Як проходять торги арештованим майном - Містечко\nmistecko\t 18.09.2020 no Comments\nСучасний формат проведення торгів арештованим майном може принести вам досить непогані результати, проте насправді він є фактично повністю закритим. Тож вам варто уважніше ставитись до цього сектору ринку та отримати врешті решт все необхідне, щоб ви реально могли оптимізувати систему торгів. Адже як тільки система торгів арештованим майном стане відкритою, то у кожного бажаючого буде реальна можливість долучитись до вказаного сектору ринку та винести із нього певні цікаві вам результати. Уважне ставлення до торгів дасть вам шанс оптимізувати відповідний сектор та досягти у ньому певних нових можливостей. Саме таким чином у вас буде шанс винести із системи користь та почати нею активно користуватися.\nСучасний формат проведення торгів арештованим майном\nУ зв’язку з тим, що зараз система не є досконалою і вона реально не може задовольнити потреби ринку, вам слід поставитись уважніше до цього сектору та вивчити нові можливі напрямки у цьому секторі. Так можна буде вийти на певні нові можливості, котрі дозволяють вам оптимізувати процес та дадуть реальний шанс вийти на цікаві для вас перспективи у цьому розділі. При цьому сучасний сектор торгів арештованим майном, котрий досить скоро стане актуальним для кожного з учасників, є повністю прозорим та відкритим. Отже ви також матимете реальну можливість долучитись до роботи з ним та отримати певні цікаві перспективи ,що принесуть вам якісно новий результат. Саме тут на вас будуть чекати ці переваги, отже у вказаному форматі вам слід більш ретельно поставитись до цих інструментів, щоб ви могли вийти врешт ірешт на певний новий рівень.\nПри використанні сайту https://sale.ueex.com.ua/filter/arrested-property у вас буде релаьний шанс долучитись до відповідного сектору ринку та отримати всі ті перспективи, котрі довзолять врешт ірешт вийти на якісно новий результат. Саме тому вам варто поставитися до системи електронних аукціонів максимально уважно та отримати від них все те, що принесе користь та дасть певні нові перспективи. Сучасний сектор торгів арештованим майном може стати максимально цікавим, адже він дозволить торгувати певними ресурсами у відкритому форматі. Тому вам слід більш уважно його дослідити, щоб ви могли підготуватися до його офіційного запуску. Тут перед вами можуть відкриватися певні нові інструменти, котрі принесуть вам користь та дадуть шанс вийти на певний якісно новий рівень.


“13 різдвяних історій” купують найбільше” | Рідний Київ\n“13 різдвяних історій” купують найбільше”\n14 Січня 2014 19:06\nЗбірка “13 різдвяних історій” стала найбільш продаваною у книгарні “Є” на початку року. До неї ввійшли оповідання 13 письменників на тему Різдва. Також до зимових свят у львівському “Видавництві Старого Лева” вийшли книжки казок музикантів і письменниці Богдани Матіяш.\n“Казки під подушку” понад три роки складали українські музиканти та ведучі радіо “Львівська хвиля”. З них обрали 7 найкращих.\n— Буду справжнім українським Дідом Морозом. Не можна, щоб така велика прекрасна країна залишалася без свого новорічного чарівника, — говорить герой казки 34-річного Віктора Бронюка, лідера вінницького гурту “ТіК”. У його історії діти розшукують українського Діда Мороза в інтернеті. 300 років Санта Клаус навчав свого колегу з України, як виконувати дитячі бажання.\n– 31 грудня позаторік я готувала їсти і раптом зрозуміла, що в голові є багато казкових образів. Їх там стільки, що втримати тяжко, — згадує киянка Богдана Матіяш, 31 рік. У її збірці “Казки Різдва” — п’ять історій, іще шість побачать світ у наступному виданні. Ілюстрував їх художник Володимир Штанко. — Тоді ж увечері взялася за роботу. Написала 11 казок за півроку і вісім днів. Художник не встигав так швидко малювати. Зустрічаю Різдво із великою радістю — це мені хотілося передати в тексті. Хочеться, щоб у цьому всьому було більше Христа.\n— Писання — це головоломка, яку приємно вирішувати, коли маєш настрій до цього, — каже 30-річна Валентина Вздульська, авторка екоказки “Вертихвіст”.\nКнижка вийшла у київському видавництві “Грані-Т”. У ній Лис-чарівник вирішив оживити ялинку, яку викинули на смітник після свят. Йому допомагають третьокласники Оксана, Богдана і Влад. Вони затуляють собою пораненого звіра від рушниці мисливця.\nАмериканська письменниця Барбара Робінсон померла за півроку до того, як її оповідання “Найкраща (найгірша) у світі різдвяна вистава” вийшло українською мовою. Книжка вперше з’явилася 38 років тому. Це історія про родину Гердманів. Їхні діти брешуть, курять сигари і лаються. Гердмани уперше приходять до церкви, коли дізнаються, що там роздають бутерброди. Під час різдвяної вистави вони грають не за сценарієм, адже ніколи не чули історій про народження Христа.\nЗа мотивами книжки поставили тисячі шкільних вистав по усьому світі. Український переклад вийшов у тернопільському видавництві “Навчальна книга — Богдан”.


Dima Naumov — комментарии | DOU\nDeveloper в heku-it\n— оригінал закордонного паспорта (повертають)\n— копію першої сторінки і обліку (якщо стоїте на обліку)\n— копію блакитної карти/нідерласунг\n— копію приписки (в мене не було листа приписки, то підійшла помітка на нідерласунг)\n— марка (конверт не вимагають).\n— оплата на місці картою (здаєтсья 155 євро)\nКопії робіть вдома — в посольстві є ксерокс, але 1 копія — 1 євро.\nЗагалом працівники ввічливі, негатив лише від певних відвідувачів.\nПроцедура займає 10-15 хв. Паспорт обіцяють за 3 місяці.\nПоддержали: Ievgen Safronenko, Vlad Gorlov, Форэва Джун\nСистема моральных критериев беспилотного автомобиля\nЗалежить від країни.\nВ Німеччині, наприклад, чітко вказано що на автобанах і дорогах поза населеним пунктом дистаниія має бути не менше половини швидкості в метрах (шв. 140км/год — дистанція 70м.). Доречі якщо їхати на круїзі на новому пасаті (приходилось пару раз) — то він автоматом скидає швидкість приблизно дотримуючись даної формули аж до повної зупинки\n19 декабря 2015 14:36\nСколько человек уехало за последние полтора года?\nЦе залежить куди саме їхати.\n25 сентября 2015 10:51\nЮридично це контрактори або фрілансери. Аутстаф як такий це компанія яка тримає найманих працівників і відправляє їх працювати на стороні замовника.\nЯ про те загалом, що схема з ПОП не є нелегальною чи поганою. Вона є загальнопоширеною у світі. І те, що компанії її використовують для легальної оптимізації податків не є погано. І вимагати всіх переводити до найманий працівників (при можливості легально працювати в режимі субпідряду) це те ж саме що говорити людям купувати товари в сусідньому магазині, де вони на 30% дорожчі, для того, щоб держава отримала більше податків з ПДВ.\nПоддержали: Gennady Dogaev, Евгений Козлов\nДавайте ще раз. Це в Європі називається фрілансом (читай ПриватнаОсобаПідприємець): група розробників які не є найманими працівниками компанії а працюють по договору субпідряду на погодинній основі з 40 годинним робочим тижнем в офісі замовника із обладнанням замовника. При цьому зарплата їм платиться брутто а податки вони оплачують самі (включаючи страхівку, пенсійний і т.п.). Гулянки разом теж повсемісне явище. В одній з великих медіакомпаній Мюнхена в команді з 20 чоловік лише 4 найманих працівника. Решта фрілансери. І це не потрібно легалізовувати — це є цілком легальним з точки зору закону. Те що в Україні податок для приватних підприємців 5% (при чому з обороту) то вже зовсім інша тема.\n21 сентября 2015 19:48\nНу в Європі це називається фріланс. Пр цьому модель точно така ж як у нас ПОП. Дуже поширена схема. Правда податок для фрілансера більший. Але ж ми не про відсоток податку говоримо а про «легальність» схеми?\nПоддержал: Eugene M\nТак. Дивится Австралію та Нову Зеландію. Перечитавши і взявши всі до уваги більшість нюансів вирішив таки перебиратись в Німеччину.\nЯкщо підійде відповідь росіянина айтішника — почитай блог Стаса Кулеша. Дуже багато корисної інфи. Особливо міфів про НЗ. Сам перечитував туди хотів збиратись. Наразі 2 роки як в Німеччині :)\n18 сентября 2015 14:34\nПосоветуйте настольный кронштейн\nНедоліки майже всіх перелічених (окрім ерготрону) — відсутність «легкого» регулювання висоти. Сам користуюсь ось таким (тільки на 2 монітори) www.ebay.de/...89669?hash=item1c42e07185\nуже 7 місяців. Довольний як слон. Стіл — лакована ДСП. Штовхався декілька раз — ніяких проблем.\nНа роботі були еплівські (чи рекомендовані еплом) тримачі з регулюванням висоти на штанзі, так монітор просто «плавав» по горизонталі.\nЯкщо моніор легкий — брав би собі дерев’яний запропоноваий раніше. Дешево і сердито.\nХодовые фразы, которые бесят (опрос)\nА чим вас «Хто Зна» так дратує?\n7 июля 2015 14:16\nИщу работу админом в Шенген без ВО + оцените резюме\nНа жаль 5 років досвіду в Німеччину уже не проходить. Минулого року знайомого RoR розробника з досвідом в Німеччину тягнули — не дали візу через відсутність вищої освіти. Хоча і контракт був.\nПоддержал: Olexandr Kovalenko\nНам бы (переносы на) понедельники взять и отменить\nВ Німеччині (Баварія) 9 вихідних (святкових) у цьому році, 10 в 2016. Може різнитися в залежності від області, але не сильно. Це лише свята які у робочі дні. З вихідних не «переносяться»\nДостаточно ли диплома бакалавра для получения рабочей визы в Германию?\nВзагалі а посольстві диплом не читали. Просто подивились наявність копій і відповідність оригіналу (глянули 2 секунди). Можливо перевіряють далі в процесі. Але документи в посольстві приймуть.\n18 февраля 2015 9:04\nПо лінку жах. Не знаю як до такого можна машину довести. Бачив багато мазд ~2004 року з ржавими крилами, але такого не зустрічав\n23 января 2015 23:28\nВ Mazda наскільки знаю ржавіють моделі 2002-2005 року. Новіші краще. В мене була старіша — ніяких проблем з корозією не було.\n626 96 року. Американська збірка для Німеччини, седан (інша «морда», трішки більший салон і круїз контроль).\nОсь таку www.drive2.ru/...30376151811448\nНу 500 то в сумі — ми сходу масло міняли (на всяк випадок), сайлентблоки, і ще щось по правій передній стороні. Після того наїздили 25000 і продали на 700$ дешевше\n23 января 2015 20:37\nб/у мазда за 7к$\nЗі старту 500$ на поправку ходової (дороги Львівщини :( ), і катався 1,5 року довольний як слон.\nПісля переїзду думав таку ж купити. Нажаль не найшов в хорошому стані.\nЧто дарить девелоперам?\nМи якраз по схожому в офісі з nerf-gun стріляємо. Весело. Правда квіти іноді трохи на салат переводяться.\n10 декабря 2014 9:45\n6 октября 2014 10:36\nНу, ну. Давайте не будемо про «пробував». Якраз свій досвід і описав. 3 тижні. Роботу шукав як сам так і з рекрутерами.\nВідгуки на резюме від 1 дня до 2 тижнів.


