Мені навіть згадувати гидко, як мама хотіла поставити доньку її нового співмешканця мені на утримання – Неймовірно\nЦю історію без тремтіння я навіть згадати не можу. Довго мовчала, бо підхід мамин викликав у мене якийсь внутрішній сором, але нещодавно психолог порадив виговоритись. За її словами, соромно має бути не мені.\nОтже, кілька років тому мати зійшлася з черговим шанувальником і вирішила разом з ним жити. Забігаючи вперед, скажу, вони справді знайшли один одного, навіть побралися трохи згодом. Причому честь по честі одружилися, з весіллям, із сукнею, як годиться.\nТільки ось чомусь її облізлий залицяльник вирішив іти в примаки. Тобто жити на території мами, у її квартирі.\nЖитло у неї – не райське, невелика квартирка в гуртожитку, тобто кімнатка, невелика подоба кухні та свій санвузол. Одній людині там цілком комфортно, з дитиною також можна пристосуватися. Але ось парі дорослих людей зі своїми звичками. Ну не знаю.\nВтім, вони люди дорослі, не моя справа, де подружжю жити.\nМи з чоловіком придбали в іпотеку двохкімнатну квартиру. Я про таку тільки мріяти могла, світла, з високою стелею. Можна милуватися у вікно на парк, а не на тісну брудну вулицю з такою ж громадою навпроти. Ця квартира ніби натякала на зовсім інший спосіб життя: пити чай із богемських чашок, ходити по паркеті.\nЧоловік повинен був служити ще три роки до пенсії, у них рання (він у мене війскьовий). Тож одразу переїхати не міг. Ми з ним моталися частинами, він дослужував, я будувала онлайн-кар’єру, іншу з переїздами не створити.\nГрошей було впритик, але економити на якості не хотілося. Тому робилася квартира повільно. Я посилено працювала, займалася дітьми, щоб допомогти чоловікові грішми за ремонт.\nА мама взяла на себе організаційні турботи про ремонт, їй хоч якась розвага. Та й людина вона така, в’їдлива і прискіплива. Простіше було погодитись, ніж відбитися від її нав’язливої турботи.\nКоли у мене була відпустка, я вирішила провести її в столиці. Якось закрутилася, перед виїздом мамі не зателефонувала, потім телефон сів. Приїхала одразу на нову квартиру, ключі у мене були.\nЗаходжу, а там діти якісь стрибають. Я нічого не розумію, питаю, хто вони такі.\nВиявляється, це дочка маминого нового чоловіка там оселилася. Мама дала їй ключі, дозволила пожити.\n– Ну, а що, — сказала мені мама, — вас ще три роки не буде. Нехай поживуть. У дівчинки таке скрутне становище, винаймати житло вона не може, куди їй з дітьми? І працювати у Києві теж не може.\nА навіщо вона до Києві приперлася, якщо ні тут працювати не може, ні житло зняти? Продовжувала б удома жити, там у неї робота через дорогу. Але хто відповість?\nЧи треба говорити, що дорогий наш ремонт був зіпсований не закінченим? Відшпакльовані стіни обляпані жиром і розфарбовані, шпалери вже не приклеїти. Сантехніку розхитали всю. Ось навіщо культурній жінці на унітаз із ногами лазити, хто пояснить? На унітаз-інсталяцію?\n– Ви б хоч із ремонтом допомогли, раз заїхали.\n– А навіщо це не нам дістанеться.\nЧоловік скипів, логічно…\n– 24 години, і щоб дух вашого не було!\nНепрохана гостя намагалася тиснути на жалість, мовляв, куди вона з дітьми?\n– Як куди? До тата, а потім додому.\nАле тут уже розлютилася мама. На свою територію вона пускати нікого не хотіла, тільки побути добренькою за чужий рахунок. Образилася так, що говорити не хоче. І віддавати гроші, що ми перераховували їй на ремонт, також. Каже, вести себе не вмію…


Рекламно-інформаційний буклет ДП ІПЗ-2020.\nВидання містить інформацію про діяльність підприємства,\nРекламно-інформаційний буклет ДП ІПЗ-2020\nДень Вишиванки в Укроборонпромі (21.05.2020).\nДжерело - Facebook сторінка Державного Концерну «Укроборонпром». + ВІДЕО\nДП ІПЗ долучився до Дня вишиванки (2020)!\nВітання з нагоди 97-ї річниці ДП ІПЗ!\nШановні працівники та ветерани підприємства !\nЩиро вітаю Вас з 97-ю річницею заводу!\nДля всього трудового колективу Iзюмського приладобудівного заводу день народження підприємства завжди насичений емоціями свята, адже ми – один великий колектив, завдяки якому ДП IПЗ успішно розвивається, випускає якісну та конкурентоспроможну продукцію, є знаним та шанованим не тільки на теренах нашої держави, а й далеко за її межами.\nЗавдяки внеску кожного працівника виробниче серце заводу променіє трудовими здобутками та виробничими звершеннями.\nБажаю кожному працівнику підприємства, кожному ветерану-заводчанину міцного здоров’я, добра та впевненості в завтрашньому дні.\nДякую за Вашу працю, цікаві ідеї, невичерпний оптимізм і душевний позитив.\nЗичу всім нам нових успіхів та вагомих здобутків!\nВітання з Великоднем (2020)!\nДорогі приладобудівники, шановні ізюмчани !\nПрийміть найщиріші вітання з Великим днем – Воскресінням Христовим!\nБажаю, щоб переможний дух надії, радості, всепрощення супроводжував Вас і Вашу родину, додавав сили та наснаги для добробуту і процвітання рідної України.\nЗдоров’я вам! Миру! Успіхів у праці!\nЗ повагою, Сергій Філоненко, директор ДП "Ізюмський приладобудівний завод".\nПОСИЛЕННЯ КАРАНТИННИХ ЗАХОДІВ ПІД ЧАС СПАЛАХУ COVID-19 В УКРАЇНІ.


