Податківці називають сумчан сумлінними платниками податків - Новини Сум і області Depo.ua\nПодатківці називають сумчан сумлінними платниками податків\nЗ початку року сумськими роботодавцями перераховано 396,8 млн. гривень єдиного соціального внеску.\n7 квітня 2015 14:39\nВагома частка з цієї суми сплачена із заробітної плати працівників, і становить 394,1 млн. грн. Про це пише Суми.depo.ua.\nТака тенденція зі сплати єдиного соціального внеску є проявом високої соціальної відповідальності сумчан, які з розумінням ставляться до складних умов сьогодення та до потреб держави у забезпеченні нею соціальних гарантій для незахищених верств населення.\nНачальник відділу адміністрування єдиного внеску Державної податкової інспекції у м. Сумах Валентина Набойченко нагадала, що для осіб, які самостійно забезпечують себе роботою (адвокати, нотаріуси та інші), самі за себе формують та подають до фіскального органу звіт один раз на рік до 1 травня року, наступного за звітним періодом. Отже, звіт за 2014 рік подається до 1 травня 2015 року. При цьому сплатити єдиний внесок такі платники зобов'язані теж до 1 травня 2015 року.


Вчені заборонили після 35 років народжувати - Голос українською - Україна|ЄС|NATO\nГоловна/ЄС|NATO/Вчені заборонили після 35 років народжувати\nДослідники з Британського університету Ньюкасла заявили наступне – дитина буде здоровою, якщо жінка народить її до 35 років.\nТакож, у представниць слабкої статі в даному віці різко зростає ймовірність передчасних пологів або викидня, передають ЗМІ. Отже варто добре подумати, що вам важливіше: кар’єра, чи здоров’я своєї майбутньої дитини, констатують медики.\nОднак багато авторитетних експертів впевнено заявляють, що можна народжувати навіть після 40 років, адже репродуктивним віком у науковій демографії вважається 15 – 49 років, в державах, в яких народжуваність низька, приймається вже 15-44 роки.\n2% популярних сайтів заражають комп’ютери вірусами


БАНКУ 1.1 Основні\nполітики банку При проведенні\nРисунок 2.1 - Процедура отримання\nКомерційними банками різних країн на сьогодні використано багато систем оцінки кредитоспроможності позичальника. Ці системи відрізняються одна від одної кількістю показників, що застосовуються, як складові частини загального рейтингу позичальника, а також різними методиками складання характеристик та визначення їх\nпріоритетності. Так у практиці банків США застосовується «правило п'яти Сі».\nсуму 138 тисяч гривень.\nКерівник підприємства є гарним фахівцем і порядною людиною, займає цю посаду протягом п'яти років і має позитивний досвід роботи з банком.


Медведєв каже, що РФ не постачатиме харчі "недружнім країнам" - FINBALANCE\nМедведєв каже, що РФ не постачатиме харчі "недружнім країнам"\nЕкс-президент і екс-прем`єр РФ, а нині заступник голови російської ради безпеки Дмитро Медведєв заявив, що його країна повністю перестане постачати продовольство та сільгоспкультури так званим «недружнім країнам», тобто державам, які запровадили проти Росії санкції через її вторгнення в Україну. Як написав Медведєв у телеграмі, продовольство – це «тиха зброя» Росії, оскільки від поставок із неї залежить продовольча безпека багатьох країн, констатує "Радіо Свобода".\nЗа словами Медведєва, російських продуктів вистачає на повне забезпечення внутрішніх потреб. При цьому він наголосив на «контролі за цінами». За його словами, за кордон Росія постачатиме продовольство та сільгоспкультури лише «друзям». «Не постачатимемо наші продукти і сільськогосподарську продукцію нашим ворогам. І купувати у них нічого не будемо», – пише Медведєв. Він зазначив, що з 2014 року вже діють обмеження на ввезення продуктів із країн Заходу, але вони можуть бути розширені. «Вечерю ворогові не віддамо», – написав Медведєв.\nМедведєв започаткував свій телеграм-канал після початку війни проти Україні, коли у Росії заблокували фейсбук та твітер. Він виступає у каналі з жорсткими заявами на адресу країн Заходу, погрожуючи їм припиненням постачання газу та натякаючи на проблеми із ментальним здоровʼям у президента США Джо Байдена.\nОфіційно рішень про заборону експорту продовольства до «недружніх країн», а це близько 50 держав, включно зі США та країнами ЄС, поки що не ухвалювалося.\nУ серпні 2014 року президент Росії у відповідь на санкції західних країн заборонив ввезення деяких харчів. Згодом продукти, вилучені на митниці, стали знищувати – спалювати та давити бульдозерами.


Рибацьке щастя: підприємець обладнав захаращений ставок для риболовлі і відпочинку | Офіційний сайт газети "Рідне село"\nРибацьке щастя: підприємець обладнав захаращений ставок для риболовлі і відпочинку\nЦей ставок розкинувся на східній околиці села Добрянки Ямпільського району Вінницької області. Поруч ліс і поля місцевого господарства – красиво за будь-якої пори року.\nВодойма чимала – 35 гектарів. Створена у 1978 році на річці Русава, але не для вирощування риби, а зрошування полів. Але з розпадом Союзу зрошувальну систему порозкрадали, і ставок опинився в захаращеному стані.\nЯкраз почали виділяти землю для фермерського господарства, й інженер Порогівського колгоспу Володимир Мельник ризикнув: узяв запущену долину, якою тече річка Русава, в оренду. Спочатку очистив саму долину, потім створив надійну бетонну греблю, наповнив ставок водою, запустив малька.\n– Усьому довелося вчитися, – згадує він. – Стільки різної літератури перечитав! Щедро передавали мені свій досвід директори Бершадського і Тиврівського рибгоспів, за що я їм щиро вдячний.\nТільки-но навели лад із ставком, у прибережній смузі заходилися будувати з дерева і дощок невеличкі павільйони для відпочинку людей влітку. Для тих, хто хоче порибалити, – будь-ласка, купуй квиток і лови рибу хоч цілий день. Але не всяку рибу: тільки ту, що піде на обідній стіл, а не мальок для кота чи собаки.\nГуляє, нагулює жирок у ставку короп, карась, товстолобик, білий амур, чорний амур. Свіжу рибу завжди охоче купляють не тільки у Ямпільському, а й сусідніх районах, бо смачна. Приїжджають до Мельника навіть з Молдови, що через Дністер. Щоб поповнювати ресурс водойми, є маточник.\nЧомусь існує думка, що рибництво – це легко і прибутково: зарибнив водойму – і греби гроші лопатою. Але ж до «лопати» ніяк справа не доходить.\n– Весь час у незграбному одязі, в спеку і холод, під відкритим небом, у сирості… Витримує лише той, хто по-справжньому відданий нашій справі, – розповідає Мельник. – Ціни на продукцію не високі через невисоку платоспроможність нашого населення. Якщо підвищити, то хто купить? Доводиться балансувати на самому краєчку, щоб виплачувати зарплату, купувати необхідне, сплачувати податки, а їх не бракує – за воду, землю, на якій ця вода знаходиться, гідроспоруди.\n– Чомусь у нашому суспільстві розведення риби є другорядною справою, – веде далі Володимир Федорович. – Мовляв, що там риба? Головне, щоб хліб був на столі, картопля й овочі. Однак, щоб якісно харчуватися, без риби не можна. Тим паче, що в південних районах Вінниччини для її розведення є всі умови – безліч річечок, струмочків з чистою джерельною водою. Тільки не лінуйся! Зариблюй, вирощуй, торгуй. До того ж, у нашому господарстві не лише продадуть малька, а й навчать доглядати, годувати, лікувати.\n– Зима, я так розумію, єдина пора, щоб перепочити?\n– Аби ж то! Пробиваємо на льоду продухи, кладемо в ополонки очерет, через який надходить свіже повітря... Коли господарство велике, то сидіти склавши руки нема коли. Ще маємо задум зробити невеличкий цех копчення риби та виготовлення оселедців, а в Ямполі відкрити магазин із продажу свіжої риби.


• Інтернет украв у мене чоловіка • ЗакарпатПост •\n31.07.2021 21.07.2021 Закарпатпост 398 Views\nНаші з Миколою стосунки ставали все гіршими і гіршими. Він усе рідше бував вдома. Не раз приходив напідпитку, чіплявся до мене через дрібниці. Аби тільки посваритися. А згодом навіть руки здійняти почав. Наше спільне життя стало просто нестерпним… Але я терпіла, чекала, що любов закінчиться і він отямиться. Іноді, коли він мився у ванній, брала телефон, аби почитати, що він пише іншим і що пишуть йому.\nІ якось одного разу я натрапила на переписку з 19-річною блондинкою. Вона питала: «Коли ти підеш від своєї старої клячі?» А він відповідав: «Зачекай, кохана, ще трохи. Думаю, як її з квартири випровадити, ми ж її разом купували!».\nМені стало ніяково. Квартиру подарували мені мої батьки і це була вершина нахабства. Більше мовчати я не збиралася. Поки Микола мився. Я зібрала його речі у дві валізи і виставила в коридор. Він одразу й не зрозумів. У чому справа. Потім я йому сказала, хай забирається, куди хоче. Врятувало мене ще й те, що квартира досі на батьках і він на неї не може аж ніяк претендувати. Микола щось пробував виправдовуватись, кричати, навіщо я читаю його особисті повідомлення, що я усе не так зрозуміла… але я його більше не слухала. Мені страшенно набридла уся ця брехня, його зради і його образи. Він довго не хотів іти, я навіть погрожувала поліцію викликати. Добре, що діти в цей час не були вдома. Вони вчаться у іншому місті і згодом як пояснила їм усе, к було. Із батьком вони не хочуть спілкуватися. Новини про нього розповідає лише кума, яка з ним періодично зідзвонюється.\nЗараз Микола винаймає квартиру. Ота краля його кинула, та він не довго горював, знайшов чергову. Ми розлучилися. Він навіть не прийшов на суд, аби мене не бачили. Я кілька місяців була сама не своя, а потім відчула полегшення. Жити без нього стало для мене звільненням… Зараз я зустрічаюся з другом дитинства. Він – вдівець і нам удвох дуже добре. Син і донька сприйняли все нормально, вони ж дорослі. Вадим не зависає годинами у телефоні і ми з ним воліємо краще погуляти в парку, побути на природі, ніж годинами просиджувати вдома з телефоном у руках. Я тільки тепер зрозуміла, що щаслива • Більше унікальних життєвих історій читай у свіжому номері газети ЯСНО • Купи газету в кіоску або передплати на своїй пошті • Індекс 76076 • ЯСНО – газета №1 для життя! ЗакарпатПост\n← Чому в Ужгороді не висаджують рідні карпатські дерева\nСБУ викрила мережу інтернет-агітаторів. Серед них — посадовець підрозділу ДСНС на Закарпатті →\n11.06.2019 post Коментарі Вимкнено до Кому на Закарпатті найлегше знайти роботу. Огляд вакансій


