Ідеали краси: історія і географія\n2. Стародавня Греція та Стародавній Рим\n3. Від Середньовіччя до XIX століття\n4. Двадцяте століття\n1. Стародавній Єгипет, Китай, Японія\nБагато великих розумів людства міркували про таємниці і законах краси, про природу прекрасного. Зокрема, Бодлер писав, що вона складається з двох елементів - одного вічного і незмінного, що не піддається точному визначенню, а іншого відносного і тимчасового, що складається з того, що дає дана епоха, - мода, смаки, пристрасті і панівна мораль. Неодмінними умовами «вічною і незмінною» краси були і залишаються симетрія; гармонія - єдність в різноманітті; взаємне відповідність всіх рис і пропорцій; закінчений цілісний образ; почуття справжнього життя.\nЗміна естетичного ідеалу не виключає єдиного для всіх головної якості в самих різних типах краси - гармонії. Як би не відрізнялася неповторна єгипетська цариця Нефертіті від античної Венери Мілоської, прекрасна флорентінка Симонетта від таїтянських красунь Гогена або чудові пишнотілі жінки, оспівані Рубенсом, від тренованого, спортивного типу нашої сучасниці - всі вони припускають в своїй зовнішності певну гармонію, таке взаємне відповідність всіх рис і пропорцій, яке створює закінчений і цілісний образ.\nПриродно, що в усі часи цінителями жіночої краси були чоловіки, і першим з них (по грецькій міфології) був син троянського царя Паріс, Зевс доручив йому розсудити Геру, Афіну і Афродіту, що сперечаються між собою про красу. «Яблуко розбрату» з написом: «Чудової» - Паріс передав Афродіті, яку згодом викрили у вживанні пудри і губної помади.\nТак, майже одночасно з появою людини виникає косметика, яка зберігає красу, підкреслює достоїнства і маскує недоліки. Вже на самих ранніх етапах свого розвитку людина прагне до чистоти і прикраси тіла, до позбавлення за допомогою різних засобів від видимих недоліків зовнішності.\nІдеалом краси Давнього Єгипту була струнка і граціозна жінка. Тонкі риси обличчя з повними губами і величезними мигдалеподібними очима, форма яких підкреслювалася спеціальними контурами, контраст важких зачісок з витонченою витягнутою фігурою викликали уявлення про екзотичному рослині на гнучкому розгойданому стеблі.\nЩоб розширити зіниці і додати блиск очам, жінки Єгипту капали в них сік з рослини «сонна одуру», яке потім отримало назву беладонни.\nНайкрасивішим кольором очей вважався зелений, тому очі обводили зеленою фарбою з вуглекислої міді (пізніше її замінили чорною), їх подовжували до скронь, підмальовували товсті довгі брови. Зеленою фарбою (з розтертого малахіту) фарбували нігті і ступні ніг.\nЄгиптянки винайшли особливі білила, що надавали темній шкірі світло-жовтий відтінок. Він символізував землю, зігріта сонцем. Їдкий сік ірису вживали в якості рум'ян, подразнення шкіри цим соком викликало почервоніння, що зберігається тривалий час.\nВідомий єгиптолог Георг Еберс в романі «Уарда» так описує єгиптянку:\n«У її жилах не було ні краплі чужоземної крові, про що свідчив смаглявий відтінок її шкіри і ... теплий, свіжий і рівний рум'янець, середній між золотаво-жовтим і коричнево-бронзовим ... Про чистоту крові говорили також її прямий ніс, благородної форми лоб, гладкі, але жорстке волосся кольору воронячого крила і витончені руки і ноги, прикрашені браслетами ».\nНа вистріженную голову жінки і чоловіки надягали перуку з рослинного волокна або овечої вовни. Знати носила перуки великого розміру, з довгими, спадаючими на спину локонами або з численними дрібними косичками. Іноді для створення ще більшого обсягу голови надягали два перуки один на інший. Рабам і селянам належало носити лише невеликі перуки.\nЄгиптянки славилися своїм мистецтвом виготовляти всілякі лаки, притирання, фарби і пудри, які за своїм складом близькі до сучасних. Літні жінки фарбували волосся жиром чорних биків і воронячими яйцями, а для поліпшення росту волосся використовували жир лева, тигра, носорога.\nЧоловіки голили обличчя, але часто носили штучні бороди з овечої вовни, які покривали лаком і переплітали металевими нитками.\nАссірійці і вавілоняни чорнили брови і вії, густо білили і рум'янили особа, жінки покривали свої обличчя особливими складами, які, подсихая, надавали обличчю блиск і твердість емалі, фарбували волосся хною і басмою, Етикет наказував чоловікам той же грим, що і жінкам, чоловіки носили густі перуки, накладні вуса та бороди.\nПредставники народу майя, що населяли півострів Юкатан і інші області Центральної Америки, фарбували тіло червоною маззю, в яку додавали дуже липку і пахучу смолу - стіранс. Цією сумішшю змащували особливий брусок, прикрашений візерунками, і натирали їм груди, руки, плечі, стаючи, як їм здавалося, дуже ошатними і приємно надушеними.\nУ стародавньому Китаї ідеалом краси була маленька, тендітна жінка з крихітними ногами. Щоб ніжка залишалася маленькою, дівчаткам незабаром після народження туго бинтували стопу, домагаючись припинення її зростання. Жінки білили обличчя, рум'янили щоки, подовжували брови, фарбували нігті в червоний колір. Чоловіки відрощували довге волосся і заплітали їх у косу.\nОсобливо красивими вважалися у чоловіків і жінок довгі нігті, це був символ гідності і багатства. За нігтями ретельно доглядали і для збереження їх надягали спеціальні багато прикрашені «наперстки» з дорогоцінного металу або кістки.\nКрасуні Японії густо білили шкіру, замазуючи всі дефекти на обличчі і грудях, лоб по краю росту волосся обводили тушшю, брови збривали і замість них малювали короткі товсті чорні рисочки. Заміжні жінки в феодальної Японії покривали зуби чорним лаком, Ідеальним вважалося збирати волосся у високий важкий вузол, який підтримувався довгою гаптівника паличкою. Щоб спати з такою зачіскою, під шию підкладали спеціальні подушечки на дерев'яній підставці. Для зміцнення волосся і додання їм блиску волосся змащували спеціальними маслами і рослинними соками (сік алое). Вони малювали або наклеювали фальшиві вуса і бакенбарди, виголювали собі лоб і потилицю, а на маківці збирали волосся в гарний пучок, який зав'язували ефектними шнурами.\nЯпонці ретельно доглядали за своїм тілом. Вони милися в надзвичайно гарячій воді, змащували тіло спеціальними мазями, застосовували парові ванни.\nПід час розкопок на острові Крит англійський археолог Артур Джон Еван знайшов і дослідив древнє місто, що існував за тисячу років до розквіту Давньої Еллади. Судячи з збереженої настінного живопису, представниці прекрасної статі цього острова носили сукні з криноліном і низьким вирізом. Вони любили водні процедури, догоджали себе морськими купаннями та спекотної лазнею.\nУ Стародавній Греції величезну роль у вихованні громадянина і людини грала фізична культура і природним був культ тренованого тіла. В основі ідеалу краси лежить єдність, гармонія духу і тіла. Греки вважали величину, порядок і симетрію символом прекрасного. Ідеально красивим був чоловік, у якого всі частини тіла і риси обличчя перебували в гармонійному поєднанні.\nХудожники знайшли і залишили після себе міру прекрасного - так звані канони і модулі. Тіло повинно було мати м'які і округлі форми. Еталоном красивого тіла у греків стала скульптура Афродіти (Венери). Ця краса виражалася в цифрах: зріст 164 см, окружність грудей 86 см, талії - 69 см, стегон - 93 см. Прекрасним вважалося особа, яке можна було розділити на кілька рівних частин (три або чотири). При трьох розмежувальні лінії проходили через кінчик носа й верхній надбрівний край; при чотирьох - через край підборіддя, по облямівці верхньої губи, по зіницям, по верхньому краю лоба і по тімені.\nЗа канонами грецької краси прекрасне обличчя поєднував прямий ніс, великі очі з широким межвековим розрізом, дугоподібними краями століття; відстань між очима мало бути не менше величини одного ока, а рот в півтора рази більше очі. Великі опуклі очі підкреслювалися округлої лінією брів. Красу особи визначали прямі лінії носа, підборіддя, невисокий лоб, обрамлений завитками волосся з прямим проділом. Елліни велику увагу звертали на зачіску. Жінки, як правило, волосся не обрізали, вони укладали їх вузлом або перев'язували на потилиці стрічкою. «Античний вузол» увійшов в історію зачіски і до сих пір знаходить собі шанувальниць.\nЮнаки голили обличчя і носили довгі завиті локони, перехоплені обручем. Дорослі чоловіки носили коротке волосся, круглу борідку і вуса.\nУ моді була краса сувора і благородна. Перш за все цінувалися блакитні очі, золотокудрий волосся і світла, блискуча шкіра. Для додання обличчю білизни привілейовані грекині використовували білила, легкі рум'яна наносили карміном - червоною фарбою з кошенілі, застосовували пудру і губну помаду. Для підведення очей - кіптяву від згоряння спеціальної есенції.\nЖінки з народу, для яких косметичні засоби були малодоступними, накладали на ніч маску з ячмінного тіста з яйцями і приправами.\nУ Стародавньому Римі був культ світлої шкіри і білявого волосся. Апулей вважав, що навряд чи Вулкан одружився б на Венері, а Марс закохався в неї, якби вона не була золотоволосої. Дружини римських патриціїв для догляду за шкірою, крім відбілюючих мазей, засобів проти сухості шкіри, зморшок і веснянок, застосовували молоко, вершки та молочнокислі продукти. Під час подорожей, крім свити, їх супроводжували стада ослиць, в молоці яких вони купалися. Римлянки вже знали секрет знебарвлення волосся. Волосся протирали губкою, змоченою маслом з козячого молока і золою букового дерева, а потім знебарвлюється на сонці.\nСвітлі кучеряве волосся вважалися ідеалом краси, і римські перукарі придумували найрізноманітніші завивки. У моду входили то грецькі зачіски, то єгипетські а-ля Клеопатра. У період імперії їх змінюють високі зачіски на віялоподібних каркасах, з накладками з штучного волосся. У чоловіків прямі, начесане на лоб коротке волосся, обличчя голене або невелика завита борідка. В історію ввійшла зачіска "голова Тіта» з коротких локонів з бакенбардами, названа так по імені римського імператора Тіта Веспасіана. Косметичні засоби для повсякденного туалету багатих римських дам виготовлялися в домашніх умовах, а догляд за шкірою і волоссям проводили спеціально навчені молоді рабині під наглядом більш літніх і досвідчених жінок.\nРимляни були знавцями гігієни, вони широко практикували масаж і часті купання в лазнях (термах), де була холодна і гаряча вода, ванни, парні, кімнати відпочинку та гімнастичні зали.\nІз занепадом Рима епоха оспівування краси змінилася культом аскетизму, відчуженості від радощів сприйняття світу. В середні віки земна краса вважалася гріховною, а насолода нею - недозволеною. Тіло драпировали важкими тканинами, які щільним мішком приховували фігуру (ширина одягу до зростання становить 1: 3). Під чепчиком повністю ховали волосся, був відданий забуттю весь арсенал засобів для поліпшення зовнішності, які були так популярні в античні часи.\nАрхієпископ Кентерберійський Ансельм публічно проголосив блондування волосся нечестивим заняттям.\nІдеал жінки уособлювала пресвята діва Марія - подовжений овал обличчя, підкреслено високе чоло, величезні очі і маленький рот.\nВажливим поворотним моментом у сприйнятті краси стає рубіж XII-XIII століть, коли культура набуває більш світського характеру. Накопичення багатств і прагнення до розкоші в лицарському середовищі породили ідеали, досить далекі від аскетизму і умертвіння плоті, У XIII столітті розквітає поклоніння "прекрасній дамі». Трубадури вихваляють королев лицарських турнірів, їх тонкий гнучкий стан, подібний виноградній лозі, світле волосся, довгасте обличчя, прямий тонкий ніс, пишні кучері, очі ясні і веселі, шкіру, подібну персику, губи алеї, чим вишня або троянда літньої пори. Жінку порівнюють з трояндою - вона ніжна, тендітна, витончена.