житті Наталії. Закохані одружилися, і незабаром відкрили в Луганську власну справу — СТО.\nВарто сказати, що батьки артистки були дуже незадоволені союзом Наталії та Віталія: чоловік зловживав алкоголем, і не хотів їхати з неспокійного Луганська.\nРідні співачки були впевнені, що чоловік змусив її продати нерухомість в Москві і віддати йому гроші на ведення бізнесу.\nІнформацію про те, що Наталія Лагода померла, підтвердив її брат, розмістивши в соціальній мережі пост із зверненням до прихильників своєї сестри. За словами Сергія Лагоди, його сестра померла ще 29 травня. Втім, і брат не розкриває конкретну причину смерті, назвавши подію «результатом трагічної долі».\nУ Мережі шанувальники артистки дивуються, як могла статися трагедія.\nВ якості однієї з причин нещастя вказують зловживання Наталією та її чоловіком алкоголем.\nЗа словами однієї з луганських передплатниць групи Наталії Лагоди, напередодні артистка разом зі своїм чоловіком довгий час пила. Потім приїжджала бригада швидкої допомоги, і на наступний день стало відомо про смерть зірки 90-х.\nФарбування брів та вій: що потрібно знати?\nКейт Мосс розлучається з чоловіком?


100 000 переглядів !!! Дякую, дорогі мої! | Письменники України\n100 000 переглядів !!! Дякую, дорогі мої!\n2021-03-06 14:00:27 Міла Федорук\nНАПИШІТЬ у коментарях СВОЮ УЛЮБЛЕНУ ЧАСТИНКУ, ВАШІ ЕМОЦІЇ ТА ВРАЖЕННЯ. Буду вдячна!\nМинуло 5 місяців від ідеї, яка з’явилась 10 січня до завершення публікації 22 травня 2020 го. Книга досі у топі.\nВона писалась на шоколаді, а коли потрібно було описувати злість чи страх, навмисне обмежувала себе солодощі. І емоції героїв дійсно зашкаюють\nЗаходьте дивитись відео історію книги на сторінці\nНайважча сцена це зізнання Олі батьку. Їхня розмова створювалась 3 ночі, довго вишукувала потрібні слова і дії.\nНайлегші – сцени з Валентиною\nНайбільше часу забрала сцена з пострілом. Такої кількості обробленої інформації і телефонних дзвінків для пояснення та уточнення заради декількох абзаців більше немає.\nНайдовше опрацьовувала питання арешту майна. І тепер,здається, можу керувати цим процесом\nНайкрутіша штука, яку дізналась за час написання, це як уникнути покарання за злочин. От мені це довгенько не давало спокою.\nБагато часу приділяла діяльності благодійного фонду, прототипу “Другого шансу”. (до речі, він мав називатись теж Мрія.)\nНайкрасивіша сцена, ну звісно ж, фіналочка. Я її обожнюю. І ще візит Бойка з морозивом.\nНайбільше змін після закінчення дісталось першій главі. І перші три речення вмістили в собі весь зміст книги.\nТепер кожна нова історія описується у першому реченні книги.\nЖодна наступна історія не міститиме такої емоційної деталізації. Звідси нове правило: не повторюватись.\nЦя книга знищила сумніви. Вказала напрямок. Створила Мілу Федорук.\nСтавлення до історії завжди буде особливим.\nПопереду буктрейлер і друк\nДякую кожному читачеві! Це ваше досягнення\nДякую, що зі мною\nЗаходьте, читайте і вітайте цю історію з першою вершиною!!!\nОригінал статті на Букнет: 100 000 переглядів !!! Дякую, дорогі мої!


Поховали Валерія Давиденка - Лента новостей Чернигова\nУ вівторок, 26 травня, у Носівці попрощались з Валерієм Давиденком, нардепом від 208 мажоритарного округу (це Бахмацький, Борзнянський, Куликівський, Менський, Талалаївський райони, частина Ічнянського району), аграрієм, колишнім заступником міністра аграрної політики і продовольства. Йому було 47 років.\nУже близько десятої біля двору, де живе мама покійного, Валентина Давиденко, більше десятка машин. На стільчику під хвірткою — медичні маски та дезінфектор. Від хвіртки і майже до порогу оберемки живих квітів: яскраво-червоні та темні троянди, гвоздики. У веранді Валентина Миколаївна приймає співчуття від близьких, знайомих.\nВ останню путь нардепа Валерія Давиденка проводжають у Носівці. У центрі на передньому плані мати покійного Валентина Давиденко, праворуч – донька. Позаду: тесть Олексій Нестеренко та дружина Людмила\nВбили, довели чи сам?\nПро смерть Валерія Давиденка стало відомо у суботу, 23 травня. Близько 18.30 в його київському офісі загиблого знайшла прибиральниця.\nЯк пише «Страна.юа», «С ее (прибиральниці. — Авт.) слов, труп был в неестественной позе полусидя на кафельном полу, вокруг брызги крови. Рядом валялся пистолет. Уборщица сразу же вызвала полицию. Узнав, кто потерпевший, на место происшествия съехалось не только руководство Шевченковского управления полиции, но и начальство из столичного полицейского Главка со своими спецами, передвижной криминалистической лабораторией, экспертами-криминалистами, судмедэкспертами и кинологами».\nНа фото, що розмістили в інтернеті, Валерій Давиденко у вбиральні, сидить на офісному стільці. Біля нього — пістолет. На підлозі кров. Прострелена скроня.\nНаразі правоохоронці розглядають три версії: вбивство, самогубство і доведення до самогубства.\nПро самогубство говорить те, що при первинному огляді обстановка кабінету не була порушена. На камерах сторонніх осіб не помітили.\n«Ближе к вечеру к нему на встречу приехал, по данным источников «Страны» в полиции, его давний соратник и компаньон нардеп-мажоритарщик из той же депутатской группы «Довіра» Борис Приходько. Офис, однако, оказался закрытым, а Давиденко на звонки не отвечал.\nКриминалисты взяли смывы с ладоней Давиденко, чтобы в ходе последующих экспертиз установить, есть ли на них продукты выстрела. Это даст понять, стрелял он из оружия сам или пистолет подброшен», — пише «Страна.юа».\nСеред мотивів вбивства розглядають причини, пов’язані з минулими парламентськими виборами. А ще, кажуть, про півтора мільйони доларів, які дав у борг Давиденко.\nПерший день прощання був у понеділок 25 травня, у траурній залі лікарні «Феофанія» у Києві.\nТруну з Валерієм Давиденком виносять з двору\n...А до двору у Носівці продовжують з’їжджатися машини. Одними з перших приїхали Андрій Прокопенко, голова обласної державної адміністрації, та Ігор Вдовенко, голова обласної ради. Біля двору їх зустрів Володимир Ігнатченко, голова Носівської громади, двоюрідний брат Давиденка.\nДелегації з Менщини, Бахмаччини, Ніжинщини, Талалаївки, Плиськівської громади, Батурина, Новогород-Сіверщини тощо.\nДелегація з Мени на прощанні у Носівці. Крайній праворуч — колишній губернатор Олександр Мисник, біля нього — колишній голова Менської райдержадміністрації Валерій Щукін\n— Він був не просто другом, а наставником, — сумує за покійним Олександр Мисник, колишній губернатор. — Це дуже велика втрата не тільки для Чернігівщини, а для всієї України. Скільки всього зробив. А скільки ще міг зробити.\nВостаннє спілкувались з ним у четвер. Особисто. У Києві. Обговорювали плани на майбутнє.\n— Говорили про вибори?\n— І не тільки. Обговорювали плани щодо інвестицій в економіку.\nА у суботу зателефонували друзі і повідомили про трагедію. Сильна, вольова людина. У самогубство я не вірю.\nПопрощатися приїхали депутати обласної ради: Сергій Пащенко, Ірина Грозенко. Народний депутат від «Слуги народу» Павло Халимон. Однопартійці з Чернігова. Багато київських машин.\n— Це потужна сильна людина і як аграрій, і як політичний, і як громадський діяч, — розповідає Ірина Грозенко. Версію про самогубство теж відкидає. — Він з нуля розбудував партію «Наш край». Вмів домовлятися з іншими політичними силами. Його буде дуже не вистачати спільноті Чернігівщини.\nВ останнє спілкувались з ним у четвер, 21 квітня. Бо наступного дня, у п’ятницю, проходила сесія обласної ради. Ми обговорювали всі питання порядку денного.\nБули намічені плани про те, що з понеділка починаємо працювати з районними осередками, готуватися до місцевих виборів.\nВін був одним з впливових політиків на Чернігівщині.\nО пів на одинадцяту приїздять священики. Відспівувати Валерія Давиденка. Серед них отець Климент (Олег Вечеря), митрополит Ніжинський та Прилуцький.\nХвилин за сорок з двору починають виносити квіти, дерев’яний хрест, перев’язаний рушником, фото покійного. Люди з вінками шикуються по двоє.\nУвесь цей час біля двору чекає катафалк «Мерседес» з київськими номерами.\nВелику дерев’яну труну з хати виносять аж восьмеро чоловіків. Кришка закрита. В ногах — квіти лілії.\nЗа труною йде мати Валентина Миколаївна. Поруч — онука. За ними — дружина покійного Людмила. Її підтримує батько Олексій Нестеренко, колишній редактор газети «Носівські вісті». Біля рідних покійного постійно Борис Приходько, народний депутат, партнер і товариш Давиденка.\nТруну ставлять у катафалк. І вся процесія пішки рушає до кладовища. Люди йдуть під парасольками. А позаду у колону вишиковуються машини. Це кількадесят авто, що розтяглись майже від самого двору Давиденків і чи не до повороту до цвинтаря.\nДорогою процесію зустрічають носівчани, які прийшли провести земляка в останню путь.\nПро покійного відгукуються добре. Кажуть, відомих та успішних земляків немало. Та не кожен так допомагав Носівці, як Давиденко. Сусіди дякують за дорогу по вулиці, яку зробили не без допомоги нардепа.\n— Він був однокласником моєї дочки і другом сина. Багато допомагав Носівці і друзям. Ніколи нікому не відмовляв, — згадує сусідка Ольга Ширяєва. Вона з двома паличками стояла край дороги та втирала сльози. Каже, спеціально попросила привезти попрощатися. — Півтора роки тому перед новим роком довелося поховати онука. Валерій Миколайович теж приїхав. Відізвався на наше горе. Раненько був вже тут. Поспівчував і допоміг.\nІ мати його Валентина Миколаївна на похорон приходила. Я тоді від горя людей не бачила і не чула. Але пам'ятаю, як вона мене за руку взяла, підтримала.\nБагато лікарні допомагав. Останнім часом у зв'язку з коронавірусом.\nНе знаю, як він там у верхах, в політиці, а для Носівки це велике горе. Для нас він завжди хорошим був.\nПоховали Валерія Давиденка біля батька. Під час прощання труну відкрили. Люди стояли і біля могили, і по всьому кладовищу, і поза ним.\nПоминали покійного у місцевому кафе «Добриня».\nМарина Забіян, тижневик «Вісник Ч» №22 (1776), 28 травня 2020 року\nТеги: похорон, Носівка, нардеп, Валерій Давиденко, «Вісник Ч», Марина Забіян


