Парестезія нижніх кінцівок » Діагноз\nПарестезія нижніх кінцівок (ніг) - розлад чутливості шкіри на ногах. Цей симптом часто супроводжує інших патологічних проявів при різних порушеннях, а іноді він випереджає появу основних проявів патології.\nСимптоми парестезії нижніх кінцівок\nПри парестезиях ніг відчувається поколювання шкіри, «повзання мурашок», печіння, стягування шкіри. В області стоп і пальців цей симптом виявляється найбільш часто. Оніміння литок може супроводжуватися судомами, а парестезія зони стегон найбільш виражена при дотику до шкіри.\nТимчасові (проходять) парестезії, як правило, обумовлюються такими факторами:\nбезпосереднє механічне подразнення поверхнево залягає нерва (при ударі, здавлюванні і т. д.);\nтимчасове порушення кровопостачання ніг, що призводить до порушення проведення нервових імпульсів (наприклад, при тривалому перебуванні в незручній позі);\nпобічні ефекти після прийому деяких медикаментів;\nнапади мігрені і т. д.\nЯкщо парестезії постійні або виникають регулярно, причинами такого явища можуть бути:\nдегенеративні зміни хребта в нижній його частині, у результаті чого відбувається здавлювання корінців спинномозкових нервів (остеохондроз, грижа хребта і т. д.);\nзлоякісні новоутворення хребта, периферичних нервів, інших тканин і органів, коли судини і здавлюються нервові волокна пухлиною;\nцукровий діабет та інші порушення обміну речовин , які призводять до руйнування нервової тканини і порушення трофіки;\nзахворювання серця, що провокують нестачу кровопостачання тканин;\nсклеротичні зміни судин і нервів;\nполіневрити, флебіти, артрити;\nтунельний синдром ніг;\nускладнення після оперативного втручання у діяльність спинного або головного мозку та ін\nЛікування парестезії ніг залежить від причини, що викликала цей симптом. Для її з'ясування потрібно пройти комплексну діагностику\nорганізму. Показовим може стати метод ультразвукового дослідження судин нижніх кінцівок, або ультразвукова доплерографія.\nДо можливих лікувальних заходів при парестезії ніг відносяться:\nмедикаментозна терапія ( нестероїдні протизапальні засоби , анальгетики, міорелаксанти, вітаміни, хондропротектори і т. д.);\nфізіотерапія та ін\nПричини варикозного розширення вен ніг Діагноз Тромбоз глибоких вен нижніх кінцівок Хвороби Хвороба Рейно і синдром Рейно Хвороби Судини курця Хвороби Синдром кінського хвоста Хвороби Парестезії кінцівок: жар в ногах Хвороби


Законопроекти про перенесення російських виборів спрямовані в ГД і кабмін |\nЗаконопроекти про перенесення російських виборів спрямовані в ГД і кабмін\nЗаконопроекти передбачають перенесення думських виборів і єдиного дня голосування на третю неділю вересня. У разі прийняття закону думські вибори-2016 будуть першими в російській історії, які не пройдуть у грудні.\nЛідери трьох думських фракцій ЕР, ЛДПР і СР, які володіють у сумі 80% мандатів, і спікер палати Сергій Наришкін в четвер пустили в хід підготовлений ще кілька днів тому пакет поправок про перенесення виборів: основний законопроект вони направили на узгодження в уряд, а допоміжний вже внесли на розгляд Держдуми.\nПерший законопроект переносить думські вибори на третю неділю вересня, а другий переносить на цей же день всі інші вибори (єдиний день голосування). Зараз єдиний день голосування проводиться у другу неділю вересня, а в рік думських виборів — одночасно з ними, у першу неділю грудня. У разі прийняття законопроекту думські вибори-2016 будуть першими в російській історії, які не пройдуть у грудні.\nЗаконопроект дозволить поєднати вибори в ГД з єдиним днем голосованияВ парламенті припускають, що перший законопроект буде розглянуто в найближчі тижні, а другий відкладуть до осені. У цьому разі документ про єдиний день голосування буде прийнятий вже після регіональних і місцевих виборів-2015, які пройдуть у другу неділю вересня.\nКонсультації щодо пакету велися ще в перших числах червня, щоб внести його від імені всіх чотирьох фракцій. Однак з КПРФ домовитися не вдалося: комуністи вимагали призначити вибори на більш пізній термін, а коли в четвер законопроекту був даний хід — висловили різку незгоду. Лідер партії Геннадій Зюганов заявив, що перенесення виборів стане порушенням конституції, а голова юридичної служби КПРФ пригрозив зверненням у Конституційний суд.\nЗаконопроект про перенесення думських виборів\nКлючовий законопроект передбачає, що вибори в сьому Думу пройдуть у третю неділю вересня 2016 року, а всі наступні будуть проходити потім через кожні п’ять років — тобто в третю (зараз в перше) неділя місяця, в якому закінчуються повноваження діючих депутатів.\nДля нинішніх депутатів, які у вересні 2016 року не пройдуть в сьому Думу, законопроект передбачає компенсацію: вони не втратять недоторканності, латки і страховки, поки не закінчиться повний п’ятирічний термін їх мандатів — до першої неділі грудня 2016 року.\n«У документі встановлюється збереження цілого ряду гарантій, які встановлені для депутатів Державної думи нинішнього скликання… які зберігаються до 4 грудня 2016 року», — сказав голова конституційного комітету Держдуми Володимир Плігін (ЕР).\nЧлен РПЛ: виборець вже готовий до перенесення виборів в ГД на сентябрьОн уточнив, що мова йде про недоторканності, щомісячне грошове винагороду, обов’язкове медичне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної життю і здоров’ю, пенсійному, медичному і побутовому, забезпечення, гарантії трудових прав і про службове житло.\nЗа словами Плігіна, законопроект передбачає певні витрати і був направлений у федеральний уряд для відкликання, обов’язкового для законопроектів, які вимагають витрат з бюджету. Коли відгук буде отримано — законопроект внесуть на розгляд палати.\nЗаступник голови фракції ЛДПР Ярослав Нілов не виключив, що перше читання законопроекту може відбутися вже наступного тижня. «Не виключаю, що (відправлений в уряд законопроект) буде розглянутий у першому читанні на наступному тижні», — сказав депутат РИА Новости.\nГолова конституційного комітету Ради Федерації Андрій Клішас нагадав, що у верхньої палати буде 14 днів на розгляд документа та його заступник Костянтин Добринін повідомив агентству, що Совфед може розглянути законопроект вже 24 червня, «якщо робота (Держдуми) буде інтенсивної».\nОднак, обмовився заступник голови комітету Думі «все-таки знадобиться якийсь час для роботи над цим законопроектом, тим більше у них, схоже, намічається бурхлива дискусія в процесі прийняття» і не варто «визначати терміни роботи Держдуми по цьому законопроекту і заганяти в якісь тимчасові рамки — робота має робитися стільки, скільки має для того, щоб закон був якісним». «Тому не виключено, що Совфед розгляне закон і пізніше», — сказав Добринін.\nЗаконопроект про перенесення єдиного дня голосування\nДругий, вже внесений до Держдуми законопроект передбачає перенесення єдиного дня голосування з нинішнього другого на третю неділю вересня, так що він буде збігатися з думськими виборами.\nЗюганов: перенесення виборів-2016 стане порушенням конституцииДействующий зараз порядок також передбачає поєднання цих виборів, але конкретний день при цьому змінюється: звичайний єдиний день голосування проводиться у вересні, а в рік думських виборів переноситься на грудень. Законопроект передбачає, що вибори будуть проходити тільки у вересні. Одночасно з чинного закону виключається стало зайвим правило, згідно з яким у рік думських виборів єдиний день голосування переноситься на день їх проведення.\nВіце-спікер Ігор Лебедєв (ЛДПР) пояснив, що спочатку депутати хотіли проводити думські вибори в нинішній єдиний день голосування — у другу неділю вересня, але потім вибрали третє, пішовши назустріч Компартії Росії, яка вимагала більш пізньої дати.\n«Спочатку ми пропонували другу неділю вересня, але представники Компартії наполягали на четвертому. Ми намагалися знайти компроміс — «Єдина Росія» запропонувала третю неділю. Але в ході останніх консультацій Геннадій Андрійович Зюганов заявив, що КПРФ погодиться на перенесення виборів тільки на листопад», — пояснив Лебедєв.\nЗаконопроект був внесений у четвер, оскільки не передбачає додаткових бюджетних витрат і тому не потребує узгодження з урядом.\nПроте заступник голови фракції ЛДПР Ярослав Нілов дав зрозуміти, що розгляд цього законопроекту може бути відкладено до осені. «У законопроекту є процедура місячної розсилки. Відповідно, він не буде розглянутий в цю сесію, якщо не буде порушений регламент», — сказав він РИА Новости. Поточна думська сесія закінчується на початку липня, наступна починається у вересні.\nНазад Предыдущая запись: Валюта на 10 млн рублів пропала з замкнутими осередку банку в Москві\nДалее Следующая запись: ЗМІ: Shell задумалася про припинення сланцевого проекту на Україні


Путу Віджая — Вікіпедія\nПуту Віджая (індонез. Putu Wijaya, нар.. 11 квітня 1944 р., Пурі-Аном, Табахан, Балі), повне ім'я: І Густі Нгурах Путу Віджая) — індонезійський прозаїк, драматург, режисер, журналіст.\n11 квітня 1944(1944-04-11) (75 років)\nТабанан[d], Балі[d], Малі Зондські острови, Індонезія\nжурналіст, письменник, сценарист\nУніверситет Гаджа Мада\nУ 1962 році Путу Віджая закінчив середню школу в Сінгараджі (тут він з успіхом зіграв у п'єсі Антона Чехова «Ведмідь» ), в 1969 році - юридичний факультет Університету Гаджа Мада (Джокякарта). У 1974-1975 роках займався у міжнародній письменницькій програмі у Айовському університеті (США). У 1967 році він грав у трупі Рендри "Театральна майстерня", а в 1970-ту – у трупі «Театр Кєчіл». Потім в 1971 році заснував власний Незалежний театр («Театер Мандірі») в Джакарті, з яким у 1991 році гастролював по США.\nТакож Путу Віджая викладав у Академії мистецтва Республіки Індонезії в Джокякарті та Інституті мистецтв Джакарти (1977-1980), а також у Вісконсинському університеті в Медісоні тв Іллінойському університеті (США) за програмою Фулбрайта (1985-1988) . У 1991-1992 роках за стипендії Японського фонду був гостем-письменником Кіотського університету. Працював оглядачем популярних журналів "Експрес" і "Темпо". Виступив Путу Віджая режисером фільмів «Час-чіс-чус» (1989) , «Зигзаг» (1991) і «Плонг» (1991) . На створеній ним кіностудії «Мандірі Продакшн-Хауз» поставив ряд телевізійних фільмів .\nПуту Віджая опублікував декілька збірок оповідань, у тому числі "Бомба" (1978), «Лід» (1980) та "Чик!" (1982). Перший роман "Коли Згущується Темрява" побачив світ у 1971 році. В подальшому у творчості домінують елементи абсурдизму (романи "Телеграма", 1972; "Фабрика", 1976; "Раптово - ніч", 1977; «Терор», 1991, «Час-чіс-чус», 1996) .\nПроза пекладалася іноземнтими мовами, включаючи англійську, арабську, голландську, німецьку, російську, тайську, французьку та японську. Всього Путу Віджая написав 30 повістей, 40 п'єс, більше тисячі оповідань (13 збірників), 9 кіносценаріїв, більше 20 сценаріїв для телефільмів.\nПриз на конкурсі романів Ради мистецтв Джакарти (1971, 1975, 1977)\nЛітературна премія Південно-Східної Азії (1980)\n3 призу «Чітре» індонезійських кінофестивалів за сценарії фільмів «Сільська дівчина» (1980), «Паперові квіти» (1985), «Рамадан і Рамона» (1992) .\nПремія в галузі мистецтва міністерства освіти і культури (1991)\nНагорода губернатора Балі (1993)\nПриз на кращий комедійний телевізійний серіал («Лжедукун», 1995)\nМедаль за досягнення в галузі культури (Satyalancana Kebudayaan) (2004)\nПремія Ахмада Бакрі (2007)\nПремія Джакартської академії (2009)\nБатько I Gusti Ngurah Raka\nМати Mekel Ermawati\nДружина Dewi Pramowati (з 1985)\nДіти Yuka Mandiri, I Gusti Ngurah Taksu Wijaya\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Путу_Віджая&oldid=25732800\nОстаннє редагування: 19 липня 2019, 11:13