Григорій Стариков. Юнацький щоденник Сергія Єфремова\nЩоденники Сергія Єфремова за 1923-1929 рр.1, видані у 1997 р., по праву стали надзвичайно популярними не тільки у вузькому колі науковців, а й взагалі серед широкого читацького загалу. Тоді ж, у 1990-ті роки, тривала робота і над опрацюванням його мемуарів. В той час в упорядників, на жаль, не було змоги здійснити повне книжкове видання підготовлених матеріалів. За пропозицією Ігоря Гирича (фактичного головного редактора альманаху «Молода нація»), спогади Сергія Єфремова друкували у цьому часописі протягом 2002-2004 рр. Ці публікації стали також даниною пам’яті людині, яка їх підготувала, але через хворобу відійшла у вічність, – Володимиру Плачинді. Ідея видати таке важливе джерело у книжковому форматі продовжувала жити і поступово наближалась до свого втілення. Нарешті, наприкінці 2011 р., мемуари видатного літературознавця за 1876-1907 рр. і його юнацький щоденник за 1895-1896 рр. (до цього не опублікований) побачили світ2.\nВідкриває видання грунтовна передмова Ігоря Гирича, у якій детально описано вказані вище перипетії із підготовкою цього видання, концептуально осмислено місце Сергія Єфремова та його спогадів порівняно з відповідними постатями та мемуарами Дмитра Дорошенка, Олександра Лотоцького, Євгена Чикаленка, проаналізовано шлях до українства молодого семінариста та його подальша видатна роль у пробудженні та формуванні національної свідомості в української громадськості. Спогади та щоденник супроводжують коментарі, предметний, географічний та іменний покажчики.\nВсе ж, не дивлячись на безумовну важливість і потрібність цього видання, не можна не відмітити маловмотивоване і, головне, малокваліфіковане втручання у видавничу концепцію. Так, у вступній статті Ігоря Гирича йдеться про підготовлений фотододаток (с. 56), який мав включати близько 30 оригінальних світлин, що спеціально копіювалися в Центральному Держаному Історичному Архіві у м. Києві. Але він чомусь був вилучений, причому без погодження з упорядниками і навіть без витрати зусиль на прочитання передмови і зняття згадки про ці фото. Разом з тим, у додатках серед різноманітних архівних матеріалів до біографії Сергія Єфремова (запис у метричній книзі, свідоцтво про закінчення духовного училища, диплом про закінчення університету, протокол допиту від 17 вересня 1929 р.) вміщено передрук «З недавнього минулого», доцільність розміщення якого ніяк не обумовлена. Для опублікованих у додатку документів відсутня узгодженість щодо посилання на архів: більшість підписана «ЦДІАУК», але також зустрічається і «ЦДІА у м. Києві» (с. 724), в одному випадку назва архіву повністю відсутня (с. 729). Якби не передмова Ігоря Гирича, то взагалі неможливо було б довідатись, хто, в якій мірі і над яким матеріалом працював, оскільки інформація реквізитної сторінки (прізвища верстальника, коректора, літературного редактора) підмінює собою зворот титульної. Згаданий вище фотододаток до видання був опублікований у липневому номері «Пам’яток України»3 із зазначенням недоліків, зроблених видавництвом.\nЮнацький щоденник Сергія Єфремова зберігається в Інституті рукопису Національної бібліотеки України ім. В.І. Вернадського у його особовому фонді4. Він охоплює період від 1 січня 1895 р. по 4 лютого 1896 р. Сергій Єфремов вів свій щоденник дуже акуратно, проставляючи не тільки число, місяць та рік, але і день тижня. Почерк молодого Сергія Єфремова легкий для прочитання, каліграфічний, охайний, чим суттєво відрізняється від того, яким написані його спогади, щоденники та листи 1920-х рр. Його юнацький щоденник, як і більш пізні, написано гарним літературним стилем, забарвленим сильними емоціями автора: побачене та відчуте Сергієм Єфремовим неодмінно захоплює і читача.\n19-річний юнак довірив сторінкам свого щоденника хвилювання від необхідності зробити життєвий вибір відповідно до волі батьків чи власних бажань: продовжити здобувати духовну освіту чи піти до університету, чи має він право кохати свою родичку Онисю Дурдуківську. Цим інтимним переживаннями та почуттям до Онисі присвячена значна частина записів. Знайшли своє відображення у щоденнику і тогочасне громадське життя (справи у молодіжному семінарському гуртку, зустрічі з Олександром Кониським, Лукою Скочковським, Михайлом Грушевським, відвідування приватних лекцій Володимира Антоновича), літературна діяльність (написання власних творів, рецензій, перекладів, роздуми над працями Тургенєва, Достоєвського, організація передплати різноманітних видань, цензурні утиски), складні стосунки з батьками та найближчими родичами, згадки про стан свого здоров’я тощо. На сторінках щоденника Сергій Єфремов також залишив детальні спогади і враження про відвідані ним вистави труп Марка Кропивницького та Панаса Саксаганського під час їхніх гастролей у Києві.\nНижче подаємо кілька фрагментів зі щоденника Сергія Єфремова.\n10 січня 1895 р. (вівторок). По обіді йшов я по вулиці і несподіванно зустрів Липковського5 і Лотоцького6. Я думав, що вони не приїхали ще з дому. Вони йшли до Луки Поликарповича7. Пішов з ними й я, хоч був певен, що ми не застанемо Луку дома. Але ж я помилився: Лука був дома. Після всяких роспитувань, як звичайно буває тоді, коли люде довго не бачились, Лука сказав нам сумну звістку: його примусили покинути дяківську посаду в Києві, подавши митрополитові «прошеніє об увольненіи». Все се виникло з приводу того доноса, що очернив Луку перед митрополитою. Лука не жалкує за втерянною посадою, кажучи, що мав і так швидко покинути її. Від Лу[ки] Лотоцький з Липковським збирались до Олександра Яковлевича [Кониського]8. Тягнули й мене, але я, згадавши, що на 9 годин мене кликав по редакційним справам Козловський9, відмігся, хоч міні дуже треба було б бачити Олександра Яковлевича [Кониського]. Йому повинно бути відомі, всі ті студії, які висловлювали погляди народа на Шевченка, тим-то міні й цікаво було-б побачити його. Оприч того, я в його міг би достати книжок, які потрібні для мого писання. Я таки швидко піду до його.\n12 січня 1895 р. (четвер). Не вважаючи на те, що сьогодні почував себе теж не дуже добре, почав писати реферат під заголовом «Душа чи тіло»? В йому я маю вияснити, що народовці і радикали повинні не йти в ростіч, не ворогувати, а подати одні одним руки на знак згоди і йти до спільної мети. Справді якось чудно дієтця на світі: люде бажають, що й другі і їм би тільки помагати одні одним і працювати собі нишком за спільною запомогою. Так ні ж! Вони, бач, йдуть до однієї мети ріжними стежками, тим-то їм і треба змагатись одні з одними! В нашому становищі така ворожнеча ще більш шкодлива, ніж де инше: сим роз’єдналися, сварятця меж собою, а тим часом коштовний час не жде, а йде собі вперед і відсовує потрохи мету, до якої простують і та, й друга фракції українські. Діло, таким чином стоїть, не посовуєтця вперед, бо нам, бач, треба перше вияснити, що ми, чи народовці, чи радикали; чи буду я працювати для «душі», чи, залишивши її, почну з «тіла». І так люде змагаютця собі, а діло тим часом стоїть собі нівроку. Та на віщо міні знати, чи радикал я, чи народовець? Та хіба, як роздумати гаразд, се не однаково? Я хочу робити добро другим, бути для їх користним, - і годі, буде з мене сього; і краще буде, як я відразу візмусь за працю, а не буду змагатись про те, що краще чи народовництво, чи радикализм. Се вже покаже практика. Я звичайно не кажу, що не треба мати, виступаючи в життє, готової програми, pofession de foi10, - ні її треба зазначити собі, але там, де ми не можем з певністю сказати, що користніше те, чи друге, там кажу, змагання ні трошки не поможуть, а ще пошкодять, бо вносять в громаду нелад та ростіч. Такі мої думки відносно тих питань, що поставили на останніх збірках. Добре знаю, що декому вони будуть не до сподоби, але все таки висловлю їх: нехай доведуть міні, що вони не правдиві, - і я залишу їх. Сьогодні таки багатенько написав.\n23 січня 1895 р. (понеділок). Сьогодні зібрався піти до Олександра Яковлевича. Задумавши писати реферат на тему: «Шевченко по народним переказам», я ні звіткіль не міг добути матеріалів, що потрібні для мого писання. Матеріали роскидані по «Київ[сь]кій Старині», «Правді» й «Зарі». Лотоцький порадив міні піти до О[лександра] Я[ковича], кажучи, що в його можна скористуватись «Правдою» й «Зарею». Так отсе й пішов я сьогодні. «Правди» й «Зорі» у О[лександра] Я[ковича] як раз тепер нема: позичив комусь. Але я не жалкую, що пішов, бо довелось почути про дуже цікаву новину. О[лександр] Я[кович] написав листа до царя Миколи, в якому просить, щоб той зніс ті утиски, які тягарем лежать на українському слові, дозволив вживати се слово принаймні в народних школах, і взагалі скасував закон 1876 року. О[лександр] Я[кович] доводить в листі, що такі утиски цілком шкодливі для українського народу і разом з тим і для всеї держави Русскої. Чим се діло скінчитця, тепер ще не можна сказати, але я мало маю надії, щоб було що добре: цар Микола [II] вже виявив, чого від його сподіватись треба. Швидче всього, що він навіть не буде бачити того листа, бо в Росії не даром склалась приказка, що «до царя далеко». Всі листи, які приходять цареві, одбирає так званий «министр двора» і дає цареві, які сам схоче. Дуже треба бути вдячним О[лександру] Я[ковичу] за те, що не побоявся висловити те, що мучить кожного з нас. Се вже він третій раз пише так. Може, ще й йому самому на старости літ терпіти кару за такий сміливий вчинок. Відповідь може прийти не раніш, як через місяць. Дуже цікаво знати її, як найшвидче: тоді вже побачимо, чи можна сподіватись яких-небудь полегкостей в новому царюванні, чи будемо, як і перше, сидіти мовчки та сподіватись кращої долі.\n26 січня 1895 р. (четвер). Сьогодні спало міні на думку перекласти що-небудь з українськоі мови на російську і послати в один з російських журналів. На сю думку навело мене те, що в «Северном Вестнику» було надруковано в перекладі кілька оповідань Франка. Сподіваюсь, що й инші деякі журнали не будуть відмагатись надруковати який-небудь переклад. На перший раз я думаю перекласти що-небудь з «В поті чола» Франка: там є багато таких нарисів, що власне міні дуже подобаютця. Як приймуть, то можна буде перекласти що-небудь новіше. Треба вже нам хоч по трохи знайомити російську поблику з нашими письменниками, хоч, кажучи правду, таких творів, які були б цікаві і для великороса, в нашій літературі дуже мало. Се залежить, що наша література має, так мовити, хатній характер; в ній здіймаютця тільки такі питання, котрі мають значіннє тільки для українця. Кажучи инакше, наша література ще не піднялася до такого стану, щоб мати яке небудь загально-людске значіннє. Звичайно, що виною сьому не та національна «вузкость», на яку часто закидали і закидають наші вороги. Виною більш наше становище серед инших націй, що не дають ще нам права на самостійне істнованнє і тим примушують нас домагатись сього права, звертаючи, таким чином, увагу виключно на свої хатні інтереси. Отсі обставини перешкоджають нам від разу піднятись до загально-людських інтересів і виробити таку літературу, яка була б цікава для кожного чоловіка, не розбираючи до якої нації він належить. Але треба тільки усунути сі перешкоди, - і література українська прудко піде вперед, як се ми бачили в молодій ще чеській літературі. Так, кажу, в українській літературі є дуже мало великих творів, цікавих, напр[иклад], для великороса. Але в нас є дуже багата народна література, велика сила усяких начерків, нарисів і инш., які можуть бути цікавими для кожного. Уже сей факт, «Северный Вестник» друкує переклади Франка, виявляє, що ними цікавлятця. Попробую і я що-небудь перекласти; мову російську я знаю добре, так що сподіваюсь перекласти вдатно.\n2 квітня 1895 р. (неділя). Сьогодні Великдень. Чому я не можу тепер так радісно зустрічати се найбільше христіянське свято, як перше? В дитячу пору міні здавалось, що в сей день «небо і земля радуютця», а тепер він нічим не відрізняєтця від инших днів; почуваєш себе так само буденно, як і вчора і позавчора. Релігійні почуття, що перше міцно обхоплювали всього мене, тепер десь зникли і певне вже ніколи не вернутця, - ніколи, кажу я, бо ніколи не можу я знову стати дитиною, вірити в те, що вже нема віри. Часом міні страшенно бажалося б знову вернутись до своїх дитячих віровань, коли я був щасливим, коли не було ріжних гірких питань, не було ніяких сумлінь, а все здавалося таким простим, ясним; коли навіть самі супротилежні віровання могли поміщатись в дитячій голівці одно коло другого без жадних суперечок. А з того часу, як почав я критично вдивлятись в свої віровання, всі вони потрохи почали кудись відсовуватись і зникать, наче в якому тумані; що перше здавалось простим, зрозумілим і справедливим, стало комедним, смішним, або ж таким, що цілком перечить людським законам справедливости і гуманности. Для прикладу візьму релігійні, або ще краще, політичні свої віровання. Перше цар був для мене земним богом, святою істотою; не було для мене більшої образи, як нешаннованнє з чієго-небудь боку царя. Я пам’ятаю один випадок, коли ледве не зробив я великої пакости, звичайно несвідомо, чоловікові, що бажав для Росії республики. Се було тоді, як я вчився ще в уманській школі. Ходив до школярів один чоловік, що розносив цукерки і инші солодощі. Тепер я розумію, що гірко йому жилося, а тоді я ще про се не думав. Оповідаючи якось раз школярам про своє тяжке життє, він висловився так: «якби в нас була республика, то робочому людові краще було б жити; не лилося б тоді стільки сліз, як тепер; не було б богатих і бідних, царів і підданків, а всі були б однакові». Ся республиканська теорія, почута школярами вперше від отставного москаля-рознощика, так вразила нас, що ми потім ніколи не пускали сього рознощика до себе в хату. Деякі хотіли навіть сказати про се приставу, і я згоджувався з ними. Так-то було колись. А тепер для мене цар зовсім не свята істота, а така ж людина, як і ми грішні, тепер він для мене, - гнобитель всього кращого, чесного. І ся метаморфоза сталась від того, що я критичним оком споглянув на царя, на його власть. Для всього, що в своїй святості і величі не має сталого грунту, твердих і справедливих підстав, - для сього критика самий лютий ворог. Так вона знищила в міні мої прежні релігійні і политичні віровання і переконання і дала міні нові, зовсім не схожі з старими. Треба вчитись, щоб придбати собі самі кращі переконання, щоб бути чесним, справедливим і добрим чоловіком.\n15 квітня 1895 р. (субота). В Київ приїхав Михайло Сергієвич Грушевський. Сьогодні ми всі зібрались до Асапа, щоб побачитись з ним. Багато оповідав він про Галичину і все те, що він оповів, доводить про краще життє в Галичині, ніж в нас, на Україні. Там можна почувати себе хоч трохи вільним чоловіком, що має якісь там права, тоді як тут ми тільки «обыватели», кажучи відповідним російським словом. Звичайно, що становище Галичини не идеальне, що що багато ще й їй доведетця боротися за свої права, але в порівнянні з становищем України здаєтця, що Галичина вже вільна, а Україна в самих запеклих кайданах.\nОповідав М.С. [Грушевський] і про фракціі українські на Галичині. «Тверді» і москалефіли вже здаєтця потрохи переводятця в Галичині; се люде, як каже М.С. [Грушевський], цілком інертні, недбалі, вони тільки й ждуть, що велика закордонна держава прийде і завоює їх у Австрії, - тим-то вони нічого не роблять, дожидаючись сього блаженного часу і не грають ніякої видатної ролі в политичнім житті Галичини. Радикали – фракція ще дуже молода, вона не набралась ще потрібних для видної діяльности сил, тим-то і радикали в Галичині не визначаютця своєю діяльностью. Окрім того, більшість радикалів живе в миру з народовцями і робить однакову роботу, простує до однієї мети. Таким чином, головна і користніша фракція національна, - се народовська. Тепер вона стоїть на чолі національного руху, - література – в її руках, посли до ради державної – народовці, такі гарні товариства як «Просвіта» і «Товариство імени Шевченка» мають великий вплив і значіннє і привертають, навіть ворогів, до народовців. Шкода, що не всі Галичане молятця одному Богові, себто, не всі бажають одного і не всі працюють над одним ділом. Я такої думки тримаюсь, що всякий поділ меж людьми, не кажучи вже про сварки і ворогованнє, шкодить спільному ділові. Се можна бачити й на Галичині. Коли б вони не ділились на москалефилів, народовців і радикалів, а стежили одного діла, то здобутки від такої спільної праці були б далеко більші. Коли ж не можна зробити так, щоб всі люде робили одну працю, не можна знищити індивідуальні ознаки кожної людини! От і виходить нарешті, що люде часом навіть бажають одного, а меж тим роблять одмінну роботу.\n18 травня 1895 р. (четвер). Сьогодні 35-річний ювилей професорської діяльности В.Б. Антоновича. Наша громада піднесла йому адресу, але післанці (П[илин]ський11 і я) не застали ювилята в дома і мусіли повернутися додому, не зробивши нічого. Шкода: я дуже бажав подивитись на сього чоловіка в його особистому домашньому житті. Я до сього зустрічався з ним, яко з профессором і ученим і зовсім не маю ніяких підстав, щоб сказати що-небудь про його, яко чоловіка. А цікавий він чоловік! Візьмем для прикладу його учену діяльність. Спеціяльність його – історія; він, як відомо, доктор історії; але оприч сього, він скінчив курс на медичному виділі, виучив антропологію, бо се потрібно йому було при виученню історії. Зараз видко справжнього ученого, що обібравши собі яку-небудь спеціяльність, не забуває і инших речей. В Росії тепер нема історика з більшими заслугами, ніж В.Б. Антоновича.\n27 травня 1895 р. (субота). Того ж таки дня у О.Я. [Кониського] було чимало цікавих розмов. Меж иншим зайшла розмова про Куліша, з приводу його останньої праці, надрукованої в «Русском Обозрении». Я, здаєтця, згадував вже про неї, - Куліш хоче довести історично, що козаки се була безпринципна сволочь, яка мала на думці тільки убивати людей та грабувати їх, - се були пірати, розбишаки, що не мали жадних ідей і т.и. Погляди Куліша в сім разі діаметрально супротилежні тому, що він говорив в своїх попередніх працях, напр[иклад], в історії України. Куліш давно вже вславився тим, що часто суперечить собі, що топче в болото те, чому перше воскуряв фиміами і навіть О.Я. [Кониський] оповів декілька фактів, що свідчать про те моральне убожество, про відсутність сталих принципів, яким визначуєтця Куліш. В 60х роках, коли Куліш удавав з себе українця його наставлено товаришем министра освіти в Польщі і Куліш прийняв сю посаду. Треба згадати, що давали там якусь посаду і Костомарову, але той не схотів її взяти. Не кажучи вже про те, що сама посада не відповідала тим переконанням, які тоді мав Куліш, навіть перечила їм, він зробив ще таке діло, за яке йому ніколи не можна простити. Коли здійняли питаннє про те, на якій мові повинна бути освіта в Холмщині (там живуть переважно українці), то министр просвіти Черкасській12 цілком здався на Куліша, так що він міг запровадити в школи українську мову. Але Куліш повів себе, як ренегат, і сказав, що шкільна мова буде російська, «щоб положити більшу грань меж українцями та поляками». Он що роблять свідомі українці, та ще такі, що стояли на чолі українського руху! Вони зрікаютця своєї національности, як що до сього спричинятця які-небудь сторонні інтереси. Сей вчинок Куліша мав дуже погані, лихі наслідки для діла української освіти взагалі, бо як би в Холмщині викладовою шкільною мовою була українська, то її легко було б перевести і на Україну; принаймні був би покладений «краєугольний камінь» для української освіти. І сей вчинок завжде останетця темною плямою в діяльности Куліша, вічно згадуватимуть про його скривджені українці. Ще декілька таких фактів було наведено О.Я. [Кониським], напр[иклад], про відносини Куліша до селян в сфері аграрній. Звичайно, тяжко се для нас українців, що талановиті люде працюють на згубу своєї народности, шкодять їй в тому, на що вона має право. Ще важче се тоді, коли такими шкодливими людьми суть свідомі українці, як напр[иклад] Куліш. Але кажучи правду, хто їх знає, о скільки вони й свідомі, бо, здаєтця міні, чоловік переконаний, свідомий не може робити таких вчинків, не може зрадити свою вітчину тоді, коли він міг би зробити користь для неї. Люде, що кажуть одно, а роблять друге, брешуть тільки язиками і ділами своїми показують, що брешуть. Вчинки Куліша свідчать про те, о скільки було в йому щирости.\n21 червня 1895 р. (середа). Був на репетиції трупи Кропивницького, бодай вдруге не ходити туди! Українські артисти говорять на яких хочеш мовах, тільки не на українській. За три години, що просидів я в театрі, я не чув і жадного українського слова, хоч би на сміх який-небудь артиста, звертаючись до другого, промовив українське слово. Та що про се й говорити, коли більшість з їх зовсім навіть не тямить української мови і тільки на репетиціях наломлює, як то кажуть язика. Рідна мова вживаєтця тільки на сцені, а по за сценою... «фи, гадость! Как это можно!». Так отсе ті пропагатори українства; так отсе заступники українського руху; так от які люде росповсюджують любовь до рідної країни! Чи можна гірше посміятись над чим-небудь, як сміютця українські артисти над українством, чи може бути більша образа для української ідеї. Та що говорити про меньчих артистів, коли сам Кропивницький (один з видатніших українських пісьменників!) не прохопився й жадним українським словом, як звертався з ріжними увагами до артистів. Так чеше по московськи, наче природній москаль! Український пісьменник соромитця вживати в розмові ту мову, якою написані його твори! Деморалізація далі вже не може йти, вже не може бути більшою. Хоч би д[раматург] Кропивницький посоромився публіки, перед якою він удає з себе щирого українця. Коли б міні де зустріти його: хоч би вилаяв добре. Так вразило мене те, що я чув і бачив сьогодні, що я ще й досі не можу отямитись. Ніколи я не сподівався від Кропивницького такої гидоти. От і йми віри людям після сього! Та нехай біс краще: і згадувати гидко про сих людей. Се гадюки якісь, а не люди! Чи є де в світі друга така нація, як ми українці? Нема! Ми одні такі мудрі вдалися... Тяжко й думати про все те, що робитця у нас.\n13 жовтня 1895 р. (п’ятниця). Сьогодні я спокусився і втікши з семинарських уроків, пішов в академію на лєкції. Для мене була особливе цікава лєкція історії, бо професор мав говорити дещо про українське питаннє. Так принаймні міні сказали. З лєкції історичної виніс я саме гидке вражіннє. Професор Завитневич13 (один з самих кращих професорів академії) про українське питаннє не говорив нічого. Але не се мене обурило: він мав право не сказати про українське питаннє ні слова, бо се не стосуєтця прямо до історії. Обурила мене така легковажність в відносинах до науки, яку виказав «шановний» професор. Лєкцію він почав характеристикою Костомарова і ся характеристика була виголошена не більш, як за 5 хвилин. За такий малий час, звичайно, багато не скажеш. Про Костомарова я почув, що він писав дуже добре («слог его отличается художественностью»), але був він чоловік хисткий, не мав твердих сталих пересвідчень («очень часто увлекался и в увлеченьи высказывал неправильныя мысли») і страшенно ненавидів великороссів («имел страстишку (?) разоблачать Московских деятелей»). Нарешті, провірити думки Костомарова дуже трудно, бо в його нема, «ссылок на документы» (се в Костомарова нема?) в самім тексті монографій, а джерела тільки перелічені з початку праці. І се все професор висловив «голослівно», не приводячи доказів з творів Костомарова (то за 5 хвилин ледве чи й можна се зробити). Оприч такої «характеристики» Костомарова я ще почув думку, що «во всем есть мода, - почему-ж не быть ей и в исторіи» (се з приводу Иловайського, що не вважаючи на малу вартість його історичних праць, має досить велику популярність). Справді, чому не бути моді в історії, особливо, коли професор не може придивитись до якого-небудь історичного чи суспільного факта, не може заглянуть в суть сього факта. Ся ссилка на моду особливо сподобалась міні, як дуже наукова... Почув я ще такий вираз: «отечественная исторія есть не просто наука, не просто исторія, а, так сказать, отечественная». Більше нічого говорити про сю лєкцію: вона сама за себе говорить. Мода в науці, - хитру річ вигадав добродій Завитневич!\n30 жовтня 1895 р. (понеділок). По понеділкам В.Б. Антонович читає для київської української громади лєкції по історії України. Сьогодні була вже четверта лєкція. Спасибі щире шановному професорові, що маючи відомості, ділитця ними і з громадою. Сі лєкції коштовні для нас тим, що вони поможуть уложити в систему ті відомості по історії України, які кожний з громадян мав вже; та оприч того вони дають ще багато й нового, такого, чого ми не чули й не знали. Принаймні се я можу сказати про себе. Та й инші громадяне, з якими я балакав про сю річ, висловлюютця так само. Зміст сьогодняшньоі лєкції – життє України після Куруковської умови за часи гетьманів Михайла Дорошенка, Тараса Трясила, Павлюка і Острянина. Переказувати лєкції я тут не буду, бо вона є в мене записана в иншому місті. Оприч історичних фактів, лєкції В[о]л[одимира] Бон[іфатійовича] мають вагу ще тим, що вони підводять історичні факти і події під загальні закони історичного життя. Лєкції виголошуютця гарною українською мовою, - се також не остання річ в наші часи, коли українську мову почути з уст професор[а] можна дуже рідко. Таким чином, лєкції цілком українські і се приваблює чимало слухачів; звичайно контингент їх складаєтця тільки з свідомих українців, та инакше воно й не може бути, бо несвідомих українців не можна запросити на сі лєкції (та й не потрібно), а з другого боку на нелєгальні збори небезпечно було б навіть і запрошувати людей непевних.\n17 грудня 1895 р. (неділя). Зійшлись громадяне на збірку. Був і Михайло Сергієвич [Грушевський], що сими днями завитав до Києва. Зпершу балакали громадяне меж собою, оповідали Михайлові Сергієвичу про те, що дієтця тепер в громаді, як йдуть громадські справи, які реферати читаютця на збірках і т.и. Михайло Сергієвич дуже цікавитця сим, бо перше він і сам багато потрудився для громади, тим-то громада наша дорога для його. Обіцяв він прислати нам з Галичини деякі книжки, яких не вільно друковати в нас, а які меж тим можуть стать нам в великій пригоді. Справді українська література в Російській державі така мала, що нічого й читати. Як ни гірко се, а се факт, проти якого трудно йти, як трудно було Савлові14 «прати проти рожна». Недавно ще ми одержали звістку з цензури про заборону деяких рукописів, що виготовлені були нашим літературним комитетом. Ну та про се колись иншим часом!... Велика дяка буде М[ихайлу] С[ергійови]чу, коли він надішле нам потрібних книжок з Галичини. Був читаний також реферат, - программа діяльности учителя і попа-націонала на селі. Ся программа написана давно і вже раз читана була на збірці, але ж вважаючи на те, що тепер у нас більшість громадян нові люде, що не чули її, а программа – річ великої ваги, то й рішили прочитати її вдруге сьогодні. З приводу діяльности учителя і попа в українському селі, М[ихайло] С[ергійови]ч росповів нам, що можуть зробити учитель і піп в Галицькому селі. Там, як казав М[ихайло] С[ергійови]ч, учитель, а надто піп, можуть робити багато для селян, бо там більше волі єсть для людей, що бажають працювати на користь ближніх. Там, коли трапитця що, можна змагатись з «сильними світа сього», тоді як у нас годі навіть і думать про се. Одно зле там, - се дуже великі злидні народа: землі там дуже мало, промислів, чи яких инших засобів до життя, нема, тим-то селяне страшенно бідують. Останніми часами велика сила їх виїхала в Північну Америку (в Сполучені Штати) і мала там добрі заробітки. Але ж і там вибух економичний кризис (ох, сі економичні кризиси надопекли вже нам!) і емиграція туди зупиналась, бо й там люде сидять без роботи і без шматка хліба. Тогді нещастні галичане вдарились до Бразилії, але ж там умови життя робітників такі злі, що краще й не навертатись туди. Сторона то зовсім ще дика, без жадного порядного устрою, майже без администрації (лихо з администрацією, лихо й без неї!), так що галичан там убрали в шори: - мусіли вони стати там в таке становище, в якому були за кілька років перед сим негри. От що там робитця! Тепер думають зорганізувати комитети для запомоги емиграції в Канаду, але ся емиграція ще не починалась і тепер тільки збірають всякі відомости про сю сторону. Таким чином, економичне становище Галичини далеко гірше в порівнанні з Україною: - в нас ще не дійшли до того, щоб люде тікали з своєї сторони на чужину, тікали від тяжких злиднів, що кругом обсіли їх. В нас дуже рідко і тільки подекуди емигрірують, хоч незабаром і нас жде щось страшне. Ознаки сього страшного, сієї економичної революції, що потрохи (а може й не потрохи, - Бог його знає!) наближаєтця до нас, вже єсть. Прогресуюча недостача землі, грунтів, - ось що лякає всіх, для кого інтереси народа не чужа річ. Ми стоїмо на тій самій стежці, яка привела Галичину до сучасного її становища. За те Галичина має велику перевагу над Україною. Під сією перевагою я розумію политичне її становище, котре дає їй змогу розвиватись і поступатись вперед духовно. Як каже М[ихайло] С[ергійови]ч, селяне там далеко більш розвинені, ніж наші селяне; багато є меж селянством, що окінчили гімназію, або яку иншу середню школу, так що интеллєктуальне становище галичан без порівняння вище України.\nГригорій Стариков – кандидат історичних наук, працює в Інституті української археографії та джерелознавства ім. М. С. Грушевського НАНУ.\nЄфремов С.О. Щоденники, 1923-1929. – К.: ЗАТ «Газета «РАДА», 1997. – 848 с.\nЄфремов С. Щоденник. Про дні минулі (спогади). – К.: Темпора, 2011. – 792 с.\nЛариса Портнова. Документи Сергія Єфремова в архівах Києва // Пам’ятки України. – 2012. – № 7. – С. 82-87.\nІР НБУВ. – Ф. 317 (Єфремов Сергій Олександрович). – Спр. 53. – Арк. 2-223. Автограф. (перший аркуш відсутній)\nЛипківський Сергій Онуфрійович (1871 р.н.) – навчався у Київській духовній семинарії\nЛотоцький Олександр Гнатович (1870-1939) – український громадсько-політичний діяч, письменник, публіцист, науковець\nСкочковський Лука Полікарпович (1863-1913) – священик, провідний діяч семінарської громади, у 1895 р. звільнений з посад у церкві та консисторії, із забороною служити в Київській єпархії\nКониський Олександр Якович (1836-1900) – український перекладач, письменник, видавець, лексикограф, педагог, громадський діяч, член київської та полтавської громад\nКозловський Лаврентій Данилович (1859 р.н.) – закінчив Київську духовну академію, з 1885 р. працював в Київській духовній семінарії\nфранц. – кредо, виклад переконань\nПилинський Костянтин Іванович (1870 р.н.) – навчався в Київській духовній семинарії, учителював у церковно-парафіяльних школах\nЧеркасський Володимир Олександрович (1824-1878) – російський державний та громадський діяч, один із головних учасників подготовки селянської реформи 1861 р. у Росії та у 1864 р. в Польщі\nЗавитневич Володимир Зенонович (1853-1927) – письменник, історик, професор Київської духовної академії\nСавл – апостол Павло (5/15-64/67), який за молодих років переслідував християн\nЗнайшли своє відображення у щоденнику і тогочасне громадське життя (справи у молодіжному семінарському гуртку, зустрічі з Олександром Кониським, Лукою Скочковським, Михайлом Грушевським, відвідування приватних лекцій Володимира Антоновича), літературна діяльність (написання власних творів, рецензій, перекладів, роздуми над працями Тургенєва, Достоєвського, організація передплати різноманітних видань, цензурні утиски), складні стосунки з батьками та найближчими родичами, згадки про стан свого здоров’я тощо. На сторінках щоденника Сергій Єфремов також залишив детальні спогади і враження про відвідані ним вистави труп Марка Кропивницького та Панаса Саксаганського під час їхніх гастролей у Києві.\nЩоденники Сергія Єфремова за 1923-1929 рр. 1, видані у 1997 р., по праву стали надзвичайно популярними не тільки у вузькому колі науковців, а й взагалі серед широкого читацького загалу. Тоді ж, у 1990-ті роки, тривала робота і над опрацюванням його мемуарів. В той час в упорядників, на жаль, не було змоги здійснити повне книжкове видання підготовлених матеріалів. За пропозицією Ігоря Гирича (фактичного головного редактора альманаху «Молода нація»), спогади Сергія Єфремова друкували у цьому часописі протягом 2002-2004 рр. Ці публікації стали також даниною пам’яті людині, яка їх підготувала, але через хворобу відійшла у вічність, – Володимиру Плачинді. Ідея видати таке важливе джерело у книжковому форматі продовжувала жити і поступово наближалась до свого втілення. Нарешті, наприкінці 2011 р., мемуари видатного літературознавця за 1876-1907 рр. і його юнацький щоденник за 1895-1896 рр. (до цього не опублікований) побачили світ 2.\nВсе ж, не дивлячись на безумовну важливість і потрібність цього видання, не можна не відмітити маловмотивоване і, головне, малокваліфіковане втручання у видавничу концепцію. Так, у вступній статті Ігоря Гирича йдеться про підготовлений фотододаток (с. 56), який мав включати близько 30 оригінальних світлин, що спеціально копіювалися в Центральному Держаному Історичному Архіві у м. Києві. Але він чомусь був вилучений, причому без погодження з упорядниками і навіть без витрати зусиль на прочитання передмови і зняття згадки про ці фото. Разом з тим, у додатках серед різноманітних архівних матеріалів до біографії Сергія Єфремова (запис у метричній книзі, свідоцтво про закінчення духовного училища, диплом про закінчення університету, протокол допиту від 17 вересня 1929 р.) вміщено передрук «З недавнього минулого», доцільність розміщення якого ніяк не обумовлена. Для опублікованих у додатку документів відсутня узгодженість щодо посилання на архів: більшість підписана «ЦДІАУК», але також зустрічається і «ЦДІА у м. Києві» (с. 724), в одному випадку назва архіву повністю відсутня (с. 729). Якби не передмова Ігоря Гирича, то взагалі неможливо було б довідатись, хто, в якій мірі і над яким матеріалом працював, оскільки інформація реквізитної сторінки (прізвища верстальника, коректора, літературного редактора) підмінює собою зворот титульної. Згаданий вище фотододаток до видання був опублікований у липневому номері «Пам’яток України» 3 із зазначенням недоліків, зроблених видавництвом.\nЮнацький щоденник Сергія Єфремова зберігається в Інституті рукопису Національної бібліотеки України ім. В.І. Вернадського у його особовому фонді 4. Він охоплює період від 1 січня 1895 р. по 4 лютого 1986 р. Сергій Єфремов вів свій щоденник дуже акуратно, проставляючи не тільки число, місяць та рік, але і день тижня. Почерк молодого Сергія Єфремова легкий для прочитання, каліграфічний, охайний, чим суттєво відрізняється від того, яким написані його спогади, щоденники та листи 1920-х рр. Його юнацький щоденник, як і більш пізні, написано гарним літературним стилем, забарвленим сильними емоціями автора: побачене та відчуте Сергієм Єфремовим неодмінно захоплює і читача.\n10 січня 1895 р. (вівторок). По обіді йшов я по вулиці і несподіванно зустрів Липковського 5 і Лотоцького 6. Я думав, що вони не приїхали ще з дому. Вони йшли до Луки Поликарповича 7. Пішов з ними й я, хоч був певен, що ми не застанемо Луку дома. Але ж я помилився: Лука був дома. Після всяких роспитувань, як звичайно буває тоді, коли люде довго не бачились, Лука сказав нам сумну звістку: його примусили покинути дяківську посаду в Києві, подавши митрополитові «прошеніє об увольненіи». Все се виникло з приводу того доноса, що очернив Луку перед митрополитою. Лука не жалкує за втерянною посадою, кажучи, що мав і так швидко покинути її. Від Лу[ки] Лотоцький з Липковським збирались до Олександра Яковлевича [Кониського] 8. Тягнули й мене, але я, згадавши, що на 9 годин мене кликав по редакційним справам Козловський 9, відмігся, хоч міні дуже треба було б бачити Олександра Яковлевича [Кониського]. Йому повинно бути відомі, всі ті студії, які висловлювали погляди народа на Шевченка, тим-то міні й цікаво було-б побачити його. Оприч того, я в його міг би достати книжок, які потрібні для мого писання. Я таки швидко піду до його.\n12 січня 1895 р. (четвер). Не вважаючи на те, що сьогодні почував себе теж не дуже добре, почав писати реферат під заголовом «Душа чи тіло»? В йому я маю вияснити, що народовці і радикали повинні не йти в ростіч, не ворогувати, а подати одні одним руки на знак згоди і йти до спільної мети. Справді якось чудно дієтця на світі: люде бажають, що й другі і їм би тільки помагати одні одним і працювати собі нишком за спільною запомогою. Так ні ж! Вони, бач, йдуть до однієї мети ріжними стежками, тим-то їм і треба змагатись одні з одними! В нашому становищі така ворожнеча ще більш шкодлива, ніж де инше: сим роз’єдналися, сварятця меж собою, а тим часом коштовний час не жде, а йде собі вперед і відсовує потрохи мету, до якої простують і та, й друга фракції українські. Діло, таким чином стоїть, не посовуєтця вперед, бо нам, бач, треба перше вияснити, що ми, чи народовці, чи радикали; чи буду я працювати для «душі», чи, залишивши її, почну з «тіла». І так люде змагаютця собі, а діло тим часом стоїть собі нівроку. Та на віщо міні знати, чи радикал я, чи народовець? Та хіба, як роздумати гаразд, се не однаково? Я хочу робити добро другим, бути для їх користним, - і годі, буде з мене сього; і краще буде, як я відразу візмусь за працю, а не буду змагатись про те, що краще чи народовництво, чи радикализм. Се вже покаже практика. Я звичайно не кажу, що не треба мати, виступаючи в життє, готової програми, pofession de foi 10, - ні її треба зазначити собі, але там, де ми не можем з певністю сказати, що користніше те, чи друге, там кажу, змагання ні трошки не поможуть, а ще пошкодять, бо вносять в громаду нелад та ростіч. Такі мої думки відносно тих питань, що поставили на останніх збірках. Добре знаю, що декому вони будуть не до сподоби, але все таки висловлю їх: нехай доведуть міні, що вони не правдиві, - і я залишу їх. Сьогодні таки багатенько написав.\n18 травня 1895 р. (четвер). Сьогодні 35-річний ювилей професорської діяльности В.Б. Антоновича. Наша громада піднесла йому адресу, але післанці (П[илин]ський 11 і я) не застали ювилята в дома і мусіли повернутися додому, не зробивши нічого. Шкода: я дуже бажав подивитись на сього чоловіка в його особистому домашньому житті. Я до сього зустрічався з ним, яко з профессором і ученим і зовсім не маю ніяких підстав, щоб сказати що-небудь про його, яко чоловіка. А цікавий він чоловік! Візьмем для прикладу його учену діяльність. Спеціяльність його – історія; він, як відомо, доктор історії; але оприч сього, він скінчив курс на медичному виділі, виучив антропологію, бо се потрібно йому було при виученню історії. Зараз видко справжнього ученого, що обібравши собі яку-небудь спеціяльність, не забуває і инших речей. В Росії тепер нема історика з більшими заслугами, ніж В.Б. Антоновича.\n27 травня 1895 р. (субота). Того ж таки дня у О.Я. [Кониського] було чимало цікавих розмов. Меж иншим зайшла розмова про Куліша, з приводу його останньої праці, надрукованої в «Русском Обозрении». Я, здаєтця, згадував вже про неї, - Куліш хоче довести історично, що козаки се була безпринципна сволочь, яка мала на думці тільки убивати людей та грабувати їх, - се були пірати, розбишаки, що не мали жадних ідей і т.и. Погляди Куліша в сім разі діаметрально супротилежні тому, що він говорив в своїх попередніх працях, напр[иклад], в історії України. Куліш давно вже вславився тим, що часто суперечить собі, що топче в болото те, чому перше воскуряв фиміами і навіть О.Я. [Кониський] оповів декілька фактів, що свідчать про те моральне убожество, про відсутність сталих принципів, яким визначуєтця Куліш. В 60х роках, коли Куліш удавав з себе українця його наставлено товаришем министра освіти в Польщі і Куліш прийняв сю посаду. Треба згадати, що давали там якусь посаду і Костомарову, але той не схотів її взяти. Не кажучи вже про те, що сама посада не відповідала тим переконанням, які тоді мав Куліш, навіть перечила їм, він зробив ще таке діло, за яке йому ніколи не можна простити. Коли здійняли питаннє про те, на якій мові повинна бути освіта в Холмщині (там живуть переважно українці), то министр просвіти Черкасській 12 цілком здався на Куліша, так що він міг запровадити в школи українську мову. Але Куліш повів себе, як ренегат, і сказав, що шкільна мова буде російська, «щоб положити більшу грань меж українцями та поляками». Он що роблять свідомі українці, та ще такі, що стояли на чолі українського руху! Вони зрікаютця своєї національности, як що до сього спричинятця які-небудь сторонні інтереси. Сей вчинок Куліша мав дуже погані, лихі наслідки для діла української освіти взагалі, бо як би в Холмщині викладовою шкільною мовою була українська, то її легко було б перевести і на Україну; принаймні був би покладений «краєугольний камінь» для української освіти. І сей вчинок завжде останетця темною плямою в діяльности Куліша, вічно згадуватимуть про його скривджені українці. Ще декілька таких фактів було наведено О.Я. [Кониським], напр[иклад], про відносини Куліша до селян в сфері аграрній. Звичайно, тяжко се для нас українців, що талановиті люде працюють на згубу своєї народности, шкодять їй в тому, на що вона має право. Ще важче се тоді, коли такими шкодливими людьми суть свідомі українці, як напр[иклад] Куліш. Але кажучи правду, хто їх знає, о скільки вони й свідомі, бо, здаєтця міні, чоловік переконаний, свідомий не може робити таких вчинків, не може зрадити свою вітчину тоді, коли він міг би зробити користь для неї. Люде, що кажуть одно, а роблять друге, брешуть тільки язиками і ділами своїми показують, що брешуть. Вчинки Куліша свідчать про те, о скільки було в йому щирости.\n13 жовтня 1895 р. (п’ятниця). Сьогодні я спокусився і втікши з семинарських уроків, пішов в академію на лєкції. Для мене була особливе цікава лєкція історії, бо професор мав говорити дещо про українське питаннє. Так принаймні міні сказали. З лєкції історичної виніс я саме гидке вражіннє. Професор Завитневич 13 (один з самих кращих професорів академії) про українське питаннє не говорив нічого. Але не се мене обурило: він мав право не сказати про українське питаннє ні слова, бо се не стосуєтця прямо до історії. Обурила мене така легковажність в відносинах до науки, яку виказав «шановний» професор. Лєкцію він почав характеристикою Костомарова і ся характеристика була виголошена не більш, як за 5 хвилин. За такий малий час, звичайно, багато не скажеш. Про Костомарова я почув, що він писав дуже добре («слог его отличается художественностью»), але був він чоловік хисткий, не мав твердих сталих пересвідчень («очень часто увлекался и в увлеченьи высказывал неправильныя мысли») і страшенно ненавидів великороссів («имел страстишку (?) разоблачать Московских деятелей»). Нарешті, провірити думки Костомарова дуже трудно, бо в його нема, «ссылок на документы» (се в Костомарова нема?) в самім тексті монографій, а джерела тільки перелічені з початку праці. І се все професор висловив «голослівно», не приводячи доказів з творів Костомарова (то за 5 хвилин ледве чи й можна се зробити). Оприч такої «характеристики» Костомарова я ще почув думку, що «во всем есть мода, - почему-ж не быть ей и в исторіи» (се з приводу Иловайського, що не вважаючи на малу вартість його історичних праць, має досить велику популярність). Справді, чому не бути моді в історії, особливо, коли професор не може придивитись до якого-небудь історичного чи суспільного факта, не може заглянуть в суть сього факта. Ся ссилка на моду особливо сподобалась міні, як дуже наукова... Почув я ще такий вираз: «отечественная исторія есть не просто наука, не просто исторія, а, так сказать, отечественная». Більше нічого говорити про сю лєкцію: вона сама за себе говорить. Мода в науці, - хитру річ вигадав добродій Завитневич!\n17 грудня 1895 р. (неділя). Зійшлись громадяне на збірку. Був і Михайло Сергієвич [Грушевський], що сими днями завитав до Києва. Зпершу балакали громадяне меж собою, оповідали Михайлові Сергієвичу про те, що дієтця тепер в громаді, як йдуть громадські справи, які реферати читаютця на збірках і т.и. Михайло Сергієвич дуже цікавитця сим, бо перше він і сам багато потрудився для громади, тим-то громада наша дорога для його. Обіцяв він прислати нам з Галичини деякі книжки, яких не вільно друковати в нас, а які меж тим можуть стать нам в великій пригоді. Справді українська література в Російській державі така мала, що нічого й читати. Як ни гірко се, а се факт, проти якого трудно йти, як трудно було Савлові 14 «прати проти рожна». Недавно ще ми одержали звістку з цензури про заборону деяких рукописів, що виготовлені були нашим літературним комитетом. Ну та про се колись иншим часом!... Велика дяка буде М[ихайлу] С[ергійови]чу, коли він надішле нам потрібних книжок з Галичини. Був читаний також реферат, - программа діяльности учителя і попа-націонала на селі. Ся программа написана давно і вже раз читана була на збірці, але ж вважаючи на те, що тепер у нас більшість громадян нові люде, що не чули її, а программа – річ великої ваги, то й рішили прочитати її вдруге сьогодні. З приводу діяльности учителя і попа в українському селі, М[ихайло] С[ергійови]ч росповів нам, що можуть зробити учитель і піп в Галицькому селі. Там, як казав М[ихайло] С[ергійови]ч, учитель, а надто піп, можуть робити багато для селян, бо там більше волі єсть для людей, що бажають працювати на користь ближніх. Там, коли трапитця що, можна змагатись з «сильними світа сього», тоді як у нас годі навіть і думать про се. Одно зле там, - се дуже великі злидні народа: землі там дуже мало, промислів, чи яких инших засобів до життя, нема, тим-то селяне страшенно бідують. Останніми часами велика сила їх виїхала в Північну Америку (в Сполучені Штати) і мала там добрі заробітки. Але ж і там вибух економичний кризис (ох, сі економичні кризиси надопекли вже нам!) і емиграція туди зупиналась, бо й там люде сидять без роботи і без шматка хліба. Тогді нещастні галичане вдарились до Бразилії, але ж там умови життя робітників такі злі, що краще й не навертатись туди. Сторона то зовсім ще дика, без жадного порядного устрою, майже без администрації (лихо з администрацією, лихо й без неї!), так що галичан там убрали в шори: - мусіли вони стати там в таке становище, в якому були за кілька років перед сим негри. От що там робитця! Тепер думають зорганізувати комитети для запомоги емиграції в Канаду, але ся емиграція ще не починалась і тепер тільки збірають всякі відомости про сю сторону. Таким чином, економичне становище Галичини далеко гірше в порівнанні з Україною: - в нас ще не дійшли до того, щоб люде тікали з своєї сторони на чужину, тікали від тяжких злиднів, що кругом обсіли їх. В нас дуже рідко і тільки подекуди емигрірують, хоч незабаром і нас жде щось страшне. Ознаки сього страшного, сієї економичної революції, що потрохи (а може й не потрохи, - Бог його знає!) наближаєтця до нас, вже єсть. Прогресуюча недостача землі, грунтів, - ось що лякає всіх, для кого інтереси народа не чужа річ. Ми стоїмо на тій самій стежці, яка привела Галичину до сучасного її становища. За те Галичина має велику перевагу над Україною. Під сією перевагою я розумію политичне її становище, котре дає їй змогу розвиватись і поступатись вперед духовно. Як каже М[ихайло] С[ергійови]ч, селяне там далеко більш розвинені, ніж наші селяне; багато є меж селянством, що окінчили гімназію, або яку иншу середню школу, так що интеллєктуальне становище галичан без порівняння вище України.