"Friso" Суміш Фрісолак Гіпоалергенний 2 400 гр.\nСкл. МБП, ОЗ: -6\nФрісолак ГА 2 - збалансована молочна гіпоалергенна суміш для вигодовування дітей від 6 до 12 місяців...подробнее\nФрісолак ГА 2 - збалансована молочна гіпоалергенна суміш для вигодовування дітей від 6 до 12 місяців з ризиком розвитку харчової алергії. Клінічно доведено, що вигодовування дітей з групи ризику гіпоалергенної сумішшю сприяє зниженню частоти харчової алергії і формування імунної стійкості до білків коров'ячого молока, і іншим харчових алергенів, в більш старшому віці. Суміш створена на основі частково гідролізованого сироваткового білка, що знижує ризик розвитку алергії.\nХарактеристики: на основі частково гідролізованого сироваткового білка; оптимальне співвідношення поліненасичених жирних кислот лінолевої / ліноленової (7: 1) стимулює власний синтез ДЦПНЖК; вітамінно-мінеральний комплекс забезпечує зростаючі потреби дитини старше 6 місяців, що важливо для профілактики дефіцитних станів; смакові властивості максимально наближені до стандартної суміші Фрісолак 2 Gold; підходить для приготування (розведення) страв прикорму; містить ключові нутрієнти (мікроелементи) для розвитку мозку і формування імунної системи; D HA / ARA (докозагексаеновая і арахідонової довголанцюгові поліненасичені жирні кислоти); пребіотики-галактоолігосахариді; 5 основних нуклеотидів.\nСклад: лактоза, рослинні олії (пальмову, низькоерукових рапсове, пальмоядровое соняшникова), масло одноклітинних (Mortierella alpina), гідролізат сироваткового білка, мальтодекстрин, галактоолігосахариді, ефіри моно- і дигліцериди лимонної кислоти (емульгатор), риб'ячий жир, хлорид холіну, таурин, мезо-інозитол, L-карнітин, соєвий лецитин (емульгатор), лимонна кислота (регулятор кислотності), мінерали (фосфат кальцію, хлорид магнію, калію цитрат, натрію цитрат, калію гідроксид, натрію хлорид, заліза сульфат, цинку сульфат, міді сульфат, йодид ка ия, марганцю сульфат, гіпс натрію, вітаміни (аскорбат натрію, DL-альфа-токоферолу ацетат, L- аскорбіл пальмітат, нікотинамід, D-пантотенат кальцію, рибофлавін, тіаміну гідрохлорид, ретинол ацетат, піридоксин гідрохлорид, фолієва кислота, фитоменадион, D-біотин, холекальциферол, ціанокобаламін, нуклеотиди (цітідін-5-монофосфорної кислота, аденозин-5-монофосфорної кислота, динатрію гуанозин-5-монофосфат, динатрію инозин-5 монофосфат, динатрію урідін- 5-монофосфат). Читать полностью\nТеги: "Friso" Суміш Фрісолак Гіпоалергенний 2 400 гр.


Архивы woman portraits - Brilliant Portraits\nКатегорія: woman portraits\nвід Alenaпоновлено 20 Березня, 2020 6 Березня, 2020 Залишити коментар до Плівковий портрет\nІснує така думка серед фотографів – “Якщо хочеш називатися справжнім фотографом – маєш вміти знімати на плівку!” Крім того, що я вирішила відповідати вимогам професії, я дуже зацікавилась, що ж воно таке – зйомка на плівку, що з цього виходить і що то за процес. І отже відбулось моє перше знайомство. Спочатку це дуже складно, особливо після цифрової камери, де ти завжди можеш одразу подивитися результат, виправити помилку, перезняти, зняти багато кадрів а потім вибрати кращій. Ти не дуже переймаєшся кількістю кадрів, не жалієш їх, бо місця на картці вдосталь!\nПроцес зйомки на плівку – принципово інший. По перше – ти не можеш одразу оцінити результат! По друге – ти маєш обмеження щодо кількості кадрів. І саме драматичне – ти не маєш права на помилку, бо ти не можеш вже нічого виправити постфактум, а тільки зіпсуєш кадр. Отже, маєш ретельно обдумати кадр, перед тим як нажати на спуск. Тебе повністю поглинає процес, нічого не відволікає, ти замислюєшся над кожним кадром, вчишся думати, перед тим як “клацнути”. Кожен плівковий портрет – унікальна світлина. Ну а для справжніх перфекціоністів ще один дуже великий бонус – це колір. неповторний, м*який, художній. Плівка тренує витримку, мислення, зосередженість. Окремо треба сказати про процес прояву плівки. Якщо робити це власноруч – це окрема магія. Якщо віддавати в лабораторію – це таке болісне очікування та тремтіння :), що ж там в біса вийшло :). І коли отримуєш результат – це кайф! тут вже дійсно відчувається справжня магія! Результат – це винагорода за витримку! Все це можна віднести і до відчуттів самих моделей! Вони теж заінтриговані і так само в болісному очікуванні :), це в наш швидкісний час одна з можливостей трохи пригальмувати!\nТож якщо Ви ще не знайомі з плівкою, з процесом зйомки на неї – ласкаво прошу!\nЦіни на плівковий портрет можна переглянути тут\nОзнайомитися з портфоліо можна тут\nвід Alenaпоновлено 18 Березня, 2020 6 Березня, 2020 Залишити коментар до чорно-білі портрети\nІснує така думка, що чорно білі портрети відображають саму суть особистості. Коли колір не відволікає, на перший план виходить “душа”. Що це за поняття таке – душа у портреті?! Мабуть це достеменна сутність людини, її емоційна складова! Багато фотографів працюють у цій техніці чорно білого портрету навіть в кольорову епоху. Чому? Тому що є попит! Чорно білий портрет взагалі дуже автентичний. Він не схожий на чергове селфі, він понадчасовий, не відтворює час, а відображає стан людини, можливо сьогоденний, а можливо і саме те Я, котре ми ховаємо в буденному житті!\nЯкщо Вам потрібен лаконічний стильний та діловий портрет, то Вам має сподобатися варіант з чорно білим! Фотозйомка може проходити як у студії, так і на відкритому повітрі! Це може бути класичний портрет, або стилізований. Також він може бути і вінтажним, або позачасовим. Як Ви самі відчуваєте, або довіртеся фотографу. Зазвичай обираючи фотографа Ви маєте йому довіряти! Ви заздалегідь переглянули його порфоліо, познайомилися з його стилем, його баченням і вже усвідомлено обираєте його, як майстра! Тож маю надію, що я той самий майстер, за яким Ви підете!\nПереглянути ціни на портрети можна тут\nПортфоліо можна переглянути тут\nЗустрінемось на зйомці 🙂\nПрофесійна фотосесія для медіаконтенту\nвід Alenaпоновлено 17 Березня, 2020 5 Березня, 2020 Залишити коментар до Професійна фотосесія для медіаконтенту\nУ наш час фотографія набуває нових сенсів. Тепер це не просто фотографія у сімейному архіві чи альбомі, або фото для документу. Це необхідний аксесуар сучасної жінки. Жінка може відігравати різні соціальні ролі – бути домогосподинею, блогеркою, бизнес леді, фрілансером, фітнес тренером, але всі ми маємо так звані аватари у соцмережах, вони стали невід’ємною частиною нашого життя. Це наша візитна картка, по ній можна дізнатися про наш спосіб життя, життєві цінності, вподобання. Багато хто використовує соцмережі як інструмент селфмейдінгу, продажу своїх послуг. Можна сказати, що профайл у соцмережі – це Ваше резюме. А яке резюме без фотографії!?Фотографія профілю, або аватар має привернути увагу, визвати відчуття довіри до власника, і так, вона має бути професійна! Уявіть сучасну жінку, яка пропагує здоровий образ життя, та сама виглядає не надто здоровою?! Уявили?! Тепер уявіть, що Ви продаєте свої послуги, як професіонал, та маєте непрофесійне фото на аватарі, або на Вашому сайті?! Чи викликає це довіру до Вас як до професіонала? Навряд чи. На допомогу прийде професійна фотосесія! Довіртеся професіоналу! Розкажіть фотографу. що саме мають виразити Ваші фотографії. Чи то суто ділові, чи молодіжні, чи романтичні. Вони мають відображати вашу особистість, а може якусь соціальну роль. Професійна фотосесія може відбуватися як в студії, так і на пленері. А може і на Вашому робочому місці – спортзал, салон краси, кабінет масажу та інше! Кожна жінка унікальна, тож не має однакових фотосесій! За кожною світлиною – особистість!\nТож не зволікайте – замовити фотосесію можна тут\nПереглянути всі жанри жіночого портрету можна тут\nвід Alenaпоновлено 18 Березня, 2020 4 Березня, 2020 Залишити коментар до Художній фото портрет\nХудожній фото портрет – це лаконічний, чуттєвий, позачасовий витвір мистецтва. Цей портрет буде не тільки передаватися в поколіннях, він також буде прикрасою Вашого сімейного архіву, а навіть і Вашого інтер*єру! Якщо Ви плануєте побудувати дім, то вже на етапі дизайну можна запланувати місце у Вашій майбутній оселі для художніх портретів. Фотозйомка може відбуватися як у студії, так і на різних локаціях міста.\nЦіни на фото портрети можна переглянути тут\nХудожні фото проекти можна подивитись тут