сир (творог) 150 г\nСирні кекси дуже смачні. М'якенькі, ніжні, з приємним вершковим присмаком та ароматом. Такі кексики дуже люблять діти. Моїм малюкам найкраще смакують сирні кекси з какао. Зробити ці кексики дуже швидко і вдаються вони завжди дуже добре. Хороший рецепт на кожен день. Я рекомендую його як страву для дітей.\nЯйця збти з цукром вінчиком чи міксером, щоб цукор розтанув. Сир розм'яти виделкою, додати до яєць. Також додати розтоплений маргарин, сметану, соду, погашену оцтом, муку та замісити не густе тісто. Ложкою викласти у форми, наповнюючи їх на 2/3. Випікати у духовці при 190 град 40-50 хв, поки підрум'яняться.\nсметана, сир, цукор, маргарин, яйця, кекс,\n29 Квітня, 2015 17:58\n144 / 588 ( Добре )


Рінат Ахметов не вважає себе олігархом. Він інвестор | Лица\nГоловна ➜ Новини ➜ Події ➜ Рінат Ахметов не вважає себе олігархом. Він інвестор\nРінат Ахметов не вважає себе олігархом. Він інвестор\n04 червень 2021 о 16:00 - 1019\nНайбагатша людина України Рінат Ахметов не олігарх, а найбільший український інвестор.\nПро це заявили в прес-службі Ахметова у відповідь на запитання Радіо Свобода.\n“Рінат Леонідович олігархом себе не вважає і був би здивований, якби його визнали. Рінат Ахметов – найбільший український інвестор. Компанія SCM вже більше 20 років інвестує в Україну, і є найбільшим роботодавцем та платником податків”, – зазначила Радіо Свобода прес-секретар Ріната Ахметова Анна Терехова.\nЗа її словами, на підприємствах SCM зараз працює майже 200 000 співробітників, в позаминулому році фінансово-промислова група SCM виплатила близько 60 млрд грн податків, направила в CAPEX в Україні – 42 млрд грн, в соціальні проекти – 10 млрд грн.\nНа питання про те, чи готовий Рінат Ахметов позбутися своїх бізнес або медіаактивів, щоб не потрапити в реєстр олігархів, його прес-секретар зазначила, що всі вони (в тому числі і ЗМІ) “придбані законним шляхом і працюють прозоро”.\n“Наші ЗМІ завжди були незалежним бізнесом з власної редакційної політики”, – відповіла Ганна Терехова.\nРадіо Свобода нагадує, що в коментарі виданню в травні Ахметов заявив, що “політика його взагалі не цікавить”, а сам він “ні на кого не впливає”.\nінвестор олігарх Рінат Ахметов


Безсумнівно ви мрієте про шикарному грошовому дереві, хотіло б, щоб ствол був надійним, листя красивими і міцними, а сама рослина схоже на дерево, а не на невеликий кущик з листям. Щоб це здійснити ви повинні знати як правильно доглядати за грошовим деревом у себе вдома. У статті розповімо про найпопулярніші помилки при догляді за рослиною.\nВідразу варто відзначити, що ідеальні умови для міні-дерева створити в квартирі дуже складно, тому в обов’язковому порядку потрібно почати формувати його ще з перших днів посадки.\nНеправильний вибір ємності для вирощування дерева\nНеправильний і незручний горщик для грошового дерева – це основна проблема, через яку крона не росте пишною і красивою. Якщо горщик у вас великий і глибокий, то коренева система починає тягнутися вниз, а листя – вгору, але вони не розростаються, і шикарного вигляду не купують. Пересадите рослина в плоску невелику ємність, в ній коріння почнуть розвиватися по сторонам і крона стане більш об’ємною і красивою.\nЗверніть увагу на грунт!\nПроста земля з городу – поганий варіант для вирощування рослини, догляд за грошовим деревом на увазі в першу чергу, якісну субстанцію, що складається з піску і гравію. Цю суміш можна придбати в будь-якому магазині для квітів.\nКонтролюйте розміри кореня\nКоли ви пересаджує грошове дерево в нову ємність, зверніть увагу на кореневу систему. Якщо головний корінь сильно виріс – його потрібно вкоротити акуратно ножицями, щоб він з легкістю помістився в новий горщик.\nРегулярний полив – запорука успіху\nДогляд за грошовим деревом не виключає регулярний полив. Здійснювати його потрібно регулярно, але не сильно рясно, при великій кількості води коренева система може гнити, і рослина повністю загине.\nФормуйте крону самостійно\nВам потрібно відщипнути два невеликих верхніх листа, якщо ваше рослина ще лише саджанець, і воно не почало галузитися (відповідна висота 14 см). На цьому місці через деякий час з’явиться нове розгалуження (одночасно дві пари листів). Якщо цього ви спостерігаєте, то необхідно провести повторну процедуру.\nВи можете формувати крону рослини, навіть якщо воно виросло. Ви також можете видаляти гілки і листя, проте на їх місці залишаться пеньки, які виглядають не естетично, тому формування і догляд за грошовим деревом краще починати, коли воно ще маленьке.\nГрошове дерево або, як його ще називають, крассула є дуже живуче рослина. Воно не потребує серйозного догляду, навіть до мінімального поливу ставиться прихильно. Розмножується рослина також без особливих проблем. Достатньо лише поставити маленьку гілочку у воду, і вже через деякий час вона пустить коріння.\nНе бійтеся експериментувати, формуйте крону грошового дерева, і потім не ви будете питати – як правильно доглядати за грошовим деревом, а за порадою будуть приходити до вас!\nЯк посадити грошове дерево Ссылка на основную публикацию