Iнтимна лiрика Тараса Шевченка - 25 Сентября 2016 - Блог - Готові домашні завдання Онлайн 5,6,7,8,9,10,11 класи\nВсi ми знаємо, що Тарас Григорович Шевченко присвятив усе своє життя служiнню рiднiй Українi та боротьбi з її пригноблювачами. Вiн постає для усiх насамперед поетом-борцем. За блискучим зображенням героїчного минулого та страждань поневоленого безправного народу часом можна не помiтити "iншого Шевченка" - тонкого лiрика, якому не чуже усе людське, у тому числi й кохання. Тарас Шевченко мав свiй iдеал жiнки, вiн кохав i був коханий. I хай iнтимна лiрика за обсягами поступається творам, присвяченим iншiй тематицi, його балади, вiршi та поеми про кохання являють собою чудовi зразки лiричної поезiї.\nСуто художньо iнтимна лiрика Шевченка нагадує за змiстом i формою українську народну пiсню. Багато вiршiв присвячено Ганнi Закревськiй ("Г. З.", "Моя ти доле чорнобрива", "Рожевая зоре", "Свято моє! Єдинеє свято!" та iншi), але не забуває поет i про своє свiтле перше пiдлiткове кохання до Оксани Коваленко ("Ми в купочцi колись росли" тощо). Та не тiльки в творах автобiографiчного плану кохання постає "єдиним святом" серед сумної дiйсностi.\nУ Бога благаєм? -\nставить поет риторичне запитання у вiршi "Зацвiла в долинi...", описавши перед цим просту сценку, як виходить дiвчина в бiлiй свiтинi з бiленької хати до молодого козака, з яким:\n...Як дiточок двоє,\nПiд тую калину\nСкiльки в цих вiршах свiтла i чистоти!\nКохання у Шевченка - не палка пристрасть, воно цнотливе i нiжне. Не гарячi обiйми - а саме невинний поцiлунок на тлi такої самої осяяної сонцем i невинної природи. "Наче сонце засiяло" - каже вiн про поцiлунок дiвчини у вiршi "Менi тринадцятий минало". Воно трепетне, невибагливе та щире. Його моральнiсть має витоки в релiгiї. Але шевченкiвськiй iдеал кохання передбачає й iншi риси: при зовнiшнiй скромностi i стриманостi, це кохання - велике i справжнє, сповнене внутрiшньої сили, воно передбачає однолюбство та вiрнiсть на все життя, i цiнується бiльше за останнє.\nМожна згадати балади його раннього перiоду творчостi. То "причинна" дiвчина блукає в гаю, виглядаючи "козаченька молодого, що торiк покинув" i гине, залоскотана русалками. Так, в iм'я кохання. А козак, що повернувся:\n...Кличе її та цiлує...\nНi, вже не поможе!\nМене iз тобою?"\nЗареготавсь, розiгнався -\nЖиття без кохання для героїв цих творiв Шевченка не має цiнностi. Перетворюється на одиноку тополю дiвчина, милий якої теж пiшов кудись та загинув ("Тополя"). За коханою слiдом пiшов "жити у воду" i "рибалка кучерявий" у баладi "Утоплена".\nАле не лише в баладах зображується вiдданiсть коханих одне одному - навiть у "Гайдамаках" знаходяться рядки, присвяченi цьому свiтлому почуттю. I не лише безпосереднi - наприклад, один з ватажкiв повстання, Максим Залiзняк спiвчуває Яремi, коли його кохану викрали; людина, що присвятила життя боротьбi визнає, що крiм ненавистi до ворога iснує ще й ця важлива цiннiсть.\nУ деяких iнших поезiях, що не належить до iнтимної лiрики, су-спiльний устрiй засуджується ще й за те, що вiн стає перешкодою iснуванню простого й чистого кохання.\nКохання - щастя, доводить Шевченко, його вiдсутнiсть - велике горе. Розбещенiсть, зрада - те, що перетворює кохання з "раю" на "пекло". Зрада заслуговує жорстокого покарання: наприклад, героя поезiї "Коло гаю в чистiм полi" Iвана труять дiвчата за те, що "лицявся то з тiєю, то з другою любо".\nБiль i туга звучать у рядках поезiї "I широкую долину", побудова ної у формi спогадiв розлученої долею пари. Не вiтри шматують тополю - це образ дiвчини, створеної для кохання, яку кривдить доля ("Не тополю високую...").\nНевесело на свiтi жить,\nКоли нема кого любить, -\nвизнає героїня вiрша "Ой, одна я, одна".\nОтже, можна пiдбити пiдсумок: Шевченко високо цiнував кохання, але справжнє, iдеалом якого були однолюбство, вiдданiсть, незрадливiсть i щирiсть, а також цнотлива невиннiсть i чистота стосункiв, що роблять його гiдним оспiвування. Саме таке кохання, як сонце, осяює людськi життя.