Проект звіту робочої групи: тарифи необґрунтовані і потребують корегування, - Юлія Тимошенко » Газета "Вечерние Вести"\nПроект звіту робочої групи: тарифи необґрунтовані і потребують корегування, - Юлія Тимошенко\n204 0 19.05.2015, 11:32 | Новости, Политика\nЮлія Тимошенко закликала депутатів консолідуватися навколо зменшення тарифів на житлово-комунальні послуги та ухвалити цього пленарного тижня два законопроекти щодо тарифоутворення.\nПро це сьогодні лідер «Батьківщини» наголосила з парламентської трибуни.\n«Я би просила парламент консолідуватися навколо цього завдання й зробити так, щоб ми його виконали, і щоб люди по всій країні не проклинали політиків, парламент, уряд і всіх, кому спало на думку в 5-6 разів підвищувати тарифи», - сказала вона.\nЮлія Тимошенко пояснила, що її заклик грунтується на проекті звіту парламентської робочої групи, яка щойно завершила вивчення питання обґрунтованості підвищених тарифів. Депутати з різних фракцій дійшли до консолідованої думки: «встановлені ціни, тарифи на енергоносії, на комунальні послуги є необґрунтованими і потребують додаткових розрахунків для їх корегування».\nЗа словами лідера фракції, парламентська робоча група також встановила, що газу українського видобутку достатньо для забезпечення потреб населення та підприємств теплокомуненерго.\n«Газу не просто вистачає. А якщо цитувати зараз звіт робочої групи, то в нас є профіцит українського газу для постачання населенню і теплокомуненерго», - наголосила вона.\nТимошенко також стверджує, що нормативи на тепло та газ в квартирах, де немає лічильників, є абсурдними, адже «в два-три рази є різниця обсягів газу та тепла, які списують на людину».\nЗ огляду на це, лідер «Батьківщини» наполягає, що тарифи реально зменшити вдвічі.\n«Це корупція, мегакорупція! Або ми з вами її зупинимо, або будуть на тлі нашого спокою і байдужості продовжувати знущання над українцями», - вважає народний депутат.\nЮлія Тимошенко також наполягає: «Ми негайно повинні припинити ту наругу над всіма українцями, яка відбулася із встановленням нових тарифів!»\nВона також подякувала членам парламентської робочої групи з вивчення тарифів і закликала депутатів сьогодні-завтра затвердити її звіт.\nОкрім цього, Юлія Тимошенко наполягає на ухваленні рішень щодо негайної індексації зарплат та пенсій.\n«Закон треба проголосувати на цьому тижні. І це означає, що ми знімемо той абсолютно незаконний тягар соціальної несправедливості, який лежить на людях. Все буде добре, і ми кроком поставимо все на місця», - резюмувала лідер фракції.


Походження людини - Природознавство на 8ref.com\nПоходження людини - Природознавство\nЛюдина як предмет природничонаукового пізнання___ 2\nПроблема появи людини на Землі.___ 2\nДеякі методи дослідження___ 10\nІсторія в наших генах .___ 10\n"Молекулярний годинник"___ 10\nГени і мови___ 11\nЧи сильно ми відрізняємося один від одного?___ 12\nСписок використаної літератури :___ 13\nЛюдина як предмет природничонаукового пізнання.\nЛюдина теж естествен: по-перше, по своєму походженню, і, по-друге, за своєю природою, тобто біологічній основі свого існування. Людину можна розглядати і як фізичне тіло і як біологічна істота, хоча він не зводитьсядо цього.\nВ даний час в науці утверділось уявлення, що человек- біосоціальна істота, що сполучає в собі біологічну і соціальну компоненти. З цим можна погодитися, не забуваючи: 1)что людину можна розглядати і з фізичної точки зору і вивчати хімічні процеси, що відбуваються в нім; 2) що не тільки людина володіє соціальною формою існування, але і багато тварин. Більш того, з кожним роком етология накопичує все більше за дані, що свідчать про те, що соціальна поведінка людини багато в чому генетично детермінована.\nЩе в античній філософії багато уваги приділялася визначенню природи людини. Киникі бачили її в природному способі життя і обмеженні бажань і матеріальних потреб; Епікур - у відчуттях, загальних у людини і тварин; Сенека і стоїки - в розумі. У західній філософії, особливо в марксизмі, на передній план висувалося уявлення про соціальну суть людини.\nЗ погляду сучасної науки точніше розділяти біологічеськую зумовленість існування людини і його родову (власне людську) суть. Пошуками меж між біологічними і специфічно людським займається наука, що отримала назву социобіологиі. Ця наука в застосуванні до вивчення людини знаходиться на стику природничонаукового і гуманітарного знання.\nОтже, людина як предмет природничонаукового пізнання може розглядатися в трьох аспектах: 1) походження; 2) співвідношення в нім природного і гуманітарного; 3) вивчення специфіки людини методами природничонаукового пізнання. Перший напрям, традиційно званий антропологією, вивчає: коли, від кого і як відбулася людина і чим він відрізняється від тварин; другий напрям - социобіология - вивчає генетичну основу людської діяльності і співвідношення фізіологічного і психічного в людині; до третього напряму відноситься вивчення природничонауковим шляхом мозку людини, його свідомості, душі і т. п.Проблема появи людини на Землі.\nЯк іу питанні походження Всесвіту і життя, існує уявлення про божественне творіння людини. «І сказав Бог; створимо людину по образу своєму» (Буття. 1. 26, 27). У індійській міфології мир відбувається з першого прачеловека - Пуруши.\nУ багатьох первісних племенах були поширені уявлення про те, що їх предки відбулися від тварин і навіть рослин (на цьому засновано уявлення про тотеми), а такі вірування зустрічаємо у так званих відсталих народів до цих пір. У античності висловлювалися думки про природне походження людей з мула (Анаксимандр). Тоді ж заговорили про схожість людини і мавпи (Ганнон з Карфагена).\nВ даний час у зв'язку з ажіотажем навколо НЛО до моди увійшли версії про походження людини від позаземних істот, що відвідували Землю, або навіть від схрещування космічних прибульців з мавпами.\nАле панує в науці з 19 століття витікаюча з теорії еволюції Дарвіна концепція походження людини від високорозвинутих предків сучасних мавп. Вона отримала в 20 столітті генетичне підтвердження, оскільки зі всіх тварин по генетичному апарату щонайближче до людини опинилися шимпанзе.\nПо все це зовсім не означає, що нині\nшимпанзе, що живуть, або горили - точні копії предків людини. Просто у людини з цими обезьянами є загальний предок. Учені назвали його дріопітеком (по-латині - «деревна обезьяна»), оскільки він мешкав на деревах. У 1856 р. у Франції відшукали частини скелета цього пращура шимпанзе, горили і людини.\nЗа часів життя дріопітеков значної частини суші торкнулася зміна клімату: тропические джунглі зникали і змінялися пространствами, позбавленими лісів. Це обстоятельство не могло не позначитися і на способі життя тварин. Інші відступали під прикриття исчезающего лісу, інші старалися приспособиться до життя на відкритій місцевості. Так життя примусило дріопітеков «спуститися з дерев на землю».\nАвстралопітеки (по-латині - «південні обезьяны»), що мешкали в степах Африки, зробили ще два кроки прот тварини до людини. Першим їх «досягненням» стало прямохожденіє, про що свидетельствует будова тазових кісток австралопитеков. Ходіння на двох ногах, до речі говоря, принесло людині масу незручностей. Швидкість його пересування відразу сповільнилася, пологи стали болісними (на відміну від четвероногих). Але, мабуть, переваги цього способу пересування переважували. У чому ж вони заключались? Вивільнялися дві передні конечности - руки. Тепер в них можна було тримати камені, палиці, інші знаряддя. Знаряддя, як известно, можуть застосовувати багато звірів і птахи. (Наприклад, стерв'ятники розбивають страусині яйца, кидаючи в них камені, - см). Але в житті предків людини знаряддя стали набувати всього велику, невиданную раніше роль.\nАвстралопітеки, судячи з усього, ще не обрабатывали своїх знарядь, а просто використовували те, що знаходили: крім палиць і каменів крупные кости, роги антилоп. Ними можна було, наприклад, відбити від стада і убити антилопу, відігнати хижака від його здобичі.\nДругим «досягненням» австралопітеков стала поступова втрата «шуби з густої шерсті». Доречна у вологих джунглях, в жарінням і\nсухій савані вона тільки заважала, утрудняючи охолоджування організму.\nПерший череп австралопітека був виявлений в Південній Африці в 1924 р., а якнайповніший скелет, в якому збереглося 40% кісток, - в 1974 р. в Ефіопії. Належав він 40-річній жінці, що жила 3 млн років тому, которую учені прозвали «Люсі».\nНаступний в еволюційних сходах - вже «перша людина», перший представник роду Ноmo. Це людина уміла (Homo habilis). Французский письменник Ж. Рони-старший в романі «Боротьба за вогонь» так описує зустріч свого героя Нао (сучасної людини) з «рудими карликами»:\n«Що за крихітний народ! Найвищий з них доводився по груди Нао! У них були круглі голови, трикутні особи, шкіра - кольори охри. Син Леопарда розглядав їх із здивуванням. Він прийняв би їх за дітей, коли б не старечий вигляд деяких з них, бороди, що покривали пучками їх особи, еслі б не зброя в їх руках». «Руді карлики» цілком підходять під опис Homo habilis, дане ученими.\nУ 1960 р. англійський антрополог Луіс Ліки знайшов в ущелині Олдовай (Танзанія) поряд з останками «людини умілого» найстародавніші знаряддя, створені людськими руками. Треба сказати, що навіть примітивний кам'яний топор виглядає поряд з ними так само, як электрическая пила поряд з кам'яною сокирою. Ці знаряддя - всього лише розколена під определенным кутом галька, злегка загострена. (У природе таких розколів каменя не зустрічається.)\nВозраст «олдовайськой галечной культури», як її назвали учені, - близько 2,5 мільйонів років!