Оунівське підпілля в Проскурові в 1942–1953 роках. (частина 1)\nДля розуміння ситуації що склалась на Поділлі у період кінця 1941 – початку 1942 року, та передувала початку збройної боротьби в нашому краї, коротко розглянемо політичну та економічну ситуацію у промисловості та сільському господарстві. Це дасть змогу осягнути ті чинники, які впливали на розгортання боротьби на теренах Поділля і нашого міста.\nПісля окупації ідеологічна політика німців щодо українців, була вироблена від другої половини 1941 року до кінця 1942 року. Вона відображена у низці документів, а саме: “Основні напрями політики відносно України”, “Політика управління людьми на Україні”, “Про відносини з українським населенням”.\nТак у документі “Політика і управління людьми на Україні” українці проголошувались пасивним народом, який, знаходячись у підпорядкуванні природи, не має ні сили, ні вождя, а тільки “…віками мріє про власну державність або відновлення Київської держави”.\nЖонглюючи історичними фактами нацисти довели своє виключне право на українські землі: “Тут Україна, батьківщина германців, і колись держава готів і варягів. І тут на Сході Європи, в урожайній, безмежній Україні наше майбутнє: це свята земля для майбутнього німецького народу”.\nТакі ж погляди були викладені в директивах для вермахту: “Німці є панівною расою в Європі, їх “життєвий простір” завжди простягався далеко на схід. Саме вони несли східноєвропейським народам культуру, зараз німці покликані встановити порядок в Східній Європі…”.\nНайкращою ілюстрацією ідеології стосовно українців є слова генерал-фельдмаршала Вальтера фон Райхенау, командуючого спочатку військами 6 польової армії, а потім групою армій “Південь?: “Висловлювання і засоби вищих вповноважених рейху складають враження, що Україні відводиться тільки місце регіону експлуатації, що життя місцевого населення не повинно братися до уваги і що голодна смерть і знищення мільйонів українців для німецьких завойовників не має жодного значення”.\nГоловним документом, у якому викладались плани стосовно захоплених територій був план “Ост”, який складався з двох частин – “Малий” та“Великий” плани.\n“Малий” план мав бути втілений в життя під час війни. Над виконанням “Великого” німецький уряд мав зосередитись після її закінчення протягом 20-30 років. Це був план колонізації, яка мала здійснюватись на землях, що підлягали приєднанню до Третього Рейху.\nКрім іншого передбачалось: знищення 25% українців, ще 30-50% українців підлягали використанню у ролі робочої сили. Можна з впевненістю стверджувати, що головною метою було перетворити “східні території” на німецьку колонію.\nПлан “Ост” включав у сферу колонізації такі території: Західну Україну, Крим, Херсонську область Придніпров’я, Житомирщину, Кам’янець-Подільську і частково Вінницьку області.\nПередбачалось створити 8 колонізаційних опорних пунктів, які мали стати центрами колонізації: у Рівному, Шепетівці, Бердичеві, Білій Церкві, Бобрицях, П’ятихатці, Кривому Розі, Миколаєві,\n17 липня 1941 року наказом А. Гітлера було введено цивільне управління окупованими областями СРСР та утворено “Міністерство окупованих східних областей” (також відоме під назвою “східне міністерство”), яке очолив А. Розенберг.\nУ наказі наголошувалося, що “...після закінчення бойових дій в окупованих східних областях, управління цими областями переходить від військових інстанцій до органів цивільної влади. Області, на які поширюється це положення, і час передачі управління областю цивільним органам у кожному окремому випадку підтверджуються моїм (фюрера) особливим наказом”.\nПереконання про повну залежність України від Німеччини підтримував і Г. Гімлер. Це було опрелюднено одним з його підлеглих 5 грудня 1941 року: “Згідно з існуючими директивами українські прагнення до незалежності мають бути припинені, а українці мають бути зрівняні з росіянами та поляками. Не існує так званих лояльних українців. Всі українці прагнуть політичної незалежності для їхньої етнічної території, причому немає різниці, чи вони походять зі Східної чи Західної України, з Угорщини чи Буковини. А так звані “лояльні? українці — це такі, що вміло приховують свої прагнення”.\n25 липня 1941 року було створено перший рейхскомісаріат –“Остланд” з центром в м. Рига. До його складу увійшли території бувших прибалтійських республік та частина Білорусії.\nДругий рейхскомісаріат під назвою “Україна” (РКУ) наказом фюрера був утворений 20 серпня 1941 року, хоча фактично це відбулось 1 серпня 1941 року.\nВ адміністративно-територіальному відношенні рейхскомісаріат (Reichskommissariat) поділявся на генеральні округи (Generalbezirk), які складались з крайзгебітів (німецькою адміністрацією відносно них також вживалася назва “гебіт” – Gebiet ) (Kraisgebit), що у свою чергу поділялися на райони (Rayons). Поділ на волості, міста і села залишився незмінним (сільради, земельні общини).\nУ територіальному відношенні РКУ був поділений на шість генеральних округів: “Волинь-Поділля” (інколи німці щодо нього використовували назву “Брест-Литовськ”), який об’єднував території Рівненської, Волинської, Кам’янець-Подільської і північні райони Тернопільської областей, а також південні райони Брестської і Пінської областей Білоруської РСР; та “Житомир”, “Київ”, “Миколаїв”, “Дніпропетровськ”, Таврія”.\nЗалежно від етапів формування території РКУ генеральні округи були створені в різний час. Так, генеральний округ “Волинь-Поділля” був утворений 1 вересня 1941 року.\nВідповідно до максимального стану розширення на 1 січня 1943 року адміністративно-територіальний устрій генерального округу “Волинь-Поділля” поділявся на 25 гебітів, що відповідно складались із 131 району.\nВ грудні 1941 – січні 1942 року, коли стало остаточно зрозуміло, що бліцкриг провалився і Німеччина буде змушена вести довгу війну на виснаження на сході. Потрібно було корінним чином змінювати політику на окупованих територіях. Стало зрозуміло, що конфіскаціями безперебійно постачати війська неможливо. Тому Верховному командуванню вермахту було наказано розпочати експлуатацію сільського господарства тих територій, на якх вони знаходяться.\nПромислову політику окупантів впроваджували представники цивільної адміністрації та представники військово-економічних інстанцій відповідно до вимог “Директиви з керівництва економікою у щойно окупованих областях”. Згідно вимогам директиви, планувалось залишити на захопленій території промислові об’єкти, що необхідні для розвитку сільського господарства, заводи та фабрики з ремонту сільськогосподарської техніки й промислового устаткування, підприємства харчової промисловості та первинної обробки сільськогосподарської сировини.\nПередбачалось також використання військової галузі промисловості, тільки в тому випадку, якщо вони не перешкоджали проведенню головних економічних завдань. Інші галузі економіки мали бути деіндустріалізовані. Тому на початку окупації всі промислові підприємства оголошувались власністю Третього рейху. Вціліле після радянської евакуації та воєнних дій обладнання, сировина і готова продукція заводів та фабрик конфіскувалась. Обладнання і сировина вивозилися до рейху, а готову продукцію передавали виключно для потреб німецької армії.\nПротягом осені – зими 1941 року військовою та цивільною владою відновлювались малі підприємства чи окремі цехи заводів, що зберегли запаси сировини, зазнали найменших пошкоджень під час воєнних дій та відступу радянських військ, не потребували великих матеріальних затрат та людського ресурсу. В першу чергу такі підприємства, що могли забезпечити окупантів харчовою та текстильною продукцією, товарами широкого вжитку. А саме млини, маслобійні, цукрові, горілчані, консервні заводи, тощо.\nНа східні українські області було покладено завдання – забезпечувати сільськогосподарською продукцією німецькі військові частини. У відповідності до “Інструкції про добування найбільшої кількості продовольства на Україні” від 4 грудня 1941 року зазначалось: “...постачання власних військ стоїть на першому місці... зруйноване господарство цієї країни – наше господарство, яке повинно бути відновлене, з засобами й запасами якого треба обходитися обережно, щоб воно було здатне постачати і в наступному році армію”.\nКрім цього за рахунок поставок сировини та продовольства з окупованих територій рейх планував продовжувати військові дії та водночас забезпечувати власне населення продуктами харчування. Щорічно із окупованих східних областей нацисти планували вивозити 10–11 міліонів тон зерна, близько 40 тисяч тон рослинної олії, 1 міліон тон жмихів, понад 240 тисяч тон цукру, велику кількість м’яса та інших продуктів. Більшу половину цієї продукції мала поставляти Україна.\n23 січня 1942 року А. Розенберг, як керівник цивільної адміністрації у захоплених радянських територіях, а Г. Герінг 27 лютого, як уповноважений з використання радянської економіки, видали розпорядження про “Відновлення промислового господарства у захоплених східних областях”.\n- ремісничого виробництва для виготовлення предметів широкого вжитку, тощо.\nПроте ні цивільна, ні військова адміністрація не могли самотужки у короткий час відновити зруйновану промисловість. Враховуючи це, керівництво рейху дозволило німецьким монополіям та фірмам брати в оренду або в “опікунське управління” великі промислові об’єкти на території України. Так великі підприємства і навіть цілі галузі української промисловості потрапили у їх власність. Але ці власники були зацікавлені лише у володінні великими та середніми промисловими підприємствами. У свою чергу, малі підприємства здавались в оренду фізичним особам. Фабрики та заводи, що не потрапили до управління німецьких фірм і монополій, перейшли під керівництво цивільної адміністрації та військово-господарських установ вермахту під виглядом об’єднань.\nВ той же час німці не перешкоджали відновленню малих підприємств та ремісничих майстерень, оскільки це підтримувало пропагандистські гасла щодо відновлення приватної власності і забезпечувало місцеве населення та самих окупантів промисловою продукцією, що в період війни стала дефіцитом. У 1942 році були видані накази за якими встановлювався контроль за діяльністю малих підприємств та майстерень. Крім цього декілька майстерень могли об’єднуватися в “артілі”, а ті, у свою чергу, в “трудові об’єднання”. Проте складна економічна ситуація на окупованих територіях, постійна нестача сировини та обладнання через військовий стан, призвело до того, що на початок 1943 року мали змогу працювати лише ті майстерні та майстри, що обслуговували вермахт і окупаційну адміністрацію. Після кардинального погіршення ситуації на фронті весною - літом 1943 року промислове виробництво стало спрямовуватись виключно на задоволення військових потреб. Всі інші підприємства закривались.\nЗ утвердженням цивільної адміністрації на захоплених територіях, її головною метою стала організація вилучення сільськогосподарської продукції, яку мешканці цих адміністративних утворень можуть виробити за умов режиму окупації. Тому на території райхскомісаріату “Україна” планувалось реформувати сільське господарство та промисловість для забезпечення потреб німецької армії та держави.\nПерший етап проходив з жовтеня 1941 року. Він зберігав стару Радянську колгоспно-радгоспну систему.\nПісля прийняття Закону “Про новий земельний лад”, який було затверджено 19 лютого 1942 року, впроваджувався в життя другий етап реформування сільського господарства. Ним декларувався перехід від колективного землеволодіння до індивідуального та передбачалось три етапи реформ:\nЗ 3 червня 1943 року відповідно до “Декларації про власність” проводився третій етап. Він передбачав введення індивідуальної приватної власності на землю для українських селян.\nДля вирішення цих питань у вересні – жовтні 1941 року у районі Збоїща (Львів) було проведено першу конференцію ОУН (б). На ній було вирішено:\n2. Відкрито не вести пропаганду проти німецької влади та не вступати з німцями в конфлікт. 3. Використовувати всі можливості для легальної роботи, проникати в установи, організації та підприємства в містах та робітничих центрах”.\nКардинально ситуація змінилась на початку листопада 1941 року. Німецька поліція безпеки повідомляла що група А. Мельника може бути небезпечною, якщо в боротьбі з бандерівцями її залишити без нагляду.\n- звернути увагу на військовий елемент й прискорено накопичувати зброю.\nКрім того, враховуючи настанови центрального керівництва та під тиском розгортання репресій, оунівці залишили посади у органах самоврядування окупованих територій. На вакантні місця залучались прихильники, або ж просто патріотично налаштовані спеціалісти. Таким чином організації вийшли на рівень співпраці із представниками адміністрацій через зв’язкових, які не були зайняті у підпіллі, тим самим забезпечивши конспірацію.\nНа початку 1942 року, члени мельниківської ОУН приступили до налагодження підпільної видавничої мережі. Її структура мала складатись з головного референта пропаганди, якому підпорядковувалось крайове пропагандивне керівництво, при якому повинен був існувати інститут націології. В цьому інституті мали працювати науковці, які б мали розробляти проблеми націоналістичної ідеології. На рівні області мали існувати пропагандивні інспекторати, що складались би з референта пропаганди, двох субреферентів та гурту інтелектуалів- пропагандистів й теоретиків пропагандської роботи. Члени інспекторату мали право виготовляти і друкувати пропагандиську літературу. Нижчі структури мали право її лише друкувати та розповсюджували. Субреференти мережі відповідали за технічне облаштування друкарень.\nДобре продумана пропагандисько-видавнича структура ОУН(м) у більшості так і залишилась на папері, тому що керівництво організації так і не наважилось розгорнути її роботу на повну силу. Підпільний видавничий сектор мельниківців був представлений кількома друкарнями, які фактично були розрізненими осередками. Працівники друкарень не мали у своєму розпорядженні потужної друкарської техніки й користувалися переважно циклостилями, склографами та друкарськими машинками. Протягом весни 1942 року функціонувало декілька невеликих друкарень у різних містах України.\n- налагоджувати друкарство, збільшувати постачання підпільної літератури із Заходу;\n- активізувати роботи із створення військових відділів.\nУчасники наради наполягали на посиленні антигітлерівської агітації та створенні збройних формувань. За підсумками з?їзду не було прийнято офіційних рішень про антинімецьку пропаганду. При створенні військових відділів не давалось інструкцій проти кого вони мають спрямовувати свою діяльність.\nПісля проведення репресивних заходів німецькою владою проти членів ОУН(м) у Киеві та інших містах України, 17 червня 1942 року начальник поліції безпеки й служби безпеки в Україні повідомляв берлінському командуванню, що в результаті затримання значної кількості мельниківців їх активність далі не розвивається. Він також же зазначив, що частина оунівців виїхала у Львів, де готується до чергового виїзду на Правобережну України. В документі від З липня 1942 року зазначалось, що протягом останніх місяців підвищеної або особливої активності ОУН(м) не помічалося, та повідомлялось про підтримку оунівців серед сільського населення.\nВ цей час ОУН(м) почала інтенсивно розбудовувати власні партизанські відділи. Згідно з планом створювались три основні партизанські бази: Крем’янецька на чолі із “Блакитним”, Володимирська на чолі із “Білим? та Рівненська (спільно із Головною Командою отамана Боровця). Завданням першої групи було поширення своїх дій на Поділлі за напрямком Славута – Шепетівка – Кам’янець – Подільський. Так планувалось охопити територію сучасної Хмельницької області. Інші групи мали працювати на своїх територіях. Чи були ці плани втілені у життя, достеменно не відомо.\nУ цей час окупаційна влада намагалася мобілізувати працездатне населення для примусових робіт у Німеччині. Цим займалися спеціальні органи “арбайтеамти”, що вивчали господарсько-економічні можливості окупованих регіонів. Нацисти обіцяли людям безкоштовне житло та харчування, змальовували райське життя в німецьких містах.\nІнші німецькі донесення весни 1942 року відзначали активізацію бандерівських збройних відділів: “Вже в травні вдалося встановити, що бандерівський рух серйозно займається організацією власних бандитських груп у західній частині України… Рух Бандери переходить до того, щоб здійснювати військовий вишкіл своїх членів і збирати їх час від часу на польові навчання, які проводяться в рамках націоналістичних банд”.\nВ свою чергу у звіті Кам’янець-Подільського обласного проводу ОУН(б) про проведену роботу за серпень 1942 року зазначалось: “Важкі умовини праці зі сторони німців, невелика національна свідомість та активність мас, впливають на осяги праці. Протягом року вдалося нам сяк-так опанувати в області 5 округів… ні впало найбільше людей і то не так через неувагу і конспіративну поведінку членів, як через справді невсипущі намагання гестапо зліквідувати наш рух та міцно розгористу, як ніде, сітку сексотів… В місяці лютні пройшли арештування в Проскурівщині. Арештовано окружного та кількох членів?.\nВесною 1943 року, керуючись вказівками Українського штабу партизанського руху, радянські партизанські з?єднання та загони почали здійснювати рейди із території своєї постійної дислокації на територію Правобережної України, проводячи на нових територіях напади на німецькі гарнізони та диверсії на шляхах. Іноді це приводило до збройного протистояння і між радянськими та українськими партизанами. Саме з весни 1943 року можна з впевненістю говорити про початок збройної боротьби УПА та перехід бандерівців на нову тактику боротьби на території ряду областей України, в тому числі і на території Поділля.\nВ результаті цих боїв із загонами УПА німцям вдалося міцно утримувати свої позиції на півдні Поділля, в містах Проскурів та Кам?янець – Подільський, більшості районних центрах і частково на Волині. В інших регіонах нашого краю вони утримувалися головним чином лише у великих містах і районних центрах, в селах перевагу мали українські повстанці.\nТак в жовтні 1943 року сотня Ярослава Білінського, псевдо “Бистрий”, яка з Шумського району була направлена в Кам’янець-Подільську область та проводила рейд в районі міст Проскурів - Старокостянтинів. Розформувавши сотню на десять груп по десять стрільців, “Бистрий? наказав рейдувати районами області. Діяли вони недовго і через важкі воєнні умови повернулися в Тернопільску область в район Лановець.\nПрикладом таких рейдів у листопаді 1943 року є похід групи УПА “Богун”. Перед походом група була розділена на три групи-відділи: “Олега”, “Кропиви” та “Гордієнка”. Подібно можна охарактеризувати і рейди відділів УПА.\nШлях групи “Гордієнка” пролягав через Проскурів на Летичів. Після дводенного рейду командир групи “Гордієнко” залишив її через хворобу та передав командування сотнику “Яремі”. 27 листопада група зіткнулась з гітлерівцями поблизу с. Купель Волочиського р-ну. Під час бою було знищено три автомашини та вбито 30 ворожих солдат. Трофеями стали: три гвинтівки, три пістолети та ніж. Вирвавшись з оточення група була переслідувана противником та вступила знову в бій під селом Заруддя Красилівського району, неподалік дороги Старокостянтинів – Проскурів. Втративши зв’язок з іншими відділами, група була вимушена повернутись в район села Білозірка Лановецького р-ну Тернопільської області.\nОстаточною ланкою, яка завершала формування структури Армії УПА було створення Головної команди та Головного військового штабу у листопаді 1943 року. Структурно армія мала діяти в трьох Генеральних військових округах, кожна з яких ділилась на чотири військових округи (ВО). В результаті такого поділу територія Поділля входила у сферу відповідальності округи №2 “Богун”, командуючий Петро Олійник псевдо “Еней”.\nНе дивлячись на велике бажання та чисельні спроби створити постійно діючі відділи УПА на території центрального та східного Поділля в 1943–1944 роках не вдалося. Тому Кам’янець - Подільський окружний та окремі надрайонні проводи були вимушені координувати свої дії з групами “Саблюка”, “Крука”, “Бистрого”, “Наливайка” та інших, які проводили рейди з інших територій та тимчасово перебували на теренах Поділля.\n“Я повинен сказати, що за два роки націоналісти в області організаційно справилися багато в чому. Їм вдалося взяти під свій контроль майже всю Західну Україну. Повсюди у них були агенти, були їх організації. Непогано поставили друк і друкарську інформацію”.\nЗважаючи на такі обставини, командування УПА “Південь? у лютому–березні 1944 року переорієнтовує свою боротьбу на проведення збройних акцій стосовно репресивно-каральних органів УРСР. Протидіючи політиці радянізації повстанці організовували численні агітаційно-пропагандистські акції, намагалися перешкоджати відновленню колгоспів, створенню партійних та комсомольських організацій.\nДля дезорганізації українського визвольного руху Політбюро ЦК КП(б)У 14 лютого 1944 року видало постанову, в якій підтримало звернення Президії Верховної Ради та уряду УРСР “До учасників так званих “УПА” та “УНРА””. В постанові були визначені методи та заходи агітації та пропаганди серед місцевого населення та в рядах повстанців. Агітаційні заходи мали прводитись у Рівненський, Волинський, Житомирський, Вінницький, а також Кам’янець-Подільський областях. Обкоми КП (б) У через обласні та районні газети, листівки-плакати та на зборах трудящих мали звертатись до повстанців “кидати оунівські банди” і у лавах Червоної армії “добивати смертельного ворога – гітлерівців”. Особлива ставка робилась на листівки, які розкидувались літаками у Волинській, Тернопільській, Львівській, Дрогобицькій, Станіславській, Вінницькій та Кам’янець-Подільській областях.\nОдним з важливих завдань відділів УПА, які діяли на території Кам’янець- Подільської області, було створення умов для розгортання групи УПА-“Південь?. Наприклад, зі з’єднання “Холодний Яр” був виділений окремий відділ “Мамая”, який діяв у Кам’янець-Подільській області. Він був частково розбитий частинами Червоної армії. Лише курінь М. Кондрася -“Міші” з відділу “Мамая” повернувся в Кременецькі ліси.\nЗа даними повстанців в січні–серпні 1944 року група УПА “Південь? провела 53 антирадянські акції. В ході бойових акцій вбито 472 повстанця, та 118 поранено.\nКомандири “Гармаш” й “Орест”, в вересні 1944 року, рейдуючи Кам’янець-Подільською областю доповідали: “Місцеві жителі хоч і симпатизували боротьбі ОУН та УПА, проте були настільки налякані органами НКВС–НКДБ, що боялися поповнювати повстанські відділи?.\nЯ. Білінський сформував сотні “Грима”, “Костенка”, “Спартака”, “Яструба”. На їхній базі було організовано три відділи. Відділ “Кравченка”, під командою Я. Білінського, знову відправився в рейд по Кам’янець-Подільській області.\nПізніше Я. Білінський про ці події згадував: “Наші загони, зокрема, керовані мною, були слабкими і діяти в Кам’янець-Подільській області нам було важко, населення нас не підтримувало, резервів для поповнення ми отримувати майже не могли, питання з продовольством також ставило нас в глухий кут, на території області багато аеродромів – і всякий рух ускладнювався”.\nУ вересні 1944 року по території Кам’янець-Подільської області проводив рейд відділ групи УПА “Південь?, командири “Ягур” та “Атос”. Проводились напади на об’єкти інфраструктури області, знищували лінії зв’язку, відділки НКВС, влаштовували засідки для знищення представників влади, тощо.\nВ грудні 1944 року за наказом “Енея” відділи “Нечая”, “Голуба”, “Могили”, які знаходилися у підпорядкувані Я. Білінського, знову повернулись на Поділля, де намагались організовувати агітаційну роботу серед населення. Також були спроби залучити місцевих юнаків до повстанського руху.\nНа цій же території мала працювати і група УПА-“Північ?.\nСлід визнати, що в цей час до лав груп УПА “Південь? та “Північ? потрапило чимало представників радянських спецслужб, які дезорганізовували а часто і зводили на нівець роботу повстанських загонів.\nУ боротьбі з рейдовими групами ОУН на території Поділля брали участь не тільки підрозділи НКВС а і військові підрозділи. Так на початку червня 1945 року у боях біля села Івки Старосинявського р-ну з куренями “Докса”, “Галайди” і “Володьки”, які налічували по 30–35 вояків та були озброєні 4–5 ручними кулеметами, автоматами та гвинтівки, приймали участь оперативно-військова группа УНКВС Кам’янець-Подільської області, співробітники Полонського, Грицівського, Острівського РВ НКВС та танкова рота розташована у Проскурові.\nЗа даними НКВС у цьому бою загинуло 23 повстанці, 7 було поранено, керівника куреня “Галайду” полонено. Серед загиблих був опізнаний співробітник служби безпеки ОУН “Сокіл”, який розробляв план рейду цієї групи. Втрати з боку підрозділів НКВС нараховували 2 убитих та 5 поранених. За даними НКВС, курінь “Галайди” був знищений повністю, а залишки куренів “Докса” і “Володьки” продовжували переслідуватись силами спецпідрозділу.\nТак у листі Василя Бея до Григорія Левчука від 29 жовтня 1945 року, доводилася недоцільність ведення боротьби великими групами й рекомендувалося діяти двома–трьома групками, які очолювали керівники з досвідом боротьби. Для закріплення в терені кожна групка мала об’єднати двох-чотирьох бойовиків. Водночас В. Бей наголошував на непрактичності надрайонних проводів, а тому рекомендував поширювати діяльність вказаних груп по всьому терені. Наприклад, в 1944 – 1945 роках Проскурівський надрайонний провідник Іван Щикульський-“Рубач”, який разом із Юрієм Сенівим-“Костенком”, “Левком” та ще з п’ятьма бойовиками рейдували у Сатанівському районі Кам’янець-Подільської області, хоча територія Проскурівського надрайону на той час обмежувалася населеними пунктами Проскурів, Чорний Острів, Волочиськ.