Бунт в Далласі: ймовірний вбивця поліцейських застрелився | УНІАН\n11:40, 08 липня 2016\nЗа даними телеканалу Fox news, йдеться про чоловіка, з яким співробітники правоохоронних органів більше години вели переговори, повідомляє ТАСС.\nЯк заявляв раніше шеф поліції міста Девід Браун, підозрюваний знаходився в гаражі коледжу, розташованого в центрі Далласа. Він брав участь у перестрілці зі співробітниками правоохоронних органів, а пізніше заявляв, що замінував територію навколо свого укриття.\nЧитайте такожОчевидці масово публікують стріми стрілянини у Далласі, в ході якої вбили 5 поліцейських (відео)\nЗа даними поліції, до цього часу затримано троє підозрюваних: жінка, а також двоє чоловіків, що намагалися втекти на автомобілі . "Ми продовжимо допитувати їх, - заявив Браун. - Поки вони не виявляють готовності до співпраці, достатньою, щоб ми могли дізнатися, якими були мотиви цих осіб і хто вони такі".\nЯк повідомляв УНІАН, у США під час масових акцій протесту проти вбивств афроамериканців представниками правоохоронних органів було вбито четверо поліцейських. Пізніше Reuters повідомив про п'ятого загиблого.\nЗа словами очевидців, вогонь по натовпу протестуючих відкрили двоє чоловіків, один з яких був у бронежилеті. Як повідомляє місцева поліція, один з підозрюваних здався сам, а іншого вдалося знайти та затримати. Обурення громадськості викликав інцидент, що стався напередодні в Луїзіані, коли двоє поліцейських застрелили темношкірого чоловіка.\nНа оприлюдненому відео з місця події чітко видно, як поліцейські повалили чоловіка на землю, після чого один з них зробив кілька пострілів практично впритул. За фактом вбивства вже розпочато розслідування Міністерством юстиції США.