\nУ XV столітті в період готики в моді S-образна зігнутість силуету фігури.Для його створення на живіт накладали невеликі простьоганних подушечки - босі. Одягу вузькі, що сковують рухи, подовжені, волочиться по підлозі. Грандіозні головні убори.\nВ епоху раннього Відродження блідий колір обличчя і довгі шовковисті пасма білявого волосся стали канонами краси жінок Флоренції. Великі поети Данте, Боккаччо, Петрарка і інші прославляли білосніжну шкіру. Ідеальними вважалися струнка «лебедина шия» і високий чистий лоб. Щоб слідувати цій моді, для подовження овалу обличчя жінки виголювали спереду волосся і вискубували брови, а для того щоб шия здавалася довшою, голили потилиці.\nВисоке Відродження приносить зовсім інше розуміння краси. Замість тонких, струнких рухливих фігур тріумфують пишні форми, могутні тіла з широкими стегнами, з розкішною повнотою шиї і плечей.\nВ моду входить особливий, так улюблений венеціанка золотисто-рудий колір волосся, - колір, який пізніше стали називати «кольором Тиціана».\nЧернець валламброзаского ордена Аньоло Фіренцуола в трактаті «Про красу жінок» дає нам своє уявлення про ідеал краси в епоху Ренесансу: «Цінність волосся настільки велика, що, якщо красуня прикрашена золотом, перлами і одяглася б в розкішну сукню, але не привела в порядок свої волосся, вона не виглядала ні гарною, ні ошатною ... волосся жінки повинні бути ніжними, густими, довгими, хвилястими, кольором вони повинні уподібнюватися до золота, або ж меду, або ж палаючим променям сонячним. Статура повинна бути велика, міцне, але при цьому шляхетних форм. Надмірно росле тіло не може подобатися, так само як невелике й худе. Білий колір шкіри не прекрасний, бо це означає, що вона занадто бліда: шкіра повинна бути злегка червонуватою від кровообігу ... Плечі повинні бути широкими ... На грудях не повинна проступати жодна кістка. Досконала груди підвищується плавно, непомітно для ока. Найкрасивіші ноги - це довгі, стрункі, внизу тонкі, з сильними сніжно-білими литками, які закінчуються маленькою, вузькою, але не худорлявої ступень. Передпліччя повинні бути білими, м'язистими ... ».\nСаме такий тип краси зображений на полотнах Тиціана «Любов земна і небесна», «Портрет дами в білому» і портретах багатьох майстрів венеціанської школи XVI століття, в творах Рубенса, Рембрандта, Гальса та інших художників цього часу.\nВ кінці XVI століть (епоха рококо) ідеал краси як вираження смаків вищої аристократії відводить від строгих класичних форм: зачіска стає нарочито збільшеною форми, волосся для цієї мети збивалися тупеем, а в разі необхідності доповнювалися фальшивими. У моду входять перуки, причому не тільки для жінок, вони стають обов'язковими і для чоловіків. Для створення зачісок використовували різні пристосування - дротяні каркаси, обручі, стрічки, волосся густо обсипали пудрою. Такі чудеса перукарського мистецтва були дуже дорогими, на їх створення йшло багато часу, так що дами намагалися їх якомога довше зберегти, тижнями не зачісувалися і не мили голову, обличчя і руки лише змочували одеколоном. Королева Іспанії Ізабелла Кастильська якось зізналася, що за все життя милася всього двічі - при народженні і в день весілля. Про французького короля Людовіка XIV було відомо, що він миється тільки навесні.\nГоловними ознаками краси вважали білизну шкіри і ніжний рум'янець. Однак у зв'язку з епідемією віспи майже не було жінок, які не мали б жодних дефектів шкіри. Для того щоб приховати ці дефекти і ще більше відтінити білизну особи, поширився звичай прикрашати обличчя маленькими круглими пластирькамі-мушками.\nНавмисна складність звивистих форм, властива стилю рококо, підкреслювалася у всьому - і в зачісці, і в декоративній косметиці, і в одязі. У моду увійшли величезні, іноді до метра заввишки, головні убори; декольте сміливо відкривало груди, яка підтримувалася за допомогою корсета. Плаття на кринолінах перевантажували хутрами, стрічками, мереживами, довгими шлейфами. Етикет двору Людовіка XIV визначав розміри шлейфів: у королеви - 11 ярдів (1 ярд дорівнює 119 сантиметрам), у дочок короля - 9 ярдів, онучку короля - 7 ярдів, у принцес королівської крові - 5 ярдів, у інших принцес і герцогинь - тільки 3 ярда.\nОдин з хроністів XVI століття призводить свою, досить оригінальну і абсолютно нестандартну, формулу жіночої краси, кратну числу три.\nНа його думку, у гарної жінки повинні бути:\nТри білі - шкіра, зуби, руки.\nТри чорні - очі, брови, вії.\nТри червоні - губи, щоки, нігті.\nТри довгі - тіло, волосся і руки.\nТри широкі - грудна клітка, лоб, відстань між бровами.\nТри вузькі - рот, плече, ступня.\nТри тонкі - пальці, волосся, губи.\nТри округлі - руки, торс, стегна.\nТри маленькі - груди, ніс і ноги.\nXVIII століття було століттям розквіту жіночих зачісок і перук, Придворний перукар французької королеви Марії Антуанетти, знаменитий Леонар боляр, був творцем зачісок, що становлять єдине ціле з головним убором. У них знаходили відображення навіть міжнародні події. Їм була винайдена зачіска «а-ля фрегат», присвячена перемозі французького фрегата «Ля Бель Пуль» над англійцями в 1778 році.\nВ кінці XVIII століття складається новий стиль, естетичні ідеали якого запозичені з античного світу (стиль ампір). Одяг і зачіска повторюють елементи античності, виходять з моди перуки, рум'яна, мушки. Декоративна косметика наближається до природним тонам і не стає самоціллю.\nНе раз мінявся ідеал краси в XIX столітті. У самому його початку в моду входить одяг із сильно завищеною талією (під грудьми), зшита з тонких, напівпрозорих тканин, м'яко обволакивающих фігуру. Потім, до 30-40-х років, талія опускається на своє звичайне місце, туго затягується корсетом, а спідниці стають пишними, широкими. У 80-і роки в моду входять турнюри - об'ємні драпірування й банти ззаду, до низу від талії. Силует фігури в профіль набуває надзвичайно жіночну S-подібну вигнутість. Але в цілому мода XIX століття тяжіла до штучності. Все природне, натуральне здавалося грубим, примітивним. Здоровий рум'янець і засмага, міцне, сильне тіло були ознаками низького походження. Ідеалом краси вважалися «осині талії», бліді обличчя, зніженість і витонченість.\nІмператриця Євгенія, дружина Наполеона III, була блондинкою. Щоб довести свою відданість імператору, француженки наслідували їй у всьому, навіть в кольорі волосся. І тоді паризький перукар Гуго знайшов простий спосіб знебарвлення волосся перекисом водню. Незабаром у вищому світі не залишилося жодної темноволосої дами.\nПротягом століть ті чи інші зміни ідеалів краси, форми і крою одягу відбивали естетичні вимоги еліти - невеликий привілейованої частини суспільства. Характер одягу суворо відповідав становим відмінностям. Дворяни, купці, ремісники, селяни - для кожного стану існували певні форми і види одягу, тканин і прикрас. Купець або ремісник не мав права носити такий одяг, яку носив дворянин. Аристократична верхівка суворо охороняла свою недоступність. Химерність, громіздкість одягу світських дам і кавалерів покликані були підкреслити їхнє багатство і винятковість, можливість мати величезний штат прислуги, без допомоги якої вони не могли ні надягти, ні зняти свої розкішні туалети.\nАле життя змінювалася, відкривалися і здобувалися нові землі, розвивалася наука і промисловість. І поступово ділові якості, розум, енергія, вміння добувати гроші стали цінуватися вище, ніж аристократизм і знатність походження. Суспільство демократизировалось. Природно, що в першу чергу це торкнулося чоловічого одягу, з якої зникли вишивки, банти, атлас і мереживо, блискучі прикраси - все, що заважало їй бути простою і зручною, придатною для ділового, серйозної людини. Однак з часом не уникла цієї долі і жіночий одяг. В кінці XIX століття жіночі сукні повністю позбулися кринолінів і турнюрів, тепер значно легше, зручніше.\nКорінні зміни в жіночій моді відбулися на початку XX століття, коли відомий французький модельєр Поль Пуаре скасував корсети. В ту пору це була нечувана сміливість. Адже корсети кілька сторіч були неодмінною приналежністю жіночого одягу. Вони, правда, зникли ненадовго на початку XIX століття, коли модна був одяг в стилі ампір, але потім повернулися й існували ще дуже довгий час.\nПозбувшись від корсетів, жіночі сукні стали набагато зручніше ще й тому, що Поль Пуаре наважився їх укоротити. Звичайно, з нашої сьогоднішньої точки зору, вони залишалися довгими, усього лише відкривали щиколотки. Але тоді це було сприйнято як небачена зухвалість, як замах на мораль і моральність. Американський кардинал Ферли виступив з гнівною статтею про згубний, развращающем вплив французької моди. Американська цензура заборонила публічний показ фільму з колекцією моделей Пуаре, який художник взяв з собою, вирішивши відвідати Сполучені Штати.\nПроте одяг укоротилася, і це негайно відбилося на довжині волосся. У моду входять короткі стрижки, які підкреслювалися легкими кучериками або "хвилями".\nТрохи пізніше, в 20-і роки, знаменита Габріель Шанель зробила ще один сміливий крок, почавши найактивнішим чином впроваджувати в жіночий гардероб споконвіку чоловічі предмети одягу - піджак, штани, строгі сорочки з краватками, в корені змінивши тим самим стиль жіночого одягу. Спочатку це шокувало, а потім спокійно ввійшло в життя. Чому це стало можливим?\nЯк ми вже знаємо, мода не виникає на порожньому місці. Вона завжди і дуже точно, як лакмус, відбиває найменші зміни, що відбуваються в нашому житті. Перша світова війна забрала мільйони чоловіків, багато з яких не повернулися додому. Крім того, ще задовго до війни став помітно підвищуватися культурний, освітній рівень життя суспільства, воно ставало більш демократичним. Ниспровергая вікові підвалини, жінки активніше і сміливіше включалися в трудову, громадську діяльність. І новий стиль одягу як не можна краще відповідав змінювався укладу життя, в якій жінки все частіше заміняли чоловіків на самій відповідальній і складній роботі.\nРозвивалися фізкультура і спорт. На парадах жінки виступали нарівні з чоловіками. Теніс, велосипед, плавання, волейбол стали масовими видами спорту. Якщо раніше ідеалом жіночності були витонченість і витонченість, ніжна округлість форм, то тепер модним еталоном стала худорлява, спортивна жіноча фігура з широкими плечима, невеликими грудьми, вузькими стегнами і довгими ногами, тобто фігура, схожа на чоловічу. Жіночі сукні, блузи та жакети стали прямими. Одяг укоротилася настільки, що лише трохи прикривала коліна. Талія не підкреслює зовсім. А найвідчайдушніші модниці бинтували груди, щоб вона була якомога більш плоскою.\nЗвичайно, такий одяг прикрашала дуже небагатьох. Тому не було нічого дивного в тому, що в 30-і роки мода повернулася до приталеним формам, які набагато більше відповідали природним пропорціям жіночої фігури і в якійсь мірі повертали звичний жіночий образ.\nЕталоном краси стає романтична жінка з ляльковим обличчям, маленьким, пухким, яскравим ротом, з дрібною завивкою - перманентом. І як і раніше в моді висока, худорлява фігура з досить широкими плечима, тонкою талією і вузькими стегнами. (Саме такою стала ідеальна фігура манекенниці, такою вона залишається і тепер).