Ефективна зброя: українська мова може вбити Росію » Укроп UA - Гостро про головне\nУкроп UA » ПУБЛІКАЦІЇ » Суспільство » Ефективна зброя: українська мова може вбити Росію\nСкасувати закон Ківалова-Колесніченка, українізувати ЗМІ та вжити кроків для реального становлення української мови як державної і тоді через два покоління ситуація зміниться, переконує мовознавець Лариса Масенко. Адже українська досі не є мовою масового вжитку через те, що за двадцять п’ять років незалежності для цього не нічого не було зроблено, наголошує вона. Цього року до Дня української писемності та мови, який відзначають 9 листопада, Міністерство культури заради популяризації української мови об’єднало зусилля із громадськими активістами.\nМіністерство культури України презентувало новий формат та концепцію відзначення дня української писемності та мови. За словами начальника управління з питань мовної політики та літератури Міністерства культури України Лариси Нікіфоренко, цього року Міністерство об’єднало зусилля разом з громадськими організаціями – захисниками та популяризаторами української мови, новоутвореним Інститутом української книги, а також Музеєм книги і друкарства України.\nВ рамках спільного проекту, українські письменники у серії відеороликів закликали співгромадян говорити рідною мовою. За словами режисерки святкування Дня української писемності та мови Юлії Капшученко-Шумейко, ідея відеороликів була в тому, щоб російськомовні українці зрозуміли абсурдність того факту, що вони розмовляють не своєю мовою. Кожному письменнику ставили лише два запитання – чому вони говорять і пишуть українською. У проекті взяли участь Оксана Забужко, Юрій Андрухович, Тарас Прохасько та Іван Малкович.\n«Оскільки література, писемність є способом збереження і розвитку будь-якої мови, а я користуюсь щоденно і у мовленні, і у мисленні українською мовою, то було би страшенно якось парадоксально і нелогічно, якби я писав не цією мовою. Мені здається, що це не залежить від якихось кон’юктурних речей, це мій вибір, я знаю, заради чого я це роблю. Я це роблю заради збереження себе, заради збереження свого психічного здоров’я. Говори рідною», – каже письменник Тарас Прохасько.\nСучасна молодь не розуміє, що таке, коли немає України – музикант\nВ часи засилля корупції та економічної кризи, єдиним проявом гідності є спілкування рідною мовою, стверджує фронтмен гурту «Тінь Сонця» та громадський діяч Сергій Василюк.\n«Хочеш обеззброїти Росію – говори українською. На жаль, ще багато нашої сучасної молоді, та й старшого покоління, не зовсім розуміють сенс цього гасла. Багато хто навіть не замислюється, чому Василь Стус, Василь Симоненко, Євген Чикаленко чи Микола Лисенко – чому вони так свідомо вживали українську мову? Тому що мова українська на той час, в часи ще царської російської окупації, потім радянської, –це була єдина надія Україні відродитися взагалі. Сучасна українська молодь не розуміє, що таке, коли немає України, тому вона часто не пов’язує мову, культуру і державу. Хоча це абсолютно взаємозалежні речі, без яких Україна просто не утворилася», – стверджує музкант.\nТака мовна ситуація склалася, бо це – результат багаторічної колоніальної політики Росії, каже мовознавець Лариса Масенко. Крім того, наші основні телеканали залишаються головним засобом русифікації українців, зазначає вона.\n«Ми втратили ці 25 років, ми втратили той ентузіазм початку дев’яностих. Коли легко було це зробити, українізувати всю сферу освіти, від дитсадка до вищих навчальних закладів. І, безперечно, ЗМІ. Треба було наситити українськими програмами, фільмами серіалами… Якби це відбулося, то за 25 років, принаймні у великих містах зрівнялась би кількість людей, які говорять українською і російською, й уже би українська поширювалась більше. Але зараз, як не прикро це говорити, нам сприяє війна. Все ж таки ті люди, які були зазомбовані радянською пропагандою й вважали, що російський народ братній, зараз і у них зникло це переконання. А у тих хлопців, які в АТО воюють, звичайно, вони й російськомовні, повертаються до української мови», – зауважує Лариса Масенко.\nЗа її словами, коли скандальний мовний закон Ківалова-Колесінченка буде остаточно скасований та буде впроваджено законодавство, яке сприятиме реальному становленню української мови як державної, то через два покоління ситуація могла би змінитися на користь української мови.\nВодночас президент Міжнародної асоціації україністів Міхаель Мозер переконаний, що просто виключати російську мову з українськомовного медіа-простору не є позитивом, бо Україна не двомовна, а багатомовна. За його твердженням, в державі мають побутувати не тільки російськомовні, але й угорськомовні, румуномовні, та кримськотатарськомовні ЗМІ.\nУкраїнська мова не має своєї абетки – художник-графік\nСвято української мови та писемності – важливе, бо нація не може існувати без мови, каже відомий український художник-графік Василь Чебаник. Але українська мова скалічена, бо не має своєї абетки, стверджує він. Василь Чебаник переконаний, що абетка, якою нині користуються українці, була засобом русифікації впродовж останніх трьохсот років. Відому нам «кирилицю» так назвали вже при радянській владі, насправді ж це «гражданський шрифт Петра Першого», стверджує графік. Він уже багато років працює над проектом «Графіка української мови», суть якої у тому, щоб повернути графіку літер до «допетровської» кирилиці.\n«Абетка – це лице України. Це стіна, яка відгородить нас від Росії. Що Москва, що Петербург, що Київ – оця візуальна екологія у нас одна. Куди не подивишся, російський шрифт. Й зараз при тому, що поміняють назви вулиць, міст та сіл – пишуть тим же самим «кацапським» шрифтом», – сказав художник у коментарі Радіо Свобода.\nВодночас мовознавець Лариса Масенко зауважує, що змінювати абетку – це занадто кардинальний крок. За її словами, ми залишаємося українцями з нашою традиційною кириличною абеткою.