Купити ХЕВЕРТ ІНФЛЮТЕЛІЯ ТАБ. №40 НДС в Києві недорого від Viridis\nХЕВЕРТ ІНФЛЮТЕЛІЯ ТАБ. №40 НДС\nХЕВЕРТ ІНФЛЮТЕЛІЯ ІНСТРУКЦІЯ ПО ЗАСТОСУВАННЮ\nХеверт Інфлютелія - комплексна терапія простудних захворювань різної етіології.\nМає антибактеріальну, противірусну та імуномодулюючу дію. Стимулює захисні механізми для боротьби із застудою (нормалізація температури і зменшення інтоксикації)\nУнікальна комбінація рослинних компонентів;\nАктивує Т- і В-лімфоцити, сприяючи елімінації вірусу;\nЗбільшує фагоцитарну активність макрофагів для боротьби з бактеріальною інфекцією;\nСтимулює хемотаксис лейкоцитів і вивільнення цитокінів;\nАктивує антипірогенами реакцію організму;\nБезпечна таблетована форма випуску (не містить спирту, легко розчиняється сублінгвально або при додаванні в питво).\nХеверт Інфлютелія - комплексний рослинний препарат, до складу якого входить 8 екстрактів в гомеопатичному розведенні. Є джерелом біологічно активних речовин, які стимулюють імунну систему, запобігають грип і простудні захворювання.\nРекомендується в якості дієтичної добавки до раціону харчування, як додаткове джерело біологічно активних речовин з метою посилення захисних сил організму, профілактики простудних захворювань, грипу. Компоненти дієтичної добавки, рекомендовані до застосування в дозах, аналогічні гомеопатичним розведенням ОХ-8Х.\nГомеопатичний продукт. Не є лікарським засобом.\nДля дорослих - розсмоктувати по 1-2 таблетки 3 рази на день. Максимальна добова доза - 12 таблеток.\nНе перевищувати рекомендовану добову дозу. Не слід використовувати як заміну повноцінного і збалансованого харчування.\nВагітність і період лактації, особиста підвищена чутливість до складових компонентів.\n1 таблетка містить: Aconitum napellus D6 5 мг, Ammonium bromatum D4 10 мг, Atropa belladonna D6 20 мг, Bryonia alba D6 20 мг, Cinchona officinalis D6 10 мг, Echinacea purpurea D3 20 мг, Mercurius cyanatus D8 10 мг, Rhus toxicodendron D6 10 мг.