\nНасувалася друга світова війна. У жіночому одязі стали з'являтися підплічники, завдяки яким вона набувала чіткіших обрисів, що віддалено нагадують військову форму. А потім почалася війна, в якій жінки брали найактивнішу участь. І цілком природно, що модний жіночий одяг став ще більше схожим на військову форму - широкі підняті плечі (тепер уже з масивними плечовими прокладками), затягнута талія. Короткі спідниці як би по контрасту підкреслювали жіночну округлість ніг. Такий одяг, дcполненная туфлями на високих підборах і товстій підошві - «танкетці» (сама назва була суто військовим), зберігалася в моді аж до 1947 року.\nУ цей час жінки майже не користуються макіяжем, лише іноді підфарбовують вії тушшю і фарбують губи.У моду входять короткі стрижки по типу чоловічих.\nАле війна пройшла, і виникло природне бажання забути про жахи і нестатки. Хотілося спокійною, тихою, мирного життя. І мода проголосила новий образ. Його творцем став найвідоміший французький модельєр Крістіан Діор. Це була свого роду революція. Діор скасував плечові прокладки, які протягом кількох попередніх років були невід'ємною приналежністю всіх без винятку жіночих суконь, блузок, жакетів і пальто. Плечі тепер стали плавно похилими. Втачні рукава все частіше замінялися Цільнокроєна і регланом. Шию обрамляли витончені маленькі коміри. Напуск на талії змінився м'яким обляганням, красиво описує стан. Спідниці різко подовжилися, закривши ікри ніг, взутих у «туфлі-тапочки» (їх ще ласкаво називали «галошкі»). Взуття на плоскій підошві робила ходу більш плавною і вільною. З'явилися нижні спідниці та прозорі капронові блузки.\nЖінки знову починають виявляти цікавість до декоративної косметики. Особливу увагу вони приділяють очам. Верхні повіки підводять кольоровими тінями, з чітко подовжують очі контуром по війкового краю. У моду входять об'ємні зачіски (начісування).\nОднак до кінця 50-х - початку 60-х років спідниці знову стали зменшуватися, у багатьох випадках перетворюючись в «барила». І незабаром стався ще один переворот. З'явилися «сукні-сорочки» - прямі, вільні, а не відрізні в талії. Здавалося б, що тут особливого? Просто чергова зміна форми. У 20-ті роки вже носили щось аналогічне. Яка різниця?\nРізниця була, і дуже суттєва. Раніше пряму, що не приталенную одяг носили всі жінки. Модний силует був однаковим для всіх. А тепер прямі плаття можна було носити по-різному - з поясом, чітко позначає талію, з поясом на стегнах пли взагалі без пояса. Як кому йде. Тобто це була перша заявка на свободу вибору. Мода переставала покірно служити обраним. Вона змушена була прислухатися до реальних вимог більшості. І якщо спочатку вона позбулася тільки від корсетів, зайвої довжини і безлічі непотрібних деталей, щоб стати зручною, простий і доступною всім, то тепер вона зробила новий, хоча ще і боязкий, крок назустріч більшості. Художники прагнули створити одяг, що відповідає духу часу - лаконічну, чітку, виразну по формі, не захаращену «ФасонЧики» і дозволяє кожному носити її по-своєму. Однак до справжньої свободи було ще далеко. По суті одна і та ж форма, одні і ті ж пропорції пропонувалися всім підряд і не на один рік. Почалися пошуки різних форм, силуетів, пропорцій, з тим, щоб кожна жінка могла вибрати те, що їй більше підходить.\nВ цьому напрямку був зроблений ще один рішучий крок - в моду увійшли жіночі штани, причому як повноправну одягу, такий же, як спідниці. Одночасно стали стрімко зменшуватися сукні та спідниці. З настанням кожного нового сезону вони здавалися занадто довгими, як ніби в минулий раз від них не було відрізано по 5-7 см. Почався тріумфальний хід міні-довжини, спочатку, як зазвичай, була зустрінута в багнети, а потім вкоріненою повсюдно.\nЧому виникла ця мода? Адже практичної необхідності в такій короткій одязі не було, особливо якщо згадати, що коротким було все. Винятки які не склали навіть зимові пальта. Це мала бути виклик загальноприйнятим нормам. Це було необхідно чисто психологічно. Справа в тому, що зміни моди виникають під впливом різних обставин. З одного боку, це практичні, соціальні вимоги, пов'язані зі змінами умов життя, а з іншого - завжди властива людині потреба оновлення, зміни вражень. Дуже добре сказав про це французький модельєр Поль Пуаре: «... людина, єдиний з усіх тварин, винайшов одяг і, розплачуючись за це, зобов'язаний її змінювати, ніколи не зупиняючись на одній і тій же формі».\nТаким чином, можливості вибору розширилися ще більше. Ми могли носити пряму одяг, приталенную або полупрілегающего. Якщо нам не хотілося привертати увагу до своїх ніг, ми могли замінити міні-спідницю штанами. І все ж повна свобода вибору не наступила. Рамки моди розсунулися, але залишалися досить жорсткими. Штани були однакового покрою, спідниці однієї довжини.\nЦе мала бути ще один різкий зсув, ще одне повалення прийнятих норм і традицій. Потрібно було раз і назавжди покінчити з елітарністю моди і рішучіше повернути її в бік реального життя переважної більшості людей, життя трудової, напруженою, з її все прискореним ритмом і все більш складними проблемами.\nСаме це і сталося в середині 70-х років, коли ключові позиції в моді зайняв джинсовий стиль, найдемократичніший і найпопулярніший зі всіх, коли-небудь приходять в моду. Його популярність зростала в геометричній прогресії, і це привело б до смутному синього одноманітності, якби навздогін не прийшло таке ж масове захоплення фольклорними мотивами. На джинсових куртках і спідницях з'явилися яскраві вишиті букетики, потерті джинсові штани стали надягати зі світлими, вишитими хрестиком, блузками, витягнутими з бабусиної скрині.\nТоді вперше виник інтерес до старовини. Юнаки діставали з антресолей шкіряні «комісарські» куртки і пальта своїх дідів. Ми перестали легковажно викидати старі, унікальні речі - меблі, посуд, свічники, чорнильні прилади, ступки і тому подібну милу, затишну дрібниця. Чим швидше ставав ритм нашого життя, чим стрімкіше людство завойовувало все нові і нові рубежі технічного прогресу, тим природніше ставало бажання не втратити коренів, знайти моральну опору в минулому, стати проти стандартності навколишнього середовища, внести в свій побут щось індивідуальне, своєрідне, зберегти якісь то предмети, нехай навіть не дуже потрібні і практичні, але зігріті теплом живих людських рук, які працювали колись над їх створенням. Цим частково було підготовлено і подальша зміна моди. В її розвитку є одна закономірність. Чим популярнішим стає той чи інший стиль одягу, ті чи інші її форми, тим скоріше їм на зміну має прийти щось інше. І ось, відсунувши на другий план джинсовий одяг, на рубежі 1978-1979 років в моду увійшов зовсім інший за характером стиль одягу.\nЦе був стиль ретро, відмітною рисою якого стало звернення до мотивів минулих років, а саме 40-х і 50-х років. Справа в тому, що джинсова мода з її невибагливістю, з рішучою відмовою від традиційних уявлень про елегантність створила для нас масу зручностей. У джинсах можна було ходити по всіх усюдах, з ранку і до вечора. Їх носили всі - дорослі і діти, чоловіки і жінки, головним чином, звичайно, молоді.\nАле, звикнувши до свободи і невимушеності, жінки стали забувати про свою жіночність, про витонченість ходи і постави. Та й чоловіки дуже скоро звикли ставитися до них як до приятелів, яких можна запросто поплескати по плечу і яких вже зовсім не обов'язково пропускати вперед, не кажучи вже про те, щоб поступатися місцем у транспорті, і про інших «забобонах». Одяг робить набагато більший вплив на нашу поведінку, манери і взаємини, ніж це прийнято вважати. Зрозуміло, все це відбувається несвідомо, але мода і відноситься до області несвідомого. Це потім, через певний час, ми починаємо розуміти, чим були продиктовані ті або інші її повороти. Нічого нам не пояснюючи, вона вражає нас своєю новизною, точно, безпомилково, як перелітні птахи, вгадуючи напрямок свого шляху. Ось і тепер, запропонувавши ретро-стиль, вона надала нам прекрасну можливість спробувати повернути загублену жіночність.\nПричому цей стиль, що відродив класичні форми і види одягу, здавалося б, більше підходив дорослим, солідним людям. Але він був для них не цікавий. Вони такий одяг, хай не точно таку, але дуже схожу, носили в молодості. Надіта тепер, після «міні» і «джінсовки», вона їх нещадно старила. А ось для молодих ретро-стиль таїв у собі надзвичайну принадність. Перед ними відкривалася чудова можливість перевтілення. Дівчата, тільки що носили джинси, в яких вони, можна сказати, виросли, які стали для них буквально другою шкірою, перевтілювалися на очах, надівши подовжені спідниці, класичні костюми, сукні з жіночними, романтичними оздобленням.\nОднак на те й існує мода, щоб постійно змінюватися і змушувати нас переглядати своє ставлення до одягу. Стиль ретро, в общем-то мало практічічний, виявився занадто зобов'язуючим, в якійсь мірі претензійною, а тому годився не для всіх і не завжди. Цей стиль зберігся в моді для ошатного, а також для суто офіційного одягу (в класичних варіантах). Що ж стосувалося звичайної, повсякденної, універсальної одягу, то тут потрібно щось інше.\nТому, незважаючи на всю свою привабливість, ретро-стиль протримався всього півтора сезони. У 1980 році рішуче і спокійно, як людина, абсолютно впевнений у своїй правоті і незамінності, в моду увійшов спортивний стиль. Саме тоді з'явилися стьобані куртки і пальта, такі ж штани та комбінезони, а також кросівки - словом, все те, що раніше вважалося суто спортивним. Затишна, вільна, практична, позбавлена якої б то не було манірності, претензійності, цей одяг прекрасно сиділа на будь-якій фігурі, створюючи відчуття спокійної впевненості в собі, бадьорості, спритності і, якщо так можна висловитися, фізичної повноцінності.\nОдяг спортивного стилю відразу ж знайшла гарячих прихильників серед молоді, але потім досить скоро перекочувала в гардероб дорослих людей, які оцінили її зручність, практичність і те, що вона допомагала виглядати молодше.\nЗдавалося б, нарешті знайдений оптимальний варіант, що влаштовує всіх і найбільш точно відповідає жорстким реаліям нашого напруженого життя. Але ... мода перестала б бути модою, запропонувавши щось стабільне, придатне на всі часи. Старші люди знають, що будь-яке нововведення спочатку злегка шокує нас своєю несподіваністю, а потім ми входимо у смак, звикаємо, і нам здається, що тільки такий одяг красива, зручна, розумна, практична і що тільки так ми тепер і будемо одягатися. Потім мода змінюється, і все повторюється спочатку.\nТак ось, після деякого часу з'ясувалося, що затишний, спокійний, демократичний спортивний стиль дивно одноманітний за настроєм. Адже одяг не просто поєднання форм, ліній, складок, гудзиків, кишень і т. П. У ній завжди присутній якийсь настрій. Вона буває серйозна і кокетлива, нудна і весела, сувора і недбала. Фасон, деталі, колір і малюнок тканини - це те, з чого складається настрій. Наприклад, легкі оборки, волани, мереживо, особливо в ніжних світлих тонах, створюють чистий, поетичний образ, а класична біла блузка з глухою застібкою, доповнена краваткою або маленьким чорним бантиком, створює відчуття строгості.\nУ розвитку моди, тим більше в останні десять років, такі поняття, як образ, настрій, стиль, стали грати набагато більшу роль, ніж раніше. Звичні характеристики моди - довжина одягу, форма коміра або покрій рукава - важливі лише остільки, оскільки з їх допомогою створюється якийсь образ. Якщо образу немає, одяг нудна, невиразна.