Іван Карпенко-Карий. Один, супроти цього валу\nПроєкт "Калиновий к@тяг" продовжуємо розповіддю про одного з чільних корифеїв українського театру\nНа 62-му році життя після тяжкої хвороби (рак печінки та селезінки) у Берліні, куди він терміново, на вимогу молодшого брата, виїхав на лікування, – 2 (15) вересня 1907 р. помер корифей українського театру, знаний ерудит та майстер діалогу Іван Карпенко-Карий. Покійного повернули в Україну. Якихось вісім місяці тому в Умані, де гастролювала його трупа “Товариство малоросійських артистів під керівництвом П.К. Саксаганського за участю Івана Карпенка-Карого”, у десяти виставах він виходив на “біс!”. І раптом запанувала тиша, могильна тиша: той, хто збурював зали, ступив у мовчазну самотність.\nЯк допитливо, але безпорадно написав про нерідного діда видатний режисер Андрій Тарковський у книжці “Ностальгія”:\n- Його тіло перевезли на батьківщину і поховали на кладовищі поряд із незабутньою Надією Карлівною. Щось зламалося, стомилося в їхньому спільному театральному житті, зразково єдиному, що не знало закулісних заздрощів, інтриг, суперництва.\nМогила І.К. Тобілевича, 1918 р.\nЕпітафія на могилі І.К. Тобілевича\nЗгідно з заповітом, поховали генія українського побутового театру на кладовищі села Карлюжинського побіля Хутора Надія, за 30 кілометрів від колишнього Єлисаветграда (тепер – Кропивницький). Таким доречним, як на мій погляд, був би, одразу за панахидою, монолог молодшого брата, чумака Віталія Нерука із яви третьої історично-побутовій комедії “Чумаки”:\n- Все, що я тобі розказував про погибель нашої чумачки, видумка моя! I все те навмисне я зробив, щоб ти побачив, брате: чого всі люди варті, для чого всі вони живуть і цілий вік свою веремію піднімають, чого всі вони хочуть, де їх правда і якому богові кланяються всі! Тепер ти бачиш, що розумних між ними нема, усі шанують тілько золото одно, до нього серцем приростають і забувають все для нього! Найкращий приятель відступиться тоді від тебе, коли ти золото стеряєш! От глянь! (Оглядаєтъся). Нема! Чичеря і Русаловський (багаті чумаки, – О.Р.) втекли від сорому! Так-то, брате! Легше наскладати повнесенький чумацький віз самих червінців, ніж між людьми знайти серце, налите правдою одною і любов’ю до всіх!\nЩо саме зламалося, стомилося в їхньому спільному театральному житті?\nСело Арсенівка Великовисківської волості Ольвіопольського повіту Херсонської губернії\nУкраїнський драматург та актор Іван Карпович Карпенко-Карий (справжнє прізвище – Тобілевич) народився 17 (29) вересня 1845 р. у крихітному селі Арсенівка Великовисківської волості Ольвіопольського повіту Херсонської губернії (тепер – с. Веселівка Новомиргородського району Кіровоградської області), розташованому на лівому березі р. Велика Вись, що тепер злилося з селом Веселівка. Сталася подія у родині зубожілого дрібного шляхтича Карпа Адамовича Тобілевича (1817-1894) гербу Трживдар, управителя поміщицького маєтку, але, як стверджували сучасники, “великого гумориста і штукаря”.\nВитяг із метричної книги Арсенівської церкви села Максимівки за 1845 рік із записом про народження та хрещення Івана Карповича Тобілевича\nРід Тобілевичів колись і справді належав до польської шляхти гербу Трживдар. Прадід Семен (Шимон; 1742-?), дід Адам (1793-?) і батько Карпо походили з містечка Турія (колись – Київська губернія, тепер – Новомиргородський район Черкаської області), де мали власні невеличкі землеволодіння, проте у другій половині XVIII століття ті ґрунти вони почергово втратили. Так Турія перестала зватися родовим гніздом шляхетського роду Тобілевичів. Після польського повстання 1830-1831 рр. російський царат видав наказ, що зобов’язував шляхту, яка не мала документальних доказів високородного походження, приписуватись… до будь-якої верстви суспільства, а вже потім… доводити право на дворянство. Саме до таких збіднілих шляхтичів і належав Карпо Адамович Тобілевич (1817-1879), котрий 19 серпня 1838 р. отримав рішення Департаменту герольдії Урядового Сенату про скасоване дворянство...\nНе лише природним гумором та мистецькими таланами запам’ятався він, а й вродженою шляхетністю. Зокрема, закохавшись, управитель поміщицького маєтку викупив у пана Золотницького з кріпацтва майбутню дружину Євдокію Зіновіївну Садовську (?-1879), котра походила з козацького роду з містечка Саксагані Катеринославської губернії (нині – П’ятихатський район Дніпропетровської області).\nПодружжя оселилося біля містечка на 350 дворів – Кудашеве (тепер – Мала Виска Маловисківського району Кіровоградської області). У любові вони нажили шістьох дітей – п’ятеро синів та одна дочку. Усім нащадкам батько спромігся дати належну освіту, хоча сам, подейкували, усе життя гордо носив стару шапку. Четверо із дітей розквітнули на українських теренах знаними театральними діячами, створивши, як образно висловився Олесь Гончар, “женьшеньовий кущ Тобілевичів”: драматург та актор Іван Карпович (сценічне псевдо Карпенко-Карий), співачка-сопрано, драматична актриса Марія Карпівна (Садовська-Барілотті; 1855-1891), актор, режисер, громадський діяч Микола Карпович (Садовський; 1856-1933), актор, режисер, драматург і педагог Панас Карпович (Саксаганський; 1859-1940).\nІван Тобілевич у ролі Назара у виставі\n"Назар Стодоля" за драмою Тараса\nШевченка. Кінець 1860-х рр.\nІз роками кущ забуяв жовто-білим цвітом, віддаючи глядачеві солодко-пекучий, із гірчинкою, запах національної комедії, драми та мелодрами. Кожен із братів і сестра, залежно від людської вдачі, у сценічному імені міцно прив’язався до батька чи матері. У творчому псевдонімі Іван Карпенко-Карий органічно поєднав… прізвища безжурного тата та улюбленого літературного персонажа – Гната Карого, героя п’єси “Назар Стодоля” Тараса Шевченка.\nНаприкінці 1845 р. родина перебралася на південь, у село Кам’яно-Костувате Бобринецького повіту (нині – Братський район Миколаївської області). Як пізніше пригадував Іван Карпенко-Карий, у батьківській хаті часто лунали розмови гостей про українські вистави мандрівних труп – актора, співака-баритона та антрепренера Людвіга Млотковського (1795-1855) та бердянського купця Данили Жураховського (1800-1867), які давали вистави у невеличких повітових містах: Бобринцях, Єлисаветграді, Новомиргороді, Вознесенську і так далі.