Вже не вперше Міжнародна Будівельна Компанія M GROUP DEVELOPMENT отримує престижні нагороди та визнання на всеукраїнському та міжнародному рівнях. Цьогоріч компанія отримала одразу три нагороди в різних номінаціях.\nУкраїнська Народна Премія визнала M GROUP DEVELOPMENT (М Груп Девелопмент) девелоперівською компанією Івано-Франківська 2019 року, і не дарма. На сьогодні компанія збудувала і здала в експлуатацію 9 неймовірних проєктів. Це сучасне житло високої якості, яке зведено із застосуванням інноваційних технологій та відповідає високим стандартам будівництва. Житлові комплекси характеризуються не тільки високою якістю та сміливими архітектурними рішеннями – ці будинки стають справжньою окрасою міста Івано-Франківськ, а перемога в такій номінації – ще один тому доказ.\nУкраїнська Народна Премія – наймасштабніший в Україні щорічний конкурс, в межах якого перед українськими споживачами постає важливе та відповідальне завдання – визначити кращі товари та послуги шляхом онлайн голосування. Ця премія має найкращу динаміку розвитку впізнаваності та довіри споживачів, а переможці номінацій отримують величезний кредит довіри від українців.\nНагорода від Української Народної Премії підтверджує лідерські позиції на ринку, професійність керівництва і менеджменту компанії, ефективність організаційної структури, злагодженість бізнес процентів та неперевершеність якість і послуг.\nВід Українського Будівельного Олімпу за підсумками цього року команда M GROUP DEVELOPMENT перемогла одразу в двох номінаціях – Стрімкий розвиток та масштабне будівництво у Європі та лідер ринку житла Західної України.\nКомпанія досягла значного успіху в Україні, а також здійснює будівництво в Польщі. Інноваційні підходи до будівництва та маркетингові стратегії, якими компанія керується у Європі, успішно реалізовує і в Україні, тим самим впроваджує нові європейські тренди на українському ринку нерухомості.\nУкраїнський Будівельний Олімп – щорічна професійна премія, яка обирає лідерів в будівельній галузі. Відбір учасників програми та визначення переможців проводиться аналітичним підрозділом Секретаріату українських премій на основі фінансового аналізу відповідних документів, наданих будівельними організаціями. Додатково проводиться аналіз рейтингів і моніторинг ринку будівельних послуг, дані яких ураховуються при складанні звіту по кожному учаснику програми. При проведенні аналізу враховуються кількісні показники, до яких входить обсяг реалізації та прибуток, якісні оцінки динаміки розвитку будівельної організації, позиціювання в будівельній галузі за видами робіт і послуг та показники маркетингового та кадрового потенціалу.\nПри формуванні критеріїв відбору і оцінки претендентів на звання Лауреата Премії “Український будівельний олімп” враховуються не тільки їхні виробничі успіхи та економічна значимість, але й відповідність форм і напрямків їхньої діяльності етиці ведення бізнесу, соціальна значимість проєктів і програм, що проводяться будівельною організацією, у загальноукраїнському масштабі. Відзнаки від Українського Будівельного Олімпу доводять лідерство компанії в будівельній галузі та професіоналізм всієї команди.\nM GROUP DEVELOPMENT – амбітна компанія, яка не боїться експериментів та відкрита до новинок на нерухомому ринку. Компанія стрімко, як для свого віку, розвивається, реалізовує грандіозні проєкти в Україні та Європі, гармонійно інтегрує нові комплекси в архітектуру міста, забезпечуючи своїх клієнтів житлом європейського рівня.


Підвищений артеріальний тиск може бути не основним захворюванням, а симптомом серйозних хвороб внутрішніх органів. Вторинна артеріальна гіпертензія не має віку і може супроводжувати молодих людей. Тому дуже важливо звертати увагу на раптові різкі скачки артеріального тиску і не вдаватися до самостійного терапії раптово нахлинули симптомів.\nЩо називають вторинною гіпертензією?\nАртеріальною гіпертензією називають підвищення артеріального тиску в спокійному стані. Її поділяють на 2 типи: первинну і вторинну. Первинна гіпертензія діагностується найчастіше. Вона виникає з невідомих причин. До категорії вторинної артеріальної гіпертензії відносять такі прояви підвищеного артеріального тиску, які патогенетично спровоковані хворобами або деформаціями внутрішніх органів, які беруть участь в процесах регулювання артеріального тиску.\nВиди і форми вторинної артеріальної гіпертензії\nВторинну форму хвороби можуть спровокувати хвороби серця.\nХвороба класифікують по декількох категоріях. Детально форми гіпертензії розглянуті в таблицях. Виділяють 5 основних груп захворювання:\nза основним захворюванням;\nпо Ініціальний ланці патогенезу;\nза типом підвищення тиску;\nпо динаміці серцевого викиду.\nГруппиПодвідиПо Ініціальний ланці патогенезаНейрогенниеГеміческіеЕндокрінниеСмешанниеМетаболіческіе (гіпоксичні) За зміною серцевого вибросаГіперкінетіческіеГіпокінетіческіеЕукінетіческіеПо переважно підвищеного артеріального давленіюСістоліческіеДіастоліческіеСмешанниеПо клінічного теченіюДоброкачественниеЗлокачественние\nКласифікація за етіологічним ознакою\nГоловним моментом в лікуванні вторинної гіпертензії є правильно підібрана терапія основного захворювання. Підрозділ захворювання відповідно до характеру його першопричини є основною класифікації. Типи артеріальної гіпертензії в залежності від основної хвороби наведені в таблиці:\nКласифікація артеріальної гіпертензії за етіологічним прізнакуВідиПровоцірующіе хвороби і факториПочечнаяПолікізтоз почекВоспалітельние захворювання почекДеструктівние захворювання ниркових артерій – вазоренальна гіпертензія, що провокує порушення кровопостачання в почкахЕндокріннаяНадпочечніковая (хвороба Іценко-Кушинга) феохромацітома (пухлинне ураження нирок) Гіпофізарна (пухлини гіпофіза) Хвороби щитовидки (гіперапаратіреоз, гіпо- та гіпертиреоз ) Гемодинамическая (патологія судин і серця) Зменшення просвіту АОР и або коарктаціяОткритіе протоки в артеріяхПатологія клапана аортиХроніческіе форми серцевої недостаточностіЦентрального генезаТравмірованіе головиІнсультЕнцефалітЛекарственного генезаПровоціруют оральні контрацептівиГлюкокортікостероідиНестероідние протизапальні медікаменти\nЧастою причиною хвороби є патології судин.\nВиділено близько 70-ти захворювань, здатних провокувати симптоматику артеріальної гіпертензії. На пошук причини захворювання може піти тривалий проміжок часу. У той же час вторинна гіпертензія буде прогресувати, порушуючи структуру органів, ендокринно-обмінні реакції, посилюючи стан пацієнта. Причини захворювання наведені в таблиці:\nПричини вторинної гіпертензііПрічіниОпісаніеПатологія судин і сердцаПріобретенние і вроджені пороки серця і деформації аорти, серцева недостаточностьНейрогенние нарушеніяПовишенное внутрішньочерепний тиск, енцефаліт, захворювання судин, пухлина в мозку, травми нервової системи, інсультПріем лекарствПоследствія прийому деяких ліків (оральні протизаплідні таблетки, глюкокортикоїди, деякі види антидепресантів і ліків для боротьби з нежиттю) Хвороби почекПатологія кровообігу в нирках. Звуження артерій в нирках провокують затримку рідини, викликаючи стійке високий артеріальний тиск. Розвивається внаслідок пухлини або туберкульозу нирок, хронічного пієлонефриту, гломерулонефриту, вроджених патологій нирок, полікістозу почек.Патологія залоз внутрішньої секрецііБолезні щитовидної залози, акромегалія та інші хвороби надниркових железБеременностьОсложненіе – гестоз беременнихПосле хірургічних вмешательствПослеопераціонная гіпертензіяАллергіяПовишенное АТ внаслідок алергічних реакційІзбиточное вживання алкоголяХроніческій алкоголізм провокує порушення в роботі багатьох органів, зокрема, в нирках, і може спровокувати підвищення АД\nДратівливість, образливість, що супроводжуються поганим самопочуттям, не завжди характеризують поганий характер. Артеріальна гіпертонія призводить до погіршення поведінки людини. Вторинні форми гіпертензії поряд з високим тиском можуть мати симптоми основного захворювання. Також висока тиску може виявитися єдиною ознакою хвороби на початкових етапах. Підвищення тиск характеризується наступними симптомами:\nотечное особа і кінцівки після ранкового пробудження;\nДіагностувати вторинну гіпертензію досить складно, оскільки вона може провокуватися широким переліком різноманітних захворювань. Для артеріальної гіпертензії вторинного типу характерні кілька особливостей, нетипових для артеріальної гіпертонії:\nРізке підвищення тиску до критичних показників характерно при гіпертензії.\nпідвищений тиск у молодих людей;\nрізкий стрибок тиску з високими показниками;\nзлоякісна форма перебігу (хвороба складно піддається лікуванню);\nрізкі скачки тиску в літньому віці після 60-ти років;\nпрояв симпатоадреналових кризів.\nВищеописані ознаки повинні підштовхнути доктора на продовження обстеження. На основі виявляються симптомів встановлюється йязикурний діагноз і призначається додаткове обстеження. По тому як змінюється систолічний або діастолічний АТ можна прогнозувати йязикурний генез хвороби. Діастолічний тиск має тенденцію до підвищення при патологічних станах в нирках. Ендокринні патології можуть супроводжуватися підвищенням систоло-діастолічного АТ.\nПри передуязика на нирковий характер захворювання призначається додаткова лабораторна діагностика (аналізи сечі загальний і по Нечипоренко, бакпосев), урографія і УЗД нирок, магнітно-резонансна ангіографія, УЗД артерій нирок, томографія. При передуязика на вторинну гіпертензію, викликану захворюваннями залоз внутрішньої секреції, проводять обстеження гормонального фону пацієнта. Для цього призначають аналізи на катехоламіни в сечі і крові, тест на тиреоїднігормони. Додатково діагностують хворобу за допомогою МРТ та УЗД-обстеження щитовидної залози і надниркових залоз.\nЕфективний результат лікування можливий тільки при комплексній терапії.\nВторинний характер артеріальної гіпертензії передбачає терапію в двох напрямках: лікування основного захворювання і зниження артеріального тиску за допомогою медикаментів (антигіпертензивна терапія). Виявлення та лікування причини підвищення артеріального тиску впливає на успіх лікування. Антигіпертензивна терапія включає лікування з використанням гіпотензивних медпрепаратів (інгібітори АПФ, бета-адреноблокатори, діуретики, гіпотензивні ліки центрального впливу, антагоністи кальцієвих каналів). Терапія основної хвороби проводиться відповідно до схеми, наведеної в таблиці:\nТерапія основної патології при вторинної артеріальної гіпертензііБолезньЛеченіеОпухоль, наявність доброякісного образованіяХірургіческая терапіяВоспаленіе нирок (пієлонефрит) Протизапальна і антибактеріальну медикаментозне леченіеБолезні щитовидної железиРегулірованіе гормонального статусу організму за допомогою гормональних средствГемодінаміческая етіологія гіпертензії (зменшення просвіту аорти, порок серця) Кардіохірургічна терапія, терапія серцевої недостатності за допомогою медпрепаратовПораженіе по ечних сосудовХірургіческоеГіпертонія центрального генезаКомпенсація першопричини хвороби, консервативна терапія інсульту або оперативна терапія пухлин мозку) Підвищення тиску внаслідок прийому лікарських препаратовОтмена медикаменту\nТерапія вторинної гіпертензії не має єдиної схеми, на відміну від первинної форми хвороби. Деякі препарати, які призначаються для зниження тиску при основній формі гіпертензії, можуть бути протипоказані при судинних захворюваннях, патологіях нирок і мозку. Саме головна патологія визначає характер лікування.\nГіпертонія вторинного типу може призвести до тяжких наслідків для здоров’я людини, таким як серцевий напад, інфаркт або інсульт. Випадки хвороби за останній час частішають. Які мали факторами є спадковість, стреси, екологія, неправильний спосіб життя і неякісне харчування. Тому при прояві сумнівних станів в здоров’я дуже важливо вчасно отримати кваліфіковану консультацію фахівця і врахувати рекомендації з діагностики та терапії захворювання. Важливо також дотримуватися заходів первинної профілактики захворювання. До них відносяться здоровий спосіб життя, повноцінне харчування, уникнення стресових ситуацій, помірні заняття спортом.