Білоруси розробляють електроспорткар, який буде конкурувати з Тесла | E-move\n6/5/2020 21-05-2020 Новини\nНаціональна академія наук Білорусі (НАН РБ) персонально для президента країни Олександра Лукашенка провела виставку перспективного електротранспорту власної розробки. Під час заходу було оголошено, що у прийдешні лінійці білоруських електромобілів буде і такий екзотичний тип, як молодіжний спорткар з кузовом родстер.\nНа виставці показали прототип шасі родстера і – окремо на стенді – ескізи його кузова. Машина буде мати двомісний салон, задній привід, зможе розганятися до 170 км/год і долати до 270 км на одному заряді батарей.\n«Ми вважаємо, що цей автомобіль зможе змагатися з Тесла. Це абсолютно чесно заявляємо. Він легкий, маневрений, використовується для того, щоб ми могли в критичних режимах відпрацювати свої двигуни, свої технічні рішення», – прокоментував представник НАН РБ виданню БелТА.\nСеред інших розробок, показаних на виставці, – електробус та електротрак МАЗ, машина для заливки льоду, робочі прототипи електромобілів декількох типів з різним ступенем готовності, електробайки, електровелосипеди та електрогелікоптери.\nНАН РБ розробляє лінійку електротранспорту за дорученням Лукашенка з 2016 року. Роботи пов’язані зі зведенням першої у Білорусі атомної електростанції. З введенням в експлуатацію БелАЕС в країні прогнозується надлишок електроенергії, який не зможе вичерпати навіть експорт у держави Євросоюзу. Будівництво станції ведеться з 2011 року, вартість проекту оцінюється у $11 млрд, введення її першої черги відбудеться протягом 2020 року.\nДо рчі, в особистому гаражі президента Білорусі вже як кілька років є Tesla Model S P100D. Вперше він з’явився за кермом американського електромобіля у вересні 2017 року.


Техаський Холдем, стратегія для новачків (Кріс Манімейкер) | POKER.ORG.UA\nКоли ви сідаєте грати в Техаський Холдем в перший раз, вам повинно бути складно спочатку визначити, коли ви повинні піднімати, і коли ви повинні скидатися. Навіть якщо ви начиталися книжок, всі ці замітки, які ви зробили, вилітають з голови з першої ж зданою рукою. Ось кілька коротких порад, які ви можете використовувати. Ви навіть можете роздрукувати цей текст і повісити перед собою, коли будете грати онлайн.\nВажливий момент: це керівництво призначене для звичайних кеш ігор (НЕ турнірних) і для лімітного Холдема (не для безлімітного або потлімітного холдема). І будь ласка, не пробуйте використовувати цю стратегію на лімітах більше $1/$2.\nПо-перше, нам потрібно виробити зручні скорочення, щоб описувати руки. КК означає пару королів, як вашу стартову руку. T9s означає десять-дев’ять однієї масті. K8o означає король-вісім різних мастей. AJs означає туз-валет однієї масті. Отже:\nAA, KK, QQ, JJ, AKs, AKo, або AQs – РЕЙЗ\nНе хвилюйтеся про те, скільки це вже коштувало вам ставок – просто піднімайте ставку. Звичайно, якщо вже досягнута межа ставок, то ви можете зробити тільки колл.\nTT, 99, 88, 77, AQo, AJs, ATs, KQs, KQo, KJs, QJs – КОЛЛ або ФОЛД\nЯкщо вам потрібно відповісти тільки однією ставкою, тоді грайте колл. І після того, як ви зробили ставку, відповідайте на всі ставки, скільки буде потрібно, щоб побачити флоп. Однак, якщо вам потрібно поставити дві ставки, щоб відповісти, тоді не відповідайте, просто скиньте.\nВсі інші руки – ФОЛД\nЦе може здатися дуже тайтовою грою і це так і є. Але таким способом ви зможете заробити гроші. Це також дасть вам час поспостерігати за грою ваших опонентів і дозволить вам відчувати себе комфортно в грі.\nГраємо на флопі\nВи можете продовжувати грати при одній з наступних ситуацій:\n1. У вас старша пара або ви можете побити старшу пару. Старша пара, це пара з найбільшою картою на столі. Наприклад, якщо у вас KQ, а на флопі прийшли Q-7-6, то у вас старша пара. Якщо у вас QJs, а на столі – KJ-3, тоді у вас немає старшої пари. Якщо при тому ж флопі у вас JJ або AA, то ви можете побити старшу пару.\n2. У вас відкритий з двох сторін стріт дро (з чотирьох карт). Наприклад, у вас KQs, а на флопі – JT-3 (масті на флопі не мають значення). Тепер вам потрібен або туз, або дев’ятка, щоб закінчити стріт.\n3. У вас флеш дро з чотирьох карт. Наприклад, у вас чирвовий король і чирвовий валет, а на флопі прийшли ще дві чирвові карти.\nЦі обмеження дозволяють вам грати тільки в конкретних випадках: у першому випадку у вас, швидше за все, краща рука; в 2 і 3 випадках у вас дуже сильні дро комбінації.\nУ випадку 1 (у вас старша пара або краще), якщо у вас старша пара – робіть ставку або рейз один раз, а потім відповідайте на всі інші ставки. Якщо ви можете побити старшу пару, робіть ставку або піднімайте при будь-якій можливості.\nУ випадках 2 і 3, не робіть ставку самі, а просто відповідайте на всі ставки або грайте чек, коли це можливо.\nГраємо на торні\nЯкщо ви все ще маєте старшу пару, тоді знову ставте або піднімайте один раз. Після цього відповідайте на всі ставки. Однак, якщо у вас тільки старша пара, а перед вами зробили ставку і рейз, тоді скидайтеся.\nЯкщо ви можете побити старшу пару, особливо, якщо у вас трійка або краще, продовжуйте піднімати якомога більше.\nЯкщо у вас все ще стріт або флеш дро, тоді відповідайте на будь-яку ставку, але не ставте самі і не піднімайте.\nГраємо на рівері\nЯкщо у вас старша пара і ви були останнім, хто зробив ставку або рейз на торні, тоді ставте знову. В іншому випадку – чек або колл. Якщо перед вами зробили ставку і рейз, а у вас тільки старша пара, тоді скидайтеся.\nЯкщо ви можете побити старшу пару, тоді ставте хоча б один раз.\nЯкщо у вас трійка або краще, тоді піднімайте якомога більше.\nЯкщо ви тягнули карту для флеша або стріта, і не витягли, тоді скидайтеся. Якщо ж вам вдалося зібрати бажану комбінацію, тоді піднімайте якомога більше.\nУ покері позиція, це місце, яке ви займаєте по відношенню до Баттона. Позиція гравців дуже важлива, тому що вона визначає порядок, в якому вони будуть робити ставки. На всіх колах торгівлі, крім префлопа, гравець на батоні буде останнім робити ставку (на префлопі останнє слово за блайндамі). Це дає йому стратегічну перевагу, так як він може бачити, як зіграли його опоненти перед тим, як прийняти рішенням самому.\nУ покерних стратегіях позицію прийнято ділити на три види: рання, середня і пізня. Пізньою називається позиція гравців на батоні і 2-3 гравців до нього (праворуч від нього). Рання позиція – це блайнди і 2-3 гравця після них (зліва від блайндов). Зауважте, ми говоримо «2-3 гравця» не просто так. По-перше, не всі гравці погоджуються, де саме потрібно «провести лінію». А по-друге, кількість гравців за столом також впливає на визначення позиції. Наприклад, у грі з п’ятьма гравцями ранньою буде вважатися позиція тільки на блайндах, а в грі за повним столом (10 осіб), гравець відразу за блайндамі теж вважається на ранній позиції – за ним ще залишається 7 гравців.\nПозиція дуже важлива у всіх видах покеру, але особливо в Холдемі. Розглянемо конкретний приклад, коли у вас натс і в грі залишився тільки один опонент. Якщо він робить ставку, то ви піднімаєте. Якщо він грає чек, то ви робите ставку. Коротше кажучи, ви повинні зробити одну додаткову ставку, щоб не зробив опонент. А якщо ви будете діяти першим, то ви можете зробити ставку, на яку опонент може просто відповісти, або ж ви можете спробувати зіграти чек-рейз, але тоді опонент може просто відповісти вам чек. В обох випадках, коли ви граєте першим, ви недоотримуєте однієї ставки в порівнянні з тим, коли ви грали на більш пізній позиції.\nСтратегія гри на синглтейбл турнірі. Частина перша\nСтратегія гри на синглтейбл турнірі. Частина друга\nСтратегія гри на мультитейбл турнірі\nІнший приклад. Наприклад, ви вирішили зіграти з граничною рукою (пара сімок або вісімок) з ранньої позиції. І після того, як ви зробили ставку, за вами зробили рейз. Тоді ви опиняєтеся в невигідних умовах. А якби ви грали з цією рукою з пізньої позиції, тоді ви могли б бачити, проти скількох опонентів вам доведеться грати, якщо ви зробите рейз. Головний принцип – вам потрібні більш сильні руки, щоб грати з ранньої позиції. Якщо ви граєте руку з ранньої позиції, вона повинна бути достатньо сильною, щоб ви могли відповісти на можливий рейз або рі-рейз. На пізній же позиції у вас є перевага – ви вже знаєте хто і як зіграв.\nУрок 24-й. Секрети по грі за неповним столом (Short-handed)\nПокер для “чайників”, частина 22: Відмінні риси покерних турнірів