\nПід час таких теревень доволі близько до тексту в хаті відтворювалися діалоги, співались арії “Віють вітри”, “Видно шляхи полтавськії”, “Петрусь”, а крилаті вислови Шельменка та возного Тетерваковського з українських народних вистав “Наталка Полтавка” (1819) Івана Котляревського та “Шельменко-денщик” (1834) Григорія Квітки-Основ’яненка – просто роїлись у балачках дорослих.\nВи здивуєтесь, але цікавість до театральних підмостків, сценічного осмислення життя у дітлахів збудив не говіркий дотепник-батько, а ліричної вдачі матуся. Ще перебуваючи в кріпацтві, Євдокія Зіновіївна скрізь супроводжувала панів, тож незрідка мала можливість відвідувати вистави. Кажуть, пани Золотницькі, хоч і були типовими кріпосниками, але театр любили і часто вистави переглядали. Світлі спогади про бачені вистави колишня наймичка зберегла на все життя. Музична пам’ять у Євдокії Зіновіївни виявилась ідеальною: жінка знала геть усю п’єсу “Наталка Полтавка”, у відповідному характері декламувала монологи, зображуючи певних персонажів. А ще мати мала чудовий голос і навчила дітей співати різні мелодії з “Наталки Полтавки”, а заразом – і величезну кількість українських народних пісень. Забігаючи трохи наперед, скажу: коли у 1875 р. старший у родині син – Іван заснував у Єлисаветграді перший театральний аматорський гурток, мати не лише підтримала починання, а й дозволила в хаті влаштовувати репетиції та жодної вистави, влаштованої сином, не пропустила.\nТеатр у Єлисаветграді\nЗ-поміж батьків діяли супротивні сили, стикалися протилежні вітри. Як солідний управитель поміщицького маєтку, Карп Адамович театр не шанував, для нащадків вартим уваги його не вважав і марнування дітьми часу на акторство не схвалював.\nАдже від діда-прадіда Тобілевичі чудово розуміли – що значить у житті освіта. Економ жадав, аби принаймні сини обрали достойні професії, що в майбутньому гарантували б добробут та пошану в суспільстві. Іншими словами, стали в Російській імперії – або чиновниками, або військовиками. Він так і повчав дітей:\n- Краще служити цареві, аніж псареві.\nЩо таке родовід, Карпо Адамович скуштував на власній долі. Аби віддати синів до пристойної школи, а згодом – полегшити шлях до чинів, чимало грошви та зусиль поклав батько, аби виправити фамільні дворянські документи, змережені численними помилками. Врешті решт, у 1856 р. Карпу Адамовичу вдалося домогтися визнання в дворянстві. Проте таке рішення, через низку претензій, Департамент герольдії Урядового Сенату не затвердив. Зокрема обер-секретар звернув увагу на різні написання прізвища: в старих паперах зустрічалися або “Тобулевич”, або “Тубілевич”, тоді як у нових вживалося… “Тобелевич”.\nЧерез багато-багато років трагікомічну історію Іван Карпенко-Карий діалогізував у колізію класичної тепер комедії “Мартин Боруля” (1886), що стала художньою пам’яткою російській імперській бюрократії.\nМартин: – Бумаг же, бумаг багато… П’ять літ діло йшло… зовсім було признали, сопричислили… і не утвердили! І через що? Пустяк! Сказано у бумазі, що не так хвамилія стоїть: у нових бумагах – Боруля, а у старих – Беруля!.. Бодай тому писареві руки назад лопатками повикручувало, що написав – Беруля… Я і сам не знаю, хто я: чи Боруля, чи Беруля… Може, й Беруля!. Та так і покинуть? Жаль живий бере мене за серце… А може, ще Каєтан Іванович…\nГервасій: – Витягне з тебе яку сотню або й дві.\nМартин: – А як докаже, що Боруля й Беруля – однаково?\nПочаткову освіту Іван Тобілевич здобув у Бобринецькому повітовому чотирикласному училищі; аби старший син вчився і не відволікався, батько придбав у передмісті Бобринця – Рущині, хату. Зважаючи на природні здібності, сумлінність у навчанні, зразкову поведінку Іван Тобілевич здобув повагу серед учнів і педагогів. Зокрема вчитель історії Гордов виокремив хлопця, запрошував школярика до себе додому, радив книжки для читання. Здавалося б, перший в училищі учень мав би продовжити навчання, але в 1859 р. університети підлітка назавжди закінчилися. Далі науку довелося добирати виключно самоосвітою.\nБобринецьке повітове чотирикласне училище\nУ 14 років підліток почав трудовий шлях, влаштувавшись писарчуком у канцелярію станового (поліційного) пристава Абрамова в містечку Курдашеве (нині – Мала Виска), де платнею на місяць поклали аж 2 крб 50 коп. Сьорбнувши гіркого казенного щастя, Іван Тобілевич залишив Курдашеве та повернувся до батьківської хати в село Кам’яно-Костувате. У родинному оточенні присмак полину швидко забувається… Через кілька місяців, восени 1859 р., підліток надибав таку саму посаду і пішов трудитися писарчуком у Бобринецькій міської ратуші. Лише наприкінці січня 1864 р. поневіряння юнака з бідної родини закінчилися, коли на державній службі Іван Тобілевич обійняв посаду канцелярського служителя третього розряду, влаштувавшись у Бобринецький повітовий суд.\nАле у що він був насправді закоханий, так це у театр. Іван просто марив сценою. Коли після смерті Великого Кобзаря, вшановуючи його пам’ять, знаменитий англійський трагік Айра Ольдрідж (Ira Frederick Aldridge; 1807-1867) здійснив гастрольне турне по Україні, батьківщині свого побратима, в ролі Отелло трагіка побачив і єлисаветградський глядач. Один зі схвальних відгуків у місцевій газеті потрапив на очі канцеляристу. Аби й собі переглянути трагедію “Отелло” Уїльяма Шекспіра за участі зірки сцени, молодий чиновник із Бобринця Іван Тобілевич пішки пішов до Єлисаветграда, а це шістдесят верст, 65 км, а за квиток заплатив пів місячної платні.\nПонад двадцять років нидів у чиновниках Іван Карпович Тобілевич, сумлінно продовжуючи службу в різних установах Малої Виски, Бобринців, Єлисаветграда, Херсона, за той час здолавши шлях від писарчука до столоначальника повітового поліцейського управління. Уявіть, дві річні декади, день-у-день, бо такою була батьківська воля… У печінках сиділа йому казенщина, але рішення голови сім’ї в шляхтицькій родині завжди священне.