Ремінні м'язи | Компетентно про здоров'я на iLive\nМ'язи, що викликають біль в шиї і спині\nРемінний м'яз голови - m. Splenitis capitis\nПри скороченні на одній стороні м'яз повертає голову і нахиляє її в свою сторону, а при двосторонньому скороченні розгинає голову і шию.\nПочаток: остисті відростки III-I грудних і шийних хребців III-VII.\nПрикріплення: латеральна частина linea nuchae superior, Proc. Mastoideus.\nІннервація: з задніх гілок спинномозкових нервів C1-C5\nДіагностика: В пасової м'язі голови тригерні зони визначаються глибокою пальпацією. Зазвичай ці точки знаходять в тій частині м'язи, яка лежить підшкірно в межах м'язового трикутника, утвореного трапецієподібної м'язом ззаду, грудинно-ключично-соскоподібного м'язом спереду і м'язом, що піднімає лопатку. Описана локалізація тригерних зон в області прикріплення м'яза до соскоподібного відростка.\nВідображена біль: триггерная зона, реалізована в пасової м'язі голови, викликає біль у верхній частині тімені з ипсилатеральной боку.\nРемінний м'яз шиї - m. Splenitis cervicis\nПри двосторонньому скороченні випрямляє шию. При односторонньому - повертає і нахиляє шию в свою сторону.\nПочаток: остисті відростки V-III грудних хребців\nПрикріплення: Tuberculum posterius поперечного відростка III шийного хребця\nІннервація: спинномозкові нерви C1-C5 - задні гілки шийного сплетення\nДіагностика: Зміщення латерального краю верхньої частини трапецевидной м'язи в бік хребта, а м'язи, що піднімає лопатку, - в передньо-латеральному напрямку дозволяє пальпувати ремінну м'яз шиї безпосередньо під шкірою.\nНижня триггерная зона пальпується безпосередньо над кутом, утворення підставою шиї і надпліччя. Лікар повертає голову і шию хворого в протилежну від ураженої м'язи сторону, розтягуючи її до такої міри, щоб можна було пропальпувати. Для виявлення локалізації верхньої критичної зони палець ковзає вгору вздовж волокон пасової м'язи шиї між верхніми пучками трапецієподібного м'яза і м'язом, що піднімає лопатку. Описана триггерная зона в кутку, утвореному верхніми кінцями трапецієподібного і грудинно-ключично-соскоподібного м'язів, яка викликає біль в області, які є характерними больовими зонами для критичної зони, локалізованої верхньому кінці пасової м'язи шиї.\nВідображена біль: Тригерна зона, локалізована в верхньому кінці пасової м'язі шиї, викликає дифузну біль всередині голови, на ипсилатеральной стороні, яка максимально концентрується за очним яблуком; іноді ця біль поширюється на скальп в потиличній області голови. Тригерна зона, локалізована в нижній частині пасової м'язи шиї (на рівні підстави шиї), викликає біль в основі шиї і вище з ипсилатеральной боку. Хворі з ураженням критичної зони верхнього кінця пасової м'язи шиї, крім болю можуть ще скаржитися на те, що вони погано бачать поблизу іпсилатеральний оком. При цьому у них не спостерігається ні кон'юнктивіту ні будь-яких інших захворювань ока.


Склад бойової групи (малі тактичні групи — до 8 осіб. Розподіл обов'язків між військовими та їх взаємодія в бойовій групі (продовження) - Захист Вітчизни. Рівень стандарту. 11 клас. Гудима\n• Завершіть речення: «Бойові групи — це ... Їх створюють для ...»\nСклад бойової групи («двійки», «трійки»). Склад бойових груп залежить від організаційно-штатної структури відділення і завдань, які воно виконує. Для найкращої взаємодії, взаємоконтролю і взаємодопомоги, а також для полегшення управління підрозділом у цілому у групах військових об'єднують у пари або трійки.\nБійці в групах (парах чи трійках) діють у тісному контакті, постійно перебувають у межах прямої видимості й підтримують голосовий зв'язок.\nЩоб такі групи діяли ефективно й мали високий рівень взаєморозуміння, треба формувати їх заздалегідь, ще в процесі підготовки до бойових дій. Тоді в бійців формуються не тільки дружні стосунки, а й буде почуття взаєморозуміння і передбачення дій товариша. Під час спільних тренувань у групах бійці обмінюватимуться досвідом і вироблятимуть єдину тактику дій, у них навіть буде формуватися «власна» мова спілкування. Подібна практика, наприклад, діє у Французькому іноземному легіоні, де військовослужбовці об'єднані в пари (біноми).\nУ разі підсилення відділення вогневими засобами, до складу бойових груп можуть додатково входити вогнеметник, обслуга АГС-17 (автоматичний гранатомет станковий) або СПГ-9 (станковий протитанковий гранатомет).\nОтже, елементами бойового порядку відділення можуть бути: перша група (трійка), друга група (трійка), третя група (бойова машина).\nперша група — старший стрілець (старший групи), кулеметник і стрілець;\nдруга група — командир відділення, снайпер, гранатометник, стрілець-помічник гранатометника;\nтретя група — заступник командира БМ — навідник-оператор (кулеметник) і механік-водій (водій).\nРозподіл обов'язків між військовослужбовцями та їх взаємодія в бойовій групі.\nКомандир відділення (бойової групи) зобов’язаний:\n• знати тактику дій, можливості та способи застосування відділення (бойової групи) у різних видах бою; • досконало володіти основними видами озброєння і техніки відділення (бойової групи); • уміло командувати відділенням (бойовою групою) в бою і наполегливо домагатися виконання поставленого завдання, вести влучний вогонь зі зброї, орієнтуватися на будь-якій місцевості, користуватися топографічною картою, уміло використовувати прилади спостереження, особисто вести спостереження за противником, сигналами командира взводу і діями сусідів; • забезпечувати справну роботу засобів зв'язку, уміти використовувати їх, підтримувати стійкий зв'язок з командиром взводу.\nНавідник-оператор БМП (навідник гармати, кулеметник БТР) зобов’язаний:\n• знати озброєння БМП (БТР), прилади прицілювання і спостереження, постійно дбати про їхню готовність до бойового застосування; • знати правила стрільби з гармати і спареного з нею кулемета, пуску протитанкових керованих ракет; • уміти користуватися комплексом управління озброєння; • уміти оглядати, готувати до стрільби боєприпаси та укладати їх; • уміти виявляти і розпізнавати цілі, визначати вихідні дані для стрільби, вести влучний вогонь і знищувати виявлені цілі за командою командира відділення або самостійно; • своєчасно доповідати про використання (0,5 % і 0,75 %) запасу боєприпасів; • під час дій механізованого відділення (мвід) в пішому порядку постійно вести спостереження за полем бою, сигналами командира відділення, підтримувати вогнем озброєння БМП (БТР) дії відділення; • систематично перевіряти стан озброєння, прицільних приладів, механізмів заряджання і наведення, виконувати їхнє технічне обслуговування, негайно усувати виявлені несправності й доповідати командиру відділення; • уміти працювати на радіостанції і переговорному пристрої, вибирати вогневу позицію, обладнувати і маскувати її; • знати обов'язки командира відділення та, за потреби, виконувати їх.\nКрім того, він має вміти вивести бойову машину з-під вогню супротивника в найближче укриття.\nМеханік-водій БМП, водій БТР зобов’язаний:\n• знати будову, технічні можливості, правила експлуатації та обслуговування БМП (БТР); • утримувати бойову машину в постійній готовності до застосування; • упевнено керувати нею за будь-яких умов на будь-якій місцевості; • уміти долати загородження, водні перешкоди й інші складні ділянки місцевості, готувати машину до завантаження на транспортні засоби і застосування в особливих умовах; • уміти готувати до буксирування і буксирувати озброєння та техніку; • знати і точно виконувати команди, сигнали регулювання та управління; • утримувати встановлену дистанцію і швидкість руху, місце в похідному і бойовому порядку; • уміти орієнтуватися на місцевості та користуватися схемою маршруту; • знати напрямок дій свого підрозділу; • під час руху вміло використовувати захисні властивості місцевості; • у бою вести спостереження, доповідати про виявлені цілі та результати їх ураження, забезпечувати найкращі умови для ведення вогню, швидко займати вогневу позицію; • обладнувати окоп, маскувати його й машину, застосовувати захист від ВТЗ (високоточної зброї); • у разі несправності (пошкодження) машини негайно доповідати командиру і вживати заходів щодо її усунення; • знати норми витрати ПММ (пально-мастильних матеріалів), не допускати їх перевитрати, своєчасно доповідати командиру про використання (0,5 та 0,75) заправки пального; • упевнено володіти особистою зброєю, застосовувати її для самозахисту і захисту бойової машини.\nКрім того, він має знати озброєння бойової машини, уміти заряджати і вести вогонь із гармати і кулемета, а також уміти працювати на радіостанції і переговорному пристрої.\nГранатометник, кулеметник (навідник кулемета), старший стрілець (стрілець) зобов'язані:\n• знати способи дій у бою і порядок застосування своєї зброї, її характеристики і можливості; • утримувати зброю в справному стані та вміти вести з неї влучний вогонь у будь-яких умовах удень і вночі; • постійно спостерігати за полем бою і доповідати командиру відділення про виявлені цілі, за командою командира та самостійно знищувати їх вогнем; • спостерігати за сусідами й підтримувати їх вогнем; доповідати командиру відділення про використання (0,5 і 0,75) носимого запасу боєприпасів; • уміти користуватися приладами і механізмами, розташованими в десантному відділенні БМП (БТР); • допомагати навіднику-оператору в підготовці та укладанні боєприпасів і технічному обслуговуванні озброєння, а механіку-водію (водію) — у проведенні технічного обслуговування і ремонту БМП (БТР).\n• знати способи дій у бою і штатну зброю; • утримувати її в справному стані й уміти вести з неї влучний вогонь; • уважно спостерігати за полем бою, виявляти й оцінювати цілі, за командою командира або самостійно знищувати найбільш важливі з них (офіцерів, спостерігачів, обслугу вогневих засобів, снайперів); • діючи в парі, вести розвідку, цілевказання і коректування стрільби; • уміти орієнтуватися на місцевості, використовувати захисні та маскувальні властивості місцевості та місцевих предметів для прихованого пересування, вибирати місце для вогневої позиції й обладнувати її.\nНомер обслуги (стрілець-помічник гранатометника) зобов'язаний:\n• надавати допомогу навіднику зброї (гранатометнику) у піднесенні та підготовці боєприпасів до стрільби, а також обслуговуванні зброї, прикривати його вогнем у бою; • вести спостереження за сигналами командира свого підрозділу і результатами стрільби, уміти коректувати її; • упевнено володіти особистою зброєю і вміти вести з неї влучний вогонь. Крім того, він повинен уміти вести вогонь з кулемета (гранатомета).\nКожен військовослужбовець, що входить до складу бойової групи, незалежно від спеціальності, має бути навчений прийомам ведення розвідки місцевості в населених пунктах, у горах, добре знати тактику дій противника. Старші бойових груп мають уміти вибрати місце для обладнання засідок — уздовж доріг, стежок, що проходять по карнизах та ущелинах; на схилах висот, що прилягають до дороги (стежки) або утворюють вхід в ущелину; у населених пунктах тощо.\nКожному «номеру» бойової групи визначають завдання.\nЗавдання першого (у цьому випадку — стрільця): — пересуватися на полі бою різними способами до вказаного рубежу; — вести розвідку противника та місцевості на відстані 300-500 м; — долати мінно-вибухові загородження та природні перешкоди; — негайно відкривати прицільний вогонь різними способами протягом 2-3 с на глибину до 100 м перед собою; — зброю тримати готовою до негайного застосування: палець на спусковому гачку, куди дивляться очі — туди має бути спрямований і ствол.\nЗавдання другого і третього: - підтримувати переміщення першого стрільця веденням прицільного вогню з-за укриття протягом 3-5 с, на дальності 300-500 м з безсистемною зміною вогневих позицій (зміна вогневої позиції після стрільби); - вести розвідку противника і місцевості на глибину 500-700 м; - старший стрілець додатково управляє діями бойової групи.\nЗавдання четвертого, п'ятого, шостого (друга бойова група): - вести розвідку противника і місцевості на глибину 500-700 м; - підтримувати прицільним вогнем із-за укриття тривалістю 3-5 с на відстані до 500 м дії першої бойової групи (першого, другого і третього номерів) з безсистемною зміною вогневих позицій; - виявляти і знищувати броньовані цілі противника на відстані 300-500 м; - охороняти командира відділення.\nЗавдання сьомого (механіка-водія, водія — третя бойова група): - спостерігати за місцевістю на маршруті руху до 50 м і сигналами (умовними жестами) інформувати командира відділення); - за командою виводити бойову машину на заплановані вогневі позиції (укриття); - уміло маневрувати бойовою машиною на полі бою під час зміни вогневої позиції (укриття).\nЗавдання восьмого (навідника-оператора, кулеметника ККВТ (крупнокалібровий кулемет Владімірова танковий) — третя бойова група): - вести розвідку місцевості на відстані до 2000 м; - прикривати вогнем по 3-5 с дії перших двох груп на відстані 600-1200 м.\nКожна бойова група повинна мати «кішку»*, шнур (2-3 комплекти на відділення), щоб використовувати їх для розмінування мін на розтяжках і тих, які встановлені на ґрунті без заглиблення; усі військові мають уміти використовувати багнет-ніж, щоб проробляти проходи в загородженнях, виводити з ладу лінії зв'язку та битися в рукопашному бою.\nБойовим групам важливо взаємодіяти під час бою, здійснюючи штурмові дії (певні пересування), щоб організувати взаємне прикриття.\nПід час прочісування місцевості потрібно, щоб взаємодія бойових груп забезпечувала черговість їхнього просування від рубежу до рубежу.\nНаприклад, коли одна група оглядає місцевість, змінює вогневу позицію (іл. 7.1 а), групи, які з нею взаємодіють, розташовуються на вигідному рубежі на відстані 25-30 м від об'єкта (гай, яр, будинок) і тримають його під прицілом (іл. 7.1 б). Особливо складно виявити снайперів супротивника, які ретельно маскуються. Для їхнього виявлення у складі бойових пар (трійок) доцільно мати спеціальних спостерігачів.\nІл. 7.1. Взаємодія бойових груп під час зміни вогневої позиції\nКожному солдату, з урахуванням умов місцевості, на напрямку дій групи вказують 2-3 вогневі позиції, які необхідно змінювати після кількох коротких черг з автомата; також кожному солдатові бойової групи призначають сектори стрільби — основний і додатковий, вони мають перекриватися між військовослужбовцями, які діють поряд, не менше ніж на 10-15°, створюючи зону суцільного вогню; висунення на рубіж переходу в атаку здійснюють на дистанціях, які забезпечують візуальне спостереження за діями один одного і взаємну підтримку вогнем; атаку супротивник здійснює, як правило, після максимально можливого просунення під прикриттям димів (як з фронту, так і з виходом в один із флангів або тил). Рух груп у бою відбувається короткими перебіжками від укриття до укриття.\nНавіть за відсутності вогню супротивника бійцям слід бути обережними й не затримуватися на відкритих ділянках понад 2-3 с.\nОсновне прикриття підрозділів здійснюють кулеметники (іл. 7.2 а), снайпери (іл. 7.2 б) та гранатометники. Снайпери, кулеметники, гранатометники діють парами в штатному порядку. При цьому кулеметники можуть вести такий, що «турбує», вогонь по підозрілих місцях, у яких може перебувати супротивник. Змінюючи позицію, кулеметник має триматися якомога ближче до командира відділення, щоб у разі потреби командир міг голосом управляти його вогнем.\nІл. 7.2. Вогневе прикриття бойової групи: а — кулеметником; б — снайпером\nРозплата за скупчення на полі бою. У бою схильність солдатів збиратися за невеликими, порівняно надійними укриттями рівносильна спробі самогубства.\nПотрібно пам'ятати, що 3-4 солдати, які сховалися разом за горбком, пнем або валуном, неминуче привертають увагу супротивника, який візьме цю групу на приціл кулемета і відкриє вогонь при першій же її перебіжці.\nТисячі солдатів заплатили своїм життям за те, що поступилися інстинктивному бажанню триматися разом у хвилину небезпеки. Є численні приклади, як артилерійський снаряд або міна знищували всю групу. Бувалі солдати, які пережили війну і нині передають свої вміння молоді, знають з власного досвіду, що розосередитися на полі бою — це уникнути марних втрат.\nЗближення на дальність дійсного вогню. Якщо відстань до супротивника ще велика настільки, що ведення вогню у відповідь по ньому буде марною тратою набоїв, або якщо характер місцевості такий, що зводить нанівець ефективність стрілецького вогню, групі маневру слід просуватися вперед перебіжками по одному. Частота й величина перебіжок цілком залежатимуть від наявності укриттів і щільності вогню супротивника.\nСнайпери та гранатометники також ведуть вогонь по цілях, позиціях супротивника. Після проходження передовими підрозділами рубежу вони закріплюються на захоплених позиціях і забезпечують підхід групи прикриття на нові позиції.\nПрактика показала, що за належної підготовки й всебічного забезпечення підрозділи (бойові групи) можна успішно використовувати в наступі й в обороні, у складі бойової охорони, сторожових застав, під час проведення блокування, пошуку, патрулювання, під час штурмових дій у населеному пункті, у горах.\nЗвичайно, застосування бойових груп не панацея. Їх створення цілковито протирічить основному принципу ведення бою — зосередження сил і засобів на важливому напрямку. Тому не завжди ефективна групова тактика: вона не замінює, а лише доповнює ударну тактику. До того ж, як зазначалося раніше, використання групової тактики вимагає від командирів високої тактичної підготовки, уміння організовувати взаємодію між бойовими групами, із сусідами, із засобами підтримки, здійснювати стійке управління бойовими групами, усебічне забезпечення в ході бою.\nРозглянемо сигнали, тактичні знаки взаємного розпізнавання підрозділів (бойових груп), які залучаються до проведення ООС (у 2014-2018 рр. — АТО).\n«Кольорова стрічка» на: • передній частині лівого і правого наплічника бронежилета; • верхньому клапані задньої кишені бронежилета; • кевларовому шоломі зверху від чола до потилиці; • липучках бокових кишень передпліччя рук (додатковий розпізнавальний знак).\nДля автомобільної техніки: • три білих стрічки з проміжком 10 см (середня завширшки 20 см, бокові — по 10 см) на передній і задній частині автомобіля; • біле коло радіусом 15 см на дверях кабіни та верхній частині кабіни та кузова; • «кольорова стрічка» у верхній частині лобового скла завширшки 20 см (додатковий розпізнавальний знак); • прив'язана подвійна «кольорова стрічка» тканини завширшки 10 см та завдовжки 20 см угорі нижнього «коліна» антени та на обох кронштейнах дзеркал заднього виду (додатковий розпізнавальний знак).\nДля бронетанкової техніки: • три білих стрічки з проміжком 10 см (середня завширшки 20 см, бокові — по 10 см) на передній та задній частині корпусу; • біле коло радіусом 15 см на бортах (верхній кришці бортових дверей, з обох боків башти тощо) та верхній частині башти; • прив'язана подвійна «кольорова стрічка» тканини завширшки 10 см і завдовжки 20 см вгорі нижнього коліна антени та на навісному обладнанні з обох сторін передньої частини корпусу.\nПримітка: Для автомобілів та бронетехніки, пофарбованої у світлі кольори (білий, сірий тощо), замість білих стрічок використовувати чорні стрічки.\nЄдина нумерація кольорів («кольорова стрічка») для сигналів розпізнавання: № 1 — жовтий; № 2 — червоний; № 3 — оранжевий. Зазначену нумерацію потрібно використовувати під час організації взаємодії та доведення сигналів взаємного розпізнавання.\nПризначаючи сигнали, корисно пам'ятати про таке: сигнали рукою чи автоматом помітні вдень на відстані 300-1000 м; ліхтарем уночі — 1000-1500 м; прапори сигнальні вдень — 800-1500 м; ракети сигнальні вдень — до 5000 м, уночі — до 15 000 м.\n1. Який розподіл обов'язків між військовослужбовцями та як організовують їх взаємодію в бойовій групі? 2. Від яких факторів залежить склад бойових груп? 3. Доведіть, що психологічна сумісність важлива для членів бойової групи. 4. Які особливості дій солдата в складі бойової групи в умовах ближнього бою? 5. Як розпізнають солдати «своїх» під час організації взаємодії між бойовими групами на полі бою?\n6. Розкажіть товаришу про завдання, прийоми і способи дій солдата на полі бою в складі бойової групи.