\nЛюдина робила відкриття і створювала знаряддя праці, а ці знаряддя змінювали саму людину, робили вирішальний вплив на його еволюцію. Наприклад, використання вогню дозволило коренным чином «полегшити» череп людини, уменьшить його вага. Приготована на вогні їжа на відміну від сирої не вимагала таких могутніх м'язів для її пережовування, а слабкішим м'язам для закрепленія на черепі вже не був потрібний тім'яний гребінь. Племена, що виготовляли кращі знаряддя (як пізніше розвиненіші цивилизации), перемагали племена, що відставали в своєму розвитку, і витісняли їх в безплідну місцевість. Виготовлення досконаліших знарядь ускладнювало внутрішні взаємини в племені, вимагало більшого розвитку і об'єму мозку.\nГалечниє знаряддя «людини умілого» поступово змінилися ручними рубилами (камені, оббиті з двох сторін), а потім шкрябаннями і наконечниками.\nІнша гілка еволюції роду Ноmо, що стоїть, по оцінках біологів, вище за «людину умілого», - людина випрямлена (Ноmo erectus). До цього вигляду відносять пітекантропа (по-латині - «мавполюдини»), синантропа («китайського человека» - його останки були знайдені в Китаї) і деякі інші підвиди. Їх часто називають обезьянолюдьмі. «Людина выпрямленный» вже не біг в паніці від вогню, як решта всіх звірів, а сам розводив його (втім,\nє припущення, що і «людина умілий» вже підтримував вогонь в тлеющїх пнях і термітниках); не тільки розколював, але і обтісував камені, як посуд використовував оброблені черепи антилоп. Одягом «людині умілому», мабуть, служили шкури убитих звірів. Права рука його була розвиненіша, ніж ліва. Вероятно, він володів примітивною членороздільною мовою. Пожалуй, здалеку його можна було б прийняти за сучасну людину.\nІ, нарешті, вигляд, до якого належать і люди, що живуть зараз, - людина розумна (Ноmo sapiens). Homo sapiens у момент своєї появи був просто представником однієї з декількох конкуруючих ліній. Те, що саме він досягне успіху на арені еволюції, не було зумовлено. Висипаючи відро піску, ви не можете передбачити, яка з піщинок опиниться зверху. Проте ясно, що яка-небудь з них займе місце вгорі, трохи вище за інших. То ж відбувається і в процесі еволюції: один з близьких видів виявляється трохи успішніше, ніж інші, але який саме - заздалегідь передбачити не можна.\nСьогодні більшість учених прідержіваются теорії африканського походження людини і вважають, що майбутній переможець в еволюційній гонці виник на південному Сході Африки близько 200 тис. років назад і розселився звідти по всій планеті (мал. 1).\nРаз чоловік вийшов з Африки, то, здавалося б, само собою зрозуміло, що наші дальні африканські прародителі були схожі на сучасних жителів цього континенту. Проте деякі дослідники вважають, що перші люди, що з'явилися в Африці, були ближчі до монголоїдів.\nРаса монголоїда має ряд архаїчних рис, зокрема в будові зубів, які характерні для неандертальців і Homo erectus (Людини прямоходящего). Популяції типу монголоїда володіють високою адаптивністю до різних умов проживання, від арктичної тундри до екваторіальних вологих лісів, тоді як у дітей негроїдної раси у високих широтах при недоліку вітаміну D швидко виникають захворювання кісток, рахіт, тобто вони спеціалізовані до умов високої інсоляції. Якби перші люди були подібні сучасним афріканцам, то сумнівно, що вони змогли б успішно здійснити міграції по всій земній кулі. Проте ця точка зору оспорюється більшістю антропологів.\nКонцепції африканського походження протиставляється концепція мультирегионального походження, що припускає, що наш предковий вид Homo erectus перетворився на Homo sapiens в різних точках земної кулі незалежно.\nHomo erectus з'явився в Африці близько 1,8 млн років назад. Він виготовляв кам'яні знаряддя, знайдені палеонтологами, і, можливо, досконаліші знаряддя з бамбука. Проте від бамбука через мільйони років не залишається слідів. За декілька сотень тисяч років Homo erectus розповсюдився спочатку по середньому Сходу, потім до Європи і до Тихого океану. Формування чоловік розумного на базі пітекантропа привело до співіснування пізніх форм неандертальців і що зароджуються поки нечисленних груп сучасних людей впродовж декількох тисяч років. Процес витіснення старого вигляду новим був досить тривалим, а слідовательно, і складним.\nЯкі ж рушійні сили, ті чинники,которые викликали перебудову морфології пітекантропа саме в цьому, а не в якому або іншому напрямі, створили передумови для витіснення пітекантропа людиною сучасним і визначили успіх цього процесу? З тих пір, як антропологи задумалися над цим процесом, а відбулося це порівняно недавно, називалися найрізноманітніші причини зміни морфології пітекантропа і наближенні її до морфології сучасної людини.\nДослідник синантропа Ф.Вайнденрайх вважав найбільш показовою відмінністю сучасної людини від пітекантропа досконалий по своїй структурі мозок - з розвиненішими півкулями, збільшений у висоту, із зредукованим потиличним відділом. В цілому правильність такого погляду Ф.Вайденрайха не викликає сумнівів .Но від цієї правильної констатації він не міг перейти до розтину її причини і відповісти на питання : чому ж сам мозок удосконалиться, змінюючи свою структуру?д\nаїболєє характерна межа сучасної людини - досконала кисть, здібна до найрізноманітніших трудових операцій. Всі інші особливості морфології сучасної людини розвинулися у зв'язку з перетворенням грона .Можно думати, хоча це і не висловлювалося прихильниками цієї теорії, що мозок удосконалювався під впливом численних роздратувань,идущих від грона,а колічесво цих роздратувань постійно збільшувалося в процесі праці і оволодіння новими трудовими операціями.Але ця гіпотеза зустрічає заперечення як фактичного так і теоретичного характеру. Якщо розглядати перебудову мозку тільки як наслідок еволюції руки в процесі пристосування до трудових операцій, то вона повинна була відбитися в основному на розвитку рухових областей кори головного мозку,а не зростанні лобових доль -центров асоціативного мислення. Та і морфологічні відмінності людини розумного від пітекантропа полягає не тільки в будові мозку. Неясно, наприклад,как пов'язані з перебудовою доісті зміна пропорцій тіла сучасної людини в порівнянні з неандертальцем. Таким чином, гіпотеза,связывающая своєрідність Homo sapiens в першу чергу з розвитком кисті в процесі оволодіння трудовими операціями, теж не може бути прийнята, як і викладена вище гіпотеза, що бачить основну причину цієї своєрідності в розвитку і удосконаленні мозку.\nПрийнятніша гіпотеза чинників формування людини сучасного вигляду, Розроблена Я.Я.Рогинским.Он використовував численні і широко відомі в клініці нервових хвороб спостереження над суб'єктами, у яких пошкоджені лобові долі мозку; у таких суб'єктів різко гальмуються або зовсім пропадають соціальні інстинкти, буйна вдача робить їх небезпечними для тих, що оточують. Таким чином, лобові долі мозку -сосредоточение не тільки вищих мислітельних але і соціальних функцій. Цей вивід був зіставлений з чинником розростання лобових доль мозку у сучасної людини в порівнянні з пітекантропом і, у свою чергу, привів до заключенію,что не взагалі розвиток мозку або розвиток кисті, а розростання лобових доль мозку було тією основною морфологічною особливістю, яка відрізняла людей сучасного типу від пізніх неандертальців. Пітекантроп через свою морфологію був недостатньо соціальний, недостатньо пристосований до життя в суспільстві, щоб дати можливість розвиватися цьому суспільству далі : він не умів повною мірою пригнічувати своїх індивідуалістичних антигромадських інстинктів,как, втім це буває у тварин,а озброєність його була набагато вище .Схватки між окремими представниками стада пітекантропів могли кінчатися серйозними травмами. Окремі випадки таких травм відмічені на деяких черепах викопної людини. Подальший розвиток суспільства ставив перед пітекантропом завдання, які він не міг виконати через свої обмежені морфологічні можливості, тому природний відбір став працювати в напрям виділення і збереження більш соціальних особей.Я.Я.Рогинский вказав на огромную суспільну силу і життєздатність тих колективів, в яких число соціальних особин було найбільшим. Розростання лобових кісток розширювало сферу областей асоціативного мислення, а з ним сприяло укладенню суспільного життя, різноманітності трудової діяльності,вызвало подальшу еволюцію будови тіла, фізіологічних функцій,моторных навиків .\nСлід обмовитися,что сприймати цю гіпотезу при всій її безперечній переконливості некритично,как гіпотезу, разрешающюю всі проблеми і труднощі, пов'язані з процесом формування людини сучасного вигляду, не можна. Достатньо складна трудова діяльність неандертальців і витоки багатьох соціальних інститутів і ідеологічних явищ в середньому палеоліті примушують з сумнівом віднестися до ідеї внутрішньої конфлікності неандерталського стада.Збільшення об'єму мозку, розвиток мовної функції і мови, ускладнення трудової діяльності і господарського побуту - це загальні тенденції еволюції гоміцид, особливо гоміцид в социально-культурной сфері. Вони були б не можливі за відсутності соціальних зв'язків і направленої групового поведінки.Витоки соціальної поведінки йдуть в тваринний світ, і тому,трактуя проблему чинників формування Homo sapiens, целесобразнєє говорити про посилення тих, що вже існували на попередніх стадіях антропогенезу суспільних зв'язках, а не про заміну ними конфліктної поведінки .