\nПоліційне фотоательє у Бобринці, де працювали писарями Марко Кропивницький та Іван Карпенко-Карий\nЯк стверджував у розвідці “Незвичайний поліцейський секретар” дослідник творчості автора, письменник-шістдесятник Валерій Олександрович Шевчук (1939):\n- Служачи секретарем поліції в Єлисаветграді, І. Карпенко-Карий зумів завести на роботі незвичні порядки. Всі чиновники, наче змовившись, перестали брати хабарі: ані кумівство, ані підкуп не мали жодної ваги, справи вирішувались за чергою: бідний чи багатий, свій чи чужий – всі мусили чекати однаково…\nТим часом, опинившись ще 1865 р. у Єлисаветграді, Іван Тобілевич шукав будь-яку можливість, аби розвивати природні здібності. Юнак брав участь у аматорських виставах місцевої трупи, що виникла ще в 1863 р. у с. Бобринці на Єлисаветградщині. Утім, розголосу в губернії сільський драматичний гурток набув лише тоді, коли одним із найактивніших його учасників став 20-річний Іван Тобілевич. Юнак виконував різні ролі у п’єсах Івана Котляревського, Григорія Квітки-Основ’яненка, Миколи Гоголя, Якова Кухаренка та Олександра Островського.\nОпанас Іванович Михалевич\nОкрім того, Іван Тобілевич писав і друкував літературно-критичні статті на шпальтах “Єлисаветградського вісника” і якось непомітно він, поліцейський столоначальник, незчувся, як потравив до… нелегального українофільського гуртка “Громада”, очолюваного міським лікарем Опанасом Івановичем Михалевичем (1848-1925), котрий симпатизував ідеям та сприяв народовольцям. Як про нього написала український педагог, прозаїк, громадська діячка, одна з піонерок українського фемінізму Софія Русова, “український демократ чистої води, євангельської моралі у відносинах з людьми”.\nУ повітовому Єлисаветграді Іван Тобілевич вирішив пустити коріння. У жовтні 1869 р. юнак оселився у передмісті, поблизу старовинної фортеці Святої Єлисавети, в так званому Чечорському яру, що тягнувся повздовж правого берега річки Інгулу. Тут, у невеличких мазанках та землянках, здавна мешкали бідаки: ремісники, візники, робітники, маслороби. Зважаючи на те, що першими тут з’явилися молдавани (читай: цигани), саме вони дали місцині назву “Чечора”, що значить “лахміття”. Із самого соціального споду Іван Тобілевич почав підніматись угору, ось чому саме цей збіднілий шляхтич став патріархом українського побутового театру – історії для його майбутніх п’єс щодня в персонажах грали йому будні.\nКинемо погляд на декорації? Тогочасний Єлисаветград не був ведмежим закутком. Про місто варто процитувати абзац із “Полного географіческого описания нашого Отечества” (1903, том VІІ), виданого під редакцією знаного географа та статиста Петра Семенова-Тяншанського (1827-1914):\n- У місті діяло близько сорока навчальних закладів, рахуючи чоловічу й жіночу гімназії, земське та реальне училища, тут було з десяток книжкових лавок, кілька друкарень та шість бібліотек. Працювали окружний суд, відділення державного банку й міський громадський банк, чимало торговельних закладів із загальним обігом до 10 мільйонів рублів. У місті влаштовувалися чотири ярмарки, велася торгівля хлібом, вовною. Близько двохсот місцевих фабрик і заводів виробляли товарів на суму понад 6,5 мільйона рублів на рік…\nПотім мир схитнуло лихоліття. Під час російсько-турецької війни 1877-1878 рр. міський військовий госпіталь захлинався від моря поранених солдатів і офіцерів. Аби надати пацієнтам потрібну допомогу, передова громадськість Єлисаветграда створила організацію Червоного Хреста. Ініціатором благодійної справи став Іван Карпенко-Карий. Саме на ниві доброчинності зійшлися лікар Михалевич і початкуючий актор. Швидко з’ясувалося: їх зближували інтерес до літератури, схожість поглядів на розвиток суспільства; обидва започаткували гурток, до якого залучили передову інтелігенцію міста.\nПопервах просвітники опікувалися виключно культурницькими подіями у середовищі прогресивної національної інтелігенції: постановка українськомовних спектаклів, публічні читання літературних новинок, обмін думками. Місце зустрічі запропонував Іван Карпович. На квартирі Тобілевичів читалася заборонена література. Досить швидко гурток злився з подібним угрупуванням, організованим у місті іншим просвітником, викладачем історії та географії Єлисаветградського юнкерського кавалерійського училища, офіцером Миколою Федоровським (1837-1918). Під впливом переконаного соціаліста, народника та патріота-українця Опанаса Михалевича нововиникла організація невдовзі стала політичною – її учасники вивчали та поширювали заборонені твори Тараса Шевченка, Миколи Чернишевського, народницьку літературу. Кожен прагнув значну частину свого заробітку передавати на купівлю книжок та брошур для сільських книгозбірень.\nОпанаса Михалевича не полишала думка методично розповсюджувати серед населення антиурядову літературу. У березні 1883 р. на його замовлення один із гуртківців, котрий мав гектограф, надрукував заборонені поезії Тараса Шевченка. Хоч розлогий план дій не втілився в життя, підпільна організація здійснила намічене, і в ніч на 19 листопада 1883 р. вулиці Єлизаветграда засипало листівками.\nМісцева влада давно вважала Івана Тобілевича особою підозрілою, так би мовити, з числа революціонерів-розумників. Врешті-решт, 4 жовтня 1883 р. за наказом директора Департаменту державної поліції Російської імперії В.К. Плеве – “за неблагодійність” з посади столоначальника Єлисаветградського повітового поліцейського управління І.К. Тобілевича звільнили та… узяли під постійний жандармський нагляд.\nДоволі розумно з того приводу висловився Іван Франко:\n- Один із батьків нашого театру тільки завдяки всеросійській реакції звернувся до української драматичної продукції: він був політичним комісаром, та ось у домі відкрито таємну революційну друкарню, його вигнано з місця служби і заслано на вигнання – і тут усміхнулася йому українська муза: Росія втратила поліційного пристава, Україна знайшла Карпенка-Карого.\nОтже, проти гуртківців-народників було розпочато слідство, яке тривало майже два роки. У серпні 1884 р. за “Справою №40” поліція заарештувала шістьох членів групи О.І. Михалевича, а 5 травня 1885 р. ув’язнили й керівника організації. Під час обшуку в Опанаса Михалевича знайшлися рукописи заборонених творів Івана Карпенка-Карого. Запахло засланням обом.\nКрім того, на квартирі міського лікаря виявили прокламації та антиурядові листівки. Опанаса Івановича звинуватили в організації таємного товариства, яке мало на меті “шляхом розповсюдження серед селян недозволених цензурою книг малоросійською мовою повалити існуючий лад”. Після арешту і численних допитів, заарештованого запроторили до Одеської в’язниці, де він відсидів у одиночній камері два роки, а потім на п’ять років заслали на поселення до Сибіру.