\nОдязі спортивного стилю властива деяка схематичність, як би заданість рішень - відома система оформлення застібки, кишень, характерний крій, фурнітура (блискавки, кнопки і т. П.), Рядок, що закріплює краю деталей, тобто деяка обмеженість у використанні тканин і декоративних прийомів , яка веде до одноманітності.\nПриродно, виникла потреба в нових образах. Разом з тим з практичної точки зору спортивний стиль був дуже хороший і тому вплинув на подальший розвиток моди. Характерні для нього прийоми крою, вільні форми, чітка технологія, кишені, блискавки і кнопки, обробна строчка стали широко застосовуватися навіть у традиційних класичних речах, аж до ошатних, вечірніх суконь. Ми настільки звикли до зручності і свободи поводження з одягом, що тепер відома французька приказка «Щоб бути красивою, треба страждати» викликає у нас посмішку.\nАле для того щоб наша практична, надзвичайно функціональний одяг наповнилася новим стильовим змістом, мода звернулася до пошуку нових образних рішень, які могли асоціюватися з історичним костюмом, причому не взагалі, а з одягом конкретних історичних, літературних персонажів і кіногероїв, з фольклорними образами і т.п. Звичайно, яскраве вираження все це знайшло в молодіжній моді. Тут були і мушкетери, і перші авіатори, і Том Сойєр, і чеховські, диккенсовские образи, і рішення, навіяні різними стилями мистецтві, такими, як готика, ренесанс, бароко, і карнавальні, театральні образи. І одночасно з цим знову з'явився інтерес до класичного стилю. У різко збільшилися (ще з моменту появи «дутих» спортивних курток) обсягах раз у раз звучали мотиви моди 50-х років. У нових пропорціях і завдяки новій манері одягатися і носити як самі речі, так і доповнення, прикраси, сміливіше і живописно будувати весь ансамбль одягу ці мотиви звучали свіжо, сучасно і дуже забавно. Мода не давала, нам втрачати зв'язок з минулим, гарантувала максимум комфорту і невимушеності і на додачу до всього надала повну свободу вибору не тільки форм і силуетів, але і стилю одягу відповідно до індивідуальністю кожного. І це стало ще одним, мабуть, найважливішим завоюванням. Мода остаточно втратила свою елітарність. Довжина, обсяг, пропорції, образне, стильове рішення - все тепер стало залежати від фантазії, смаку, характеру, зовнішніх даних кожного з нас.\nЗвичайно, в той чи інший період часу якийсь стиль, якісь форми стають в моді головними, провідними. Інші на час як би йдуть в тінь, але мода від них не відмовляється. Так, в 1987 році після загального захоплення великими обсягами все більшу привабливість стали набувати приталені, жіночні форми. Але це не означало, що, надягаючи вільну, об'ємну одяг, ми ризикували виглядати смішними і старомодними. Або знову увійшла в моду довжина «міні» зовсім не зобов'язувала всіх жінок вкорочувати свої сукні, спідниці та пальто так, як це було колись. Поряд з короткими художники пропонували моделі будь-який інший довжини.\nЯкщо простежити розвиток моди приблизно за останні чверть століття, то ми побачимо, що жодне з змінилися за цей час напрямків не йшло безслідно. Від кожного залишалася і залишається якась цікава знахідка, якесь раціональне зерно, то, що дозволяє використовувати цей напрям в подальшому. Так було з джинсовим одягом, яка за цей час, здавалося б, могла вже давно вийти з ужитку, але тим не менш жива і до цього дня. Саме життя не дає їй зникнути. І, розуміючи це, художники постійно придумують варіанти оновлення «джинсового теми». Тут було все - і спортивний стиль, і «корсетний», і кльоші, і «банани», і з вельветом, і з штучним хутром, і з шкірою, і з вишивками, і з мереживами. І кольори були різні - від густого синього індиго до горезвісної «варенки». Або, незважаючи на те, що спортивний стиль пішов з передових позицій, поступившись місцем більш цікавим і різноманітним трактуванням, ми як і раніше з задоволенням носимо зручні, ладні стьобані куртки та інші аналогічні речі. А «сукні-сорочки», що прийшли в моду в кінці 50-х - початку 60-х років і благополучно живі і понині? А широкі спідниці у фольклорному стилі, короткі і довгі, з оборками та нижніми спідницями, в найрізноманітніших комбінаціях тканин? А витончені, жіночні нарядні сукні в стилі ретро різних періодів XX століття? А строгі класичні костюми, жакети, приталені або в стилі чоловічого піджака, які ми не перестаємо носити в самих різних варіантах ансамблю? Нарешті, ті ж штани, які стали невід'ємною частиною жіночого гардероба. Піддані стільком змінам, навіть у якийсь момент зовсім витіснили з ужитку спідниці і сукні, вони увійшли в моду так давно і, треба думати, ще надовго залишаться в нашому побуті.\nГоворячи про те, що мода в наші дні пропонує найрізноманітнішу одяг по стилю, важливо підкреслити й інше: той чи інший стиль одягу ми вибираємо в залежності від ситуації. Так, класичний стиль більше відповідає спокійній, діловій обстановці. Спортивний стиль хороший для активного відпочинку. Фольклорний - для дому, для відпочинку на дачі.\nРазом з тим для сучасної моди дуже характерно змішання стилів. Це може бути помітно не тільки в фасон якогось конкретного виробу, а й в тому, як ми поєднуємо один з одним окремі предмети одягу, взуття, прикраси, сумки, рукавички, шапки і т. Д.\nМода постійно змінюється, хоча багато з того, що вона пропонує сьогодні, може бути використано і в подальшому. Проте ми вважаємо за можливе дати лише загальну характеристику сучасної моди, показати основну спрямованість в її розвитку.


Відомості, розміщені нижче, є таємницею і не підлягають розголошенню. Порушення порядку секретності карається відповідно до чинного законодавства.\nКурс: кодування інформації\nТема: таблиці перемовин та шифри\nСекретний агент повинен вміти приховувати інформацію від сторонніх!\nДля секретних послань використовують шифри. Текст перетворюють у групи символів – цифр, букв чи малюнків, які виглядають безглуздо. У шифрах знак замінює знак. Найпростіший з них – шкільний шифр, де кожній букві присвоюється її порядковий номер у алфавіті:\nСкористайся шифром і прочитай:\n23, 11, 21, 19, 2, 11, 29, 24, 22, 20, 12, 26, 11\nЩоб ускладнити цей шифр, слід додавати до кожного числа почергово 1, 2 та 3. Так утворюється шифрограма. І слово «Тепер» виглядатиме так: 24, 9, 23, 8, 23. Посвячений розгадає правильно, а усі інші прочитають «ужтєт».\nСправжні шпигуни користуються професійним шифром «Кронфельд».\nШифр складають п’ятизначні числа і такий самий ключ. Про ключ домовляються завчасно. Скажімо він такий 13512\nТаємний лист пишеться таким чином.\nУявімо, що бажаємо зашифрувати такий текст: Вітаємо шпигунів!\nБуква В є третьою в алфавіті. Відраховуємо від неї вліво 1, це буква Б.\nВід букви «і» відраховуємо вліво 3, це буква Ж.\nВід Т відраховуємо 5, це Н.\nВід А відраховуємо 1, так ніби алфавіт є колом - Я\nВід Є 2 – Д\nВід М 1 – Л\nВід О – 3 =Л\nОтже наше зашифроване послання буде виглядати так: БЖНЯД ЛЛУОЖ ВРЇИА\nТакож можна використовувати й шифр із геометричних фігур, урізноманітнюючи їх до потрібної кількості, замальовуючи ліву чи праву, верхню чи нижню половинку. Скажімо, коло позначатиме А, зафарбоване коло – Б, коло із зафарбованою лівою половинкою = В, із правою Г, верхньою - Ґ, нижньою - Д.\nШифрограми без шифру. Наприклад, напишіть на чернетці потрібний текст: зустріч ввечері в парку. Тепер візьміть будь-який інший текст і вставте з нього по два слова між словами потрібного тексту:\nУчора відбулася зустріч голів держав. Ввечері вони гуляли в парку, святкуючи домовленість.\nТакож можна написати текст таємної записки, щоб перші чи останні літери утворювали повідомлення:\nІнформація у сховку.\nІндик Ночами Форкав, Округлюючи Рот. Миші-Аматори Цінували Індика Як Успішного Співака, Хориста. Осел Вірив Крилатому Успіху.\nЗавдання: введіть у шифрограму текст: Здобув цінні відомості. Чекаю зранку на старому місці.\nТакож для шифрування тексту можна використовувати дзеркало. Писати дзеркально стає легко, якщо до готового тексту прикласти дзеркало і перемалювати з відображення. З часом можна обійтися без попередньо написаного тексту, а дзеркало розмістити поближче до ручки. Така вправа також розвиває увагу і логіку.\nСекретне послання також можна приховувати, заготувавши спеціальний ключ:\nЯкщо накласти його на зашифроване послання (на малюнку під ключем), то ми легко його прочитаємо,наклавши спершу ключ вирізаним куточком на верхній лівий край, а потім повернувши за годинниковою стрілкою.\nЩоб виготовити таке послання, слід діяти у зворотній послідовності. Виготовивши ключ, прикладіть його і впишіть перші 6 букв, потім проверніть ключ і впишіть наступні 6 букв. Зніміть ключ і заповніть решту клітинок довільними буквами.\nДля секретних розмов використовують таблиці для перемовин.\nПриклад: візьмемо слова, які збираємося приховувати: урок, вчитель, батьки, книжка, викликати, читати. Їхнє значення передаємо іншим словам:\nУрок – поле\nВчитель – бригадир\nБатьки – машини\nКнижка – двигун\nЧитати – прасувати\nВикликати – дзвонити.\nТак отримаємо невеликий словник, доступний лише посвяченим, який і називається таблицею для перемовин.\nЗавдання: перекладіть текст.\nУчора на полі двигун прасував, а бригадир через це машинам дзвонить.\nТема: Невидимі чорнила\n1. Звичайне молоко\nЗмочіть тонкий пензлик у молоці і напишіть листа на папері. Обов’язково дайте аркушу висохнути. Прочитати такий лист можна у домашніх умовах, пропрасувавши його праскою, а в екстремальних умовах – потримавши над свічкою чи парою (тут важливо не обпектися і не спалити, тому до 13 років обов’язково роби це під наглядом дорослих).\n2. Сік лимона\nВичавіть з лимона сік. Також напишіть лист і дайте висохнути. Для читання цього листа слід розчинити у воді кілька крапель йоду і трохи злегка змочіть текст.\nВізьміть сире яйце. Попросіть у батьків оцет, але ні в якому разі не куштуй! Це небезпечно! Напишіть оцтом на шкарлупі секретне послання. Дайте підсохнути. Зваріть яйце. Той, кому цей лист адресовано, зможе його прочитати на яйці, знявши шкарлупу.\nТайнопис можна зробити і рисовим відваром. Пишемо ним текст, висушуємо лист і бризкаємо на нього йодованою водою (10 крапель на півсклянки). Букви синіють, однак відразу розібрати важко, слід зачекати кілька хвилин, коли аркуш підсохне і втратить колір, а букви лишаться фіолетовими.\nТакож писати таємний текст можна звичайною свічкою (скажімо від торта). Напис практично непомітний, але досить заштрихувати аркуш простим олівцем і не заштрихованими лишаться білі букви тексту.\nБеремо чистий аркуш паперу, кладемо на тверду рівну поверхню і змочуємо водою (розбризкувачем чи занурюємо у тазок). Тепер на мокрий аркуш кладемо ще один чистий і сухий аркуш. І по ньому (сухому верхньому) починаємо писати текст олівцем, виписаною кульковою ручкою чи шпицею. Верхній аркуш знімаємо і знищуємо. Тепер беремо наш мокрий аркуш і акуратно вішаємо його сушитися. За кілька хвилин він вже зовсім сухий і на ньому нічого не помітно, лише брижі від води. Але точно ніхто не здогадається, що це лист. А щоб зовсім збити супротивників на манівці, можна ручкою написати якийсь сторонній текст, наприклад: «Прийду пізно».\nА як читати такий лист? Адже його не видно? Усе просто. Повторюємо процедуру з водою і за допомогою розбризкувача змочуємо аркуш знову. Дивовижно – букви проявляються на папері.\nКурс: Основні навички шпигуна\nТема: Словесний портрет\nОписувати зовнішність – одне з найважливіших вмінь розвідника. Воно може знадобитися, щоб когось запам’ятати, розшукати, впізнати чи зустріти.