Вівторок, 14 липня 2015 року № 74 (19269)\nСекрет Маріїної скрипки\nСкрипковий майстер — дуже жіночна, виявляється, професія…\nДНЯМИ мені довелося побувати у Київській середній спеціалізованій музичній школі-інтернаті імені Миколи Лисенка. В її коридорах нині порожньо і тихо, бо ж канікули. Раптом долинули звуки скрипки. Я мимоволі заслухалась…\nПовагавшись, прочинила двері. Побачила кімнату зі столиками та полицями. Впали в око струбцини і лещата, ножі, стамески, згортки наждаку, лаки і клеї. Були там і скрипки. Ясно: це майстерня інструментів. І посеред неї у довгому робочому фартусі стояла дівчина. Це вона так віртуозно і натхненно водила смичком по струнах скрипки!\n— Когось шукаєте? — усміхнулась до мене, відклавши скрипку.\nНе відразу й знайшлася, що відповісти. Бо, зізнаюся, не сподівалася побачити в такій, як на мій погляд, суто чоловічій майстерні жінку, ще й таку тендітну і молоду. Слово за словом — і ми познайомилися.\nУ Марії Горкун, так звуть мою співрозмовницю, досить рідкісна професія — майстер струнно-смичкових інструментів. Вона закінчила Київську спеціалізовану музичну школу-інтернат імені Миколи Лисенка, затим Національну музичну академію України імені Петра Чайковського, де навчалася по класу скрипки у народної артистки України Ярослави Рівняк. Якийсь час грала в оркестрі Національної опери України, гастролювала світом.\n— Все добре в моєму професійному житті скрипачки складалося, — розповідає Марія. — Втім, мене змалечку вабило таїнство створення скрипки. Ще навчаючись у школі, часто навідувалася до Едуарда Кобилянського — знаного київського скрипкового майстра. Затамувавши подих, годинами спостерігала, як він реставрує, налаштовує на звук скрипку, віолончель чи альт. Відтоді збігли роки, доки сама не натрапила на старі, припалі пилом і розсохлі смичкові інструменти…\nСталося це в далекій Бостонській вищій музичній школі, куди після закінчення консерваторії Марія поїхала удосконалювати виконавську майстерність. Там брала участь у майстер-класах смичкового майстра Девіда Хоторна, під наставництвом якого виготовила кілька скрипкових смичків. Випадково в школі дівчина зайшла до підсобного приміщення, де складували давно відпрацьовані інструменти. Спитала у викладача, чи можна спробувати їх відреставрувати? Почувши ствердну відповідь, одразу взялася до справи. Коли перша врятована нею власноруч скрипка зазвучала на повну силу, Марія зрозуміла, що це і є її справжнє покликання.\nАле щоб стати справжнім майстром, треба багато вчитися. Вже повернувшись в Україну, вона не один рік опановувала цю науку. Довелося попрацювати в Києві під наставництвом уже знайомого читачеві Едуарда Кобилянського, а також у Карпатах у майстерні ще одного славетного майстра Романа Шмигельського. Це під його керівництвом Марія виготовила перший альт. А коли наставник похвалив роботу, це утвердило її в намірі удосконалюватись у новій професії.\nСьогодні Марія вже визнаний майстер, вона не лише ремонтує і реставрує струнно-смичкові інструменти, а й виготовляє їх. Перед нашою випадковою зустріччю вона саме вивіряла свої скрипкові смички. Марія показала ще кілька виготовлених власноруч інструментів. У мене, людини, далекої від професійного світу музики, вони викликали захоплення — як витвори мистецтва, в яких об’єднані гармонія ліній, форми, кольору та матеріалу.\nПро що майстриня мріє? Наостанок запитала її й про це. Відповіла:\n— Створити такий інструмент, який увійде в історію як унікальний. Щоб він мав своє ім’я, як знамениті скрипки Страдіварі. Але хочу, аби назвав його музикант, який першим на ньому гратиме.\nА ще мріє про те, щоби в Україні нарешті запанував мир. І щоб частіше звучала в ньому скрипка — Цариця Музики.\n— Наша нація — одна з наймузикальніших, — сказала мені. — Це визнав світ. Між тим справжню скрипку, виготовлену майстром-професіоналом, нині дістати нелегко. Так само нелегким є її створення. Передусім необхідно знайти відповідну деревину, за якою, буває, доводиться десятки кілометрів виходити лісами Буковини та Прикарпаття. Потім висушити її за спеціальною технологією, обробити… Однак найголовніше — вкласти в ту роботу свою душу. Щоб інструмент потім заспівав голосом живої скрипки.\nПрощаємось. Вийшовши з майстерні, я знову почула чарівні хвилюючі звуки скрипки. Це грала Марія — майстриня і музикант. Жінка, яка знає, чого хоче від життя. І вона цього обов’язково досягне, бо закохана у свою професію...


Українцям пропонують статус біженця та переміщеної особи в ЄС: у чому різниця та як відрізняються гарантії. Читайте на UKR.NET\nМільйони українців, які тимчасово переїхали до ЄС, мають право як на набуття статусу біженця, так і на статус переміщеної особи. У чому різниця, які права отримує біженець та переміщений, читайте у матеріалі OBOZREVATEL.\nУ чому відмінність статусу біженця та переміщеної особи?\nбіженець не може працювати протягом півроку, переміщена особа отримує доступ до ринку праці;\nстатус біженця фактично не має обмежень за термінами (поки що не змінюються обставини), переміщена особа отримує свій статус на рік;\nна оформлення статусу біженця може піти півроку, переміщеною особою можна стати одразу;\nбіженець повинен віддати свій паспорт та отримати довідку про прохання отримати статус, переміщена особа не претендує на постійне місце проживання в іншій країні.\nТакож важливо відзначити, що біженець має перебувати в тій країні, де він звернувся за своїм статусом. А ось переміщена особа може без проблем пересуватися ЄС. Важливо також відзначити, як і перша, і друга група має право на соціальний захист. Обсяг допомоги, розмір виплати та умови житла, що надаються, відрізняється, залежно від країни.\nУ Польщі, наприклад, українцям виділяють кошти навіть для оренди квартири, у більшості ж країн можна розраховувати на ліжко-місце у спортивних залах, гуртожитках тощо.\nНавіщо тоді взагалі подають на документи на статус біженця, якщо переміщена особа має майже ті самі права?\nБіженцями хочуть стати ті громадяни, які фактично не планують найближчим часом повертатися до своєї країни. Тому вони готові протягом півроку чекати на перевірку всіх документів, потім отримувати документи і вже після шукати можливості працевлаштуватися.\nА ось переміщені особи – ті українці, які планують повернутися до України, щойно закінчиться повномасштабна війна.\nА якщо війна за рік не закінчиться, а маю статус тимчасово переміщеної особи?\nЗа рішенням чиновників, статус переміщеного можуть продовжити, але не більше ніж на один рік (тобто в сумі в такому статусі можна перебувати два роки). Також варто зазначити, що статус переміщеної особи не позбавляє можливості попросити статус біженця.\nЯкі гарантії можна отримати?\nЗагальні для статусу біженця та переміщеної особи:\nдоступ до освіти для дітей;\nдоступ до медичного обслуговування;\nбезкоштовний проїзд у транспорті;\nТільки для статусу переміщеного:\nможливість оперативно набути офіційного статусу;\nможливість працювати одразу ж.\nТільки для статусу біженця:\nпозбавлення можливості виїжджати із країни протягом півроку;\nзаборона працювати протягом півроку;\nнеобхідність віддати свій паспорт.


Набув чинності новий Дисциплінарний статут Нацполіції\nсубота, 25 травня 2019, 13:49\nЗакон визначає повноваження поліцейських та їхніх керівників, види заохочень, дисциплінарних стягнень. Відтак цим законом визначено порядок застосування дисциплінарних стягнень та їх оскарження.\nТак, відповідно до ст. 15 закону проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. Крім того, до складу дисциплінарних комісій можуть бути включені представники громадськості, які мають бездоганну репутацію, високі професійні та моральні якості, суспільний авторитет.\nВідповідно до ст. 18 (Забезпечення поліцейському права на захист) під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.\nЧитайте також: Князєв поїхав до США на поліцейську конференцію\nПоліцейський також має право користуватися правничою допомогою. Зокрема, представником поліцейського може бути адвокат, повноваження якого підтверджені копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордером та копією договору із представником.\nПоліція Закон Статут


Теоретичні методи дослідження\nМетодом в науці називають спосіб побудови знання, форму практичного і теоретичного освоєння дійсності. Френсіс Бекон порівнював метод зі світильником, який висвітлює подорожньому дорогу в темряві: «Навіть кульгавий, що йде по дорозі, випереджає того, хто йде без дороги». Правильно вибраний метод повинен бути ясним, логічним, вести до визначеної мети, давати результат. Вчення про систему методів називають методологією.\nМетоди пізнання, які використовують у науковій діяльності, – це емпіричні (практичні, експериментальні) – спостереження, експеримент і теоретичні (логічні, раціональні) – аналіз, синтез, порівняння, класифікація, систематизація, абстрагування, узагальнення, моделювання, індукція, дедукція. У реальному науковому пізнанні ці методи використовують завжди в єдності. Наприклад, при розробці експерименту потрібно попереднє теоретичне осмислення проблеми, формулювання гіпотези дослідження, а після проведення експерименту необхідна обробка результатів з використанням математичних методів. Розглянемо особливості деяких теоретичних методів пізнання.\nНаприклад, всіх учнів старших класів школи можна розділити на підкласи – «дівчата» і «юнаки». Можна вибрати й інший ознака, наприклад зростання. У цьому випадку класифікацію можливо проводити по-різному: наприклад, виділити кордон зростання 160 см і класифікувати учнів на підкласи «низькі» і «високі» або розбити шкалу зростання на відрізки в 10 см, тоді класифікація буде більш детальна. Якщо порівняти результати такої класифікації за декільком рокам, це дозволить емпіричним шляхом встановити тенденції у фізичному розвитку учнів.\nКласифікації та систематизації. Класифікація дозволяє впорядкувати досліджуваний матеріал, групуючи безліч (клас) досліджуваних об’єктів на підмножини (підкласи) у відповідності з обраним ознакою.\nКласифікація як метод може бути використана для отримання нових знань і навіть служити основою для побудови нових наукових теорій. У науці зазвичай використовують класифікації одних і тих же об’єктів за різними ознаками залежно від цілей. Однак ознака (підстава для класифікації) вибирається завжди один. Наприклад, хіміки підрозділяють клас «кислоти» на підкласи і за ступенем дисоціації (сильні і слабкі), і по наявності кисню (кислородсодержащие та безкисневі), і за фізичними властивостями (леткі – нелеткі; розчинні – нерозчинні), і за іншими ознаками.\nКласифікація може змінюватися в процесі розвитку науки. У середині XX ст. дослідження різних ядерних реакцій привело до відкриття елементарних (неделящіхся) частинок. Спочатку їх стали класифікувати по масі; так з’явилися лептони (дрібні), мезони (проміжні), баріони (великі) і гіперонів (надвеликі). Подальший розвиток фізики показав, що класифікація за масою має мало фізичного сенсу, однак терміни збереглися, в результаті чого з’явилися лептони, значно більш масивні, ніж баріони.\nКласифікацію зручно відображати у вигляді таблиць або схем (графів). Наприклад, класифікація планет Сонячної системи, представлена граф-схемою, може виглядати так:\nЗверніть увагу на те, що планета Плутон в цій класифікації представляє окремий підклас, не належить ні до планет земної групи, ні до планет-гігантів. Це карликова планета. Вчені відзначають, що Плутон за властивостями схожий на астероїд, яких може бути багато на периферії Сонячної системи.\nПри вивченні складних систем природи класифікація служить фактично першим кроком до побудови природничо-наукової теорії. Наступним, більш високим рівнем є систематизація (систематика). Систематизація здійснюється на основі класифікації досить великого обсягу матеріалу. При цьому виділяють найбільш істотні ознаки, що дозволяють уявити накопичений матеріал як систему, в якій відображені всі різні взаємозв’язки між об’єктами. Вона необхідна в тих випадках, коли є різноманіття об’єктів і самі об’єкти є складними системами. Результатом систематизації наукових даних є систематика, або, інакше, таксономія. Систематика, як область науки, розвивалася в таких галузях знання, як біологія, геологія, мовознавство, етнографія.\nОдиницю систематики називають таксоном. У біології таксони – це, наприклад, тип, клас, сімейство, рід, загін і ін. Вони об’єднані в єдину систему таксонів різного рангу за ієрархічним принципом. Така система включає опис всіх існуючих і вимерлих організмів, з’ясовує шляхи їх еволюції. Якщо вчені знаходять новий вид, то вони повинні підтвердити його місце в загальній системі. Можуть бути внесені зміни і в саму систему, яка залишається розвивається, динамічної. Систематика дозволяє легко орієнтуватися у всьому різноманітті організмів – тільки тварин відомо близько 1500000 видів, а рослин – більше 500 тис. Видів, не рахуючи інші групи організмів. Сучасна біологічна систематика відображає закон Сент-Илера: «Все різноманіття форм життя формує природну таксономічну систему, що складається з ієрархічних груп таксонів різного рангу».\nІндукція і дедукція. Шлях пізнання, при якому на основі систематизації накопиченої інформації – від часткового до загального – роблять висновок про існуючу закономірності, називають індукцією. Цей метод як метод вивчення природи був розроблений англійським філософом Френсісом Беконом. Він писав: «Треба брати якомога більше випадків – як таких, де досліджуване явище є в наявності, так і таких, де воно відсутнє, але де його можна було б очікувати зустріти; потім треба розташувати їх методично … і дати найбільш ймовірне пояснення; нарешті, постаратися перевірити це пояснення подальшим порівнянням з фактами ».\nІндукція не єдиний шлях отримання наукового знання про світ. Якщо експериментальна фізика, хімія і біологія будувалися як науки в основному за рахунок індукції, то теоретична фізика, сучасна математика в своїй основі мали систему аксіом – несуперечливих, умоглядних, достовірних з точки зору здорового глузду та рівня історичного розвитку науки тверджень. Тоді знання можна побудувати на цих аксіомах шляхом виведення умовиводів від загального до приватного, переходу від передумови до наслідків. Цей метод називають дедукцією. Його розвивав Рене Декарт – французький філософ і вчений.\nЯскравим прикладом отримання знання про один предмет різними шляхами є відкриття законів руху небесних тіл. І. Кеплер на основі великої кількості даних спостережень за рухом планети Марс на початку XVII ст. відкрив методом індукції емпіричні закони руху планет в Сонячній системі. В кінці цього ж століття Ньютон вивів дедуктивним шляхом узагальнені закони руху небесних тіл на основі закону всесвітнього тяжіння.\nТеоретичні методи дослідження Посилання на основну публікацію