\nУ 1884 р. Івана Карпенка-Карого заарештували за те, що чиновник… виписував революціонерам паспорти, та конвоювали під поліцейський нагляд до столиці Донського козацького війська. Там, у Новочеркаську (нині – Ростовська область, РФ), засланець працював ковалем-молотобійцем, а пізніше відкрив у місті палітурну майстерню. Утім, справжнім покликанням Івана Карповича, що й відзначав геніальний Іван Франко, стала драматургія.\nПаралельно до теми становлення національно свідомого українського літератора бурхливо розвивалась і романтична історія. Попри те, що секретар-архівіст Херсонського поліцейського управління мав цілодобово служити царю та Вітчизні, у 1869 р. Іван Карпович Тобілевич познайомилася з 16-річною Надією Карпівною Тарковською (1852-1882, читай про неї тут) – старшою сестрою польського шляхтича Олександра Карповича Тарковського (1862-1924), майбутнього батька самобутнього російського поета Арсенія Тарковського та діда всесвітньовідомого режисера Андрія Тарковського. Сталося це на ниві освіти народної.\nОдного дня дрібний чиновник Х рангу, а вечорами – український режисер-аматор, котрий жадав поставити історично-побутову драму “Назар Стодоля” (1843) за п’єсою Тараса Шевченка, зайшов у відому в Єлисаветграді народну книгозбірню пані Рогальської й з порогу почув, як хтось витончено грав на роялі. Назустріч гостю вийшла господиня, і, взявши чоловіка під руку, підвела до дівчини. То була Надія Тарковська. Ось так зненацька режисер знайшов виконавицю на роль Галі Кичатиб.\nЄлисаветград, 1871 р.\nВони почали зустрічатись, і дівчина розповіла про нареченого батькам, багатим шляхтичам старовинного польського роду. Ті й слухати не схотіли про дивний шлюб їхньої Надії з якимось сином прикажчика, злидаря-архівіста з управління губернської поліції. Та всупереч батьківській волі, у 1870 р. закохані побралися, і чоловік привів молоду дружину до батьківської хати, що стояла в передмісті Єлисаветграда – Бикове, на вулиці Знам’янській, 13 (нині – вул. Тобілевича, 16). То був затишний одноповерховий цегляний будинок із п’ятьма вікнами по фасаду, із флігелем у дворі та доглянутим садком.\nЯк посаг Іван Тобілевич отримав родинний маєток Тарковських – Кардашеве, придбаний тестем за дві тисячі рублів. Згодом навколо садиби на 200 десятин землі, що лежали в голім степу, виріс красивий хутір, як його називав сам Іван Карпенко-Карий, “оазса в степу”. Так – після раптових смертей від холери тещі й тестя – у 1871 р. під опіку 27-річного чиновника потрапили: дружина, її малолітні – брат Олександр і сестра Віра, а також разом з чималими боргами – маєток Кардашеве.\nНадія Карлівна народила чоловікові сімох дітей. Одне за одним по лавках сіли найбажаніші для батьків гості: Віссаріон (1870-1871), названий так на честь улюбленого російського критика, Галя (1872-1882) та Назар (1874), поіменовані як Тарасові персонажі, Юрій (1876-1924), Микола (1877), Катерина (1878) й Орися (Ярина; 1879). Ясна річ, будинок заповнили колиски, візки, іграшки, за якими набилося годувальниць, няньок, гувернанток і, чого гріха таїти, хвороб та побутових клопотів. Утримувати оту юрму на платню колезького секретаря (п’ятсот рублів на рік) стало фінансовим мистецтвом.\nМарія Тобілевич – донька Івана Карповича Тобілевича\nНазар, Орися, Юрій – діти Івана Тобілевича з нянею, Єлисаветград, 1883 р.\nУтім, справжня біда в їхні двері постукала у 1876 р., коли батьки помітили, як важко захворіла старша дочка, батькова улюблениця Галинка. З невідомих причин у чотирирічної дівчинки раптом на спині став рости горб. Потім хвороба скривила ногу та повністю знерухомила дитину. На додачу до всього, дружина Надія Карпівна знову опинилася при надії й ось-ось мала привести п'яту дитину. Тож, за порадою лікарів, саме батько повіз згасаючу дочку на лиман, на грязьові ванни. Під Одесу зі старшим сином поїхала літня матуся, бабуся Галинки Євдокія Зіновіївна Тобілевич.\nДень у день, майже три місяці майбутній корифей українського театру відрами, за півверсти, у спеку та дощ, носив до землянки цілюще багно на купіль для дочечки, стежив за температурою, особисто купав дитя, тоді як літня мати варила обід, прибирала в курені, штопала білизну, прала одяг. Геть виснажений надвечір, Іван Карпович шукав розради і незчувся, як причастився у товаристві місцевих рибалок до оковитої.\nПовернувшись з-під Одеси в Єлисаветград, восени 1876 р. Іван Тобілевич зачастив у вмебльовані кабінети громадського міського клубу, де знаного оповідача давно зачекалися друзяки. Цмулили вони по-провінційному, як жаба мул, дружина не знаходила собі місця, а діти майже не бачили батька…. Далі тривати так не могло, й одного дня майбутній літератор заборонив собі відвідувати Єлисаветградський громадський клуб, повернувся до читання, відновив зв’язки з друзями і знайомими, що перебували за межами Росії, в основному – в Швейцарії, і, врешті-решт, сів за письменницький стіл. Здавалося, сам Господь о тій складній порі послав йому нового товариша, коли з Києва до Єлисаветграда у службових справах переїхав лікар Опанас Михалевич.\nДоволі швидко той перетворився на одного з кращих лікарів міста, мав широку медичну практику. До нього зверталося чимало місцевих багатіїв. Коли захворіла дружина Івана Карповича Тобілевича – Надія Карпівна, Опанас Іванович став сімейним лікарем, майже щодня відвідував хвору. Утім, 11 травня 1882 р. через сухоти, що розвинулися після запалення легенів, батько шести дітей втратив кохану дружину. Не милими стали в передмісті Єлисаветграда, на вулиці Знам’янській, 13, охайний будинок, флігель у дворі й випещений сад: Надія не мала померти завчасно.\nДо всього ж, загострилася хвороба старшої дочки, перетворивши дівча на каліку – мала перестала ходити. Із милої сміхунки дівчинка перетворилася на дратівливу істеричку, яка сама страждала і мордувала інших. Так тривало недовго: буквально за кілька місяців по смерті Надії Карпівни, із того ж будинку, Господь покликав до себе їхню улюбленицю. Галина померла від звичайного сонячного удару, з якого почалося запалення мозку. У голові не вкладається, як Іван Карпович пережив жахливу батьківську драму, адже четверо із семи його дітей: Віссаріон, Микола, Галина, Катерина – в ранньому віці віддали Богу душу.