\nПочни опис з головного: стать, зріст, статура, приблизний вік.\nВолосся: темне, світле, руде, фарбоване, густе, коротке, довге.\nВуха: великі, маленькі, притиснуті, відстовбурчені.\nНіс: прямий, скривлений, великий, маленький, кирпаті, круглі.\nВуса: щіточкою, густі, ниточкою.\nОчі: важливі розріз, розмір і форма, колір. Чи широко вони розміщені, близько посаджені? А також важливими є ознаки слабкого зору: окуляри, звичка мружитися тощо.\nБрови: тонкі, прямі, дугоподібні, зрослися, рідкі, густі, кудлаті чи вищипані.\nРот, губи, зуби: великий, маленький, тонкі, повні; рідкі, криві, білосніжні, жовтуваті, щербаті.\nЛице: підборіддя може бути гострим, масивним, з ямочкою. Обличчя – кругле, квадратне, витягнуте, звужене до низу, вилицювате.\nОдяг, взуття, прикраси: важливо згадати, які особа має каблучки, сережки, намисто, ланцюжки, годинник, браслет, пірсинг.\nХода: гордовита, швидка, обережна, невпевнена, тверда.\nОсобливі прикмети: затинання, шепелявість, шрами, татуювання, родимки, бородавки, кульгання, акцент.\nДомашнє завдання: описати цих осіб.\nПроведення багатьох секретних операцій вимагає від агента перевтілення: видавати себе за того, ким ти не є.\nВір у свою «легенду», навіть якщо говориш дурниці. Не користуйся штампами, уяви, що те, що вдаєш, відбувається насправді. Не відводь погляд, дивись співрозмовнику в очі. Запам’ятай: брехня вираховується за формулою П+3С (підлога, стеля, стіна, стіна).\nМабуть, ти бачив, що у кіно спецагенти часто подають одному сигнал, поправляючи краватку, тож навчися зав"язувати її.\nУяви, що ти – це не ти, а твій улюблений герой мультфільму. Спробуй удати його позу, скопіюй вираз обличчя, поведи очима і бровами, як він. Потім скопіюйте мовлення: інтонації, слівця, вирази.\nВізьми будь-яке промовисте прізвище персонажа, автора підручника, знайомого тощо (Гнучкошиєнко, Вихрастий, Ворожбит, Криворучко, Нечитайко). Спробуй дати психологічний портрет особи, спираючись лише на прізвище. Опиши риси його характеру, звички, професію, захоплення, фрагменти біографії, придумай, що з ними відбувалося.\nПосидь на стільці так, як сидять:\n- Князь на престолі;\n- Пташка на квітці;\n- Покарана дитина;\n- Космонавт у скафандрі;\n- Вершник на коні.\nПройдіться, як ходять:\n- Дитина 1 року;\n- Літня людина;\n- Артист балету.\nСпохмурній, як це роблять:\n-дитина, у якої відібрали іграшку;\n- людина, яка бажає приховати сміх.\nПрочитай будь-який текст з підручника, не звертаючи уваги на зміст, ніби це:\n- Казка, яку мама читає дитину на ніч;\n- Заповіт померлого дядечка\n- Важливе державне повідомлення, яке читають на телебаченні.\nКурс: Зброя розвідника\nТема: вибір зброї.\nВогнепальну зброю розрізняють за калібром, вагою, довжиною цівки, кількості патронів, швидкості стрільби, способу перезарядження, наявності оптичного прицілу і глушника.\nТому, перш ніж обрати зброю, відповідають на питання: яке завдання має стрілець? Скільки цілей? Як далеко цілі будуть від стрільця? У який період доби і року, за якої погоди доведеться вистежувати цілі?\nДля захисту від числених супротивників у ближньому бою використовують пістолет-кулемет чи пістолет невеликого розміру з хорошою швидкострільністю і достатнім боєкомплектом.\nКалібр – розмір кулі (цівки) в частках дюйму. Його можна також виміряти у міліметрах:\n22 калібр – 5,6 мм\n25 калібр – 6, 35 мм\n32 калібр – 7, 65 мм.\n38 калібр – 9 мм.\n41 калібр – 10,4 мм\n44 калібр – 11 мм.\n45 калібр – 11, 43 мм.\n5 найвідоміших пістолетів світу\n«Вальтер» (Німеччина) – перший у світі кишеньковий автоматичний пістолет. Випущений у 1908 році.\n«Берета» (Італія). Фірма існувала з 1680 року, але до 1900 року випускала лише мисливські рушниці. Перший пістолет «Берета» випустила 1915 року, це був легкий швидкострільний пістолет 32 калібру.\n«Сміт енд Вессон» (США) - зброя з винятково високою точністю бою. Фірма існує з 1857 року.\n«Маузер» (Німеччина) – високоякісна надійназброя. 1895 року фірма створила автоматичний пістолет з магазином на 10 патронів.\n«Кольт» (США). Фірма відома з 1840 року. «Кольт» - найпопулярніша модель автоматичного пістолету 1911 року, перебувала 75 років на озброєнні американської армії і досі є штатною зброєю у багатьох країнах світу.\nКурс: Спостереження і стежа\nТема: Як виявити і скинути «хвіст»\nПід наглядом може опинитися будь-який агент – особливо секретний. В основному спостереження здійснюється, щоб з’ясувати, яка місія агента, з ким він працює, звідки отримує інформацію і кому передає. Для цього за ним стежать. Досвідчений шпигун моментально визначає «хвіст». Він відчуває його спинним мозком.\n1. За тобою постійно хтось іде. Інколи це двоє чи троє, що міняються.\n2. «Хвости» зазвичай слідують за об’єктом спостереження, але можуть іти і назустріч, часто – перевдягаючись і змінюючи вигляд. Слід звертати увагу на будь-які деталі невідповідності у зовнішньому вигляді, не штучність поведінки, нарочито змінену ходу, особливо – на взуття і шкарпетки зустрічних, зазвичай «хвостам» ніколи їх перевдягати.\n1. Змініть темп руху чи напрямок: перейди на протилежний бік вулиці, обернись на пішохідному переході, зупинись біля дзеркальної вітрини, поправ шнурки на кросівках чи зайди у магазин. Переконайся, що хвіст» зупиняється, лишається чекати і намагається не губити тебе.\n2. Попроси по телефону допомоги у друга. Йдучи за твоїм «хвостом», друг легко його вирахує. Дуже рідко «хвіст» передбачає можливість власної «хвостатості».\nЯк скинути «хвіст»?\n1. За допомогою таксі. Не сідай у перше – воно може виявитися ще одинм «хвостом». Автомобіль на шляху слід змінити кілька разів.\n2. За допомогою автобусу. Зайди в автобус і перед закриттям дверей вийди так, щоб «хвіст» не встиг вийти за тобою.\n3. За допомогою натовпу. Вирушаючи у людне місце і постарайтеся загубитися. Наприклад, в метро, на стадіоні, в універмагах…\n4. За допомогою сторонніх. Поскаржся міліціонеру, що тебе переслідує «маніяк» чи що ти бачив у цієї людини зброю. Поки міліціонер буде розбиратися, тікай.\n5. За допомогою паніки. «Пожежа! Пожежа!» - найкращий вигук, що рятує у багатьох ситуаціях. У натовпі буде легко втекти.\nКурс Основні навики шпигуна\nТема: «Як втекти від переслідування»\nОсновним прийомом втечі є створення у переслідувачів враження, що ти й надалі рухатимешся у певному напрямку, у той час як насправді ти повертаєш чи повертаєшся. Таким чином основним правилом втечі від погоні є «Міняй напрямок».\n1. Якщо ти тікаєш від переслідування там, де є річка, розробляй маршрут так, щоб перетнути річку не менше ніж три рази. Дій так: перетни річку, пройди відтинок шляху по воді. Знову перетни річку і знову пройди частину шляху по воді. Перетни річку ще раз і ти зіб’єш переслідувачів і зі сліду і з пантелику.\n2. Якщо ти тікаєш там, де є дерева, проклади доріжку слідів мимо дерева і пройди якийсь відтинок. Так переслідувачам буде задано «напрям» руху. Тоді повернися і зроби стрибок від слідів за дерево – твій стрибок вбік лишиться непоміченим.\n3. Втеча у місті. Запам’ятай: переслідувач подумки продовжує напрямок твого руху. Тому слід «зникати» за поворотами – відходити від основного напрямку під прямим кутом, рухатися у зворотному напрямку, знову відходити вбік.\n4. Якщо на шляху є сховок, можна реалізувати дві моделі поведінки: у непомітному сховку можна заховатися і перечекати, коли переслідувач пройде повз, а тоді повернутися по своїх слідах. У сховку, що привертає увагу (двері, дірка в паркані), можна лишити слід свого перебування (розкрити двері, лишити шапку чи зачепити за гвіздочок нитки зі свого одягу) і таким чином дати супротивнику неправильний напрямок свого руху.\nЯкщо ти тікаєш від переслідування з собаками\nСобаки переслідують запах, тому вдайся до одного з поданих прийомів:\n- Розсип на шляху гострий перець чи тютюн;\n- Роби на місці крупні вісімки, плутаючи сліди;\n- Здолавши частину шляху, перевзуйся;\n- Перетинай місця з великою кількістю сильних запахів – залізниці, стоянки автомобілів, бензоколонки тощо;\n- Рухайся там, де собака не може пройти: підвісні канати, високі перешкоди тощо.\nЛише спекавшись переслідувачів, продовжуй свій шлях.\nЦе основні навички розвідника, сподіваємося, цей курс допоможе тобі стати справжнім суперагентом!


5 міфів про мінеральну воду - Трибуна\nЗдавалося б, про питний режим вже все розказано і не може бути ніяких розбіжностей: без якісної води неможливо бути здоровим. І про те, скільки і як потрібно пити води, всі знають. Виявляється, все трохи не так: існують спірні твердження в цьому питанні.\nМіф 1: мінеральну воду можна пити в необмеженій кількості — це дуже корисно\nМінеральна вода буває трьох типів: лікувальна, їдальня і лікувально-столова. Лікувальна мінеральна вода містить високу концентрацію мікроелементів: йоду, брому, бору, солей. Вживати її слід за рекомендацією лікаря. Столова мінеральна вода характеризується зниженим вмістом цих елементів. Її можна пити скільки завгодно і готувати на ній їжу.\nЛікувально-столова мінеральна вода — оптимальний варіант для повсякденного вжитку: мінерали, мікроелементи і солі в ній, — середньої, нешкідливої концентрації. Таку воду можна пити в необмежених кількостях, але використовувати її для приготування їжі не рекомендується.\nВиявляється, пити воду під час тренувань не тільки можна, але й потрібно. Зневоднення організму, що може викликати нестача води — це перше, що чекає на наш організм. Разом з потом організм втрачає корисні солі та мінерали, нестачу яких необхідно усунути. Пити лікувально-столову мінеральну воду під час тренувань набагато корисніше, ніж звичайну воду, оскільки вона відновлює водний баланс і насичує клітини мікроелементами.\nНасправді, мінеральна вода в скляних і пластикових пляшках по якості й смаку абсолютно однакова. Єдина відмінність — у зручності зберігання. В скляних пляшках мінеральна вода зберігається довше і повільніше нагрівається на сонці.\nЦе не зовсім так. Можна додати солі і мінералів у звичайну воду на заводі — склад буде схожий з природною мінеральною водою, але ось спільного у них буде мало. Справжня мінеральна вода — це складний розчин, мікроелементи та інші корисні речовини в якому містяться у вигляді іонів, газів і колоїдних частинок. Процеси природної мінералізації набагато складніші від заводських процесів насичення питної води солями та елементами. Відповідно, якість мінеральної води, видобутої з джерела, набагато вище.\nМіф 5: Джерельна вода — корисна та безпечна\nМи звикли вважати, що джерельна вода — найчистіша і найкорисніша. Все це правда, та санітарний стан багатьох джерел перебуває у дуже поганому становищі. Вони забруднені відходами діяльності людини та стічними водами. Такі джерела дуже потребують очищення. Перш ніж використовувати воду з джерела, бажано отримати аналіз її хімічного складу.\nвода ЗСЖ Топ 5\nТак а як же правильно обрать води чи яку рекомендуєте?\nВсе залежеть від виробника,є ж такі шо воду з крану наливають, а ми віримо. Треба розбираться звідки везетья вода чи є там джерела.\nА хтось готує їсти з мінералки??Чи шо то в міфі 1)\nТе,що раніше називали істиною, стало міфами. Ще й так розбили в прах!\nНе люблю солоних мінералок, бо дуже не натуральний смак. Щось колотять туди чи домішують.Ну пить не можливо.\nХто б міг подумать,шо мінералка така підступна.\nЗавжди спорила про воду в пластику,вона ж даже віддає вкусом пластику,як вона може буть однакова. Я не согласна з цим міфом.