День слави на хвали Богові у маленькому селі на Тернопіллі – Терен\nАрхиєпископ Василій Семенюк, Мар'ян Штика, освячення, с. Костянтинівка, с. Малий Ходачків, Терен, Тернопільщина, храм, церква, Юрій Березовський\nЧер 18, 2019, 20:02\nНастав великий день слави і хвали Богові та радості маленької 150-осібної громади села Костянтинівка, що в Тернопільському районі, яка, разом із односельчанами, вихідцями з села і гостями, взяла участь в церемонії відкриття та освячення новозбудованого храму 17 червня на свято Пресвятої Трійці.\nМолодь у вишиванках зустріла духівництво вітальним словом та короваєм.\nАрхиєрейську Божественну Літургію та Чин освячення храму провів Високопреосвященний архиєпископ та митрополит Тернопільсько-Зборівського УГКЦ кир Василій Семенюк спільно з парафіяльним священником Василем Сліпчуком, семінаристами та духівниками з десяти сіл Тернопілля.\nПісля Літургії, зодягнені в святкові ризи, священнослужителі процесійно вирушили до сходів нової церкви, де відбулося освячення води та привітання Високопреосвященного архиєпископа та митрополита Тернопільсько-Зборівського УГКЦ кир Василія Семенюка зібраної громади.\nУ своєму вітальному слові владика Василій Семенюк відзначив:\n– Сьогодні святкуємо празник Святої Трійці. Це свято є днем народження Христової церкви. І цей день так повний благодаті, подяки і слави Богові за все, за всі ті благословіння, нескінченно більші, ніж всі наші труднощі, скарги і розчарування. Зійшов Святий Дух – і прийшов на поміч. Усім нам на поміч. Ваша громада на чолі з парафіяльним отцем, виявила віру, відвагу і постійну посвяту у зведенні цієї величної споруди.\nВладика багато говорив про жертовність Христової віри, згадував отців з Киданців та Чернихівців, які не прийняли московської віри та зазнали гонінь та катувань, таборових заслань, де й загинули. Бо – як промовлено митрополитом – «бути патріотом України – це не просто, а й іноді важко. Це свідчить історія нашого краю тай всієї України».\nЩиро радіє такій події п. Леся Пиндус, яка є не лише зав. бібліотечною філією у Костянтинівці, а й активною учасницею Революції Гідності, мамою учасника АТО.\n– Наша церква має багату історію. Тут, на місці нової церкви, вже стояв храм, набагато менший, однак, він був у руйнівному стані. Згідно з історією Костусі, ще раніш тут була колись дерев’яна церква, однак комуністична влада – як і практикувала повсюди – знищила її, перетворивши на склад міндобрив. Відновили храм кілька десятків років тому і в такому вигляді він зберігся до тепер. Однак споруда почала зазнавати руйнації – і вирішено на цьому ж місці побудувати церкву наново. Направду, церква є плодом великої праці двох сіл – Костянтинівки та Малого Ходачкова – впродовж майже двох років та пожертви колишнього воїна УПА, 97-річного односельчанина, який зараз проживає у Канаді, Мар’яна Штики. Саме він пожертував на будівництво храму 50 тис. доларів.\nСилами та коштами двох громад – Костянтинівки та Малого Ходачкова – постала нова та світла церква.\nСвій внесок – сто тисяч гривень – у таку важливу духовну справу відродження церкви вніс підприємець, депутат облради Юрій Березовський.\nЗнакова для маленького села подія завершилася благословенням духівництва та гостинцями – солодощами та фруктами – для дітей.\nФото – Олі Пастух\nАлея майбутнього: у Мишковичах посадили 300 червоних дубів (фоторепортаж, відео)


Сьогодні Міжнародний день числа «Пі» - Рідна країна\nСьогодні Міжнародний день числа «Пі»\nЧисло «Пі» – математична константа, яка виражає відношення довжини кола до довжині його діаметра.\n14 березня людство, чи, щонайменше його частина, небайдужа до математики, відзначає день числа «Пі».\nВ американському написанні сьогоднішня дата виглядає як 3.14, звідси і пояснення, чому саме в цей день відзначається це свято.\nМожна було б святкувати його і 31 квітня (31.4), але тоді цей день відзначався б не кожного року.\nЯкщо бути точним, то вітати оточуючих з днем «пі» (тільки будьте обережні, багато хто може вас не так зрозуміти) потрібно сьогодні в 1:59, у відповідності до цифр числа «пі»- 3,1415926...\nАле, якщо ви пропустили цей момент, не засмучуйтесь, можна скористатися «європейським» написанням часу і перенести урочистий момент на 15:92.\n17 жовтня 2011 о 09:32\nСьогодні відзначається Міжнародний день боротьби з бідністю Громадянська, Суспільство\n16 травня 2012 о 10:20\nСьогодні — Міжнародний день біографа Суспільство


» Негайної допомоги потребує 21-річна тернополянка (колишня студентка Чортківського медичного коледжу) Тетяна Мирка\nНегайної допомоги потребує 21-річна тернополянка (колишня студентка Чортківського медичного коледжу) Тетяна Мирка\nТетяна Мирка – 21-річна дівчина, в якої нещодавно діагностували пухлину мозку. Нині тернополянка потребує термінової операції та коштів на забезпечення в післяопераційний період.\nРодина Тетяни, як йдеться у повідомленні у групі «Від Тернополя до Тернополя» в мережі «вКонтакти», не має змоги самостійно оплатити лікування дівчини. Тож люди просять допомоги у небайдужих до чужого горя. Загалом сума, необхідна Тетяні Мирці, становить 100 тисяч гривень.\n– Наша Тетянка працює медсестрою в обласній лікарні, – розповідає мама дівчини – Надія Палац. – Пригадую, 28 листопада вона, як і зазвичай, прийшла на роботу. Але тоді працювати не змогла. Доньку дуже нудило, у неї затерпали рука і нога. А пізніше вона просто впала…\nОскільки дівчина працює в лікарні, їй там відразу надали необхідну допомогу. Згодом Тетяна пройшла повне медичне обстеження, здала аналізи. Під час томографічного обстеження медики виявили пухлину. У медичній карточці записали: “внутрішньомозкове об’ємне утворення правої тім’яної ділянки”. Наразі Тетяна з мамою – у Києві. Без сторонньої допомоги дівчина навіть кількох метрів пройти не може. Оперативного втручання вона потребує негайно, наголошує мати.\nДовідково. Благодійники можуть переказати кошти на картку матері – Палац Надії Людвігівни у “ПриватБанку” №5167987208209359.\nЄвромайдан всі камери ONLINE\nДопоможемо Петрові Дичковському з Чорткова вилікуватись!


Наказ КМДА про ДПА таки не відповідає законодавству – Освіта.UA\nНаказ столичного департаменту про звільнення від ДПА не пройшов державну реєстрацію\nНаказ столичного Департаменту освіти і науки № 102 від 03.06.2020 «Про звільнення у 2019/2020 навчальному році від проходження державної підсумкової атестації» не пройшов державну реєстрацію, і відповідно не є таким, що відповідає законодавству.\nПро це у своєму Facebook, з посиланням на Реєстр нормативно-правових актів, у державній реєстрації яких відмовлено Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, повідомив фахівець з питань оцінювання якості освіти Андрій Ночкін.\n«Про фінал історії з наказом № 102 ДОН КМДА чомусь так і не розповів. Нагадаю, що департамент, заступник мера та сам мер стверджували, що він законний (про представників київської освітянської спільноти, їхніх юристів навіть не буду згадувати). На сайті ДОН, на фейсбук сторінках ця інформація активно поширювалася», - написав Ночкін.\nЗа його словами, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції ще 19 червня відмовило в його державній реєстрації (навіть не надіслало для доопрацювання).\n«Нагадаю, що всупереч законодавству ще 2 червня цей незареєстрований наказ було направлено до закладів освіти для виконання. Уявляєте, що було б, якщо школи на його підставі ухвалили якісь рішення (а може хтось і встиг ухвалити). Вибори, піар і хайп можуть призвести до дивних речей, які могли б мати негативні правові наслідки для керівників шкіл та дітей», - наголосив Андрій Ночкін.\nВсе має бути по закону.Для моєї дитини важливо ЗНО як спосіб вступу до вишу омріяного і її майбутеього , а неправовий формат розпорядження Кличко і його команди міг зробити її документ про освіту недійсним, як і для багатьох дітей Києва.Не пустуйте, все має бути в рамках законодавства.Це доля багатьох людей.А очількика МОн немає і дотепер- є т.в.о, які не беруть на себе відповідальність.А око сіпалось у багатьох батьпків в Києві, бо доля їх дітей була їм не байдужа.Політична боротьба не є приводом для зламаної долі дітей.Кожна доля дитини - це важливо і заручником політичних амбіцій вони не мають бути.\n08.07.2020 в 07:32 Відповісти\nЯкби МОН адекватно і вчасно відреагувало на звернення про відміну ДПА ,то не прийшлсь би адміністрації перевищувати повноважень. Скасувати ДПА за 3 дні до його початку, можна було лише по причині вперто тупої позиції МОН та його очільниці. Рейтинги чи ні ,а ефекту Кличко таки добився. От і молодець. А після драки кулаками вже нічого махати.\n08.07.2020 в 00:15\nДля Марина: В країні, де кожен сам собі закон , ніколи порядку не буде.ТОЛКУ ВІД ЕФЕКТУ КЛИЧКО І ЙОГО ПЕРЕДВИБОРНИХ ХОДІВ, якщо пів країни не отримали атестати- документи про освіту/ н- д, київська область/.Кожна дія має бути в правовому полі.Тому і живемо в повному бедламі- кожен придумує собі сам закони . Не пустуйте- т.в о на той час виконувала закони, які існували на той час.Не можна все робити протиправно.\nТа схаменіться вже нарешті ...У мене вже око сіпається.Може проведення ЗНО теж є неправочинним?\n07.07.2020 в 23:36 Відповісти\nА чому не скасовано цей неправочинний наказ? Чому чиновники не відповідають за його оприлюднення? Яка відповідальність за такі дії чиновників передбачена діючим закоеодавством?\n07.07.2020 в 22:21\nДля Іраклій: Його не було ні оприлюднено. Він навіть не пройшов реєстрацію в Мін’юсті. Фактично не мав юридичної сили взагалі та його ніхто не мав виконувати)\nЦiкаво,а яка передбачена вiдповiдальнiсть за такий неправомiрний наказ?Чи чиновникам можна все?\nДля Борис: Мерзота Фіданян кришує розкрадання коштів на ремонтах закладів освіти, які організують РДА! Тому Кличко вона ВИГІДНА, «приносить» йому криваві гроші, вкрадені у дітей! Під час війни!