\nРозпуку і горе належало затулити чимось потужним, не менш особистим. І за порадою товаришів Іван Тобілевич повернувся за письменницький стіл. Як результат, у 1883 р. у першому числі українського часопису “Рада” під псевдонімом Гнат Карий літератор надрукував перше оповідання “Новобранець”, написане, щоправда, два роки тому. Подальші події накочувалися велетенськими хвилями. Коли 25 вересня (8 жовтня) 1883 р. “за неблагонадійність” з посади столоначальника Єлисаветградського повітового поліцейського управління І.К. Тобілевича звільнили, він вирішив, що то на краще, і не ховаючись ні від кого, не зважаючи на знавіснілий мундир чиновника, він відтепер може вільно з’являтися там, де заманеться.\nБуквально за кілька тижнів по місту було до стовпів прибито цвяхами кілька афіш, які сповіщали: у жовтні 1883 р. у супроводі великого хору перша національна професійна трупа, створена у жовтні 1882 р. у Єлисаветграді Марком Кропивницьким та очолена у серпні 1883 р. Михайлом Старицьким і Миколою Лисенком, гастролюватиме у Єлисаветграді! Таку визначну подію в культурному житті міста Івану Карповичу несила було пропустили. Із очільниками Театру корифеїв він після вистави зустрівся, сердечно погомонів, узяв сценічний псевдонім Іван Карпенко-Карий і на пропозицію режисера Марка Кропивницького та мецената колективу Михайла Старицького вступив у лави трупи. Як було не погодитися, коли до Посту 1885 р. безробітному столоначальнику запропонували ангажемент із платнею 400 рублів на місяць?\nБуквально на перших репетиціях овдовілий на той час І.К. Тобілевич познайомився з хористкою Театру корифеїв Зосею Дитківською (власне: Софія Віталіївна Дитківська; 1860-1953). Чисті почуття переросли в кохання, і за місяць-півтора пара одружилася – попри те, що удівець виховував чотирьох малолітніх дітей.\nСвого чоловіка 22-річна Зося зрозуміла, як ніхто інший. Вона сама рано втратила батька, вітчима – Юзефа Пілецького (Józef Pilecki), за участь у польському національному русі, на сім років заслали на Сибір, а сімейний маєток на Новогородчині конфіскували. Сім’я швидко зубожіла, і шляхтянці довелося служити то нянькою, то годувальницею, то гувернанткою в численних родинах. Грамоту Зося здобула самотужки, початкові уроки та книги давав дядько Ян Сераковський, поки в одній із родин, де Софія працювала, вона не познайомилася з діячкою польського національного руху, домашньою вчителькою Броніславою Сидорович.\nТа допомогла землячці з самоосвітою, що дозволило дівчині швидко опанувати шкільну програму, вивчити російську, німецьку та французьку мови, опанувати класику зарубіжної літератури, світову історію. Утім, із новою поміщицькою родиною у 1883 р. племінниця одного з лідерів польського повстання 1863 р. Зигмунта Сераковського (Zygmunt Sierakowski; 1827-1863) потрапила до Києва, де невдовзі втратила місце… виховательки.\nМолодята натішитися не могли щасливим подружнім життям. Софія Віталіївна прийняла дітей 38-річного чоловіка як рідних та опікувалася великою родиною. Тим часом грізні хмари скупчувалися. У травні 1884 р. за “Справою №40” катеринославська поліція схопила шістьох членів народницького гуртка міського лікаря Опанаса Михалевича, у тому числі й Івана Карпенка-Карого. Від колишніх колег по службі Іван Карпович дізнався, що постановою “Особого совещания по охране” ще 6 квітня 1884 р. за ним призначили нагляд поліції на два роки.\nСуд промайнув, наче ярмарок пихатої зневаги, недавньому акторові впаяли три роки та заслали до Новочеркаська, що стоїть за 42 км від Ростова-на-Дону. Чому? Бо, як зазначають розумні історики, до 1887 р. наші, українські – Ростов і Таганрог – адміністративно входили до складу Катеринославської губернії, а Ростовське повітове жандармське управління підпорядковувалося… Катеринославському. Наочно про національний склад того краю свідчать цифри: у 1859 р. в Ростовському повіті росіян мешкало 7,5 відсотка, тоді як українців – 80%.\nІз поля зору політичних засуджених у Російській імперії ніхто ніколи не випускав. Як стало згодом відомо, 4 січня 1887 р. командувач Окремого корпусу жандармів генерал-лейтенант П.В. Оржевський таємним листом повідомив генерал-губернатора Христофора Христофоровича Роопа (1831-1917) про “височайшее повеление” від 10 грудня 1886 р.:\n- Опанаса Михалевича, як керівника всіх єлисаветградських гуртків, заслати до Східного Сибіру на п’ять років. Членів українського гуртка (крім Михалевича), а саме: Івана Тобілевича, Олександра Русова, Теофана Василевського, Олександра Волошинова, Андрія Грабенка та народовольців – Івана Пономарьова, Івана Дубровинського та Олександра Журавського призначити під догляд поліції ще на два роки на місцях утримання.\nОсь чому в 1884-1888 рр. Іван Тобілевич не мав змоги ні працювати в театрі, ні обіймати будь-які службові чи громадські посади. Рішення влади запроторило його в Новочеркаськ. Двічі намагався засланець повернутися в Україну – восени 1884 р. і на початку 1887 р., але марне. Отож, аби прогодувати себе, 70-літнього батька Карпа Адамовича, дружину і дітей, суворий корифей українського театру день у день: спочатку – орудував ковальським молотом у кузні, а потім відкрив палітурну майстерню, де оправляв книжки. Разом із чоловіком від липня 1884 р. у Новочеркаську перебувала його муза Софія Віталіївна, 23 січня 1885 р. у Новочеркаську пара повінчалася. У засланні в столиці Донського козацького війська вони разом каралися півтора року.\nЩо підтримувало в неволі? Окрім дружини? Творчість. Письменник відкрив для себе драму. Подібно до світлої постаті Бурлаки, сей чоловік з незламною енергією та сильною вдачею, сам один супроти цього валу, став до боротьби за правду. Саме в Новочеркаську Іван Карпенко-Карий закінчив першу драму “Чабан” (“Бурлака”), розпочату 1883 р. ще на волі – у Єлисаветграді; далі виникли п’єси “Бондарівна”, “Розумний і дурень”, “Наймичка”, “Безталанна”.