У Тернополі в адмінбудівлі шукають бомбу. Людей евакуйовують - 0352.ua\nУ Тернополі в адмінбудівлі шукають бомбу. Людей евакуйовують\n17:30, 9 жовтня 2015 р.\nНа місце події виїхала слідчо-оперативна група Тернопільського міськвідділу міліції, вибухо-технічна група НДЕКЦ при УМВС України в Тернопільській області, інші екстрені служби.\nНаразі з приміщення евакуйовують людей. Фахівці обстежують будівлю. Правоохоронці також встановлюють особу невідомого, який повідомив про замінування.\nТернопіль адмінбудівля бомба евакуація


Як навчатимуться школярі та які карантинні обмеження діють на Лозівщині | Новини\n13:35, 19 березня 2021 р.\nХарківщина залишається у «жовтій зоні» карантинних обмежень. Дітей Лозівської тергромади поки не переводять на дистанційне навчання. Про це 19 березня повідомила начальниця Управління освіти, молоді та спорту Вікторія Урванцева.\nШколярів поки не переводять на дистанційне навчання. Якщо епідемічна ситуація не погіршиться, вони навчатимуться тиждень з 22 по 26 березня, а з 29 березня підуть на канікули.\nКарантинні обмеження на Лозівщині\nЗа протоколом позачергового засідання місцевої комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та НС, на Лозівщині заборонено:\nпроведення масових (культурних, спортивних, розважальних, соціальних, релігійних, рекламних, наукових, освітніх, професійних тематичних тощо) заходів за участю більше однієї особи на 4 кв. метри площі будівлі або території (якщо захід проводиться на відкритому повітрі) або наповненістю залів понад 50 відсотків місць у кожному окремому залі. (Крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування).\nприймання відвідувачів у кінотеатрах, інших закладах культури з наповненістю кінозалів або залів понад 50 відсотків місць (розміщення здійснюється з вільним місцем поруч, спереду та позаду) у кожному окремому кінозалі або залі;\nдіяльність спортивних залів, фітнес-центрів, які не забезпечують можливість обмежити кількість відвідувачів у залі з розрахунку одна особа на 10 кв. метрів загальної площі приміщення, басейнів – більше ніж чотири особи на одній доріжці для індивідуальних занять або шість осіб для спортивно-тренувальних груп.\nЗа інформацією Харківського лабцентру, на Харківщині за останню добу коронавірусом захворіли 1085 людей. Всього виявили 93 327 випадків, одужали 80 472 людини, 1776 летальних випадків.\nЯк повідомили у відділі цивільного захисту Лозівської міськради, за останню добу на Лозівщині зафіксували 17 нових випадків та 1 смерть. З початку року виявили 603 випадки захворювання COVID-19.\n#коронавірус #карантин #Лозова #статистика #Лозівщина #дистанційне навчання


Не пропустіть "Простір літер" 15 - 17 липня у Луцьку! | НОВИНИ | VisitLutsk.com\nНе пропустіть "Простір літер" 15 - 17 липня у Луцьку!\nФестиваль «Простір літер» — це серія культурних заходів, пов’язаних за мистецтвом каліграфії, шрифтовим та книжковим дизайном. Включає в себе виставки каліграфії та літерації, а також лекції, презентації, майстер-класи від провідних українських художників та дизайнерів. Відбувається вже втретє.\nГості фестивалю: Андрій Шевченко, Антон Іванов, Андрій Константинів, Тарас Макар, Наталія Ком’яхова, Іра Батуревіч, Наталія Синепупова, Олександр Трегуб, Алла Калініченко та інші.\n1) «Каліграфія Луцького ґроду» та майстер-клас «Скоропис XVII століття» відбудуться у Замку Любарта. Всі інші події у «Innerspace».\n2)«Каліграфія Луцького ґроду» – це виставка рукописів 17-18 століття. Відкриття виставки – відбувається завдяки співпраці з Волинським краєзнавчим музеєм, Музеєм історії Луцького братства, Державним історико-культурним заповідником в м. Луцьк.\n3) 15.07.17 в «Innerspace» відкриються ще 2 виставки: «Виставка робіт Василя Чебаника» та «Виставка студентських каліграфічних робіт». Василь Чебаник – це метр української каліграфії, один з найбільш впливових фахівців ХХ-ХХІ ст.\n4) В рамках фестивалю відбудеться 2 майстер-класи: «Скоропис XVII століття» від Кирила Ткачова та «Абстрактна каліграфія» Тараса Макара.\n5) Організатор фестивалю – простір для роботи, творчості та відпочинку «Innerspace», але цього разу нас підтримує Департамент культури Луцької міської ради.\n6) Зі своєю лекцією до нас приїде Андрій Шевченко – найбільш відомий та впливовий український шрифтовий дизайнер. Лауреат багатьох професійних конкурсів, у тому числі переможець конкурсу «Сучасний діловий український шрифт», проведеного центром Мистецький Арсенал у Києві в 2011 році. Андрій автор шрифту Маріуполь, який є складовою нової айдентики міста. Зараз разом з Кирилом Ткачовим займається шрифтом для міста Дніпро.\n7) Андрій Константинов – засновник студії «MintType». Разом з Олегом Ліщуком займаються випуском шрифтів на продаж. Студію «MintType» можна вважати найкращою по розробці шрифтів, як комерційного продукту: мають класний сайт, розробляєть велику кількість шрифтів, завжди є акції, знижки. Зазначаємо, що Андрій Константинов – автор шрифта, який використовується у київському метро, та на нових табличках міста Київ.\n8) Третій фестивальний день (понеділок 17.07.17) присвячено альтернативній освіті в Україні. Тема є дуже актуальною, бо як відомо, наші державні органи освіти, як правило, досить застарілі і консервативні. Тому не дивно, що невеличкі недержавні навчальні заклади швидко розвиваються. У нас будуть керівники «School of Visual Communication» (Наталія Синепупова), школи каліграфії «Арт і я» (Алла Калініченко) та «Projector» (Олександр Трегуб).


Топ 5 порад при роботі за компьютером – Anthill Space коворкінг Топ 5 порад при роботі за компьютером – Anthill Space коворкінг\nТоп 5 порад для очей при роботі з комп’ютером\nВтома очей – топ проблема, якщо ти кожен день працюєш за комп’ютером, а перерви не обходяться без смартфона. Напруга ока є серйозною проблемою і доставляє особливий дискомфорт. Співробітники офісів знаходиться, приблизно 7 годин на добу, за комп’ютером не відриваючи очей від монітора. Більшість не обмежуються цими термінами, так як використовують гаджети будинку. Як залишатися здоровим, працюючи за комп’ютером?\nОзнаки напруги ока\nСимптоми КЗС (Комп’ютерний зоровий синдром):\n– Втрата здатності фокусуватися\n– Печіння в очах\n– Втома очей\n– Почервоніння очей\n– Сіпання очей\n– Нечіткий зір\n– Біль у шиї і плечах\nВтім, напруга ока не представляється самою важкою задачею. Люди щохвилини не знають, що ця ознака можливо свідчила про астигматизм або далекозорість. Головна проблема зараз в тому, що люди халатно ставляться до перевірки зору. Статистика показують, що тільки чверть (до 23%) дорослих контролюють свій зір кожні чотири – п’ять років, а всього лише 8% здійснюють це ще рідше. Стабільно раз на рік рекомендується проходити огляд очей, якщо ви маєте вище перераховані симптоми, то це потрібно робити частіше.\n5 порад для очей при роботі з комп’ютером\n1. Рабоче місце. Перше на що потрібно звернути увагу – це своє робоче місце. Проміжок між оком і монітором має становити не менше 40 см. Близька відстань змушує напруження очних м’язів. Дивитися прямо на екран не рекомендується, кут огляду монітор повинен знаходитися трохи нижче.\n2. Світло. Виключений світло і робота по ночах, подвійний удар для очей. Світлий екран на тлі темряви піддає сильному навантаженню зоровий апарат. Як наслідок постійного напруження, розрив дрібних капілярів, що в свою чергу спричинить погіршення зору. Світло повинен бути приглушеним, але не занадто тьмяним, щоб добре проглядалися всі деталі техніки. Також не забувай про можливість регулювати яскравість екрану. Більше можеш дізнатися в статті “Як світло впливає на продуктивність”.\n3. Вітаміни. Вітамін E і вітамін C необхідні для підтримки зволоження очей і уповільнення старіння. Вітамін D покращує природне зір і ясність. Якщо ваші очі дуже чутливі до світла, це може означати, що вам не вистачає вітаміну В2. Також в разі застуди подумайте про прийом омега-3 кислот, які запобігають висиханню очей, і регулюють тиск в очах, що викликає втому і напругу.\n4. Повітря.Регулярно провітрюйте кімнату і зволожуйте повітря в ній. Це запобіжить не тільки сухість і втому очей, але також головні болі і загальну втому тіла. Проводьте більше часу на свіжому повітрі. Навіть якщо погода погана, варто провести хоча б годину поза офісом.\n5. Правило 20-20-20. Правило це просте – на кожні 20 хвилин, які ви проводите, дивлячись в екран, приділяється 20 секунд, коли ви дивитеся на точку в 20 футів від себе. Цю методику придумав каліфорнійський оптометрист Джеффрі Еншел. Виглянь у вікно і сконцентруйся на що стоїть дереві або ліхтарі, якщо це здійснити неможливо, то просто закрий очі на 20 секунд, за цей час м’язи повністю повинні розслабиться. Також можеш разом з правилом 20-20-20 придбати ще одну корисну звичку, а саме пити воду або зелений чай. Так ти поповниш водний баланс в організмі. А в зеленому чаї містяться антиоксиданти катехіни, які допомагають очам виробляти сльози, перешкоджаючи пересихання.\nОфіси світових компаній - як вони влаштовані\nОфіс в світових компаніях Офіс сьогоднішніх сучасних мегакорпорацій прагнуть забезпечити своїх співробітників не тільки зручним робочим місцем в межах...


Хвора на коронавірус пенсіонерка з Радомишля не заразила родичів на Львівщині - ZAXID.NET\nХвора на коронавірус пенсіонерка з Радомишля не заразила родичів на Львівщині\nСуспільство — Олександра Баландюх, 13 березня 2020 0\nфото Славка Павловського\nЦерква у селі Замочок Жовківського району Львівської області\n71-річна мешканка з Радомишля Житомирської області, у якої виявили коронавірус Covid-19 і яка перебувала на Львівщині, не заразила родичів, з якими спілкувалася. Епідеміологи знайшли і перевірили цих людей – у них не має жодних симптомів респіраторних захворювань, повідомив ZAXID.NET директор Львівського обласного лабораторного центру Роман Павлів.\nЗа його словами, у контакті з жінкою, у якої діагностували коронавірус, були члени однієї родини.\n«Вони зустрічалися ще 26 лютого. Жінка, у якої діагностували коронавірус, приїхала з Житомира на Львівщину, у Жовківський район. На той час у неї не було жодних симптомів захворювання. Разом з родичами, чоловіком і дружиною, гостя з Житомирщини машиною поїхала до Польщі. Там родичі її залишили, а самі повернулися додому. Жінка ж повернулася на Житомирщину швидким поїздом», - розповів Роман Павлів.\nЗа його словами, епідеміологи розшукали родичів, з якими спілкувалася хвора на коронавірус жінка у Жовківському районі. Вони здорові, у них нема жодних симптомів респіраторних захворювань. З моменту спілкування з хворою вже пройшло 16 днів, інкубаційний період уже пройшов.\n«Підстав для паніки нема, жодної. Люди здорові. Епідеміологи поспілкувалися з місцевими медиками, у селі також все спокійно», – каже Роман Павлів.\nШвидких тестів і тест-систем, які потрібні для виявлення коронавірусу, на Львівщині наразі нема. МОЗ ще минулого тижня повідомило, що відправило їх, передусім, в області, які близько до кордону. У переліку цих областей була і Львівщина. Але наразі швидких тестів і тест-систем нема. За словами Романа Павліва, можливо, надійдуть на початку наступного тижня.\nНагадаємо, у Радомишлі Житомирської області, де у жінки діагностовано коронавірус, у домашній ізоляції перебуває 22 людини, які контактували із хворою. Сама пацієнтка перебуває в обласній інфекційній лікарні.\nP.S. Заступник міністра охорони здоров'я України повідомив 13 березня про смерть 71-річної жінки в інфекційній лікарні Житомира.