В осоружному випадку ми повертаємося до тієї ж, вже розглянутою нами,гипотезе приборкання зоологічного індивідуалізму, тільки на нижчому етапі еволюції гоміцид. Викладений підхід найбільш близький до старих поглядів В.М.Бехтерева, що спеціально виділив соціальну форму відбору і що розумів під нею такий відбір,при якому відбиралися індивідууми з поведінкою корисним не самому індивідуумові, а для групи,к якою він належить.Строго кажучи,на всіх етапах еволюції гоміцид така форма відбору була, очевидно, вирішальною; і роль її,возможно,только ще посилилася при формуванні людини рвзумного.\nТаким образом,социальность,наибольшее пристосування до життя в колективі,создающийся при цьому найбільш сприятливий для неї морфофізіологичеський і психологічний тип, що в сукупності зумовило найбільш різку відмінність людини від інших представників тваринного світу, визначили, можна предпологать, і наступний етап еволюції людини - виділення людини сучасного вигляду як найбільш досконалого організму з погляду вимог соціальної організації .По аналогії з трудовою теорією антропогенезу цю гепотізу можна назвати соціальною, або суспільною, підкреслюючи цим ведущюю роль колективного суспільного життя саме у формуванні сучасного вигляду усередині роду Homo.\nНайближчий родич людини був відкритий в 1856 р. в містечку Неадерталь біля Дюсельдорфа. Робочі, що знайшли печеру з дивними черепами і великими кістками, вирішили, що це останки печерного ведмедя, і навіть не припускали, які жаркі спори викличе їх знахідка. Ці кістки, а також кости, знайдені пізніше на сівбуере Англії, на сході узбекистану і на півдні Ізраїлю, були останками предка людини, що отримала назву неандерталець, - примітивна людина, що жила від 200 000 до 27 000 років тому. Неандерталець робив примітивні знаряддя, розфарбовував тіло узорами, мав релігійні уявлення і похоронні ритуали.\nПередбачається, що неандерталець еволюціонував з Homo erectus .В межах неандерталського вигляду в нашому розумінні можна виділити декілька груп,имеющих морфологічну, географічну і хронологічну специфіку. Європейські неандертальці, складові компактну географічну групу, розпадаються відповідно до поширеної думки на два типи . Виділені типи іменуються різними дослідниками «класичними», або «типовими» і «атиповими» неандертальцями. Перша група відноситься до пізнішого періоду Друга група за традицією, що склалася, нібито раніша. Хронологічні відмінності супроводжуються морфологічними, але останні парадоксальним чином не відповідає очікуваним і характеризують обидві групи в зворотному порядку в порівнянні з геологічним віком: пізніші неандертальці виявляються примітивнішими, раніші - прогресивними. Мозок у останніх, правда, декілька менше за об'ємом, чим у пізніх неандертальців, але прогресивніший по будові, череп вищий, рельєф черепа менший (виняток становлять сосцевідниє відростки, розвинені сильніше, - типова людська ознака), на нижній щелепі намічається трикутник підборіддя, розмір лицьового скелета менший.\nПоходження і генеологичеськие взаємини два цих груп європейських неандертальців багато раз обговорювалися з самих різних сторін . Була висловлена гіпотеза, згідно якої пізні неандертальці придбали свої відмітні особливості під впливом дуже холодного, суворого льодовикового клімату в умовах Центральної Європи.Їх роль у формуванні сучасної людини була менша, ніж ранніх, прогресивніших форм, які і з'явилися прямими і основними предкамі сучасних людей .Однако проти такого трактування морфології і генеологичеських відносин хронологічних груп у складі європейських неандертальців висувалося те міркування, що географічно вони були поширені на одній і тій же території і ранні форми також могли бути схильні до дії холодного клімату в пріледникових районах, як і пізні.\nПричиною вимирання пізніших неандертальців могла бути дуже висока спеціалізація - неандертальці були пристосовані до життя в умовах льодовикової Європи. При зміні умов така спеціалізація обернулася для них бідою. Довгі роки обговорювалося питання, де місце неандертальців на еволюційному древе і чи могло відбуватися схрещування між ними і Homo sapiens в період їх співіснування впродовж десятків тисячоліть. Якщо схрещування було можливе, то сучасні європейці могли б мати деякі гени неандертальців. Відповідь - хоч і не остаточний - отриманий зовсім недавно при дослідженні ДНК неандертальця. Генетгик Сванте Пебо екстрагував ДНК з останків неандертальця, що мають вік декілька десятків тисяч років. Не дивлячись на те що ДНК була сильно фрагментована, ученим вдалося за допомогою найсучаснішого методу аналізу ДНК встановити нуклеотідную послідовність невеликої ділянки мітохондріальної ДНК. Мітохондріальна ДНК була вибрана для дослідження тому, що в клітках її молярна концентрація в сотні разів перевищує концентрацію ядерної ДНК.\nЕкстракція ДНК проводилася в умовах високої стерильності - учені працювали в костюмах, що нагадують скафандри, для того, щоб запобігти випадковому забрудненню досліджуваних зразків сторонньою, сучасною ДНК. У звичайних умовах за допомогою використаного ученими методу полімеразной ланцюгової реакції вдається "читати" фрагменти ДНК протяжністю до декількох тисяч пар нуклеотідов. На зразках, що вивчаються, максимальна довжина "прочитаних" фрагментів складала близько 20 пар нуклеотідов.\nОтримавши набір таких коротких фрагментів, учені восстановілі по ним початкову нуклеотідную послідовність мітохондріальної ДНК. Порівняння її з ДНК сучасної людини показало, що вони значно відрізняються. Отримані дані дозволяють припустити, що неандертальці складали окремий, хоч і споріднений людині вигляд.\nШвидше за все, схрещування цих двох видів було неможливе - дуже великі генетичні відмінності між ними. Отже, в генофонді людини немає генів, отриманих від неандертальців. По послідовності ДНК було оцінено час розбіжності гілок неандертальця і сучасної людини, яке склало 550-690 тис. років. Проте отримані дані можна вважати попередніми, оскільки це результати дослідження тільки одного індивіда.\nКрім перерахованих основних гілок в еволюції человека, завжди існували і другорядні, «сліпі», «тупиковые» відгалуження еволюційного розвитку. Наприклад, огромные людиноподібні мавпи (гигантопітеки і мегантропи). Зустріну з ними також описує Роні-старший в своємутворі:\n«На поляну вискочила з сіро-зеленого мороку сильна і гнучка істота. Ніхто не міг би сказати.- чи пересувалося воно по-звіриному, на чотирьох ногах, або на двох, як люди і птахи. Обличчя у нього було величезне, щелепи, як у гієни, череп плескатий, груди могутні, як у лева. ...Нао захоплювався їх силою, рівною, мабуть, тільки силі ведмедя, і думав, що, якби вони тільки захотіли, вони легко могли б знищити і рудих карликів, і кзаммов, і уламров...» (Кзамми - так письменник назвав неандертальців; уламри - плем'я сучасних людей, до якого належить герой романа.)\nПисьменник указує, що оскільки ці істоти «харчувалися тільки рослинами, а вибір їх був більш обмежений, ніж у оленів або зубрів, то пошуки їжі вимагали багато часу і великій уважності».\nТреба сказати, що м'ясна їжа зіграла дуже важливу роль в розвитку людського розуму. Життя людиноподібних мавп, що харчуються рослинами (наприклад» горил), є майже безперервний процесіз здобичі прожитку. Щоб насититися, горилі необхідно поглинути величезне количество пищи. Цим тварини зайняті з ранку до вечора. М'ясна їжа порівняно з вегетарианской економить значно більше «вільного времени».\nОдним з результатів (треба сказати, досить сумним) переваги людиною м'ясної пищи стало людоїдство (канібалізм), що зберігалося впродовж майже всієї історії человечества. На розкопаній археологами стародавній стоянці «людини разумного* на острові Ява» наприклад, знайдено 11 черепів з проломленными підставами, що належали представителям виду «чоловік випрямлений». Це - свідоцтво канібалізму. От як, оказывается, складалися взаємини представителей різних видів роду Ноmo. (Правда, треба відмітити, що частіше стародавні люди поїдали представників власного вигляду, а не інших видів роду Ноmo.)\nАле і неандертальці, пітекантропи і представители інших видів і підвидів цього роду теж, судячи з усього, були далеко не нешкідливі. Можливо, жеівущие у фольклорі багато народов уявлення про диких кудлатих людоїдів, що мешкають в лісі, - слабкий відгомін тих далеких сутичок.\n.Некоторые методи дослідження Історія в наших генах .\nІсторія еволюції людини записана в наших генах . Професор Стенфордського універстітета (США) Лука Каваллі-сфорца склав карти розподілу частот декількох сотень генів в європейських популяціях (він назвав ці карти "генетичними ландшафтами") і по генетичних дистанціях між популяціями обчислив дати їх розділення.\nЙому вдалося реконструювати декілька хвиль міграцій людей. Перша, така, що залишила найбільш помітний генетичний слід (частота тієї, що зустрічається комплексу з 95 генів плавно знижується від районів Середнього Сходу до житла басків), відповідає експансії неолітичних землеробських народів з місць зародження землеробства (район Месопотамії) на північ і захід Європи. Її датування на основі генетичних\nдистанцій співпадає з археологічними датуваннями (6-9 тис. років назад). Баски - популяція, унікальна по генетичних характеристиках, - є, мабуть, єдиними сучасними представниками якнайдавніших жителів Європи - кроманьйонців. Ймовірно, вони зберегли свою генетичну унікальність, оскільки жили в дальній точці міграційного шляху, по якому до Європи були привнесені гени, землеробська культура і індо-європейські мови ранненеолітічеськимі племенами з Ближнього Сходу. Виводи генетиків підтверджуються і даними лінгвістів про унікальність мови басків.