Якою буде погода в останні дні осені на Тернопільщині? - ПОГЛЯД\n21:43 | 6.07.2022\nЯкою буде погода в останні дні осені на Тернопільщині?\n11:30 | 23.11.2021 22:26 | 22.11.2021 tata 0 Views\nХвиля дощів і похолодання насувається на Тернопільщину.\nЗа прогнозами Укргідрометеоцентру, цього тижня у краї відчутно похолоднішає. Місцями пройдуть дощі з мокрим снігом, температурні показники знизяться, але поки що залишаться плюсовими.\nМінлива хмарність, зниження температурних показників, висока ймовірність опадів — такі погодні умови передбачають синоптики на Тернопільщині. Погоду у краї зумовлюватимуть холодні атмосферні фронти і циклон, – повідомила синоптик Наталка Діденко. Відтак спостерігатимуться складні метеорологічні явища.\n“Дощі втримаються у більшості областей України. Вдень волога дощова погода передбачається у західному регіоні. Місцями можливий сильний штормовий вітер! Загалом з початку тижня до регіону зайде чергове похолодання. Температурні показники знижуватимуться до нуля. Холоду додаватиме сильний вітер і підвищений рівень вологості”.\nЗа попередніми прогнозами, третя декада листопада буде прохолоднішою. Зима нагадує про свій швидкий прихід.\n← В Тернополі під колеса автомобіля потрапила 81-річна жінка\nНа Тернопільщині побили поліцейського →


Збірні вантажі. Правильне митне оформлення Автосвіт - цікаве в світі авто. Автоновини, майстерня » Автоновости\n15-01-2013, 22:24 Збірні вантажі. Правильне митне оформлення Автосвіт - цікаве в світі авто. Автоновини, майстерня - в разделе "Полезные советы"\nОптимальним рішенням для невеликих партій товарів є збірні вантажі. Що таке збірні вантажі? Збірний вантаж являє собою невелику партію товару, власниками якого є різні фізичні або ж юридичні особи. Їх доставка здійснюється із застосуванням одного контейнера або одного транспортного засобу. На сьогоднішній день такий вид товару став користуватися широкою популярністю, тому доставка такого товару цілком може бути вигідною тому, хто бере участь в економічному процесі і все це за рахунок невеликої вартості в порівнянні з іншими видами доставок. Низька вартість досягається шляхом оптимального застосування вантажного простору транспорту.\nЩо ж в себе включають послуги митного оформлення? Але для початку варто розібратися в самому понятті митного оформлення. Даний вид реєстрації являє собою досить специфічну сферу діяльності. Вона має на увазі роботу з органами на митниці в правовому регламентованому полі. У багатьох випадках досить важко злагоджено організувати роботу всередині компанії по даному оформленню, тому як це несе за собою великі трудові і фінансові витрати. У даному випадку на допомогу приходить компанія митний брокер. Вона на підставі брокерської договору повністю бере на себе зобовязання проводити оформлення товару компанії клієнта. Найбільш важливі принципи в роботі даної компанії це оперативність і прозорість. Митне оформлення збірних вантажів проводитися, грунтуючись на договорі і на суворій відповідності з митним законодавством РФ. Саме це гарантує швидкість виконання більшості операцій і досить високий рівень ризику.\nЗвернувшись в компанію, яка займається даним питанням, ви цілком зможете розраховувати на таке:\n• професійні консультації в середовищі зовнішньоекономічної діяльності;\n• представлення інтересів споживача в органах РФ;\n• доставку різного виду вантажу всілякими видами транспорту;\n• оформлення товару в максимально найкоротші терміни;\n• гнучку систему знижок, а також конкурентоспроможні ціни.\nСаме завдяки найвищому рівню професіоналізму фахівців компанії і суворому виконанню покладених на себе зобовязань фірма - митний брокер заслуговує довіру у своїх клієнтів, а також авторитетність у колег по сфері діяльності. Компанія перевозить товари абсолютно будь-яких видів і в точно заданий термін і гарантує оперативність і безпеку на всіх етапах доставки. За час існування на ринку даних послуг кожна фірма на ділі доводить своїм клієнтам ефективність своїх схем робіт, доставку будь-якого виду вантажу (включаючи збірний вантаж), високу швидкість оформлення, а також намагається зарекомендувати себе як найбільш надійний діловий партнер і брокер в сфері митної справи та логістики.


У столиці оголошено план перехоплення\nУ Києві шукають злочинців, які пограбували чоловіка на $70 тисяч.\nПід час втечі зловмисники в'їхали в патрульну машину. За інформацією радника голови МВС Зоряна Шкіряка, ці грабіжники ймовірно причетні до банди з Донеччини. Такий висновок зробили після огляду машини, якою вони пересувалися.\nЄ версія, що до складу цієї злочинної групи входило близько 10 осіб, і вони причетні до низки подібних злочинів, скоєних останнім часом.\nЗазначимо, що напередодні увечері біля обмінника невідомі, погрожуючи зброєю, відібрали у чоловіка 70 тисяч доларів. Після цього втекли з місця події на позашляховику. Щойно поліцейські отримали повідомлення про крадіжку, влаштували погоню, утім зловмисники врізалися в авто правоохоронців і зачепили ще кілька машин. Унаслідок інциденту постраждали п'ятеро людей. Поліцейські у лікарні.\nНагадаємо, нещодавно в Києві на Оболоні сталася стрілянина.\nУ КИЄВІ ПОСЕРЕД ДНЯ СТАВСЯ РОЗБІЙНИЙ НАПАД ЗІ СТРІЛЯНИНОЮ\nСлужбу зайнятості скоротять на 13% - Розенко\nСьогодні "Нормандська четвірка" проведе переговори щодо Мінських угод


Міні-готель "Едем" на дорозі Воловець - Подобовець - Пилипець - Міжгір'я. Відпочинок в Карпатах!\nс. Пилипець, 79-А\nМіні-готель "Едем" розташований на в'їзді в село Пилипець Закарпатської області. До гірськолижних витягів близько 400 м. До центру села Пилипець - 2 км.\nМіні-готель "Едем" - це одноповерховий будинок, в якому для гостей передбачені 5 номерів, бар, кухня. Загальна місткість готелю 14 осіб. Готель розташований поруч з дорогою, що зручно подорожуючим на автомобілі. Тут можна зупинитися на ніч. У барі гостям запропонують вибір страв за меню. Можна самостійно приготувати їжу на обладнаній кухні. У готелі постійно є холодна та гаряча вода.\nМіні-готель "Едем" пропонує відпочинок у 2-, 3- та 4-місних номерах:\n• роздільні санвузли на поверсі.\n3- та 4-місний номер\n• 3 або 4 дивани;\nЦіни на проживання в готелі "Едем" 2021\nВартість проживання на курорті Пилипець в міні-готелі "Едем" уточнюйте у адміністратора.\nМіні-готель "Едем", Пилипець пропонує гостям харчування в барі за меню. Також є можливість самостійного приготування їжі на обладнаній кухні.\n• заміна постелі за потребою або 1 раз в сім днів;\n• для дітей до 12 років - знижки 50%;\n• для груп - знижка 20%;\n• при тривалому проживанні - знижка 20%.\nЗакарпатська область, Міжгірський район, с. Пилипець, 79-А\n• +38 (067) 309-69-88;\n• +38 (03146) 2-51-59.\nПотягами Ужгородського напрямку до ст. Воловець, потім автобусом, таксі чи маршрутки до Пилипця.\nАвтомобілем трасою Київ - Чоп, в селі Нижні Ворота повернути на Воловець, далі на Міжгір'я. Готель знаходиться на в'їзді в село Пилипець.\nМіні-готель "Едем" запрошує Вас відпочити в Карпатах!\n2 дивани, телевізор, вішалки, роздільні санвузли на поверсі.\n3 або 4 дивани, телевізор, вішалки, роздільні санвузли.


контрактів контрагенти укладаються значне число допоміжних договорів з консультаційними фірмами, рекламними агентствами, комерційними посередниками, транспортно-експедиторськими й іншими фірмами, а також здійснюють необхідні операції з митними й іншими організаціями, що регулюють зовнішньоекономічні зв'язки. У зв'язку з укладанням і виконанням одного основного контракту експортери й імпортери укладають більш десятка додаткових договорів.\n1.\tКонтракт починається з визначення сторін, тобто з назви фірм або організацій, що є контрагентами.\n2.\tПредмет контракту визначає вид договору і короткий опис товару.\n3.\tБазисні умови постачань визначаютьподіл між продавцем і покупцем обов'язків, зв'язаних зі здійсненням постачань товарів.\n4.\tТерміни постачання.\n5.\tКількість товару (у метричних одиницях, штуках, комплектах).\n6.\tЦіна і загальна сума контракту.\n8.\tУпакування і маркірування.\n9.\tЯкість товару.\n11.\tОбставини нездоланної сили.\n13.\tАрбітражні і судові розгляди.\n14.\tІнші умови контрактів.\nПід ліцензійною угодою розуміється передача права на використання запатентованої промислової власності (винаходу, наукові відкриття, промислові зразки - складова частина інтелектуальної власності) і/або "ноу-хау" і взаємозалежних з ними науково-технічних і інших знань покупцю-ліцензіатові продавцем-ліцензіаром за певну винагороду.\n2. Умови оренди. В цей розділ входять основні показники угоди, як ось назва майна, постачальник,


Лекція 2. Політична система радянського суспільства. Правовий статус УРСР\n1. Місцеві органі державної влади й державного управління.\n2. Ради народних депутатів і їх виконавчі комітети.\nВсе це супроводжувалося адміністративними переслідуваннями людей, яких запідозрювали в «націоналізмі» або зв'язках із самвидавом, виключали з парти, комсомолу, творчих спілок, позбавляли роботи. В інститутах Академії наук УРСР (філософи, мовознавства, фольклору та етнографії, літератури, археології, ботаніки та ін.) прокотилась хвиля звільнень співробітників з ідеологічних мотивів. Чистка торкнулася також вузів та інших наукових установ Києва, Львова, Дрогобича, редакцій центральних і обласних газет, видавництв тощо.\nУ другій половиш 70-х рр. нові імпульси були дані процесові русифікації. З подання Л. Брежнєва у хід пішла теза про злиття у недалекому майбутньому націй і народностей СРСР в єдину «радянську націю» під егідою російського народу.\nУ 1977 р. була прийнята нова конституція СРСР. Вона формально узаконювала реальний стан речей безмежну владу комуністичної партії Республіки Союзу РСР, у тому числі Україна, також прийняли свої конституції, які були копіями союзної. Нова конституція декларативно підкреслювала зростання ролі народу в управлінні суспільством, надавала широкі права громадським організаціям і підвищувала роль та значення рад. Усі ці положення були фіктивними й суто формальними. Саме партія і партійні організації були реальними місцями зосередження реальної влади. Ця безмежна монополія на владу погано прислужилася самій парти і суспільству в цілому. Державна партія десятками років перебувала поза будь-якою критикою ззовні, а зрештою і зсередини, поступово загнивала. В другій половині 70-х рр. цей процес прискорився Країною правила купка старців, зосереджених у політбюро ЦК КПРС на чолі з хворим Л. Брежнєвим. Вони були зацікавлені, головним чином, у збереженні влади номенклатури, яка підтримувала їх, отримуючи натомість усі можливості для безконтрольного зловживання владою на місцях. В результаті друга половина 70 — початок 80-х рр. увійшли в радянську історію як період нечуваної корупції, службових злочинів, безгосподарності тощо. В суспільстві швидко поширювались настрої зневіри, подвійна мораль, апатія і цинізм. Це не заважало «верхам» дотримуватись неухильно обраного ними курсу всередині країни, додавши до цього реакційно-агресивну зовнішню політику наприкінці 70-х рр.\nТема 16. УРСР у період неототалітарного режиму. Право. (8 год. для ДФН, 1 год. для ЗФН) | Лекція 3. Право України в середині 1960 - середині 1980 років\nДата добавления: 2014-01-07; Просмотров: 136; Нарушение авторских прав?;