Утеплення фундаменту пінополістиролом, пінополіуретаном і пінопластом — захист конструкцій | Ремонт та вироби своїми руками\nУтеплення фундаменту пінополістиролом, пінополіуретаном і пінопластом — захист конструкцій\nУтеплення фундаменту – бути чи не бути? ?\nТеплоізоляція фундаменту за допомогою пінополістиролу ?\nУтеплення фундаменту пінополіуретаном ?\nСпосіб утеплення фундаменту пінопластом ?\nФундамент, так само як і стіни, підлога та дах будинку, схильний промерзання, адже бетон, з якого його зводять, дуже легко проводить холод. За старою доброю традицією багато домовласники вважають за краще проводити утеплення фундаменту пінопластом, але такий варіант прийнятний лише в тому випадку, якщо повністю відсутня загроза затоплення підстави будинку або ж власник котеджу обмежений у фінансах, адже пінопласт, мабуть, можна вважати самим доступним теплоізоляційним матеріалом. Серед величезного розмаїття синтетичних матеріалів для теплоізоляції все-таки найкращим вважається утеплювач з екструдованого пінополістиролу, аналогів якому поки немає ніде в світі. Незважаючи на більш високу ціну (якщо порівнювати із звичайним пінопластом), екструдованим пінополістиролом утеплення більш практично і надійно.\nУтеплення фундаменту – бути чи не бути?\nТеплоізоляція фундаменту за допомогою пінополістиролу\nСпосіб утеплення пінопластом фундаменту\nДуже часто у весняний період багато власників заміських будинків виявляють на фундаменті тріщини, які з’являються в результаті перекосу конструкцій або деформації, викликаної обдиманням грунту. Усунути дані дефекти, звичайно ж, можна, але от вартість таких робіт досить висока. Причина ж перекосу конструкцій і деформацій фундаменту, насправді проста. В наслідок зимових холодів грунт, насичений вологою, піддається морозному пученію.\nВода, замерзаючи, збільшується в своїх обсягах і призводить до здуття ґрунту під фундаментом будівлі, а це, в свою чергу, призводить до того, що бетонні плити починають як би виштовхуватися з грунту. В результаті таких змін і з’являються тріщини і перекоси. Крім пученія до деформації фундаменту може призвести і весняне танення снігу. Під час цього процесу грунт стає більш м’яким і пластичним, що викликає просідання фундаменту.\nУникнути частково даних неприємностей можна, якщо встановити фундамент на піщану подушку товщиною близько 10 см і використовувати для зворотного обсипання непучинистый грунт, наприклад, все той же пісок. Вартість таких робіт порівняно невисока, але, як вже було відмічено вище, дані заходи лише частково дозволять вирішити проблему. А щоб повністю ліквідувати можливість появи тріщин і деформацій фундаменту, потрібно подбати про утеплення фундаменту будь-яким теплоізоляційним матеріалом, зокрема, пінополістиролом або пінопластом.\nСамі роботи по теплоізоляції фундаменту дуже прості і впоратися з ними зможе навіть самий далекий від будівництва чоловік.\nОтже, по периметру будинку знімають шар ґрунту товщиною приблизно 0,5 метра і шириною близько 1,5 метрів. В отриману траншею засипають пісок сантиметрів на 20 і ретельно його утрамбовують ногами або підручними засобами. Після цього на піщану подушку укладають плити пінополістиролу у всю ширину траншеї. Для надійності їх приклеюють за допомогою бітумної мастики, нафтового бітуму або інших склеювальних складів.\nСтики між листами потрібно заповнити монтажною піною або холодною бітумною мастикою, щоб у разі проникнення до фундаменту вологи вона не потрапила всередину. Коли всі роботи з вкладання теплоізоляції закінчені можна засипати пінополістирольні плити піском. Шар піску повинен бути не менше 30 см. Ціна питання порівняно невисока, адже викопати траншею можна самому, а самі теплоізоляційні матеріали коштують не так вже й багато.\nПінополістирол — легкий ефективний матеріал для утеплення фундаменту\nПінополістирольна плита, скорочує вагу несучої конструкції\nВажливо: втрати тепла в кутових зонах значно вище, тому шар пінополістиролу в кутах будинку повинен бути в 1,5 рази більше, ніж уздовж рівних поверхонь.\nУтеплення фундаменту пінополістиролом по периметру будівлі не тільки перешкоджає промерзання грунту і запобігає виникненню деформацій і тріщин в основі будинку, але і сприяє теплоізоляції підвального приміщення, якщо таке є.\nДана технологія утеплення може застосовуватися і для теплоізоляції підвалів, адже якщо у вас виникло бажання переобладнати холодний підвал, наприклад, в теплий тренажерний зал, зовсім необов’язково знімати весь шар грунту, прилеглий до фундаменту і обклеювати його утеплювачем на всю висоту, достатньо буде лише виконати утеплення пінополістиролом описаним вище способом.\nПінополіуретан — сучасний теплоізоляційний матеріал, який ідеально підходить для утеплення фундаментів, підвалів і цокольних поверхів. Він володіє цілим рядом переваг:\nміцний і безпечний;\nволодіє відмінними гідроізоляційними характеристиками;\nпри напиленні не залишає щілин і стиків;\nшвидко наноситься на стіни і фундамент;\nне вимагає ніяких спеціальних кріплень.\nТехнологія напилення пінополіуретану повністю виключає можливість браку при монтажі і дозволяє домогтися ідеально рівного покриття без щілин. стиків і нерівностей. При напилення пінополіуретану піна ніби зростається з поверхнею фундаменту, заповнюючи собою всі порожнечі.\nТаким чином, утворюється міцна, тверда, герметична плита, а внаслідок відсутності повітряного прошарку, закритою пористої структури піни та її низької проникності, можливість утворення конденсату усередині утеплювача зведена до нуля.\nТехнологія напилення пінополіуретану виключає наявність тріщин і необроблених ділянок\nМонолітний шар ізоляційного покриття — гарантія надійного захисту\nБезумовно, утеплення фундаменту пінополіуретаном — один із найдієвіших способів теплоізоляції, але от по вартості він перевершує і пінополістирол і пінопласт.\nПропонуємо також вашій увазі відео про утеплення фундаменту цим способом:\nПінопласт — самий дешевий теплоізоляційний матеріал. Він має пористу структуру, низький коефіцієнт теплопровідності і паропроникності, а також низьку щільність. Застосовувати пінопласт потрібно лише в тому випадку, якщо ваш будинок стоїть на пагорбі і загроза підтоплення фундаменту вам не загрожує.\nТак само як і у випадку з пінополістиролом починати утеплення фундаменту пінопластом слід з траншей, які потрібно викопати по всьому периметру будівлі на глибину приблизно 50-60 см. Після цього листи пінопласту клеяться за допомогою бітумної мастики на гідроізоляцію, а потім присипаються піском.\nУтеплення фундаменту пінопластом — легкий оперативний спосіб, що не вимагає професійних навичок\nПінопластом можна утеплити не тільки фундамент, але і цокольний поверх, підлога та стіни будинку.\nВажливо: проводити монтаж будь-якого утеплювача потрібно через 6-7 днів після закінчення робіт з гідроізоляції фундаменту. Якщо почати теплоізоляцію раніше цього терміну, розчинники, що містяться в гідроізоляційному складі, можуть пошкодити структуру пінополістиролу або пінопласту.\nТеплоізоляція фундаменту — важливий крок на шляху до власного затишку та комфорту, тому не варто ним нехтувати, а потрібно поставитися до цього процесу з усією відповідальністю.


День визволення Закарпаття - 24 Жовтня 2013 - Обавська ЗОШ І-ІІ ступенів\nПонеділок, 30.03.2020, 23:35\nГоловна » 2013 » Жовтень » 24 » День визволення Закарпаття\nДень визволення Закарпаття\n24 жовтня 2013 року в Обавській ЗОШ І-ІІ ступенів відзначався День визволення Закарпаття\nВ Обавській загальноосвітній школі І-ІІ ступенів уже кілька років діє волонтерський загін «Пам’ять». Його членами є учні 7-9 класів. Але в його роботі може брати, участь будь-хто з учнів нашої школи, кого цікавить наша діяльність.\nГоловними завданнями учнівського клубу є:\n- зберігати і примножувати пам’ять про героїчні сторінки історії краю в роки Великої Вітчизняної війни.\n- вести наполегливу пошукову роботу по виявленню нової інформації про свій рідний край у роки війни.\n- шукати і виявляти маловідомі імена земляків-учасників ВВВ.\n- допомагати одиноким людям села та ветеранам ВВВ\nВ результаті роботи клубу створена рукописна книга-реквієм, яку учні назвали «Вони врятували Європу». На її сторінках імена наших відважних земляків, жителів сіл Обава, Косино, Дубино, Чабин, які присвятили своє життя боротьбі за перемогу над фашизмом. Пам’ять про них ми повинні зберегти не тільки тому, що вони наші земляки, що серед них – наші родичі, а найперше тому, що юний вік цих героїв, які не вернулись.\nМи поставили перед собою завдання зібрати весь можливий матеріал для того, щоб майбутнє покоління знало хоча б стільки, скільки знаємо ми тепер. І в нашій пам’яті і в наших серцях назавжди залишаться спогади про наших земляків.\nЦього року, до відзначення 69 річниці визволення Закарпаття, книга була поповнена новими фотографіями та записами.\nЧленами клубу «Пам’ять» оновлено в школі стенд «Наші земляки – учасники війни» на якому вказані імена та фотографії односельчан, які брали участь у війні, та стенд: «Сім’я Божко – учасники Великої Вітчизняної війни». Це вчителі-ветерани війни, які працювали в нашій школі.\nРобота клубу це не лише пошукова робота, збір матеріалів про учасників війни але і допомога. Учні-волонтери допомагають вдовам ветеранів війни, вчителям–пенсіонерам, людям похилого віку по господарству.\nЧленами клубу в нашій школі постійно проводяться акція «Забуті могили», «Милосердя», «Від серця до серця».\nДо Дня визволення Закарпаття 24 жовтня 2013 року в школі проведено читацьку конференцію, на якій учні розповіли про події ВВВ, згадали ветеранів односельців, вшанували їх пам'ять. На конференції виступили директор школи Дзямко Михайло Михайлович, вчитель історії Плеша Тетяна Іванівна.\nУчні розповіли про визволення Закарпаття, читали вірші закарпатських поетів про події осені 44-го року. А, Тетяна Іванівна підготувала презентацію, слайди якої яскраво висвітлили події визволення Закарпаття.\nУсе пережито. Важка сторінка війни перегорнута, та пам'ять і слово живе. Свято визволення нашого Закарпаття дорого і важливе для усіх нас: зовсім юних, старих і припорошених снігом сивини… тож щиро вітаємо вас з святом Визволення, святом надії і миру.\nПереглядів: 585 | Додав: ОБАВА | Рейтинг: 3.0/2