До 30-річчя повернення Глави УГКЦ Мирослава-Івана Любачівського до Львова\nПеред розпадом Радянського Союзу 1988-1989 рр. в Західній Україні під керівництвом КПРС і її караючого органу КДБ за допомогою чиновників різного рангу від сільського до обласного, в також штатних і нештатних працівників КДБ почали відкривати церкви московського патріархату, а греко-католицькі довгий час не відкривали. Добре організована і продумана антиукраїнська політика КПРС на початку 90-х років минулого століття дала свої плоди. Робилось це для того, щоб роз’єднати і ослабити національно-духовні сили на релігійному ґрунті. Та Українська Греко-Католицька Церква витримала це протистояння, масово почали рости монаші згромадження, реєструватись громади УГКЦ. Там, де не відкривались церкви, будувались нові, відкривались духовні заклади. Церква встала з колін.\nЗавдяки неабияким організаторським здібностям ісповідників віри Церква вистояла в часи жорстоких переслідувань і тепер успішно виконує серед нашого народу свою місію рятівника Христової віри і українства. Вихід УГКЦ з підпілля став для всіх її вірних справжнім святом.\nЗ 3 по 10 лютого 1991 р. в Римі, востаннє поза Україною, зібрався синод УКЦ за участю всієї її ієрархії, на якому було обговорено стан Церкви в Україні та прийнято історичне рішення для подальшої її долі – вирішено остаточне повернення в Україну Глави УГКЦ Мирослава-Івана Любачівського.\nІсторична подія відбулася у Лазареву суботу 30 квітня 1991 р., на Львівський митрополичий престол повернувся Глава УГКЦ – Верховний Архієпископ і Митрополит Мирослав-Іван кардинал Любачівський. Того ж дня у соборі Святого Юра предстоятель Церкви відслужив Божественну Літургію.\nЯк зазначає о. Святослав Кияк, з цієї нагоди Папа Іван Павло ІІ у спеціальному посланні привітав кардинала Мирослава-Івана Любачівського із поверненням, яке завершило цілу епоху в історії Церкви, «позначену геройським свідченням віри і твердої вірності до Петрової скали тисяч і тисяч віруючих, які – разом зі своїми пастирями – прийняли хрест, що привів до воскресіння церкви в Україні». Це повернення до Львова остаточно засвідчило відновлення церковно-інституційного життя українського католицизму, що було б неможливе, як переконливо аргументує Петро Яроцький – відомий дослідник католицизму, без його глибокого національного коріння й характеру, підтвердженого активною діяльністю УГКЦ як в умовах жорсткого комуністичного переслідування українських католиків в Україні впродовж більше ніж сорока років, так і в умовах поневіряння українства на еміграції.\nАрхипастиря чекали в Україні понад 5 мільйонів віруючих, які під час 44 років перебували в підпіллі і сподівалися, що повернення Кардинала Любачівського на престол нормалізує і повністю легалізує УГКЦ в Україні. Він зустрічався з керівництвом міст і областей, де відбувалася розмова про відродження УГКЦ та шляхи подолання міжконфесійних конфліктів.\nВікопомним став візит 14 квітня 1991 р. Предстоятеля УГКЦ до Галича, який взяв участь у торжестві на честь 850-річчя від часу утворення Галицького князівства 1141 р. та Першого Галицького дитячого фестивалю фолькльору і ремесл, що проходив біля стін церкви Святого Пантелеймона. З привітанням до Глави УГКЦ звернувся тодішній завідувач відділу освіти Галицького райвиконкому Ігор Михайлович Коваль (1960-2019): «У цей радісний день ми зустрічаємо Вас біля храму в руїні. Такою і є вона – Українська Греко-Католицька Церква. Цей храм є єдиним, який зберігся від часів княжого Галича, і вже майже 800 років ридає на Голгофі України. От і нині він дочекався на повернення Князя Української Церкви. І він, як усі ми, галичани, вірить, що з приїздом Вашого Блаженства воскресне його Кам’яна Душа, відродиться давній духовний центр України – Галицька митрополія з її первинним осідком на Крилоській горі…»\nЧерез два роки, а саме, 12 жовтня 1993 р., Кардинал Любачівський та вірні греко-католицької церкви, жителі с. Крилоса, неподалік фундаменту Іллінської церкви зустрічали гостей – префекта конгрегації східних церков Апостольського Престолу Кардинала Аккіле Сільвестріні і папського нунція Антоніо Франко.\nЦерква відіграла важливу роль у духовному житті людства на цьому часовому відрізку його історії. Вона завжди була з народом, бо саме за весь час свого існування зуміла не тільки вистояти, але й у період переслідувань і гонінь, у неймовірно важких умовах зберегла високу духовність, віру в Бога, проповідуючи справедливість та служила інтересам своїх мирян.\nБільше в цій категорії: « Собор Паризької Богоматері, церква Св. Дмитра та Шляхетська вежа в Галичі, церква Успіння Пресвятої Богородиці в Крилосі та інші: різні держави, єдині підходи\tПерший пам’ятник Галича. Коли деталі мають значення для збереження »\n02 квіт. 2011 Hits:7735