Суха молочна суміш NUTRILON "1" 0,6кг короб. Nutricia Польща /0-6 міс./ купити за найвигіднішою ціною в мережі магазинів Baby Бум!\n—Суха молочна суміш NUTRILON "1" 0,6кг короб. Nutricia Польща /0-6 міс./\nСуха молочна суміш NUTRILON "1" 0,6кг короб. Nutricia Польща /0-6 міс./\nТому дитяче харчування Nutrilon - рекомендація педіатрів №1 в Україні.\nрозвитку імунної системи;\nрозвитку мікрофлори кишківника;\nзменшенню інфекційних захворювань.\nнеобхідні для нормального розвитку нервової системи, головного мозку, що тісно пов’язано з інтелектом малюка;\nберуть участь у розвитку сітківки ока, сприяють розвитку зору;\nпозитивно впливають на емоційний стан дитини, покращують швидкість обробки інформації, стимулюють розвиток когнітивної функції.\nзабезпечують повноцінний ріст та розвиток дитини у перші півроку життя;\nзумовлюють всебічний вплив на дитячий організм.\n1. Перед приготуванням суміші «Нутрілон 1» ретельно вимийте руки, простерилізуйте пляшечку і соску.\n2. Чисту питну воду прокип'ятіть протягом 10 хвилин. Залиште її на 30 хвилин для охолодження до 40° С.\n3. Для приготування 100 мл готової суміші "H 1" до 90 мл води додайте 3 мірних ложечки дитячої суміші (1 ложечка = 4,5 г).\n4. Відміряйте точну кількість води і налийте її в простерилізовану пляшку. Не використовуйте повторно кип'ячену воду.\n5. Використовуйте тільки ложечку, яка додається. Зніміть зайву суміш за допомогою ножа.\n6. Орієнтовний добовий об'єм їжі можна визначити за допомогою таблиці добової потреби в їжі.\n7. Додайте в воду точну кількість мірних ложок суміші. Занадто велика чи мала кількість мірних ложок суміші може завдати шкоди.\n8. Закрийте пляшечку і збовтайте протягом 10 секунд до повного розчинення суміші.\nВикористання некип'яченої, нечистої, не питної води, а також нестерильної пляшечки або соски може завдати шкоди здоров`ю дитини. Розведену суміш слід використати протягом однієї години. Ніколи не використовуйте для наступного годування залишки розведеної порції. Не розігрівайте розведену суміш у мікрохвильовій печі.\nДотримуйтесь інструкцій. Н\nСуха молочна суміш NUTRILON "1" 0,6кг короб. Nutricia Польща /0-6 міс./ купити в інтернет - магазині Baby Бум:


Вінниця.info | Вінницька «Нива» приймає «Буковину». Гра відбудеться на Центральному стадіоні\n4 березня 2021, 23:34\n29 квітня 2019, 08:48\n1 травня в матчі 23 туру чемпіонату України з футболу у Другій лізі вінницька «Нива» зустрінеться зі своїм давнім суперником – «Буковиною» з Чернівців. Уперше в 2019 році вінницький колектив прийматиме своїх опонентів на Центральному міському стадіоні. Гра почнеться о 15.00 годині.\nМатч першого кола у Вінниці проходив у запеклій боротьбі й завершився драматичною перемогою вінничан – 2:1. У тій зустрічі було призначено три пенальті, один з яких реалізував чернівчанин Антон Батрак. Вінничанин Володимир Савошко зрівняв рахунок наприкінці гри й саме він, як штатний пенальтист «Ниви», виконував ще два одинадцятиметрових удари у матчі. Проте реалізував лише другий з них, на третій доданій до основного часу хвилині. І саме цей гол став переможним для вінницької команди!\nДруга в цьому сезоні зустріч «Ниви» й «Буковини» відбулася у Чернівцях і склалася напрочуд вдало для гостей з Вінниччини. Матч завершився легкою перемогою вінницької команди з рахунком 4:0 (відзначилися П.Федосов, В.Савошко (знову з пенальті!), В.Найко та М.Шестаков). Жодного з авторів голів уже немає у складі «Ниви». Водночас А.Батрак продовжує успішно виступати за «Буковину» (він, до речі, кілька років тому встиг пограти і за клуб з Вінниці).\nГоловний суддя, 27-річний Степан Лапко, в якості головного арбітра почав обслуговувати зустрічі команд Другої ліги з 2018 року, а з поточного року працює і у Першому дивізіоні. Водночас матчі за участю «Ниви» з Вінниці він поки не проводив.\nВiнниця.info, фото - прес-служби ФК «Нива»\nТеги: Нива футбол Буковина


Договір оренди майна державного підприємства або організації, укладений до введення в дію Закону України «Про оренду майна державних підп\nУ червні 2001 р. Київський міський центр радіаційного захисту населення м. Києва від наслідків Чорнобильської катастрофи (далі — Центр) звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди приміщення від 31 грудня 1990 р., укладеного між Київською міською лікарнею № 27 (правонаступником якої є Центр) і товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний центр ЕНДОполімед» (далі — ТОВ). Позовні вимоги мотивовані тим, що зазначений договір не відповідає вимогам ст. 10 Закону від 10 квітня 1992 р. № 2269-XII «Про оренду майна державних підприємств та організацій» (далі — Закон *).\nСправа розглядалася судовими інстанціями неодноразово. Останнім рішенням Господарського суду м. Києва від 6 травня 2003 р. позов задоволено. Рішення суду мотивовано тим, що спірний договір оренди від 31 грудня 1990 р. не приведено у відповідність із положеннями Закону — на виконання вимог Постанови Верховної Ради України від 10 квітня 1992 р. № 2270-ХII «Про введення в дію Закону України «Про оренду майна державних підприємств та організацій» (далі — Постанова). Наведене відповідно до ст. 48 ЦК 1963 р. суд вважав підставою для визнання договору оренди недійсним.\nКиївський апеляційний господарський суд постановою від 16 липня 2003 р. це рішення скасував. У позові було відмовлено з тих мотивів, що спірний договір був укладений відповідно до вимог законодавства, чинного на момент його укладення. Суд також зазначив, що Закон не містив прямої вказівки щодо надання зворотної дії в часі його положенням, а в п. 4 Постанови (зі змінами від 7 липня 1992 р.) вказано, що приведення у відповідність із Законом раніше укладених договорів оренди здійснюється шляхом внесення змін до чинних договорів оренди.\nВищий господарський суд України постановою від 25 вересня 2003 р. скасував постанову Київського апеляційного господарського суду від 16 липня 2003 р., а рішення Господарського суду м. Києва від 6 травня 2003 р. залишив без зміни.\n11 грудня 2003 р. Верховний Суд України розпочав провадження за касаційною скаргою ТОВ, у якій порушено питання про скасування постанови Вищого господарського суду України від 25 вересня 2003 р. і припинення провадження у справі. На обгрунтування скарги зроблено посилання на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність оскаржуваної постанови положенням Конституції України, різне застосування Вищим господарським судом України одного і того ж положення Закону в аналогічних справах.\nЗаслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача і позивача та перевіривши матеріали справи, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України визнала, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.\nВищий господарський суд України обгрунтовано погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що спірний договір оренди від 31 грудня 1990 р. був укладений відповідно до вимог законодавства, чинного на момент його укладення.\nОднак твердження касаційної інстанції про те, що наслідком неприведення цього договору оренди у відповідність із вимогами Закону має бути визнання договору недійсним, є помилковим.\nЧастиною 1 ст. 58 Конституції встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом’якшують або скасовують відповідальність особи.\nРішенням Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 р. № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України дано офіційне тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) та зазначено, що цей конституційний принцип може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом’якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.\nУ Законі, подальших змінах та доповненнях до нього вказівки щодо надання йому або окремим його положенням зворотної дії в часі немає.\nПунктом 4 Постанови встановлювалась вимога про приведення у відповідність із Законом всіх договорів оренди майна державних підприємств і організацій, укладених до введення в дію цього Закону.\nПостановою Верховної Ради України від 7 липня 1992 р. № 2552-XII «Про внесення змін до Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про оренду майна державних підприємств та організацій» зазначений пункт викладено в новій редакції та уточнено, що договори оренди майна державних підприємств і організацій, укладені до введення в дію Закону, приводяться у відповідність з останнім саме шляхом внесення змін до чинних договорів оренди. При цьому такого наслідку, як визнання договору недійсним у разі неприведення його у відповідність із Законом, ні власне Законом, ні Постановою не передбачено\nЗ урахуванням наведеного Судова палата у господарських справах Верховного Суду України постанову Вищого господарського суду України від 25 вересня 2003 р. скасувала, а постанову апеляційної інстанції залишила без зміни.