Акрилова фарба – плюси і мінуси | XOHHI | Акрилова фарба – плюси і мінуси | XOHHI – Поради, рецепти, краса та здоров'я\nHome » Поради » Акрилова фарба – плюси і мінуси | XOHHI\nАкрилова фарба – плюси і мінуси | XOHHI\nАкрилова фарба – плюси і мінуси | XOHHI Акрилова фарба – плюси і мінуси\nСьогодні ринок будівельних матеріалів представлений у вигляді різних розчинів, які можна наносити на будь-які стіни та інші поверхні. Не є винятком і акрилова фарба.\nТакий матеріал можна застосовувати як для зовнішніх, так і для внутрішніх оздоблювальних робіт. У складі акрилової фарби знаходиться вода, колірний пігмент і акрилова полімерна емульсія.\nУ акрилових фарб є свої переваги: ??\n1) після нанесення на поверхню яскравість фарби не змінюється,\n2) вона висихає швидше інших видів аналогічного розчину,\n3) стійка до незначних температурних коливань,\n4) не утворює зморшок і тріщин після нанесення,\n5) колір не вигоряє з часом,\n6) має хорошу покриває поверхню.\nПридбати акрилову фарбу можна як у банку об’ємом в 0,5 л, так і обсягом 4,5 л залежно від того, наскільки масштабними будуть оздоблювальні роботи.\nЩоб акрилова фарба добре лягла на поверхню, не засохла завчасно, необхідно дотримуватися правил її використання і зберігання.\nАкрилову фарбу можна розбавляти водою або спеціальним складом в разі необхідності, але робити це можна тільки в окремій ємності. Заливати воду безпосередньо в банку з фарбою не бажано. Після випаровування рідини, фарба швидко засохне. Після використання цього розчину, банку необхідно щільно закрити, видаливши з країв його залишки. Це робиться для того, щоб при подальшому використанні залишилася в банку фарба не засохла, а банку легко можна було відкрити.\nКисті, які використовувалися для нанесення акрилового складу на поверхню, необхідно відразу після використання вимити. Зробити це можна звичайною водою. Якщо пензля промити після використання, фарба на них швидко засохне, і їх не можна буде використовувати в даних цілях наступного разу.\nАкрилові фарби наносяться на поверхню у вигляді розведеного спеціальними складами розчину, які пропонують виробники лакофарбової продукції або звичайною чистою водою. Склади можуть бути матовими або глянцевими. Залежно від цього пофарбована поверхня після висихання придбає глянсовий або матовий вигляд.\nМожна наносити фарбу у вигляді пасти. Для цього в неї додаються спеціальні загусники.\nЧас висихання акрилової фарби не займе більше півгодини.\nАкрилові фарби можна використовувати для зовнішніх робіт в будь-яких погодних умовах. На зчеплення з поверхнею, що фарбується погодні умови не вплинуть.\nЯскравість кольору, стійкість до температурних коливань і багата палітра відтінків вигідно виділяють акрилові фарби на ринку оздоблювальних матеріалів.\nакрилові фарби плюси\nщо робить якшо засохла акрилова фарба\n«Чим небезпечний сухе повітря в квартирі + опитування зволожувач або очищувач із зволожувачем? / Сухість в квартирі – на бебі. ру\nЯк назавжди позбутися від молі .. Обговорення на LiveInternet – Російський Сервіс Онлайн-Щоденників»


На превеликий жаль, кров по групі серед жителів Землі розподілена нерівномірно, і це ускладнює вибір донорів і реципієнтів для окремих з них. Рідкісна група крові у людини четверта негативна, за статистикою така кров виявляється тільки у восьми відсотків людей з усієї планети. Великі труднощі виникають у критичних ситуаціях, коли кров потрібна дуже терміново і крім як в замороженому вигляді її ніде не дістати.\nДля кожної групи передбачено свої особливості раціону харчування, сумісності партнерів і різні нюанси вагітності, про які розказано далі.\nІснує розхожа думка, що 4 група крові Rh – може якимось чином мати вплив на характер людини. Це недоведена теорія, однак очевидним залишається прямий вплив типу крові на стан здоров’я людини. У володарів четвертої групи крові дуже міцний імунітет, однак їх слабкою стороною є система травлення. Тому представники четвертої негативної групи крові схильні до вірусних та інфекційних захворювань, які можуть потрапити в організм через слизову оболонку в районі дихальної і травної систем.\nКрім усього іншого, до четвертої групи можна приписати ще негативні сторони першої і другої. Дуже багато аспектів прояву та впливу цього типу на організм ще не мають доказів, оскільки ця група – наймолодша з усіх інших. Приміром, під час вагітності може трапитися таке явище, що група змінить свій резус-фактор. Приємною стороною групи четвертої негативною є хороша пристосованість до різних змін у харчуванні. Ця здатність склалася еволюційно, і багато представників цієї групи можуть бути вдячними за неї, адже вони можуть з більшою легкістю худнути і нормалізувати своє харчування.\nЩо стосується характеру людини з 4 групою, то в молодому віці такі люди – різнобічно розвинені шукачі пригод і всього нового.\nЦе дуже творчі люди з розвиненим інтелектом. Хоча вони тверді як камінь, але в глибині душі вони дуже ранимі.\nЇх стан залежить від атмосфери в колективі, де вони працюють чи навчаються. Їм подобається відрізнятися від інших, виділятися з натовпу, і виходить це в них без належних зусиль. Їм подобаються інтелектуальні розваги і вони ніколи не втрачають можливості взяти участь у них. Є думка, що навіть зовні можливо визначити людину з четвертою групою крові, тому що вони так сильно виділяються з усіх.\nРаціон харчування і корисні продукти\nНосії четвертої групи крові Rh – складають не найщасливішу прошарок людей, які схильні до анемії. Щоб уникнути цього неприємного захворювання, потрібно дотримуватися дієти, яка буде достатньою мірою забезпечена вітамінами і мінералами.\nВчені провели безліч досліджень по частині особливостей харчування людей з четвертою негативною кров’ю, і врешті-решт, був складений список тих продуктів, які цілком може дозволити собі будь-яка людина і які сприяють встановленню нормальних значень ваги. Весь сенс у тому, щоб вживати продукти, які підвищують швидкість обміну речовин в організмі.\nВарто враховувати, що кожен організм унікальний і підібрати універсальну дієту неможливо, тому поєднувати продукти необхідно з обережністю, у розробці раціону може допомогти лікар — складе спеціальну дієту.\nПідвищення ваги і можливості ожиріння сприяє вживання великої кількості м’яса, яке особливим чином впливає на людей четвертої негативної групи крові. Це пов’язано з тим, що кислотність у них дещо знижена.\nСаме тому в хорошій дієті для четвертої групи резус-негативний присутній дуже багато овочів і багато продукти, спрямовані заміщення тваринних білків. До вживання також не рекомендуються боби, пшениця, гречка і борошно. Їх цілком можна замінити на щось, що більше підходить для людей цієї групи крові.\nФото овочевих дієтичних страв\nОсобливість цієї дієти — для 4 груп крові можливість вживання риби і нежирного м’яса, наприклад, м’ясо птиці або баранина. Є обмеження і у вживанні молочних продуктів. До вживання можна сири і сир, а ще кисляк. Фрукти в дієті не обов’язкові, але дуже сильно рекомендовані цитрусові. Не можна їсти гостре, обережно слід споживати морепродуктів. Досить рекомендовано до вживання використання в їжу насіння льону, які є профілактикою онкології.\nКрім необхідних продуктів харчування, які дуже потрібні для представників четвертої групи негативною, існують і деякі обмеження, адже деякі мікроелементи містяться лише в певних продуктах, які нічим не можна замінити.\nРаніше зазначалося, що не рекомендовані до вживання боби і кукурудза, однак тільки в них існують необхідні вітаміни і мінерали. Потрібно крім цього вживати червону рибу та печінку.\nНавіть якщо ви дотримуєтеся всі рекомендації, а результат прямо протилежний – погане самопочуття, стрибок ваги, то це є наслідком низької кислотності. У разі, якщо самостійно підібрати собі дієту не виходить і результат не влаштовує, слід звернутися до фахівця, який визначить, який з продуктів у раціоні заважає отримати бажану фігуру і поліпшити самопочуття.\nОсобливу увагу потрібно приділити тій частині дієти, в яку входять рибні продукти, і віддати свою перевагу деяким видам риби, зокрема, окуні і скумбрії, гарні тріска і щука. А що стосується копченої риби, лосося і камбали, то їх краще не вживати.\nВживання риби і нежирного м’яса\nВагітність і вірогідність зачаття\nГрупа крові дуже сильно впливає на вагітність, а четверта негативна в цьому питанні є вагомим чинником з-за своєї рідкості. Найпоширеніша проблема — це неможливість підібрати партнера, який був би сумісний, або відсутність сумісності з дитиною. І в першому випадку небезпеку для здоров’я незначна, а у другому – досить вагома.\nЯкщо батько і мати несумісні, то лікарі займаються спеціальними дослідженнями, які можуть вирішити проблему сумісності в майбутньому, але з ембріоном подібна стратегія не підійде. Така ситуація небезпечна для обох сторін, якщо дитина і мати розрізняються по резус-фактору. Це зобов’язує майбутню маму зробити певну вакцину, мета якої – знищити антитіла, які можуть нашкодити плоду.\nОдним з небезпечних моментів, які відзначаються у вагітних з четвертої негативною групою крові, це висока ймовірність того, що перша вагітність пройде успішно, що не можна сказати про наступних. Головною рекомендацією для молодих мам з таким типом крові – народжувати тільки один раз.\nЯкщо під час першої вагітності все пройшло без ускладнень, це не дає гарантій, що наступна буде настільки ж успішною. Неможливо розрахувати, який тип плазми успадкує дитина, адже це всього лише воля випадку.\nЧасто, і це підтверджено медичними спостереженнями, група крові успадковується дитині від матері, адже дитина набагато ближче до організму матері, ніж до батька. І протягом тривалого часу може постійно змінюватися: спочатку тип був один, потім він може стати іншим. Головне, на що роблять упор лікарі – зберегти життя і здоров’я жінки і дитини під час і після вагітності.\nТаблиця сумісності груп крові для зачаття\nОскільки люди з четвертою групою крові сильно виділяються своїм світоглядом, їх ставлення до сексуальності теж інше. Чоловіки і жінки ставляться дуже трепетно ставляться до себе, обожнюють привертати увагу до себе і насолоджуються їм. Тому і ті, кого вони вибирають в супутники життя, теж відрізняються яскравістю і незвичністю, що вносить у подружнє життя елемент проблемності.\nХарактер дитини в такій парі може бути не схожий ні на одного з батьків, а група крові може відрізнятися. Однак, незважаючи на всі труднощі, брак таких людей довговічний, сповнений обожнювання і щастя, і молоде подружжя створюють міцну і люблячу родину.\nВідео — Таємниці груп крові людини:\nОсобливості 4 групи крові\n4-а позитивна група крові


Через нові лінзи | Хліб Наш Насущний\nЧерез нові лінзи\nЧитати: Вихід 25:31-40 | Біблія за рік: Йова 17–19 ; Дії 10:1-23\nБо Його невидиме від створення світу, власне Його вічна сила й Божество, думанням про твори стає видиме. — Римлян 1:20\n“Це ж чудово дивитися на дерево і замість зеленої плями бачити окремі листочки”, – сказав мій тато. Я не могла б сказати краще. Мені було вісімнадцять, і я не була у захваті від нової потреби носити окуляри, однак вони змінили мій погляд на все навкруги, зробивши тьмяне красивим!\nЧитаючи Писання, я сприймаю деякі книги так, наче дивлюсь на дерева без своїх окулярів. Здається, що там майже немає на що дивитися. Однак, помічаючи деталі, можна побачити красу в тому, що вважалося нудним уривком.\nЦе сталося зі мною, коли я читала книгу Вихід. Божі настанови стосовно спорудження скинії, Його тимчасового місцеперебування серед ізраїльтян, можуть здатися плямою нудних подробиць. Однак я зупинилася в кінці 25-го розділу, де Бог дав настанови стосовно свічника. Він (в тому числі його стовп, рамена, келихи, ґудзі і квітки) мав бути зроблений “зі щирого золота” (в. 31). Келихи мали бути “мигдалоподібними” (в. 34).\nМигдальні дерева дивовижні. І Бог поєднав цю природну красу зі Своєю скинією!\nАпостол Павло писав, що “Його невидиме від створення світу, власне Його вічну силу й Божество”, можна побачити і зрозуміти у творінні (Рим. 1:20). Щоб побачити Божу красу нам іноді необхідно подивитися на світ і на “нецікаві” біблійні уривки через нові лінзи.\nЯк можна по-новому подивитися на Писання, щоб побачити в ньому Божу красу? Як Боже прекрасне творіння наблизило вас до Нього?\nГосподи, дякую, що Ти створив мене на Свій образ. Допоможи мені завжди пам’ятати про свою цінність.