Головна Шановний відвідувач! Ви зайшли на офіційний сайт Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства Архів новин Останні новини Держлісагентство: розвиток поглибленої переробки деревини можливий лише за умов комплексного підходу - Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства\nГоловна > Новини > Головна Шановний відвідувач! Ви зайшли на офіційний сайт Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства Архів новин Останні новини Держлісагентство: розвиток поглибленої переробки деревини можливий лише за умов комплексного підходу\nГоловна Шановний відвідувач! Ви зайшли на офіційний сайт Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства Архів новин Останні новини Держлісагентство: розвиток поглибленої переробки деревини можливий лише за умов комплексного підходу\nДержлісагентство: розвиток поглибленої переробки\nдеревини можливий лише за умов комплексного підходу


Литва – 527 – Національна гаряча лінія\nЛитовська Республіка, Литва — держава в Північній Європі, одна з трьох країн Балтії, розташованих на східному узбережжі Балтійського моря.\nСтолиця Литовської республіки — Вільнюс (з 1323 до 1919 року та з 1940 року до сьогодні). Литовська республіка є членом ОБСЄ та ООН (з 1991 року), Ради Європи (з 1993), НАТО (з 2002), Європейського Союзу (з 2004), з 21 грудня 2007 року — повноправний член Шенгенської угоди.\nЗ 1 липня по 31 грудня 2013 року Литва була Головою Ради Європейського Союзу.\nВи повинні отримати дозвіл на роботу, якщо маєте намір працювати у Республіці Литва. також вам необхідно оформити литовську робочу візу.\nБез дозволу на роботу у Литві можуть працювати:\nІноземець є громадянином країни-члена ЄС;\nІноземець з постійним дозволом на перебування у Республіці Литва;\nІноземець з тимчасовим дозволом на перебування у Республіці Литва, якщо дозвіл було видано на наступних підставах:\nУ іноземця збереглося право громадянства у Республіці Литва згідно з процедурою, викладеною у Законі про громадянство, якщо:\nІноземець є особою литовського походження\nІноземець є учасником родинного возз’єднання\nІноземець перебуває під опікою або призначений опікуном\nЗгідно з процедурою, викладеною у Законі, іноземцю надано додатковий захист або притулок у Республіці Литва.\nІноземні студенти, які навчаються у Литві, повинні мати дозвіл на тимчасове проживання у Литві, дійсне щонайбільше один рік.\nІнформацію про систему освіти в Литві, про навчальні заклади (з посиланнями на їх вебсайти) та інше можна знайти на інтернет-сторінці Міністерства освіти та науки Литовської Республіки: www.smm.lt/en (литовською та англійською).\nЛитва належить до європейських держав-учасниць Шенгенської угоди. Тож, якщо Ви плануєте короткострокову поїздку до Литву, яка не передбачає працевлаштування, навчання тощо, Вам не потрібно оформлювати візу, якщо подорож триватиме до 90 днів.\nІноземним громадянам видаються тимчасові та постійні дозволи на перебування в Литві.\nДозвіл на перебування не може бути виданий через ряд причин, серед яких – недостатня кількість коштів для проживання у Литві або відсутність дійсного страхового медичного поліса (тільки у випадках, коли подається заява на тимчасовий дозвіл на перебування). Іноземний громадянин, якому буде відмовлено у видачі дозволу на перебування, може повторно подати заяву протягом одного року з дати прийняття рішення або після зникнення обставин, які призвели до відмови у видачі дозволу на перебування.\nОтримання тимчасового дозволу на перебування для не громадян ЄС:\nЯкщо Ви маєте намір перебувати у Литві більше трьох місяців за півроку, працювати або займатися будь-якою іншою легальною діяльністю у Республіці Литва, то повинні отримати тимчасовий дозвіл на перебування. Тимчасовий дозвіл на перебування видається на період одного року.\nЛитовське законодавство не передбачає подовження процедури тимчасового дозволу на перебування, тобто Вам кожного разу доведеться отримувати новий тимчасовий дозвіл.\nІноземні громадяни мають право отримати тимчасовий дозвіл на перебування у Республіці Литва за умови, що:\nВони мають достатньо коштів для існування, отриманих від законної діяльності у Республіці Литва або закордоном;\nВони належним чином зареєстрували підприємництво з іноземними вкладами, де їхній капітал або частка складає не менше 250 000 літів;\nВони приїздять до Литви з метою наукових досліджень або викладання у науковому або навчальному закладі;\nВони були студентами у навчальному закладі або закладі підвищення кваліфікації у Республіці Литва;\nЇм був виданий дозвіл на роботу у Республіці Литва;\nВони є студентами, що приїздять з метою підвищення кваліфікації або роботи у Республіці Литва у межах міжнародних програм обміну громадських (неурядових) організацій на період одного року. Цей період може бути продовжено на додаткові шість місяців;\nВони є дітьми, чоловіком чи дружиною або батьками іноземного громадянина, що проживає у Литві, або збережено право на литовське громадянство.\nВарто зазначити, що рішення про видачу тимчасового дозволу на перебування втратить свою силу, якщо не скористатися ним протягом шести місяців.\nЗгідно з литовським законодавством, іноземний громадянин, який володіє тимчасовим дозволом на перебування, повинен повідомити міграційні органи влади про своє місце проживання, якщо він:\nПрибув на перебування до Республіки Литва;\nЗмінив місце проживання у Республіці Литва;\nНе має запису щодо місця проживання у тимчасовому дозволі на перебування;\nВідбув з місця свого проживання до іноземної країни на період, що перевищує 6 місяців.\nПостійний дозвіл на перебування\nВам може бути виданий постійний дозвіл на перебування у Республіці Литва, за умов, що:\nОстанні п’ять років Ви володіли тимчасовим дозволом на перебування в Республіці Литва;\nМаєте місце проживання в Республіці Литва;\nМаєте законне джерело коштів для проживання у Республіці Литва.\nРішення про видачу постійного дозволу на перебування іноземному громадянину в Республіці Литва втратить свою силу, якщо він не скористається ним протягом 12 місяців.\nІноземний громадянин, що володіє постійним дозволом на перебування, протягом семи днів після зміни обставин повинен повідомити міграційні органи влади у випадку:\nЗміни сімейного статусу;\nЗміни інформації щодо особи або громадянства.\nРежим в’їзду: Безвізовий (на строк до 90 днів протягом 180 днів)\nДля тривалішого перебування необхідно оформити візу.\nАктуальні контакти Посольства Литви в Україні знаходяться на сайті МЗС України – http://mfa.gov.ua/ua/about-ukraine/dip-in-ukraine/missions-list\nПредставництво Міжнародної організації з міграції у Литві:\nTel.: +370 5 261 01 15


Усіх пенсіонерів переведуть на банківські картки: доставка поштою стане платною - MediaBum\nГоловна сторінка » Усіх пенсіонерів переведуть на банківські картки: доставка поштою стане платною\nУ четвер, 1 квітня, Кабінет міністрів схвалив постанову про проведення конкурсу на доставку пенсій та соціальних виплат в Україні. Про прийняття постанови повідомляє прес-служба Міністерства соціальної політики.\nПісля конкурсу, з 1 вересня 2021 року отримання грошей у готівковій формі буде безкоштовним тільки для частини пенсіонерів.\nДокумент поки не оприлюднений на сайті уряду, проте раніше Мінсоцполітики публікувало проект нормативного акту.\nЗокрема, планується провести конкурсний відбір по виплаті і доставці пенсій та грошової допомоги для операторів поштового зв’язку. Після конкурсу, з 1 вересня, всіх пенсіонерів переведуть в уповноважений банк.\nЗгідно з документом, для забезпечення доставки пенсій уповноважений банк на договірних засадах може залучати операторів поштового зв’язку. Оплата послуг з доставки додому буде проводитися одержувачами самостійно.\nУ той же час доставка пенсій та допомога додому одержувачам з числа осіб з інвалідністю I групи, осіб, які за висновком лікарсько-консультативної комісії не здатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, осіб, які досягли 80-річного віку, буде оплачуватися органами Пенсійного фонду України.\n«Завжди на зв’язку! Приймає медикаменти»: Пугачової в Ізраїлі доводиться непросто


Вакансії компанії «Кластер»\nУспішна діяльність компанії «Кластер» у першу чергу обумовлена високим професійним рівнем співробітників.\nЗ метою формування високопрофесійного колективу ми постійно вдосконалюємо механізм мотивації працівників та створюємо відповідні умови для продуктивної роботи з можливістю підвищення професійного рівня співробітників.\nМи працюємо відповідно до Українського законодавства та встановленими міжнародними стандартами, а також є соціально відповідальною компанією.\nУ зв'язку з постійним розвитком, ми раді співпраці як з досвідченими фахівцями, так і з молодими ініціативними людьми. Наша компанія пропонує стабільну, довгострокове та взаємовигідне співробітництво в різних напрямках бізнесу.\nМенеджер з продажу – це фахівець, який з легкістю призводить нового клієнта в компанію, а також завжди знає, що можна запропонувати постійному покупцю;\nМенеджер проектів – це фахівець, який працює з клієнтом та управляє всіма технічними аспектами проекту, від підготовки технічного завдання до здачі об'єкта;\nІнтернет-маркетолог – це фахівець, по вивченню потреб клієнтів, а також просуванню товарів та послуг компанії в Інтернеті;\nКонтент-менеджер – це фахівець, який відповідає за розміщення матеріалів на сайті, наповнення та оновлення контенту, а також володіє основами копірайту.\nІнженер зв'язку – це фахівець, щодо забезпечення робіт у галузі телекомунікацій та мережевих технологій, таких як: Інтернет, телефонія та телебачення;\nІнженер систем безпеки – це фахівець, щодо забезпечення робіт в області систем відеоспостереження, охоронно-пожежної сигналізації, систем контролю доступу та охорони периметру;\nІнженер-електрик – це фахівець, щодо забезпечення робіт в області електропостачання, безперебійного електроживлення, систем освітлення, заземлення та блискавкозахисту;\nМонтажник слабкострумових систем – це фахівець, який займається монтажем слабкострумових мереж, що несе конструкцій та кабельних трас для інженерних систем будівель та споруд;\nЕлектромонтажник – це фахівець, який виконує монтаж та підключення електропроводки, встановлює вимикачі, розетки, автомати та інше щитове обладнання.\nЯкщо Ви хочете стати частиною колективу та взяти участь в активній стратегії розвитку компанії, а також відповідаєте нашим вимогам – чекаємо Ваше резюме!\nМониторы на процессорах Apple скоро выйдут в продажу\nМонитор ProXDR, который хорошо известен поклонникам бренда-производителя, давно не получал обновлений. Однако уже скоро все изменится....\nЙдеться про бренди LG і AU Optronics, які обіцяють, що їх нові ігрові моделі зможуть працювати на частоті 480 герц і суттєво підвищать контрастність....\nГлобальний бренд інтелектуальних рішень для відеоспостереження повідомив про випуск лінії «розумних» комутаторів , які живляться...