\nПроникливий Іван Франко високо оцінив драму “Чабан” Івана Карпенка-Карого і в рецензії для часопису “Житє і слово” Каменяр написав у січні 1897 р.:\n- Є це вельми живий і драматичний малюнок безправ’я, яке царює в Росії від гори до низу; малюючи той найнижчий низ, автор прорубує добре вікно, крізь яке можна бачити й вищі щаблі того безправ’я… На тім темнім тлі малює нам автор могучу, світлу фігуру Бурлаки, чоловіка з незламною енергією та сильною вдачею, що сам один супроти цього валу стає до боротьби за правду. Ця штука, відіграна добрими артистами, повинна би зробити на сцені величезне враження; вона найбільш політична з усіх п’єс Карпенкових.\nЗважаючи на те, що на хуторі колишньої дружини – Кардашеве, мешкало троє малолітніх дітей – без матері й без будь-якого нагляду, у квітні 1887 р. генерал-губернатор Х.Х. Рооп розглянув чергове клопотання бранця та дозволив перевести засудженого І.П. Тобілевича з Новочеркаська на хутір Надеждівку. Тим часом поліцейський нагляд із неблагонадійного шляхтича не зняли. Іван Карпович ладен був на все: він обійняв та приголубив рідних дітей, на крилах кохання до них прилетіла Софія Віталіївна, але… Але півтора подальші роки вони годувалися лише з хліборобства та городництва.\nТим часом Іван Карпенко-Карий багато і плідно писав. З якої причини? В національній драматургії відчувався жахливий вакуум. Ось, будь ласка, яскравий приклад. Коли 1885 р. генерал-губернатор Х.Х. Рооп отримав із Головного управління в справах друку Міністерства внутрішніх справ Російської імперії список театральних п’єс, що до 1 квітня 1885 р. були дозволені цензурою (як додаток до списку 1879 р.), обсягом документ виявився на сорок (!!!) аркушів. Разом із тим, нових українських п’єс у ньому знайшлася жменя: 1) “Чорноморці” (1872), опера за повістю Якова Кухаренка, лібрето Михайла Старицького, музика Миколи Лисенка, 2) “Пошились у дурні” (1875), комедія Марка Кропивницького, 3) “Сужена не огужена” (1881), водевіль Олени Пчілки, 4) “Майська ніч, або Утоплена” (1881), музична комедія Михайла Старицького, 5) “Утоплена” (1883), опера за повістю Миколи Гоголя, лібрето Михайла Старицького, музика Миколи Лисенка. І все – на 40 аркушів можливого репертуару… І друга, дуже важлива річ. Хоча у власній резолюції на той циркуляр із Санкт-Петербурга генерал-губернатор Рооп розгонисто написав: “Пильно стежити за вибором п’єс для українського театру”, – проте у 1886-1887 рр. він жодного разу не відмовив у проханні показати нову українську виставу. Бо свіжих, оригінальних п’єс чиновнику не подавали – на теренах України таких не виникало.\nКрига нарешті скресла в 1886 р., коли в першій у Херсоні приватній друкарні М.К. Аспера, що знаходилися на розі вулиць Потьомкінської та Соборної, 9, накладом 1200 примірників друком вийшов перший авторський “Збірник драматичних творів” Івана Карпенка-Карого. Приємно було відчувати, що він, як автор, покинув писати в стіл, а під однією палітуркою видрукував п’єси “Бондарівна”, “Розумний і дурень”, “Хто винен?”; остання пізніше друкувалася під назвами “Безталанна” та “Чарівниця”. Співпрацею із харківською друкарнею драматург залишився невдоволеним, бо та дозволила собі деяку коректуру тексту.\nУтім, крига скресла… Того ж 1886 р. у місцевому часописі “Степ” була опублікована історична драма “Бондарівна”, а в 1887 р. окремою брошурою в Херсоні (знову в приватній друкарні М.К. Аспера) уперше з’явилася психологічна драма “Наймичка” Івана Карпенка-Карого. Вважаєте, спраглий український читач жадібно проковтнув новинки національної драматургії? Далебі, всі ці видання захоплювали аудиторію надто повільно, а про схвальні відгуки з боку критики годі було й мріяти.\nУ листі до Івана Франка від 1 березня 1888 р. Іван Карпенко-Карий визнав:\n- Було надруковано 1200 примірників “Збірника” (три п’єси) і окремо четверта – 2400 примірників “Наймички”, а розійшлося за три роки так мало, що сором казати. Та й те, що розійшлося, куповано здебільшого не в книгарнях, а в театральній касі – замість лібрето.\nКорифеї, вони такі: хором вони диригують, коли боги регочуть чи шпурляють блискавки. По-справжньому крила драматург розправив у грудні 1888 р., коли з І.Тобілевича царська поліція зняла гласний нагляд, а ще колишньому бранцеві повернули право поновити акторську кар’єру. Діти трохи підросли, з’явилися деякі статки. Тож разом із коханим чоловіком до трупи його середнього брата Миколи Садовського, де примою вже сяяла Марія Заньковецька (1854-1924), прийшла й акторка Софія Тобілевич.\nІван Тобілевич у ролі Янкеля у виставі\n"Судженої конем не об'їдеш", 1896 р.\nІван Тобілевич у ролі полковника Барабаша у виставі "Богдан Хмельницький", 1899 р.\nІван Тобілевич у ролі Калитки\nу виставі "Сто тисяч" за п'єсою\nІ.Тобілевича, 1896 р.\nУ мистецтві у корифеїв інша функція – через систему образів вони встановлюють або руйнують контакт народу і влади. І слід у тім делікатнім питанні тонко відчувати час, мить часу. Залишивши колишніх колег, у 1890 р. разом із молодшим братом Панасом Саксаганським вони створили “Товариство російсько-малоросійських артистів під керівництвом Саксаганського”, яке на зламі століть вважалося найкращою українською трупою. Іван Карпенко-Карий був тоді на підйомі, на одному диханні видихнув комедію “Сто тисяч”.\nЩо тоді трапилося, що не збагнув великий проникливий онук Андрій Тарковський, коли написав: “Щось зламалося, стомилося в їхньому спільному театральному житті”? Йому насправді набридло лаятися із родичами та колегами в однорідній, на вигляд, трупі. Ще в 1897 р. Іван Карпович зізнавався у приватному листі:\n- У трупі йдуть, як завжди, глуха вражда, сичання, котрі здержуються трохи дисципліною, але часами прориваються і голосно вигукують образи то тому, то другому. Розуму не набралися. Горе в світі з нерозумними, злими, повними ненависті людьми.\nСаме на підвалинах попереднього колективу в 1900 р. збудувалася знаменита “Малоросійська трупа Марка Лукича Кропивницького під керівництвом Саксаганського й Садовського за участю Марії Костянтинівни Заньковецької”, а після виходу з неї двох останніх і… Марка Кропивницького – у 1905-1907 рр. “Товариство малоросійських артистів під керівництвом П.К. Саксаганського за участю Івана Карпенка-Карого”. Як потім було обраховано, найбільш репертуарними п’єсами у них були саме вистави від корифея: “Безталанна”, що налічувала 142 покази, “Мартин Боруля” – 136 вистав, “Сто тисяч” – 128 спектаклів, “Хазяїн” – 78 вистав.