Київська Трьохсвятительська духовна семінарія УГКЦ / Бути людиною. У Києві відзначили 85 років з Дня народження Блаженнішого Любомира Гузара\n25 15:25 2018 0 коментарів 281 переглядів\nОрганізатором вечора стала спільнота «Покоління Любомира», учасники якої носять знак у вигляді сердечка.\nУ своєму слові Предстоятель Церкви відзначив, що «у такий родинний теплий спосіб серед холодної київської вечірньої погоди ми зійшлися до нашого батька Блаженнішого Любомира, щоби його привітати з Днем народження».\n«Пригадую, – розповів Глава Церкви, – як ми прощалися в цьому храмі з Блаженнішим Любомиром неповний рік тому, ми йому казали: дорогий наш батьку, ми тебе любимо, а любов є вічна. Тому ми сьогодні прощаємося з тобою, але цілком не відпускаємо тебе, бо знаємо, що ще будемо зустрічатися з тобою». Сьогоднішній вечір пам'яті є ніщо інше, як сповнення слів «любов є вічна». І тому наша пошана і пам'ять має бути такою до нашого батька Блаженнішого Любомира».\nЗа словами наступника Блаженнішого Любомира, сьогоднішній вечір пам'яті є нагодою ще раз зустрітися з ним і висловити йому нашу шану і нашу синівську любов.\n«Пригадую, – розповів Глава УГКЦ, – як одного разу Блаженнішого Любомира спитали, щоби ви хотіли сказати багатим людям. Він просто відповів: «Я би хотів їм побажати більше ходити на похорони». Можна сказати, що хто приходить сьогодні туди, де спочиває Блаженніший Любомир, стає справді багатим. Багатим, зустрічаючи в його особі вічну мудрість і вічну людяність і доброту».\n«Гадаю, – вважає духовний лідер греко-католиків, – що кожен із нас відчуває, що в цей вечір ми стали багатшими. Саме через те, що ми ще раз могли почерпнути з тої вічної скарбниці духовності, мудрості, людяності Блаженнішого Любомира, слухаючи історію його життя, історію життя його сім'ї, а відтак слухаючи його настанову, яку він залишив нам у Патріаршому соборі, коли ми святкували річницю його архиєрейського служіння».\nГлава УГКЦ пригадав, як Блаженніший Любомир любив молодь... «Усі свої ювілеї він хотів святкувати саме з молоддю. Пригадую, я ще був віце-ректором Львівської духовної семінарії. Ми тоді приїхали були до Києва святкувати його 75-літній ювілей. Святкування було дуже урочисте. Був президент, інші достойники... Мене тоді вразили його слова: «Ви так сьогодні мене всі гарно вітаєте... Але я вже трошки старший чоловік і маю право бути диваком. Знаєте, не з вами я хочу святкувати свій ювілей, а з українською молоддю». Я дуже дякую всім вам, бо я сьогодні не бачу тут старих людей. Тут зібралася одна молодь, незалежно від того, скільки нам сьогодні є років. Блаженніший Любомир тішиться нашою присутністю», – сказав Глава Церкви..\nОсобливо Предстоятель подякував «Поколінню Любомира». «Ви плекаєте не тільки пам'ять про Блаженнішого, а й реально втілюєте в життя все те, чим він жив сам. Знаю, що вашим гаслом є життєве кредо Блаженнішого Любомира «Бути людиною»», – звернувся він до молодих людей.\nБлаженніший Святослав відзначив, що всі ближчі співпрацівники світлої пам’яті Блаженнішого Любомира знають, що коли відбувалася якась подія в Церкві, зокрема, де він брав участь, навіть коли просто говорив слово, він завжди себе запитував: «Як те, що я роблю зараз, допоможе нам стати кращими?»\n«Я би хотів побажати від імені Блаженнішого Любомира, переживши цей ювілей, цю зустріч, переживши ще раз почуття вдячності і любові до нього, ми стали кращими. А тоді кращою стане наша Церква, кращим стане наш український народ і кращою стане наша Україна», – запевнив Глава УГКЦ.\n«Блаженніший Любомире, ми знаємо, що ти нас чуєш. Ми вітаємо тебе з днем народження. Ми хочемо бути з тобою і хочемо ставати кращими. Нехай так станеться», – сказав насамкінець Блаженніший Святослав.\nВечір пам’яті Блаженнішого Любомира