Погода в Україні на 11 липня - країну накриє дощами, і похолодає - 112 Україна\nПогода на сьогодні: Україну накриє дощами, у Криму до +25\nУ столиці прогнозують дощі, стовпчик термометра вдень буде сягати позначки +18...+20\nСьогодні, 11 липня, у всіх областях України прогнозують опади у вигляді дощу. Про це повідомляє Укргідрометцентр.\nНа півночі в цей день температура повітря знизиться до 17...19 градусів тепла, а вночі до 10...12. На заході вдень очікується 19...21, а вночі 9...12.\nНа сході синоптики прогнозують удень 20...23 градуси, а вночі 13...15. На території південних областей удень буде 23...25 градусів, а вночі 13...15. У центрі країни вдень очікується 19...21, а вночі 10...12.\n#Укргідрометцентр #дощі #погода #погода на сьогодні #погода в Україні


Джилі Емгранд ЕС7 стеклопод'емник передній правий (new) ≡ 1067001512-Джилі -《Купити в Україні》- Ціна 753 грн - ID99864\n❹ Стеклопод'емник передній правий (new)\nДжилі Емгранд ЕС7 стеклопод'емник передній правий (new) 1067001512-Джилі - ID99864\nСтеклопод'емник передній правий (new). Артикул: 1067001512-Джилі\n☝ Стеклопод'емник передній правий (new) 1067001512 як правильно замінити на Джилі Емгранд ЕС7?\n★★★★★ Рекомендуємо прочитати наші поради як поміняти запчастину Стеклопод'емник передній правий (new):\nПеред установкою зробіть огляд товару ➜ 1067001512 на предмет його працездатності;\nСтеклопод'емник передній правий (new) не потрібно встановлювати на авто, якщо ви побачили, що щось не підходить;\n☝ Вигідна ціна на 1067001512 і професійна консультація по запчастинах Geely Emgrand EC7\nДля Geely Emgrand EC7 Стеклопод'емник передній правий (new) - застосовується для ремонту таких систем як ➜ кузов.\nЦіна на каталожний номер деталі 1067001512 - 753 грн.\nВідгуки про товар Стеклопод'емник передній правий (new) (1067001512-Джилі) - 753 гривень\nПоділіться Вашими враженнями про товар Стеклопод'емник передній правий (new)


2,5 тисячі кубів деревини вирубали вздовж драбівської траси (фото) | Вчасно\nАвтор Вчасно Вчасно 11.02.2017 17:53 | Залишити коментар\nУ лісосмузі вздовж драбівської траси вирубали близько 2,5 тис. кубів деревини. Але громада піднялася проти цієї вирубки і змусила владу сати на захист зелених насаджень, передає кореспондент УНН-Центр.\nЛісосмугу почали вирубувати під самим селищем, тож це одразу помітили громадяни і виступили проти таких дій.\n“Громада піднялася. Зараз ми забрали техніку, руками активістів роботи зупинили. Я звернувся з допомогою до обласної ради, за моїм зверненням на сесії виступив Микола Булатецький, прокурору подав від драбівчан звернення, тепер прокуратура розбирається з правомірністю таких дій служби автодоріг. Служба автодоріг, не поклавши жодного кілометра дороги, хоче забрати мільйони! Зрозуміло ж, які це кошти — така кількість, 2,5 тис. кубів ділової деревини. В лісі стільки не заготовляють”, – розповів голова Драбівської районної ради Володимир Дзега.\nЗа його словами, роботи проводило приватне підприємство-підрядник на замовлення служби автодоріг.\n“Вони вирізають нібито тополю, у якої вік зрілості 30 років. А насправді там та тополя, яка може й 50 років рости”, – додав Володимир Дзега.\nДо протидії вирубці на вимогу активістів підключилася і держадміністрація району.\nКатегорії Гарячі новини, Новини, Область Теги вирубка дерев, громада, підприємство, Черкащина


POSTUP/BRAMA - "Знак якості" для Інтернет-магазинів\n"Знак якості" для Інтернет-магазинів\nБританський англійський уряд цього тижня оголосив про підтримку особливої відзнаки для зразкових Інтернет-магазинів. Система була розроблена спеціально створеною для цього некомерційною організацією TrustUK.\nСертифікат якості для віртуальних торговців – це просто емблема з написом TrustUK. Її наявність на сайті магазину означатиме, що високий клас обслуговування підтверджується урядом Великобританії. Організація TrustUK була створена з ініціативи уряду Британії в 1999 році Асоціацією електронного бізнесу і Асоціацією споживачів. Зараз її правління складається з представників споживчих організацій, керівників деяких найбільших торгових асоціацій і провідних компаній, які займаються електронною комерцією.\nTrustUK буде видавати свою відзнаку тим он-лайновим торговцям, які відповідатимуть досить-таки жорстким вимогам і правилам, забезпечуючи високі стандарти якості обслуговування. Користувач віртуального магазину, клацнувши на значку, зможе ознайомитися з вимогами і правилами, які продавець зобов’язався виконувати, взявши участь у системі TrustUK, і звичайно ж, повідомити у разі порушень.\nПредставники Асоціації електронного бізнесу повідомили, що наразі схема розповсюджуватиме свою дію лише на британські компанії. Однак Європейська комісія також буде уважно спостерігати за її роботою для організації аналогічної системи на всьому “старому” континенті.


Митрополит Епіфаній привітав українців з Днем родини – Online Нова Каховка\nМитрополит Епіфаній привітав українців з Днем родини\nСьогодні – особлива нагода ще раз обійняти своїх рідних, зателефонувати тим, хто живе далеко, сказати їм приємні, теплі слова і не соромитися виявити свою любов та увагу до них. 8 липня в Україні святкують День родини.\nБороніть свої родини від усякого зла й розчарувань. Щодня працюйте над щирістю, миром та злагодою у своїх родинах, зміцнюйте любов поміж собою. Моліться за свої родини та просіть у Господа для батьків, матерів, бабусь, дідусів, братів, сестер та всіх рідних і близьких вам людей Божої милості та благословіння!\nPrevious Міський суд Нової Каховки відправив на 5 років за грати серійного грабіжника\nNext Американські дипломати ознайомились з роботою КПВВ на адмінмежі з ТОТ АР Крим


Каталог ювелірних виробів із золота та срібла | Магазин Золотий Стандарт\nВсеБез вставокАгатДіамантГранатПерлинаСмарагдКаучукКварцОніксПерламутрСапфірТопазФіанітЧорний діамантУлекситМалахитОпалЕмаль\nВсепопкорнДойчИмпериал (Византийское)Тонда (Снейк)Ролло (Шопард)БаракаЖгутВалентино (Морской Якорь)Гурметдабл форбісмаркдочбісмарккільцеМадоннанонна/бісмаркРебекаРембофорбісмаркШанельжорсткийбісмаркРэмбо (Ромб)НоннаТрояндаЯкірнеКолосокПанцирнеВенеціяФігаро (Картьє)Лисячий хвістРолексШнурокФантазійнеБісмарк потрійнийРучеек\nЗолотий браслет Якірний\nПовновагі золоті данцюжки\nВалентино плетіння золотих ланцюжків\nЗолоті ланцюжки Венеціанка\nДойч плетіння золотих ланцюжків\nЗолоті ланцюжки плетіння Жгут\nЗолоті ланцюжки плетіння Колосок\nНонна/бісмарк плетіння золотих ланцюжків\nПанцирний золотий ланцюжок\nЗолоті ланцюжки Форза/Паєтка\nЗолоті кольє з каменями\nЗолота каблучка ручка малюка\nКаблучки на фалангу з золота\nЗолоті каблучки з кварцом\nЗолоті каблучки з коралом\nЗолоті каблучки з піропом\nКаблучки з родолітом з золота\nЗолоті каблучки з перламутром\nЕксклюзивні каблучки з золота\nСрібні ікорниці, блюдця, тарілки і миски\nЦукорниці і сільнички зі срібла\nСрібні дитячі тарілки, блюдця\nСрібні дитячі чашки\nЗолоті сережки ланцюжки\nЗолоті сережки з опалом\nПодарункові сертифікати в ювелірний магазин\nКаталог ювелірних прикрас Золотий Стандарт\nСучасний ринок ювелірних прикрас та аксесуарів надає потенційним покупцям можливість вибрати й купити вироби в неймовірних і оригінальних дизайнах.\nЮвеліри намагаються створювати стильні та ексклюзивні моделі виходячи з останніх трендів світу коштовностей. Не здають своїх позицій й прикраси в класичних виконаннях, такі екземпляри часто використовуються як база для створення неповторних образів.\nКрім прикрас популярністю користуються аксесуарит та столове срібло. Така продукція ідеально підходить для солідного подарунка на будь-яке свято.\n«Золотий Стандарт» – ювелірний магазин, каталог якого містить широкий асортимент прикрас на будь-який смак. Завдяки зручній системі фільтрації, докладним характеристикам і реальним фото, підібрати коштовність на сайті zolotoy-standart.com.ua стає максимально просто.\nНайпопулярніші метали для виготовлення прикрас\nНа полицях магазинів ювелірних виробів можна зустріти моделі з золота, срібла та платини. Кожен з матеріалів має ряд характеристик, що і відрізняє їх один від одного.\nКаталог золотих виробів. Золоті моделі виготовляються зі сплаву 585 і 750 проби. Метал 585 проби містить до 59% чистого золота, а 750, відповідно, до 75,5% благородного металу. Решта – це домішки срібла, міді, паладію та інших матеріалів, від яких залежить відтінок виробу. Золоті вироби 585 і 750 проби можуть бути виконані у жовтому, червоному, білому і комбінованому кольорі. Комбінований метал складається з двох або трьох різних сплавів, які поєднуючись один з одним, створюють унікальні композиції.\nСрібло. Для виготовлення виробів ювеліри використовують срібло 925 проби, такий матеріал досить привабливий і довговічний, до того ж має доступну ціну. Срібні прикраси покривають родієм, який забезпечує їм глянцевий блиск і більш тривалий термін служби.\nПлатина. Цей сплав відрізняється високою зносостійкістю. Вироби з платини мають легкий блиск і сіруватий відтінок, через що матеріал дуже нагадує біле золото. Найчастіше платинові вироби мають 950 пробу, що означає наявність у металі 95% чистої платини.\nВід обраного металу залежить вартість, фізичні якості, зовнішній вигляд і довговічність виробу. Саме тому важливо враховувати цей аспект під час підбору прикрас.\nКаталог ювелірних прикрас «Золотого Стандарту»\nАсортимент на сайті «Золотого стандарту» містить понад 20 тисяч найменувань, серед яких можна вибрати виріб на будь-який смак і гаманець.\nНа офіційному сайті представлені кращі моделі коштовностей в бездоганній якості. Каталог ювелірних прикрас і виробів містить:\nОбручки, каблучки для заручин, повсякденні й ексклюзивні каблучки, чоловічі печатки, а також релігійні моделі з написом «Спаси і Збережи».\nСережки на англійському, італійському та французькому замку. Сережки конго, Каффи, гвоздики й пусети. Великий вибір моделей з дорогоцінними каменями та різнобарвною емаллю.\nЧоловічі, жіночі та дитячі браслети й ланцюжки різних типів плетіння з можливістю підібрати необхідну довжину.\nПовсякденні і вечірні кольє.\nКулони та підвіси з камінням і без, моделі у вигляді букв, зодіакальних знаків, вироби флористичної й анімалістичної тематики.\nПравославні хрестики та ладанки, а також декоративні екземпляри.\nКомплекти прикрас в одній стилістиці.\nАксессуари для доповнення чоловічого образу – запонки, затискачі для краваток, значки.\nЮвелірні прикраси зі срібла: сережки, каблучки, ланцюжки, браслети, підвіси і хрестики.\nСтолове срібло: чарки і келихи, графіни , чайники, тарілки, фляги і прилади. В наявності також дитячий посуд, іонізатори і подарункові набори.\n«Золотий Стандарт» – унікальна можливість вигідно купити ювелірні прикраси\nНаш магазин завжди йде назустріч своїм клієнтам, пропонуючи якісний товар за доступною вартістю. Також «Золотий Стандарт» надає можливість купити ювелірні вироби з додатковою знижкою.\nУ ювелірному інтернет магазині можна вигідно придбати комплекти прикрас, у такому наборі на кожну другу і третю одиницю поширюється знижка. Найчастіше комплекти складаються з сережок, кольє і каблучки в аналогічних дизайнах . Ювелірні прикраси в одному стилі завжди виглядають гармонійно, і можуть бути використані разом або окремо в різних образах.\nМагазин також регулярно радує і розпродажем ювелірних виробів, які присвячуються різним святам. З умовами проведення подій завжди можна ознайомитися на сайті або в соціальних мережах на сторінці «Золотого Стандарту».\n«Золотий Стандарт» – надійний магазин ювелірних виробів\nОсновні переваги покупки коштовностей і аксесуарів у «Золотому Стандарті»:\nВеликий вибір прикрас та аксесуарів. Завжди в наявності моделі з золота і срібла зі вставками з дорогоцінного або напівдорогоцінного каміння.\nВисока якість продукції. Ювелірні вироби мають державну пробу і всі необхідні бирки від виробника.\nШирокий діапазон цін. У «Золотому Стандарті» кожен має можливість купити прикраси з золота і срібла, виходячи зі своїх фінансових можливостей. У магазині представлені ювелірні прикраси, ціни на які завжди залишаються актуальними.\nВ каталозі ювелірної компанії представлена продукція від кращих фабрик і заводів України. Ми співпрацюємо виключно з перевіреними та надійними постачальниками, які є професіоналами своєї справи.\nМожливість ознайомитися з асортиментом виробів у роздрібному магазині, який знаходиться в місті Київ.\nВисокий рівень обслуговування. Наші консультанти допоможуть у виборі, дадуть відповіді на всі питання і оперативно оформлять замовлення.\nЗручний ювелірний каталог з можливістю фільтрації необхідних параметрів. На сайті представлені реальні фото ювелірних прикрас, їх характеристики, вага та опис.\nДоставка по Києву, а також іншим містам України, включаючи Харків, Одесу, Житомир, Львів, і інші.\nОплата товару післяплатою або розрахунок банківською карткою на сайті.\nГнучка система повернення й обміну товарів.\nКупівля прикрас в «Золотому Стандарті» – це приємне проведення часу, яке починається зі знайомства з асортиментом, а закінчується приміркою бездоганних коштовностей. Наш ювелірний магазин створений для задоволення найвишуканіших потреб клієнтів, гарантуючи кожному яскраве враження від вдалих покупок.