\nЧастота тієї, що зустрічається іншого комплексу генів найбільш висока на півдні Росії і знижується як у напрямі до півночі, так і на південь від цієї області. Цей слід залишили міграції скотарів-кочівників 4-6 тис. років назад .\nНе тільки міграції приводять до змін концентрації генів в популяціях. Наприклад, частота тієї, що зустрічається генів, пов'язаних з адаптацією до холоду, плавно зменшується з півночі на південь."Молекулярные годинник"\nОкрім порівняння частот тієї, що зустрічається генів в популяціях для реконструкції історії человечества використовується метод "молекулярного годинника". Він заснований на тому, що швидкість зміни нуклеотідной послідовності молекули ДНК за рахунок точкових мутацій (тобто зміни тільки однієї пари нуклеотідов) настільки постійна, що її можна використовувати для датування отхожденія даної еволюційної гілки від загального стовбура. Оскільки більшість цих мутацій, по сучасних уявленнях, нейтральні, тобто не роблять якого-небудь корисного або шкідливого впливу на їх володаря, вони не елімініруются відбором. Цей "молекулярний годинник" був відкалібрований при порівнянні швидкості зміни ДНК тих видів, час розбіжності яких був надійно встановлений по викопних останках.\n"Молекулярний годинник" допоміг визначити дату розділення гілок людини і мавп - від 5 до 7 млн років назад. До цього палеонтологи вважали, що розділення відбулося близько 25 млн років назад. Проте тепер "молекулярне" датування є загальноприйнятим. Вважається, що предки людини і шимпанзе розділилися близько 5 млн років назад, протделеніє горил відбулося раніше, а ще раніше, близько 10-15 млн років назад, відокремилася гілка орангутанов.Гены і мови\nМетод "молекулярного годинника", що дозволяє встановити ступінь спорідненості різних видів по відмінностях в їх ДНК, дуже схожий на метод глоттохронологиі, використовуваний при встановленні спорідненості різних мов. За 1000 років в так званому базовому словнику (він включає ті слова, які є в будь-якій мові, - "будинок", "земля", "небо", назви частин тіла і т.д.) зберігається 86% слів, тобто кожна з мов двох народів, що розділилися 1000 років тому, має 86% загальних слів з предковим мовою. Отже, один з одним ці мови мають 74% (86% від 86%) загальних слів. Зіставлення еволюційного древа популяцій людини з лінгвістичними даними і класифікацією мов по надсемействам показало, що в більшості випадків мови генетично споріднених популяцій належать до однієї лінгвістичної групи. Чим раніше розділилися дві популяції, тим довше вони еволюціонували незалежно і тим больше накопичилося замін в їх ДНК і в їх мовах. Звичайно, мови не залежать від генів, і кореляції генетичної і лінгвістичної спорідненості визначаються лише історичними обставинами.\n"Мітохондріальна" Єва .\nЧим вище швидкість накопичення мутацій в ДНК, тим менші відрізки часу еволюції видів можуть бути визначені за допомогою "молекулярного годинника". Найшвидше накопичуються мутації в мітохондріальній ДНК. Мітохондрії містять кільцеву молекулу ДНК, що складається з 16 500 пар підстав, - це зовсім небагато в порівнянні з ДНК хромосом, що знаходяться в ядрі клітки і складаються з десятків і сотень мільйонів пар підстав. При заплідненні мітохондріальна ДНК (мтднк) сперматозоїда не потрапляє в яйцеклітину, так що і чоловіки, і жінки отримують мтднк тільки від матері.\nАмериканський генетик Алан Уїлсон вивчив мтднк людей різного походження - африканців, європейців, азіатів, австралійців і жителів Нової Гвінеї. По кількості відмінностей в нуклеотідной послідовності мтднк він визначивступінь спорідненості різних груп людей і побудував родовідне древо людства. Найраніша точка галуження на цьому древе відокремлює групу африканців від решти людей - за сучасними даними це відбулося 137±15 тис. років назад.\nБули визначені відмінності між послідовностями мтднк людей і шимпанзе. По відомій даті відділення галузь шимпанзе (5 млн років назад) було обчислено час першого розділення груп предків людей, що нині жили, яке відбулося 180-190 тис. років назад. Це дата найбільш стародавньої мутації в мтднк, яку генетики можуть розпізнати.\nСтародавню владарку цієї мтднк відразу охрестили Євою, що внесло деяку плутанину. З даних аналізу мтднк зовсім не витікає, що 190 тис. років назад на Землі жила всього лише одна-едінственная жінка. "Єва" не була єдиною жінкою в цей час і не відрізнялася від своїх сучасниць по здібності до розмноження. Просто мтднк її сучасниць були втрачені (адже не всі жінки залишають потомство, і якщо жінка має тільки синовій, то вони не передають її мтднк наступному поколінню). По незалежних оцінках декількох груп генетиків, розмір популяції, до якої належала африканська "Єва", складав у той час близько 10-30 тис. чоловік.\nБлизька оцінка часу появи і чисельності початкової популяції Homo sapiens отримана при дослідженні Y-хромосоми. Ця хромосома передається тільки від отця до сина і представляє зручний об'єкт для еволюційних досліджень у пошуках "Адама".\nЦі виводи протіворечат мультирегиональной гіпотезі походження людини, що припускає широко поширене перетворення популяцій Homo erectus в Homo sapiens, - такої невеликої кількості людей просто не вистачило б, щоб заселити всю землю.Чи сильно ми відрізняємося один від одного?\nУ всіх людей генетичні тексти дуже схожі. Два будь-яких людини, окрім однояйцевих близнят, розрізняються всього лише однією буквою-нуклеотідом з 300. А ось від наших найближчих родичів в світі тварин - людиноподібних мавп - ми відрізняємося уже одним нуклеотідом з 30. Чим далі спорідненість, тим більше відмінностей в генетичних текстах. Дослідження схожості ДНК дозволяє з'ясувати споріднені відносини між людьми - від встановлення батьківства, часто вживаного в експертизі кримінології, до встановлення походження цілих етнічних груп. При цьому іноді генетики роблять, здавалося б, дивовижні відкриття, які виявляються вже давно відомими людям з оповідей і легенд. Наприклад, стародавній переказ свідчить, що всі монголи відбулися від трьох кремезній. Вивчення мтднк, що успадковується тільки по материнській лінії, показало, що велика частина населення Монголії по генетичних характеристиках дуже чітко розділяється на три групи.\nГенетичне дослідження людей європейської раси показало, що люди з білим кольором шкіри відбулися від групи числом близько 20 чоловік, при цьому число чоловіків в два рази перевищувало число жінок.\nУ жовтні 1997 р. в Колд Спрінг Харбор (США) пройшла конференція з еволюції людини. Постійні згадки теорії африканського походження людини і досліджень африканських і неафриканських популяцій викликали тривожне зауваження однієї з учасниць про етичність такого ділення людства, пов'язане з педантичністю громадської думки в США щодо расових питань. На це дотепно відреагував швейцарський генетик д-р Андре Лангані: замість запланованої доповіді по геногеографії він прочитав лекцію про те, що, судячи по генетичних даних, всі ми є африканцями, просто є азіатські африканці, європейські африканці і африканські африканці.\n1)Толстых А.В. ''Возрасты жізні'' м. Москва 1982 р.\n2)Яблоков А.В. Юсуфов А.Г. ''Эволюционное ученіє''\n3)Издательство ''Высшая школа '' ''Биология для тих, що поступають у Вузи'' © 8ref.com - українські реферати


Припинення фактичних перевірок малого бізнесу аж ніяк не означає вседозволеності. Вісник. Офіційно про податки\nПрипинення фактичних перевірок малого бізнесу аж ніяк не означає вседозволеності\nБоротьбою з тіньовим ринком праці, зокрема нелегальними доходами, позначено діяльність податківців по всій Україні. Не менш актуальною є проблема приховування доходів і на Херсонщині. Зі слів голови ДПС у Херсонській області Анатолія Страшного, податківці зафіксували, що протягом III кварталу 2011 р. 16 адвокатських та 10 аудиторських контор, 5 нотаріусів і 8 приватних стоматологічних кабінетів по області нараховували зарплатню своїм працівникам нижчу за мінімально встановлений рівень (960 грн.).\nТак, виявилося, що середньо-місячна зарплата одного з нотаріусів із м. Херсона становить 162 грн., лікаря-стоматолога з м. Нової Каховки — понад 133 грн. Деякі аудитори отримують офіційно від 302 грн. до 710 грн. на місяць. А адвокати на Херсонщині працюють навіть за 120 грн. на місяць. Зважаючи на такі мізерні заробітки, люди цих професій мали б затягнути паски міцніше. Натомість вони утримують автівки, не відмовляють собі в дорогих речах та подорожують за кордон. Втім, як стверджує Анатолій Страшний, припинення фактичних перевірок малого бізнесу аж ніяк не означає вседозволеності. Тож податківці розраховують на двосторонній відкритий діалог з представниками підприємництва.\n— Анатолію Андрійовичу, протягом минулого року були створені і результативно діяли мобільні групи з виявлення тіньових доходів та заробітної плати «в конвертах». Водночас хочеться почути, як ці заходи корелюються із заявами податківців щодо стимулювання добровільної сплати податків і послаблення фіскальної складової у діяльності податкової служби? Складається враження, що легалізація ринку праці може відбуватися лише шляхом перевірок та жорсткого контролю.