Роль міжнародного договору починає зростати вже в ранньому середньовіччі. Після ослаблення Римської імперії і появи на Європейському континенті багатьох нових суб'єктів зі своїми звичаями, на договір покладалась функція створення необхідного міжнародного балансу сил (договори короля Бургундії з Меровінгської династії Гунтрама з його племінником королем Гільдебертом 587 р., короля Франції Пепіна з готами 755 р., короля Германської імперії з правителем гунів 805 р., короля італійських готів з імператором Юстиніаном 536 р., германського імператора Лотаря та короля Франції Карла 847 р. та ін. [373, p. 222-227, 299-300, 350; 374, р. 1, 7-8]).\nЗростання кількості міжнародних договорів з V ст. в різних регіонах можна пояснити тим, що саме в цей період міжнародно-правові піраміди на чолі з окремими імперіями почали розпадатися, а на їх місці утворюватися десятки нових держав і політичних об’єднань. Останні могли забезпечити свій статус і безпеку саме засобом міжнародного договору, оскільки звичай для цієї мети був непридатний .\nЗ V ст. по 1500 р. (більшість збірників міжнародних договорів, які склали вчені-дослідники історії міжнародного права містять відомості саме за цей період) кількість міжнародних договорів зростає від десятків на рік (V-VІІ ст.) до сотень (VІІІ-ХV ст.). Така динаміка збережеться аж до Вестфальського миру.\nЕпоха Середньовіччя відрізнялися від стародавнього періоду тим, що в цей час будь-які державно-значимі міжнародні питання намагалися врегулювати договором, оскільки кожна сторона мала свій специфічний звичай, який не міг бути застосованим для другої (або не визнавався нею). Як правило, договір називався за своєю основною ідеєю (предметом регулювання), а аналоги назв часто бралися з внутрішньодержавного (переважно цивільного) права. Це також призвело до того, що середньовічне міжнародне право оперувало сотнями назв угод і для багатьох дослідників це свідчило про цивілістичне забарвлення права.\nДоговір стає основним засобом зовнішньополітичної діяльності. Часто він замінює собою військові і економічні засоби її ведення. Імператор Фрідріх II почав у 1228 р. хрестовий похід і коронував себе царем Єрусалиму, але добився успіхів завдяки скоріше дипломатичним, договірним, аніж військовим зусиллям. У 1229 р. в м. Яффі він уклав договір з султаном Єгипту Ель-Камілем, в якому закріплювалися володіння Фрідріха II в Єрусалимі, Назареті, Віфлеємі та їх околицях. Таким чином саме договір, а не військовий похід став основою влади імператора на Святій землі.\nЗбільшується не тільки кількість міжнародних договорів (серед інших чинників тут важливим було і збільшення кількості держав на міжнародній арені), але значно розширяються коло питань, щодо яких ці договори укладаються. Вже практично всі питання міжнародної торгівлі (у тому числі і з невірними) підлягають договірному врегулюванню.\nОтже з періоду середньовіччя міжнародний договірний масив постійно збільшується, і роль договору як джерела міжнародного права зростає.\n26. Найбільш відчутних змін в процесі історичної трансформації зазнають окремі (часто партикулярні, характерні лише для відповідного історичного типу права) норми та інститути (тут мова йде про норму міжнародного права, як про конкретне історично зумовлене правило поведінки, а не внутрішній механізм побудови цього правила, тобто елемент міжнародно-правової структури); повільніше змінюються міжгалузеві та складні комплексні інститути, які з формуванням системи міжнародного права стануть його галузями; ще повільніше змінюються самі галузі; насамкінець, найменшої трансформації зазнають ключові системоутворюючі елементи і компоненти міжнародного права (норма, як базовий елемент структури та системи міжнародного права, принципи jus cogens, загальні принципи права, основні принципи міжнародного права). Тут діє закономірність: чим менш значущий для системи міжнародного права елемент або компонент, чим він є менш відчутним для утворення системи в цілому і є більш конкретним, партикулярним, тим більше він показує таку невідповідність (такими є, наприклад, окремі норми, і, навіть, деякі інститути міжнародного права – шлюбних договорів, міжнародної правосуб'єктності і ін.). З іншого боку, якщо елемент або компонент структури міжнародного права є системоутворюючим, більш загальним для міжнародно-правової системи, тим менших змін він зазнає в процесі трансформації (наприклад, галузь міжнародного права, імперативні принципи міжнародного права, загальні принципи права).\n27.Інститут правосуб'єктності правителя в ранньому середньовіччі по суті повторює статус правителя стародавніх країн: глава держави є повноцінним суб’єктом міжнародного права, його міжнародні зобов’язання зобов’язують країну в цілому. Активно діє інститут династичних шлюбів, що має договірне закріплення (конвенція про мир та звільнення від зобов’язання шлюбу між королем Англії Ричардом І та королем Франції Філіпом, березень 1191 р.).\nВ середньовіччі на інститут правосуб’єктності впливає церква, тому й до положення правителя додалось релігійне забарвлення: закріплюється його статус, як «помазаника божого», «короля милістю божою». Згодом таке положення правителя поклало початок договірній теорії держави (суспільний договір) і знайшло продовження в період абсолютизму.\nНовацією інституту міжнародної правосуб’єктності є встановлення католицької церкви повноправним суб’єктом міжнародного права, а в деякі періоди – і більш потужним, ніж держава та світський правитель. З періоду занепаду Римської імперії, дрібні племена, вождества, держави були не в змозі формувати європейську систему міжнародних відносин, стали більш залежними від Візантії. Відтак папський престол отримав можливість формувати міжнародне право, посилюючи свій статус.\nПосилюється роль інституту міжнародного правонаступництва, він стає складнішим і систематизованішим (лист короля Англії Ричарда І щодо відновлення незалежності Шотландії від 5 грудня 1189 р.). Зокрема одним з перших свідчень цього стає укладання Верденського договору 843 р., який безпосередньо присвячувався питанням правонаступництва та правосуб’єктності держав-наступниць імперії Карла Великого після його смерті.\nВ цей період структурується ціла низка інститутів міжнародного договірного права. Один з них інститут найбільш сприятливого чи національного режиму (стандарту і національного поводження), що «вперше проявився в міжнародному праві в договорах про торгівлю, укладених протягом дванадцятого століття між Англією і континентальними державами та містами. Типовий приклад раннього формулювання клаузули найбільш сприятливого стандарту на основі взаємності дається в договорі між Генріхом V і герцогом Бургундським і графом Фландрії від 17 серпня 1417 р. Цілий ряд інститутів міжнародного права було запроваджено християнською церквою. Так римський папа перебрав на себе функції міжнародного арбітра і посередника у суперечках між світськими володарями, щоправда, лише в західноєвропейському регіоні (надання права завоювання Ірландії, дароване папою Адріаном королю Англії Генрі ІІ 1155 р.; лист Папи Александра королю Англії Генрі ІІ стосовно миру між королями Англії та Франції 1162 р.; 1298 р. король Англії Едвард І та король Франції Філіп домовились передавати всі свої диспути на арбітражне рішення папи римського). Проте, дії пап з метою отримання світового панування не враховували закономірності і тенденції самого міжнародного права. Окремо заслуга церкви полягає у виробленні нових інститутів права війни. За вимогою церкви війна мала бути не лише оголошена, але й за 40 днів до такого оголошення мали бути вичерпані усі мирні засоби вирішення конфлікту (через добрі послуги, посередництво, в т.ч. самої церкви). Розвивається інститут дипломатії на вищому рівні. Згідно з існуючим звичаєм правитель не користувався імунітетом на території іноземної держави в силу свого положення. Тому з розвитком дипломатії на вищому рівні, необхідності в особистих переговорах та зустрічах правителів виробляється специфічний церемоніал таких зустрічей (на початку, як правило, на кордонах країн), що має на меті забезпечити недоторканність, безпеку суверенів. інститути захисту послів: інститутгарантій від правителів третіх держав (листи короля Англії Джона щодо поводження з послами короля Португалії (від 30 червня 1199 р.); союзний договір між королем Англії Джоном І і графом Фландрії 1199 р.; лист короля Сицилії Вільяма до короля Англії Генрі ІІ з підтвердженням зобов’язань, взятих за клятвою його послів від його імені (від 23 серпня 1176 р.). В цілому в середньовічному посольському праві з'являється чи модифікується цілий ряд інститутів: виникає інститут представників римського папи (які діяли як самостійно, так і у складі посольств), зазнає змін церемоніал прийому і проводів посла (який тепер не відрізняється залежно від двору, а набуває загальних для всіх правил, щодо вручення вірчих грамот, обміну подарунками та ін.); розширюється інститут класів і рангів представників (посли, легати, прокуратори, нунції, повноважні представники, комісари, глашатаї, серед яких найвищими виступають повноважні посли від правителів та представники римського папи; а в залежності від рангу представника або посольства встановлювався більш або менш урочистий церемоніал їх прийняття, проведення переговорів тощо). В середні віки поширеним інститутом стають привілеї, які надаються правителями іноземним купцям. Такі акти можна трактувати, як міжнародні угоди, стороною яких виступають торгівці відповідної країни. За змістом Привілеї є документом, що надає статус найбільшого сприяння (інколи – національний режим) іноземним торгівцям. В таких угодах передбачались вилучення іноземних купців та їх товарів з митного і податкового режиму, гарантування їм безпеки, визнання певного статусу їх майна тощо. Утворюється інститут колективного самоуправління торговельних колоній, факторій на іноземній території, що полягав передусім у визначенні особистого статусу торгівців, статусу їх майна та в наданні їм режиму найбільшого сприяння або національного режиму. Найбільшими привілеями користувались італійські міста. 1204 р. Генуя отримує від Візантії виключне право на володіння значною частиною нерухомості на території грецької столиці, де запроваджує власний військовий генуезький гарнізон. Торговельна взаємодія та існування іноземних торговельних факторій на початку середніх віків породжує інститут консулів в міжнародному праві. В угодах між королями Сицилії, королями Провансу з султанами Тунісу, Триполі та ін. з кінця ХІІІ ст. починає закріплюватись норма щодо постійних консульств. З подальшим розвитком цього інституту запроваджується організація торговельних факторій з власними консулами на іноземній території (в основному в найбільш розвинутих містах, портах, центрах торгівлі).\nЗапроваджувалися інститути свободи торгівлі і недоторканності іноземних торговців (договір між імператором Фрідріхом ІІ і султаном Єгипту Ель-Камілем 1229 р., договір між турецьким султаном Мехмедом ІІ і Венецією 1446 р., мирний договір між королем Данії і Ганзейськими містами 1370 р.). Із вимог міжнародної торгівлі походять інститути, що забезпечували реалізацію принципу свободи морів.\nУтворюється інститут прав на майно затонулого корабля (лист короля Англії Генрі ІІ щодо прав на затонулий корабель 26 травня 1174 р.). І В мусульманському праві війни передбачався інститут довоєнних переговорів – після оголошення війни, або пропозиції невірним прийняти іслам армія повинна була зачекати три дні, не розпочинаючи воєнних дій. Часто цей триденний період дозволяв почати переговори або мирно улагодити спір, запобігаючи війні.\nОкрім посилення ролі інституту оголошення війни, деталізується його процедура. У ранньому середньовіччі принцип оголошення війни вимагає вже не обмежуватися ритуальними діями на кордоні суперника, а довести до нього свої наміри не в завуальованій формі, а в достатній для реагування іншою стороною (правило: «Йду на ви»). Оголошувати війну може тільки повноважна на те особа (правитель): усно, письмово або через посла.\nІнститут мирного вирішення міжнародних спорів позбувається приватноправових елементів і знову стає типовою основною імперативною нормою міжнародного публічного права. З метою його більшої ефективності укріплюється інститут третейських суддів.\n28. В Середні віки в умовах подальшого розвитку набуває дипломатичне право, що виростає з посольського права, зміцнюється принцип недоторканності послів і посольських місій, розширюється географія їхньої акредитації в різних державах на постійній основі, що сприяє утворенню постійного дипломатичного корпусу з визначенням його прав, пільг і привілеїв. Особлива увага приділяється розвитку дипломатичного церемоніалу, в розробці якого тон задає Візантія.\nЕпоха Середньовіччя відрізнялися від стародавнього періоду тим, що в цей час укладалося значно більше міжнародних публічно-правових договорів. Будь-які, державно-значимі міжнародні питання намагалися врегулювати договором, оскільки кожна сторона мала свій специфічний звичай, який не міг бути застосований для другої (або не визнавався нею). Оскільки техніка укладання договорів була ще недосить розвинутою, не дивно, що його назві не надавалося особливого значення. Як правило, договір називався за своєю основною ідеєю (предметом регулювання), а аналоги назв часто бралися з внутрішньодержавного (переважно цивільного) права. Це призвело до того, що середньовічне міжнародне право оперувало сотнями назв угод.\nСвідченням невисокої юридичної техніки укладання середньовічних міжнародних договорів є те, що тисячі таких договорів мали безліч титулувань: договір, угода, обмін листами, урочиста клятва, пакт, взаємні охоронні грамоти, взаємний заповіт, конвенція, взаємна згода, взаємна декларація (юридично обов’язкова, оскільки ратифіковувалась сторонами), привілеї, впорядкування відносин, листи визнання, правова згода, зречення, відступлення (поступка), контракт (в основному про шлюби), обіцянка вірності, взаємне рішення, компроміс, конституція (між правителями), звільнення від загальних правил взаємного співробітництва (свого роду угода про привілейований режим), статті, арбітражні рішення, виправлений договір, підтвердження (схвалення) домовленості, акт встановлення відносин, конкордати, одностороння обіцянка, взаємне підтвердження, приписка (до договору), порядок, пам’ятка та ін.\n29. Останній етап середньовічного періоду позначився для міжнародного права появою його національних шкіл і формуванням науки. Ще в період раннього Середньовіччя в Європі виділяються два основні напрями тлумачення міжнародного права – теологічний (католицький) і світський, до яких у ХІІ ст. додається школа глосаторів. Перші національні школи міжнародного права акумулювали в собі досягнення усіх трьох напрямів. Щоправда, деякі дослідники поділяють представників науки міжнародного права ХVІ-ХVІІ ст.ст. на дві основні течії – неосхоластиків (до них відносять іспанську школу, що розвивалась під великим впливом християнського вчення) і гуманістів, що представляли більш прагматичний, політично орієнтований підхід (Б.Айала, А.Джентілі). До перших міжнародно-правових шкіл, які відчутно виділяються в ХV-ХVІІ ст.ст. можна віднести італійську, іспанську, французьку, англійську, польську, голландську.\nРаніше інших стала формуватись італійська школа міжнародного права на основі школи глосаторів та з початком формування в другій половині XII ст. італійської нації. Як першому так і другому явищам (поява нації і школи) сприяло сприятливе торгівельне та геополітичне становище італійських міст. В ХV-ХVІ ст. ст. італійська міжнародно-правова думка розвивається, головним чином, завдяки працям італійських дипломатів і політичних діячів: Н.Макіавеллі (1469-1527), П.Беллі (1502-1575), Фр.Гвіччардіні (1482-1540), Дж.Ботеро (1540-1617), Дж.Паці (1550-1635), П.Сарпі (1552-1623), М.Гараті та ін. Як і постглосатори, вони в своїх працях дають теоретичне тлумачення політики італійських міст республік, інтереси яких вони представляли на практиці. Перед ними гостро стоять питання тлумачення міжнародної правосуб’єктності цих міст, територіальної цілісності і статусу територій та кордонів, можливостей набуття територій, у т.ч. морських.\nІспанська школа міжнародного права формується у період активної колонізаційної політики іспанської імперії, і як наслідок її зміцнення серед інших держав Європи та започаткування окремого своєрідного напряму міжнародно-правової думки. З часу відкриття Американського континенту центр економічного впливу в Європі з Італії переходить до Іспанії і Португалії. Поєднання успішної імперської політики і глибокого теоретичного пояснення іспанськими вченими міжнародно-правових проблем дали підстави В.Греве визначити увесь етап після відкриття Америки 1492 р. і до укладення Вестфальського миру 1648 р. (заключний етап докласичного міжнародного права) як “іспанський період”.\nЯкщо італійська школа міжнародного права позначена впливом римської юриспруденції (через ідеї глосаторів і постглосаторів), то іспанська школа сформувалась і була під переважаючим впливом католицької релігії і теологічних доктрин. Під цим впливом і з метою обґрунтування своїх територіальних завоювань, в ній зародилась ідея, що позначить теорію класичного міжнародного права аж до ХХ ст., за якою це право є правом «християнських народів». З часом ця ідея трансформується в теорію «права цивілізованих народів». Основними її представниками є: Ф.Вітторіа (1480-1546), що став основоположником школи Саламанки, до якої належали його учні Васкес де Менчага, М.Кано, Д.Сото, Бартоломео з Медіни та ін., і яку практично ототожнюють з іспанською середньовічною школою міжнародного права; його наступник по кафедрі Доменіко Сото, Бальтазар Айала (1548-1584), Франціско Суарес (1548-1617 рр.) та ін.\nФранцузька школа характеризується спрямованістю на вирішення політичних проблем, є більш «політично орієнованою». Проте, на відміну від італійської школи її представники мають на меті вирішення скоріше внутрішньодержавних, класово-соціальних питань.\nОсобливостіанглійської школипозначились відповідними політичними теоріями щодо державного і суспільного облаштування. В цей період більший вплив на ідеї у цій сфери здійснюють політичні мислителі. По-перше на цю школу вплинуло раціоналістичне вчення природного права (Т.Гоббс, Дж.Локк). Відповідно до нього, у внутрідержавній сфері існує розбіжність між природним та суспільним станом людини. Тому англійські правові, політичні мислителі і представники школи міжнародного права одними з перших стали чітко розрізняти природно-правову і позитивно-правову частини міжнародного правопорядку.\nПо-друге, в Англії того періоду переважали ідеї гуманізму, теорії природних прав людини (Т. Мор). Це позначилось на висунені ідей загального миру, створення світового співтовариства на засадах природної рівності, прав народів.\nНасамкінець, на міжнародно-правову школу вплинула торговельна і імперська політика Англії у той час, зокрема її морська та колоніальна діяльність. Позиції англійських вчених-міжнародників визначались необхідністю обґрунтування свободи морів, обмеження територіального моря (Дж.Селден), тлумачення прав на колонізовані території і взаємин з їх народами, встановлення принципів міжнародної дипломатичної і воєнної взаємодії (Альберіко Джентілі, 1552-1645),\nПольська школа почала формуватись у ХV-ХVІІ ст.ст. на базі Краківської школи (при Юридичному колегіумі Краківського університету) в період ускладнення міжнародного положення Польщі, війн з Тевтонським Орденом. Основними представниками її були: Єпископ Якоб Курдвановський, С.Скарбімерж (1360-1431), Павел Владімірі (П.Володкевич 1370-1435 р.р.) Ян Длугош (1415-1480), Єпископ Анджей Ляскарз (єпископ у 1414-1426 рр.), філософ і теолог Бенедикт Гессе (бл. 1389-1456), Якуб Жадек (1412-1487) та ін. Вплив католицької думки проявився в тому, що польські мислителі асоціювали право народів з моральністю, а вплив природно-правової школи у тому, що це право вони виводили з принципу справедливості.\n30. Класична мусульманська доктрина війни – джихаду нагадує як концепції релігійних війн стародавнього періоду (що провадились з метою поширення своєї релігії), так і традиційні християнські концепції священної війни та справедливої війни. У той же час в мусульманському міжнародному праві розрізняється декілька видів джихаду в залежності від поставленої мети поширення релігії ісламу.\nВ загальній теорії мусульманського права існує більш детальний перелік видів джихаду, однак у контексті міжнародного права виділяють джихад, як знищення грішників (невірних) та джихад, як навернення в іслам (примирення, або навіть укладення угоди) менш гріховних народів. До першої категорії відносять політеїстів, атеїстів та представників найбільш суперечних ісламу релігій, до другої – діммі – християн, іудеїв та зороастрійців. Війна з останніми приписується лише в разі серйозних порушень з їх боку (релігійних і політичних: невизнання Аллаху і його пророка, порушення угоди з мусульманами тощо). так само й договори з цими народами розглядалися мусульманами як такі, на які поширюється принцип непорушності\nМусульманські юристи інколи окремо виділяли поняття рібат – захист кордонів, як вид оборонного джихаду. Проте, з’явившись як наслідок іспанської загрози арабським кордонам, поняття рібату не отримало загального визнання як вид джихаду, а тлумачиться в доктрині мусульманського міжнародного права як лише один з методів оборонних дій. Джихад в мусульманському міжнародному праві розглядається і як колективний обов’язок общини. На початку історії формування ісламу це поняття політично мало на меті об’єднання арабського світу. За своїми ознаками і вимогами до нього, джихад близький до поняття “справедливої війни” виробленого в римськоправовій і християнській традиціях. Як і в міжнародно-правових традиціях інших народів правила джихаду передбачають попереднє оголошення війни (якщо мова йде про війну з невірними, як потенційну, постійну боротьбу за утвердження віри ісламу, то в цьому разі оголошення цієї війни передбачається фактом одкровення пророка Мухамеда та відповідними приписами Корану). Необхідною є війна як оборона мусульман від агресії: “якщо вони напали на вас, тоді вбийте їх” (Коран. ІІ:191). Поняття джихаду охоплює, як наступальні, так і превентивні чи обороні військові дії. В Корані приписується збереження нейтралітету щодо іновірців: «Тим, кому казали люди: «Ось люди зібралися проти вас, бійтеся їх!» - але це тільки збільшувало в них віру, і вони відповідали: «Досить нам Аллаха, Він – чудовий довірений» (Коран. Сура 3:167). Правила джихаду охоплюють норми щодо допустимих меж ведення війни і її методів та засобів (як jus ad bellum, так і jus in bello). В концепції джихаду існує поділ на комбатантів та некомбатантів (до останніх, як правило, належать жінки, діти, люди похилого віку). Розглядаючи джихад як обов’язок мусульманина, ісламська міжнародно-правова доктрина, проте, виключає з нього осіб неспроможних вести війну (хворих, інвалідів тощо).\nЗгідно з тлумаченнями джихаду, це поняття не є тотожним фактичній битві чи війні, а скоріше, проголошує стан потенційної боротьби між ісламом та іновірцями. Це процес навернення мусульманами дар аль харбу в дар аль іслам (який приписується їм здійснювати Кораном).\nКонцепція “справедливої війни” виникла за Середньовіччя. Хоча радянські джерела стверджують, що її передумови закладені ще творами Августина Блаженного ( “Про град Божий”), проте насправді вперше використав словосполучення “справедлива війна” папа Стефан III (752-757) в посланні магнатам-франкам (753 р.). Він прирівнює до мучеництва (що є одним зі шляхів набуття святості) смерть заради порятунку папи. Августин (354- 430), а майже через вісім століть після нього (не виключено, що після розмірковувань над епохою хрестових походів 1096-1291 рр.) і Фома Аквінський (1225-1274) пишуть про вимоги до війни, щоб вона могла мати справедливий характер з погляду Церкви. Принциповим е те, що справедлива війна — то лише оборонна війна.\n· війна виникає внаслідок гріхів і пороків;\n· війна є засобом вирішення земних завдань, справ;\n· несправедлива перемога примножує нещастя, в той час як справедлива перемога — дар Божий і благо;\n· справедливість є подоланням пороків суспільного буття;\n· війна, таким чином, сприяє “очищенню” людської історії .\nСлід сказати, що Августин недалеко відійшов від старозавітної концепції “війн Ягве”. Для Ізраїлю всі війни велися за велінням Ягве й були “священними”, оскільки таким чином Бог виконував свою обіцянку спочатку надати іудейським племенам “землю обітовану”, а пізніше — лікував соціальні недуги “свого народу”. В Августина ж таким “народом Божим” виступає вже християнське суспільство. Фома з Аквіна у другій частині “Суми теології” розглядає три головні передумови війни:\n· війну має оголошувати керівництво держави;\n· для оголошення війни повинна існувати справедлива причина (iusta causa);\n· метою війни повинен бути справедливий намір (recta intentio).\nПевно, через “справедливу причину” і “справедливий намір” (курсив наш. – Р.К.) цей прикметник, за Фомою, може бути застосований до війни. Варто додати, що всі відомі авторові катехизми католицької віри подають нумерований список моральних чеснот, в якому “справедливість” завжди стоїть на другій позиції після “мудрості”. Тому якраз у західному християнстві з його “римським юридизмом”, на відміну від східного, де догмою проголошено апофатичну  свідомість (а отже, проблеми цього світу в богословських розмірковуваннях не мають великого значення), так детально розробляється вчення про війну. Церковний історик Г. Риш згадує вимоги польських каноністів початку XV ст. Павла Влодковича та Станіслава зі Скарбі межа , які розвивали концепцію справедливої війни після Фоми Аквінського. Перший з них виділяє п’ять передумов справедливої війни: особа, предмет, причина, дух і повноваження. Особа (той, хто братиме участь у війні) мусить бути світською людиною, а не кліриком. Предмет — коли йдеться про відвоювання свободи або про добро вітчизни. Причина — щоб воювали з необхідності або з метою досягти миру. Дух — щоб це не робилося з ненависті, жадоби, заради відплати, а лише для виправлення і милості, справедливості і послуху, причому взагалі воювати не гріх — гріхом є війна заради здобичі. Повноваження: вимагається, щоб це відбувалося за згодою Церкви, коли воюють за віру, або “з повноважень монарха”, коли воюють за вітчизну. Справедлива війна, як її розумів П. Влодкович, могла бути також проти власного володаря, якщо її було схвалено церквою.\n31. Вкажіть міжнародно-правові передумови укладання Вестфальського миру 1648 р.\nВ епоху середньовіччя головними регіонами розвитку міжнародного права стають Західна Європа і Візантія. Основною подією, що зробили вплив на розвиток міжнародного права в цей період є Вестфальський конгрес 1648р. Одержують подальший розвиток договірне, посольське право та право війни. Риси пізнього Середньовіччя:\n- формування територіальної держави\n- формування доктрини держ. суверенітету\n- виникнення науки МП\nВеликою подією є релігійні війни, що охопили майже всю Європу, свідчили, що світська влада стає самостійною від влади церкви. Розвивається світське публчне право. МП звільняється від релігії. Релігійна клятва все частіше замінюється іншми способами гарантування виконання міжнар. договорів. Церква втрачає посередницьку функцію (до 16 ст. виконує все ще арбітражну функцію, але релігійні війни істотно знижуться авторитет католицизму).\nУ Франції, Іспанії виникає інквізиція – ніби піднесення церкви. В результаті релігійних війн виникають держави, що володіють територіями.\nЛабільна система держав у Європі XVII ст. визначалася різноманіттям первинних чинників: величиною, силою, авторитетом, правовим статусом і конституційним ладом, релігійною орієнтацією та економічною потужністю держав, що дуже різнилися між собою. Міжнародно-правові відносини цих суб’єктів міжнародного права будувалися на основі складних зв’язків і незалежності один від одного. Середньовічні принципи ієрархічного ряду, який очолювався Імператором і Папою Римським, були непорушними в XIV—XV ст., але поступово до XVI—XVII ст. втрачали таке визнання з боку інших держав з посиленням національних монархій у Європі, ослабленням імператорської влади і наростаючого релігійного розколу. Суверенітет як всеосяжна зовнішня і внутрішня незалежність держав та їх самовизначення, ставав основним принципом європейського порядку. Таким чином розвивався порядок взаємовідносин держав, регульований у горизонтальній площині, де всі суб’єкти міжнародного права, включаючи Імператора і Папу Римського, були в правовому відношенні рівні. Оснабрюцький і Мюнстерський договори утворили своєрідну заключну фазу цього процесу і водночас оформили початок нової епохи.\nЗрозуміло, державний суверенітет не був вичерпною передумовою участі країн у політико-правових процесах, війнах, союзах, а також для укладення миру в Європі. Для цього була достатньою просто певна міра незалежності і самостійності у зовнішньополітичному волевиявленні, а також здатність на основі територіального панування досягати і виконувати як міжнародно-правові, так і військові зобов’язання. Оскільки ці якості з правової точки зору і фактично не зовсім відповідали суверенним територіальним утворенням, останні були наділені також міжнародною правоздатністю. Це стосувалося, зокрема, імперських станів на основі гарантованого їм міжнародним правом конституційного права вступати в союзи, вести війни та укладати мир. Але й інші, не повністю суверенні утворення, такі, як наприклад, князь Трансильванії (Семиграддя), італійські міста-республіки і т.ін. можна віднести до цієї групи суб’єктів міжнародного права.\nПевною мірою не тільки гетерогенність, взаємний суверенітет і самостійність, елементи субординації порядку і лабільність системи європейських держав приводили в той історичний період до створення уявлення про єдність європейських держав і забезпечення її сприйняття. Спільний європейський християнсько-релігійний базис (незважаючи на релігійний розкол), історія, походження і культура, а також право і соціальні зв’язки складали власне основу цієї єдності, яка визначалася сучасниками Вестфальського миру поняттям respublica christiana або просто “християнство” в міжнародних договорах та інших міжнародних актах того часу. У цьому сусідстві, природно, не було в той період скільки-небудь визначеної організації держав, а існувало лише звичаєве право, як світське, так і канонічне, а також природне і позитивне право. Саме право утворило ту основу, яка одночасно вимагала свого вдосконалення і розвитку з урахуванням нових політичних структур.\n32. У чому полягає сутність і основні риси «вестфальської системи міжнародного права»?\nВестфальський мир (ВМ) був першим широкомасштабним європейським МД. Він укладався між германськими князівствами. Вся ж Європа виступала третьою стороною, тому даний договорі є гібридним і не є класичним буржуазним договором. ВМ складався з Оснабрюцького договору (Священна Римська імперія + Швеція) та Мюнхенського договору (з Францією).