\n— Авжеж, ні. Певний позитивний ефект у вирішенні цієї проблеми, безперечно, дають контрольні заходи. Однак податківці Херсонщини — прихильники толерантних методів. Одним із стратегічних напрямів роботи сучасної податкової служби України є зміщення акцентів від фіскальних функцій до стимулювання добровільної сплати податків. Зокрема, інспектори ретельно аналізують інформаційні бази даних, проводять роз'яснювальні зустрічі з керівниками підприємств та приватними підприємцями. До речі, з початку року ми провели низку таких зустрічей, на яких я був присутній особисто.\nТі суб'єкти господарювання, які грубо зловживали вимогами чинного законодавства при виплаті заробітної плати, і це було зафіксовано, включені до плану документальних перевірок. Протягом 2011 року проведено 177 таких перевірок. Виявлено 13 випадків виплати доходів працівникам за рахунок тіньових коштів або ведення подвійної бухгалтерії, 48 випадків неоподаткованого нарахування (виплати) доходів у вигляді матеріальних і соціальних благ та ще понад сотню інших порушень податкового законодавства. Суб'єктам господарювання, які виплачують заробітну плату «в конвертах», донараховано 6,57 млн. грн. податку на доходи фізичних осіб, штрафних санкцій та пені. На 173 посадові особи складено протоколи про адміністративні правопорушення.\n— Як особисто Ви ставитеся до законодавчих ініціатив щодо кримінальної відповідальності роботодавців за виплату зарплати «в конвертах»?\n— Кримінальна відповідальність для роботодавців за виплату зарплати «в конвертах» — поки що законодавча ініціатива. І, сподіваюся, нею і залишиться. Головним союзником у боротьбі з тіньовою зайнятістю є самі громадяни. Що нетерпиміше ставитиметься до цього негативного явища суспільство, то швидше ми спільними зусиллями його подолаємо.\nНаприклад, нещодавно до податкової інспекції м. Херсона звернулася дівчина, яку власниця магазину відмовилася офіційно працевлаштовувати і виплачувати мінімальний розмір заробітної плати. Ревізори-інспектори перевірили приватного підприємця, роз'яснили вимоги трудового та податкового законодавства. Враховуючи, що дівчина пропрацювала близько двох місяців, роботодавцю донараховано 230 грн. податку на доходи фізичних осіб.\n— У яких галузях промисловості виявляєте найбільше нелегалів?\n— Переважно у галузях роздрібної та оптової торгівлі. Минулого року фахівці податкової служби Херсонської області найбільше порушень зафіксували саме у сфері торгівлі, де виявили 2336 громадян, працю яких використовували без належного оформлення та сплати податків. Ще понад 300 таких нелегалів вже виявлено з початку поточного року.\nЗначну кількість несвідомих працівників у 2011 році виявлено в сільському господарстві, громадському харчуванні, серед перевізників. Погоджуючись працювати без трудового договору, вони позбавляють себе будь-якої соціальної підтримки на лікування, відпустку, а в перспективі — на пенсійне забезпечення.\n— Які схеми ухилення від оподаткування останнім часом найчастіше використовують недобросовісні підприємці?\n— Дедалі більшого поширення набувають випадки, коли роботодавець компенсує працівнику окремі витрати, нібито пов'язані з виробничою діяльністю підприємства. Приміром, відшкодування вартості автозапчастин, використаного пального, послуг стільникового зв'язку. До речі, на одному з підприємств м. Нової Каховки окрім офіційної заробітної плати деяким працівникам виплачували грошові ресурси на оплату розмов по мобільному телефону. Всього було виплачено понад 80 тис. грн.! Водночас жодних документів, які б підтверджували зв'язок понесених витрат з діяльністю підприємства, для перевірки не надано. Нагадаю, що згідно з положеннями Податкового кодексу України такий вид доходу вважається додатковим благом та оподатковується. За це та інші порушення підприємству донараховано 18 тис. грн. податку на доходи фізичних осіб та штрафних санкцій.\nДуже поширений серед порушників законодавства і метод виплати зарплати за двома відомостями. Його складно відслідкувати і розкрити вдається лише завдяки координації роботи всіх підрозділів податкової служби.\n— У місті ходять чутки, що нібито податківці «тиснуть» на ОСББ, аби ті сплатили податок на доходи фізичних осіб. Як ви прокоментуєте цю інформацію?\n— Роз'яснень насамперед потребує законодавчий аспект цього питання. Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку здійснює господарську діяльність для забезпечення власних потреб безпосередньо або шляхом укладення договорів з фізичними чи юридичними особами. ОСББ є юридичною особою, має печатку із своїм найменуванням та інші необхідні реквізити, розрахункові рахунки в установах банку. Водночас об'єднання належить до категорії неприбуткових організацій. Цей статус не звільняє об'єднання від сплати інших податків та зборів, у тому числі податку на доходи фізичних осіб.\nЩо має бути за логікою речей? Для утримання в належному стані багатоквартирних будинків та прибудинкової території потрібні кваліфіковані електрики, сантехніки та інший обслуговуючий персонал (прибиральники, бухгалтери, паспортисти тощо). Відтак трудові відносини з ними мають бути оформлені належним чином. За бажанням ОСББ можуть залучати до виконання цих робіт інших підприємців та укладати з ними договори. Факти виконання робіт підтверджуються актами виконаних робіт.\nЯким же є реальний стан справ? В області на обліку перебувають 498 об'єднань співвласників багатоквартирних будинків. Із них лише 164 мають офіційно оформлених найманих працівників (у середньому від 2 до 4 осіб). Решта ОСББ узагалі не мають жодного найманого працівника, необхідного для функціонування такого об'єднання. Тож наразі податківці вживають заходів із запобігання порушенням податкового законодавства.\n— Чим пояснюють мінімізатори податкових платежів свої скромні доходи, і які методи впливу застосовують податківці до тих платників податків, хто приховує свої статки?\n— Керівники успішних структур зазвичай виправдовуються, мовляв, платити більше не дозволяє складне фінансово-економічне становище. Водночас зовнішні атрибути — офіси, дорогі ремонти, найсучасніша комп'ютерна техніка, нові моделі автомобілів — свідчать про протилежне. Керівників таких підприємств буде заслухано на засіданнях спільних комісій при виконавчих комітетах міських рад і райдержадміністраціях.\nЗауважу, що вирішуючи будь-яку проблему, податківці налаштовані на неупереджене та конструктивне співробітництво. І якщо податкова служба лібералізує відносини з платниками податків, припинивши фактичні перевірки малого бізнесу, то це аж ніяк не означає вседозволеності. Ми розраховуємо на двосторонній відкритий діалог із бізнесом.\nголовний державний податковий інспектор відділу взаємодії зі ЗМІ та громадськістю


Жанр: Фільми онлайн » Пригоди Тривалість: 91 хв. Країна: США Переклад: Український (Професійний багатоголосий) Режисер: Деніел Петрі Актори: Том Гайрі, Хелен Слейтер, Джон Тенні, Бріттані Бойд, Фредерік Форрест, Річард Фарнсуорт, Мішель Вільямс, Джо Інскоу, Івонн Еріксон, Клейтон Барклай Джонс 60\nAndroid Дивитись фільм «Лессі» (1994) онлайн безкоштовно\nНаполеонВійна ґудзиківПоклик предків\nВи знаходитесь на сторінці, де можете подивитися фільм онлайн «Лессі» (1994). Переглянути фільм «Лессі» онлайн Ви можете абсолютно безкоштовно на нашому сайті moviestape.com. Жанр фільму «Лессі» - Фільми онлайн » Пригоди. Хочемо звернути увагу, що всі фільми онлайн у нас робочі, якщо раптом щось не працює - залиште коментар і ми обов'язково виправимо. Приємного перегляду! Прохання, залишаючи коментарі - дотримуйтеся елементарних норм пристойності! Будь-які погрози та образи відвідувачів сайту, нецензурна лайка - видаляються без попередження!\nНа цій сторінці ви можете переглянути фільм Лессі онлайн. Ви хочете подивитись фільм Лессі онлайн - натисніть на плеєрі кнопку старт. Щоб не відчувати незручності під час перегляду фільму Лессі онлайн бажано наявність інтернет-каналу зі швидкістю близько 1 Мбіт/с. Даний фільм Лессі представлений на сайті лише з метою ознайомлення і з подальшим придбанням ліцензійного диску. Таким чином дивитися фільм Лессі на нашому кінопорталі є вибором людей, які не хочуть витрачати свій час на пошуки фільмів в інтернеті. Якщо ж фільм Лессі не відповідає його опису або виникли технічні проблеми при перегляді фільму - залиште свій коментар. Ще однією перевагою перегляду фільму Лессі онлайн на moviestape.com є наша абсолютна безкоштовність: дивіться фільми досхочу і у будь-який час. Цікаве


«Шахтар» вдруге переміг «Реал» у Лізі чемпіонів - Район Спорт\nНа НСК «Олімпійський» завершилася гра «Шахтар» - «Реал» в рамках 5-го туру групового етапу Ліги чемпіонів.\nВ ігровому епізоді захиснику "Реала" Варану довелося виправляти помилку Начо, який віддав неточний пас. Француз збив Мораєса і отримав за це першу жовту картку в матчі.\nУ другій половині першого тайму гості продовжували домінувати на полі, створивши ще кілька небезпечних моментів: воротам Трубіна погрожували Бензема і все той же Асенсіо.\nЗагалом за тайм підопічні Зідана завдали 8 ударів по воротах, а «Шахтар» в атаці не створив практично нічого. Крім того, під кінець тайму в Києві сильно зіпсувалася погода.\nАле через чотири хвилини «Шахтар» несподівано відкрив рахунок у матчі. Контратаку "гірників" за участю Коваленка і Марлоса ударом з центру штрафного завершив Дентіньо. Не обійшлося тут і без помилки центрального захисника гостей Варана.\nА на 82-й хвилині «Шахтар» забув другий гол «вершковим». Соломон від центру поля протягнув м'яч до штрафного майданчика і без шансів для Куртуа вразив ближній кут воріт.\nУ час, що залишився гості намагалися зрівняти рахунок, але «Шахтар» грамотно зіграв у захисті.\nТеги: #Ліга чемпіонів, #СпортНаРайоні, #ФК ШАХТАР, #Реал\n11:30 Футболіст з Острожчини на п’ятому місці за вартістю серед гравців «Агробізнеса» 3059


Замок / Палац in Uzhhorod, Zakarpats Ka Oblast, Ukraine – Світ Карпат\nAll Замок / Палац\nДобромильський замок роду Гербуртів розташований серед букового лісу на Сліпий горі (566 метри) в 3 км на південь від Добромиля. Львівський каштелян С. Гербурт почав зводити його з каменю і цегли в 1566 році на місці дерев’яного укріплення, заснованого в 1450 році Н. Гербуртом, але незабаром спаленого татарами. У 1614 році Я. Гербурт грунтовно перебудував твердиню. Овальна форма Добромильського замку Читати більше...\nПалац Плотені, Великі Лази\nЕлегантний палац у селі Великі Лази побудував в 1896 році угорським композитор і місцевим землевласник Н. Плотені. У XIX ст. він розгорнув в селі велике винне і спиртове виробництво. У 1870 році отримав графський титул. Навчившись грати на скрипці у свого друга, угорського музиканта Е. Ремені, Плотені згодом став першим скрипалем Угорського національного оперного театру. В кін. XIX ст. повернувся Читати більше...\nСереднянський замок, Середнє\nРуїни потужної чотирикутної вежі-донжон – єдина збережена споруда Середнянського замку. Це був головний оборонний вузол твердині, спорудженої лицарями-тамплієрами за зразком давньоримських прикордонних сторожових веж на Рейні та Дунаї. Товщина стін башти досягала 3 метрів. За допомогою ланцюга подібних замків тамплієри в XII-XV ст. контролювали соляний шлях із Закарпаття до Європи. Після ліквідації ордену тамплієрів замок ненадовго перейшов у власність чернечого Читати більше...\nУжгородський замок – одна з найбільш збережених середньовічних оборонних споруд на території України. Виникнення укріпленого поселення слов’янського племені білих хорватів на Замковій горі над р. Уж дослідники відносять до VII ст.. Проте перша згадка є в угорських хроніках ще в IX ст. У нинішньому вигляді Ужгородський замок відбудований після 1322 року, коли місто перейшло у володіння італійського роду Другетів. Графський Читати більше...\nЗамок Шенборна (Винзавод Берегівський), Берегово\nЛітня резиденція власників Берегова графів Шенборнів розташована на північно-східній околиці міста. Палац в романтичному стилі був побудований в XIX столітті, поруч розбитий невеликий парк. З початку ХХ століття середньовічний замок з башточкою використовують для потреб виноробства. У 1913 році тут відкрили угорське державне винне господарство, яке в 1920 році змінив чехословацький союз виноробів, а в 1954 – радгосп-завод «Берегівський». Останнім часом Читати більше...\nПалац графів Шенборнів (санаторій Карпати)\nРозкішний мисливський палац графів Шенборнів розташований в урочищі Берегвар на околиці села Чинадієво в 10 кілометрах від Мукачева. Будівництво цього чудового кам’яного замку-палацу було завершено в 1890 році. Комплекс виконаний в кращих традиціях французьких замків, поєднав в своїй зовнішності риси неоготики і ренесансу. За основу проекту взято астрономічний рік: 365 вікон відповідають кількості днів у році, 52 кімнати відповідають кількості тижнів, Читати більше...


У Миколаївській області чоловік вчинив акт самоспалення, щоб довести свою невинність » Информационно-новостной портал\nВ Украине / У Миколаївській області чоловік вчинив акт самоспалення, щоб довести свою невинність (7-05-2015, 05:46)\nЧоловік вчинив акт самоспалення\nУ Миколаївській області 52-річний чоловік вчинив акт самоспалення у відділенні газового підприємства, щоб довести свою невинність у зломі газового счетчіка.Как стало відомо співробітникам, Баштанського РВ УМВС України в\nМиколаївської області, в січні 2013 року чоловіка відвідали з плановою перевіркою\nпредставники газового підприємства, які при огляді газового обладнання\nзапідозрили, що лічильник має пошкодження.\nВласника приладу запросили до\nрайонне відділення газового підприємства для зясування всіх обставин у\nсправі. На прийомі фахівець абонентського відділу повідомив чоловікові про результати\nпроведеної експертизи і те, що за таку послугу чоловік повинен заплатити 145\nгрн. У свою чергу чоловік заперечував свою провину.\nВ якості доказу своєї невинності 52-річний чоловік\nпішов до автомобіля. Повернувся він з пластиковою пляшкою, яка була на\nполовину наповнена рідиною. Попросивши відвідувачів залишити приміщення відділу,\nчоловік вилив рідину собі на голову і запалив сірник. Побачивши, що тіло чоловіка\nмиттєво загорілося, працівники підприємства терміново почали гасити вогонь і\nвикликали карету швидкої медичної допомоги, а також повідомили про подію в\nрайонний відділ міліції.\nЛікарі встановили чоловікові діагноз -\nопіки обличчя, грудної клітини і рук I, II ступеня.\nрайвідділу міліції збирають матеріали, вказане пригода внесено в єдиний\nреєстр досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч.1\nст. 120 КК України Доведення до самогубства, санкція якої передбачає\nпокарання у вигляді обмеження волі на строк до трьох років або позбавлення волі на\nНагадаємо, 31 січня в\nКлючевые слова - газового, чтобы, предприятия, доказать, невиновность, счетчика, взломе, отделении, летний, области, мужчина, совершил, самосожжения, Николаевской, газового, мужчина, предприятия, совершил\nУ Луганській області чоловік підпалив себе, протестуючи проти відключення е ...\nПри штурмі газового родовища алжирськими військовими загинули 25 заручників ...\nСпівробітники похоронного бюро Скорбота вирвали зуби у померлого, а тіло за ...


У Житомирі відкрилася фотовиставка краєзнавця Георгія Мокрицького!!! » Новини Житомирщини - Новини Житомира, події Житомира, суспільство, новости Житомира\n• Zhitomir City News » Культура » У Житомирі відкрилася фотовиставка краєзнавця Георгія Мокрицького!!!\n24-04-2010, 11:58 Культура / Суспільство / Наука / Випадки / Відпочинок / Історія •\nЯк повідомили «Журналу Житомира», на виставці представлено 100 кольорових фотографій пам'ятників видатним подіям і особистостям, якими славиться той або інший край Житомирщини. Крім того, це – твори рук відомих і невідомих художників, майстрів, будівельників.\n« - Виставка виникла не випадково. Видавництво "Волинь" та обласна організація Товариство охорони пам'яток готує до видання велику довідкову енциклопедичну книгу "Пам'ятки монументального мистецтва Житомирщини". І ми проїхали майже 3 000 кілометрів по нашій області і сфотографували всі пам'ятники. Було зроблено більш 600 знімків», - розповів Георгій Мокрицький.\n« - І коли ми роздрукували контрольні знімки, щоб побачити що у нас є і чого не вистачає, то виникла ідея організувати фотовиставку. Тим більше, що книга вийде не скоро – через рік або два. Хотілося, щоб люди знали про нашу культурну спадщину».\n«Людськими руками творить Бог»: у Житомирі відкрилася виставка студентських фоторобіт


Трави та іграшки: вчені з'ясували, як підвищити продуктивність свиней\nКлімат 6 години тому\n12 лютого 2019 09:11\nТрави та іграшки: вчені з’ясували, як підвищити продуктивність свиней\nЗаспокійливі трави та іграшки в сараї можуть зменшити стрес у свиней та, відповідно, підвищити їхні добробут і продуктивність. Це довела група іспанських вчених, які опублікували результати своїх досліджень у науковому журналі Applied Animal Behavior Science.\nПро це повідомляє Pig Progress.\nНауковці встановили, що свині, яких вирощують на фермах та великих господарствах, часто нервують і зазнають стресових ситуацій. Це негативно позначається на їхній фізіологічній та психологічній поведінці. Наприклад, у них може зменшитися апетит або в період розмноження зникнути інтерес до свого партнера.\nТому науковці провели серію дослідів, в яких з’ясували: покращення мікроклімату підвищує продуктивність тварин.\nЧитайте: Зірка Youtube: фермер з Житомирщини веде відеоблог про вирощування свиней\nПід час експериментів учені застосували тирсу, сіно з конопель, трав’яні сполуки з валеріани та пасифлори, які мають заспокійливий ефект. Також розклали в сараї гумові кульки й інші іграшки. Протягом тривалого часу науковці досліджували 56 свиней.\nПісля експериментів науковці виявили: свині з покращеним мікрокліматом у сараях менш тривожні, краще сплять та відповідно – набирають більшу вагу. У них менше подразнень шкіри та спокійніша взаємодія разом з іншими тваринами.\nЯк раніше повідомляв Landlord, 7-річна свиня з Канади на ім’я Естер – зірка соцмереж. На її сторінці в Instagram майже 500 тис. підписників. Також вона має численний фан-клуб у Facebook, власний акаунт у Twitter та сайт. З її зображеннями продаються сумки, календарі та сувеніри.\nApplied Animal Behavior ScienceІспаніязаспокійливі трави\nУкраїнські митники затримали іспанські томати з небезпечною міллю\nКейс: ананас вагою 15 кг – фермер під Києвом виводить унікальні сорти фруктів\nПільги та субсидії: як працює державна підтримка фермерів у світі