\n· Закріпив територіальні зміни в Європі;\n· Врегулював питання релігій в імперії, встановив релігійну терпимість;\n· Сформувався новий територіально-політичний устрій в Європі;\n· Встановлення принципу балансу сил;\n· ВМ – основа для укладання подальших договорів;\n· Стабільність державних кордонів;\n· Визнання нових суб’єктів МП – і як результат поява декларативної теорії визнання;\n· ВМ – це поєднання МП та внутрішнього права через його гібридну природу;\n· Етатизм ВМ – поєднання 2 підходів до державного суверенітету: внутрішнього та зовнішнього;\n· Рівноправність суб’єктів МП;\n· ВМ іноді порівнюють зі Статутом ООН, оскільки ВМ є універсальним та базується на європейських принципах МП. ВМ містив принцип мирного вирішення спорів, pacta sunt servanda, сторонами договору були держави Європи, колективні санкції проти агресора;\n· ВМ – це перший широкомасштабний масовий договір, проте це не перший договір, укладений не на релігійній основі;\n· Вестфальський конгрес пішов далі намічених цілей, оскільки ВМ була створена нова система розвитку міжнародного правопорядку;\n· ВМ закріпив релігійну свободу та баланс сил;\n· Заклав фундамент європейської системи безпеки;\n§ Баланс сил;\n§ Закріпив класичні принципи та інститути МП;\n§ ВМ заклав підвалини формування класичного МП, а не створив новий тип МП;\n§ Основна ідея ВМ: держава та державний суверенітет;\n§ Держава стає основним суб’єктом МП;\nРаніше суверенітет розумівся як внутрішній суверенітет, оскільки ще Боден писав, що правитель володіє повнотою влади над населенням та територією і що можна відмовитись від МД, якщо він обмежує суверенітет. Із ВМ державний суверенітет починає розглядатись як незалежність держави, встановлюється принцип суверенної рівності держав.\n· Із укладанням ВМ на заміну християнській республіці приходить європейська спільнота. Утверджується ідея МП цивілізованих націй;\n· ВМ знав багато цивільно-правового елементу, наприклад, в Мюнстерській угоді був закріплений принцип uti possidetis;\n· ВМ заклав основи мирного співжиття європейських держав, проте вже через 20 років знову почались війни.\nü Змінилась суть МД. Згодом почали домінувати саме договори про мир, хоча раніше були договори різної предметної сфери;\nü Становлення матеріального та процесуального права;\nü Змінюються умови гарантії МП. Тепер інститут ратифікації виступає відповідної гарантією;\nü З’являється інститут третіх сторін. Тепер укладання договору не має суперечити інтересам третьої сторони;\nü Договори стали строковими, тепер вони не укладались на віки вічні (турецька сторона не визнавала такого формулювання);\nü Посилення ролі парламентів;\nü Двосторонні договори укладались 2 мовами, а багатосторонні – англійською чи французькою;\nü З’являється інститут застережень;\nØ Вотчиний погляд на морський простір – прибережна держава володіє морем в цілому;\nØ Починають відходити від погляду на море як на чиюсь територію;\nØ З’являється концепція територіального моря – 12 миль – правило гарматного пострілу;\nØ Чим меншою є держава, тим більшим є територіальне море, і навпаки;\nØ З 18 ст. розвивається принцип свободи відкритого моря: свобода судноплавства і свобода рибальства; у 1953 році додалось ще свобода ведення наукових досліджень, укладання кабелів та проліт літаків над водним простором;\nØ Право салюту – салютування судну господаря. 1787 року це право було скасоване;\nv Перехід до теоретичного обґрунтування імунітетів послів, оскільки особа дипломата не може виконувати свої функції не маючи кримінального та адміністративного імунітету від переслідування;\nv 1815 року Віденський конгрес закріпив ранги послів.\nü Гуманізація війни;\nü Повага до прав людини.\n33. Вкажіть аргументи датування появи міжнародного права з часів укладання Вестфальського миру 1648 р.\nТридцятилітня війна тривала з 1618 до 1648 року. Вона змінила політичну карту Європи. Завершив війнуВестфальський мир, який не лише сформулював ряд нових принципів та інстутутів МП, але й суттєво змінив ряд інших, тих, що існували раніше (дипломатичні представництва, режим іноземців). Він підготував перехід до епохи буржуазного МП, що й дало підстави деяким дослідниках вважати його початком виникнення та розвитку МП.\nТридцятилітня війна тривала на грані середніх віків та нового часу. Це була перша загальноєвропейська війна між двома великими угрупованнями держав. Вона була втілена у релігійну форму. Після її завершення в Європі настала тимчасова стабілізація, щоправда вона порушувалася локальними війнами.\nВестфальський трактат був підписаний 24 жовтня 1648 року. Це два пов’язаних між собою мирних договори: Оснабрюкський(між імператором Священної Римської імперії та його союзниками, з одної сторони, і Швецією та її союзниками – з другої) та Мюнстерський(між імператором і Францією з їх союзниками).\nФормально постанови трактату стосувались трьох основних питань: територіальних змін в Європі; віросповідних відносин в Священній Римській імперії; політичного устрою. Проте насправді коло питань було значно ширшим.\nОтже, велике значення мали не лише статті трактату, але й закладені в ньому ідеї. Вестфальський трактат мав великий вплив на процес формування МП, створивши систему європейських держав. Він вперше поклав початок вирішенню європейських проблем не на релігійній, а на світській основі. Прогресивний хар-р закріплених в трактаті положень забезпечив йому довге життя.\nХоч звичай і продовжував використовуватися в міжнародних відносинах, але це було вже не так ефективно. Суб’єкти міжнародного права на досвіді своїх відносин пересвідчилися, що шляхом договірного правового регулювання можна досягти бажаних міжнародних відносин у центрі Європи. При формуванні нового міжнародного права все більш вирішальним ставав інститут державного суверенітету, зміст якого ще в XVI ст. визначив французький теоретик права Жан Боден: “Дати право всім загалом і кожному зокрема”.\nАбсолютно новим у міжнародно-правовій практиці став інститут міжнародно-правової гарантії виконання міжнародних договорів, введений Вестфальським миром з ініціативи кардинала Рішельє. Система гарантій виконання міжнародних домовленостей міститься в §§ 5, 6 статті XVII Оснабрюцького договору і у відповідних їм §§ 115, 116 Мюнстерського договору. Вона має двоступеневий характер і включає в себе систему спочатку правових, а лише потім воєнних способів розв’язання спору.\nТака двоступенева система міжнародно-правової гарантії прийшла на зміну гарантії виконання міжнародних договорів, що практикувалася раніше, яка полягала в скріпленні сторонами договірних зобов’язань лише клятвою. Використаний уперше в Оснабрюцькому і Мюнстерському договорах інститут міжнародно-правової гарантії знайшов застосування і в подальшій міжнародній практиці. Він став новим дійовим інструментом міжнародного права, хоч і не досяг рівня всеохоплюючої системи мирного врегулювання спорів чи системи колективної безпеки.\nВестфальський конгрес був суттєвим внеском у розвиток інституту посередництва і дипломатії. Досить сказати, що в роботі конгресу брали участь як повноважні представники воюючих сторін, так і представники інших держав, у тому числі посередники від Ватикану і Республіки Венеції, відповідно Ф.Хігі та А.Контаріні. Їхні дії, межі яких визначені як в інструкціях для самих посередників, так і в фактичній їх поведінці, в основі своїй збігаються з сучасними уявленнями про міжнародно-правовий інститут посередництва. Саме посередництво на Вестфальському конгресі внесло багато нового в практику організації переговорного процесу, ставши ефективним комунікативним засобом для спілкування сторін між собою.\nВизнання Вестфальським миром суверенітету Швейцарії стало основою декларативної теорії міжнародно-правового визнання і сучасного інституту міжнародно-правового визнання. Таким шляхом Швейцарія як суверенна держава була інтегрована в сферу європейського правопорядку.\nВестфальський мир містить вельми важливий матеріал, який є основою і такої форми сучасного інституту відповідальності в міжнародному праві, як реституція. Остання, як свідчить зміст договорів, побудована на принципі, згідно з яким приватна власність і права громадян ворогуючої держави не можуть бути змінені війною.\nАналіз матеріалів Вестфальського миру дає змогу глибше зрозуміти потреби і рівень міжнародно-правового регулювання в середині XVII ст. також міжнародних економічних відносин, насамперед міжнародної торгівлі і митних зборів. У договорах реалізовані ідеї посилення принципів загальної свободи транспортних сполучень і торгівлі.\nВельми важливе місце в Оснабрюцькому і Мюнстерському договорах посідають проблеми основних прав людини. Насамперед це стосується релігійних свобод, свободи пересування і вибору місця проживання, а також права індивіда на власність. Вестфальський мир не тільки приділив значну увагу питанню забезпечення права індивіда на власність, але й запропонував конкретний механізм забезпечення цих прав.\nПроведений аналіз переконує в тому, що Оснабрюцький і Мюнстерський договори 1648 р. стали основою Вестфальської конфігурації міжнародного права, а також європейського правового порядку, який розвивався і конкретизувався наступними як багатосторонніми, так і двосторонніми договорами. Практика скликання міжнародних конгресів і конференцій активно практикувалася в XVIII—XIX ст., застосовується і в сучасних умовах. І хоч досить складно моделювати правовий порядок майбутнього міжнародно-правовим шляхом, приклад скликання Вестфальського конгресу, який підготував Оснабрюцький і Мюнстерський мирні договори, дозволяє з оптимізмом дивитися на процеси вдосконалення сучасного правопорядку на універсальному і регіональному рівнях.\n34. В чому полягає критика «перебільшеної ролі» для розвитку міжнародного права Вестфальського миру 1648 р.?\nСьогодні все більше вчених відходить від думки про вирішальну роль Вестфальського миру 1648 р. в історії міжнародного права. Як аргумент висувають тезу про те, що Вестфальський мир не створив тривалої міждержавної системи у Європі, а лише був мирним договором, який завершив 30-літню війну, створивши а) нетривалий мир між б) обмеженим колом держав.\nДослідження становлення державної і політичної системи після Вестфальського миру 1648 р. довели, що сучасна система держав сформувалась у Європі упродовж другої половини ХVІІ – ХVІІІ ст., тобто вже після укладення і незалежно від цього трактату. У зв’язку з цим, дослідники стверджують, що «переважання «Вестфальського міфу» є однаково сильним як в теорії міжнародних відносин, так і в міжнародному праві. І це спричиняє спільні проблеми для обох цих дисциплін».\nВестфальська система міжнародного права, що базувалася на європейському балансі сил, залишалася незмінною до наполеонівських війн (по суті до Віденського конгресу 1815 р.). Саме ця система стала в основі класичного періоду міжнародного права і характеризує його. Її основними рисами є: суверенна держава – основний суб’єкт міжнародного права; писаний договір – основне джерело міжнародного права; баланс сил – принцип побудови міжнародної системи; принцип суверенної рівності – основний принцип міждержавної взаємодії. Втім, принцип суверенної рівності, утвердившись в теорії та як формальний принцип міжнародного права, так і не склав конкуренції фактичній нерівності держав та існуванню їхньої ієрархії (політичної, економічної, воєнної та ін.) на практиці. Остання була закріплена «мандатною системою» Ліги Націй. Принцип же політичної рівноваги запроваджений Вестфальським трактатом і який став сутністю вестфальської системи міжнародного права, гарантувався і забезпечувався з боку більш сильних держав. Встановлена система балансу сил у Європі чітко передбачала принцип захисту слабких держав з боку сильних – тобто формальне закріплення їх ієрархії.\n35. Порівняйте наслідки і вплив на міжнародне право Французької буржуазної революції та війни за незалежність і проголошення незалежності США.\nПринципи і норми МП, які почали формуватися після Вестфальського миру, стали основою для формування МП Нового часу. Наступним етапом його розвитку стала Велика французька буржуазна революція 1789 року.\nСеред численних актів, прийнятих або запропонованих в дні ВФР – знаменита Декларація прав людини і громадянина (26 серпня 1789 р.), якобінська демократична Конституція (1793 р.), “Пропозиція”, внесена депутатом Вольнеєм на засіданні Національних зборів (18 травня 1790 р.), проект Декларації МП, представлений Конвенту абатом Грегуаром (23 квітня 1795 р.).\nТрьома ступенями поступального розвитку революції були Установчі збори, Законодавчі збори і Конвент.\nФБР змінила доктрину в галузі МП, проголосил нові принципи міждержавних відносин. Завдяки ВФР були закріплені принципи суверенної рівності держав, що грунтувався на принципі суверенітету націй, невтручання у внутрішні справи іншого народу, недоторканності державної території. Відомий лозунг епохи – “Свобода, рівність, братерство” зберіг своє значення і для сучасних поколінь. Вплив ВФР на МП був різний впродовж двох її основних фаз (етапів) – висхідної (до літа 1794 р.) та низхідної (1794-1815).\n“Пропозиція” Вольнея та проект Декларації Грегуара створини своєрідних кодекс МП.\nПроект декларації не був затверджений. Але він містив систему тих важивих начал в області МП, які висунула революція, і в цьому його важливе значення. Багато з його положень увійшли в інші внутрішньодержавні і зовнішньополітичні акти революції.\nü Акцентування уваги на питанні прав людини – Декларація Абата Грегуара, Декларація прав людини;\nü Визнання народного суверенітету;\nü Принцип природних та невід’ємних прав людини;\nü Суверенітет належить нації, він єдиний, неподільний та невідчужуваний;\nü Принцип невтручання та рівності;\nü Плебісцити (найбільш демократичний в Савойї);\nü Проведення плебісцитів стало основою територіальних змін (Авіньон 1791, Савойя 1972, Ніцца 1973);\nü Лояльне ставлення до іноземців, визнання за ними цивільних прав. Встановлення інститут притулку на основі принципу взаємності;\nü Принцип свободи річкового торгового судноплавства як доповнення принципу свободи морів;\nü Скасовано ранги послів, вони всі визнавались нунціями Франції;\nü Війна не може бути оголошена інакше як за декретом законодавчого корпусу;\nü Розподіл на комбатантів та мирне населення;\nü Зміна ставлення до військовополонених;\nü Зміна інституту військової окупації – поширення суверенітету народу.\nПротягом ХІХ ст. проходить процес утворення нових держав – суб’єктів міжнародного права, багато в чому під впливом ідей про суверенітет народу. Найвагомішою подією для подальшого розвитку міжнародного права в цьому контексті стало прийняття Декларації про незалежність США 1776 р., яка базувалася і запровадила в загальне міжнародне право принцип самовизначення націй. Відразу за прийняттям у Філадельфії Декларації про незалежність США 4 липня 1776 р. новоутворена держава була визнана Францією, з якою і було укладено перші два міжнародні договори США про торгівлю й дружбу та про військовий союз 6 лютого 1778 р. Визнання Францією США базувалося на «фактичній незалежності США» (як про це інформував французький уряд Великобританію 14 березня того ж року), тобто цим актом остаточно закріплювалася декларативна теорія міжнародно-правового визнання. Протягом наступного століття цей принцип ляже в основу появи багатьох нових держав.\nНа думку деяких дослідників під впливом одразу кількох чинників у той період можна виділити інститут правосуб’єктності нації (поряд із правосуб’єктністю держави). Такими чинниками були: закріплення Вестфальським миром декларативної теорії визнання, війна за незалежність США, подальші укладені договори США з Францією 1778 р. та Англією 1783 р., що фактично підтверджували принцип самовизначення націй, теорії народного суверенітету, висунуті просвітниками та відтворення принципу правосуб’єктності нації у творах Г.Гроція та Е.де Ваттеля. Втім, досить швидко у класичному міжнародному праві залишився єдиний суб’єкт – держава.\nСлід відзначити, що на відміну від подій Французької революції, війна за незалежність та проголошення незалежності США і подальші фактори державотворення не лише не ігнорували чинники міжнародного права, але й походили, активно запозичували та базувалися саме на ідеях природного права та права народів. Останнє фактично лягло в основу засновницьких документів новоствореної держави, та визначило її зовнішню політику і механізм внутрішньої побудови федерації.\nВкажіть основні характерні риси міжнародного права середньовічного типу | В чому полягав вплив ідей просвітництва на розвиток міжнародно-правової теорії і практики?\nДата добавления: 2016-03-26; просмотров: 301 | Нарушение авторских прав