\nЙого вистачало на все. Корифей склав аналітичну записку “В комиссию по организации Первого Всероссийского съезда сценических деятелей”, адресовану керівництву Всеросійського з’їзду сценічних діячів у Москві та присвячену переслідуванню українського театру. У березні 1897 р. з високої трибуни зібрання її виголосив Панас Саксаганський. Там гнівно стверджувалося:\n- Писать из исторического прошлого, так богатого темами и интересного для слушателя – воспрещается. Слова “запорожец”, “козак”, “ридный край” – жупел для цензуры, и раз пьеса мало-мальски порядочно скомпонована да имеет эти слова, то лучше не посылать ее в цензуру – все одно не дозволят...\nЗабувши про острах бути знову під арештом, зібравшись творчими силами, перелопативши купу історичного матеріалу, у 1899 р. автор, наче зумисне, утнув історичну трагедію “Сава Чалий”, присвячену подіям гайдамаччини XVIII століття. Подібно до байронівських самітників та інших відлюдькуватих індивідуалістів, котрі легко протиставляють себе цілому світові, вустами головного героя Іван Карпенко-Карий вигукував:\n- Куди не підеш, усе люди… Я не вмію з їми жити. Не вмію їм коритися.\nПодібні глибокі суперечності в житті літературних героїв XIX століття вирішувалися просто – через смерть персонажа. Іншим був український драматург, один у полі воїн. Чоловік з незламною енергією та сильною вдачею, сам один супроти цього валу, став до боротьби за правду. У 1900-1904 рр. він створив та очолював ще й власну трупу, а паралельно написав п’єси “Хазяїн”, “Суєта”, “Житейське море”.\nІван Карпенко-Карий, 1890-ті рр.\nПрацюючи на сцені з 1889 р. і до кінця життя як професійний актор, Іван Тобілевич створив на сцені вітрину неповторних образів, які вважаються скарбами реалістично-побутового театру. Без тих святих предтеч у вигляді гордих дідів – не уявити театр сучасний; весь український авангард стоїть на їхніх кремезних плечах. Створені Іваном Карповичем ролі мали широкий діапазон – від яскраво-комічних (Мартин Боруля, Терешко Сурма, Прокіп Шкурат) до героїчно-романтичних (Назар Стодоля). Актора Івана Тобілевича, за свідченням сучасників, вирізняли гранична простота, природна правдивість, психологічна заглибленість, безпосередність і щирість. А ще – кожен із персонажів позначався особливим українським колоритом.\nІван Карпенко-Карий, 1905 р.\nВдало та органічно змінюючи форми творчої активності, легко міняючи театральну сцену на крісло драматурга, як і личить корифею, Іван Карпович плекав національний театр, формуючи гілки та крону. Того не міг не помітити лише сліпий, коли у 1897-1903 рр. в Одесі друком вийшли чотири книжки з п’ятитомного видання “Драми і комедії” І. Карпенка-Карого. На появу унікального відання теплими рецензіями відгукнулися Іван Франко та Агатангел Кримський. За певних обставин, останній том зібрання побачив світ у Полтаві 1905 р.\nРозуміючи, що втраченого у борні здоров’я не повернути, у травні 1906 р. І.Карпенко-Карий із дружиною вирушив лікуватися до Ялти, намагався протистояти підступній хворобі й до останку не покидав святу сцену. Останні ролі у десяти спектаклях великий актор зіграв у другій половині січня 1907 р. в Умані, де гастролювала трупа “Товариство малоросійських артистів під керівництвом П.К. Саксаганського за участю Івана Карпенка-Карого”. Йому погіршало, довелося залишити трупу і виїхати на хутір Надія, а за кілька тижнів – до моря, в Ялту. Але й там не стало краще.\nПрижиттєве видання драм і комедій Івана Карпенка-Карого, Одеса, 1897 р.\nПрижиттєве видання драм і комедій Івана Карпенка-Карого, Одеса, 1903 р.\n19 серпня 1907 р. стурбований молодший брат, Панас Карпович Саксаганський вирядив хворого брата в Берлін – на лікування до найкращого німецького професора Ізмара Боаза (Ismar Isidor Boas; 1858-1938), який спеціалізувався на онкології та якого вважають засновником клінічної гастроентерології. Обстеживши пацієнта, світило медицини лише розвело руками: хвороба невиліковна.\nСофія Тобілевич,1920-1930-ті рр.\nЗа двадцять років творчої діяльності Іван Карпенко-Карий створив, а головне – при житті опублікував 18 оригінальних п’єс різних жанрів, як-то: психологічні драми, мелодрами, драматичні балади, сатиричні комедії, трагедії, ліричні комедії, трагікомедії, гротеск, фарс, – а також сценічно переписав три чужі твори. Ні на кого не перекладав той тяжкий хрест, бо знав він сам – один супроти цього валу, у боротьбі за правду.\nЩо він значив для світу, де живуть українці, свідчить ось такий факт.\nПершою українською п’єсою, поставленою у 1907 р. у канадському місті Вінніпезі, провінція Манітоба, стала драма “Бурлака” Івана Карпенка-Карого, наступною – комедія “Мартин Боруля” (1908), третьою – історично-побутова комедія “Чумаки” (1910). На сторінках англо-франкомовних видань Канади вже тоді рясніли схвальні рецензії на його п’єси. Протягом десятиріч есеї про творчість І.К. Карпенка-Карого регулярно з’являлись у періодичних виданнях США, Німеччини, Австрії, Аргентини.\nВ історично-побутовій комедії “Чумаки”, написаній ще 1898 р., за 93 роки до здобуття незалежності Україною, Іван Карпенко-Карий оптимістично намалював таку собі футурологічну картинку, якою закінчувалася вистава.\nРучка І.К.Тобілевича, Санкт-Петербург, 1890 р.\nВіталій (підіймає найменшого хлопця вгору, цілує його і приговорює):\n- Здоров, чумаче! Ти найменший, то, може, доживеш і побачиш краще житє між людьми!\nШкварковський: - Умилєнія достойная картина.\nІване Карповичу, ваші б слова – та до Бога у вуха.\nХоч би мої онуки “краще житє між людьми” побачили.\nІсторія Театр Актор


02.03.2020 » Газета "ЗОРЯ"\n7 месяцев ago Зоря2 Комментарии к записи В Днепр идет потепление отключены\nУже с завтрашнего дня в Днепре ожидается потепление, а в среду-четверг дневная температура вообще поднимется до +18С, – об этом сообщают в Днепропетроском региональном центре по гидрометеорологии. Read More\n7 месяцев ago Зоря2 Комментарии к записи Кам’янські гандболістки стали срібними призерками всеукраїнського турніру отключены\nУ Кропивницькому пройшов Всеукраїнський гандбольний турнір пам’яті тренера Сергія Ольшевского серед дівчат 2005/2006 років народження. Read More\n7 месяцев ago Зоря2 Комментарии к записи У Кам’янському оберуть найкрасивішу дівчину отключены\n4 березня на базі основної сцени академічного музично-драматичного театру ім. Л.Українки Кам’янського відбудеться фінал конкурсу краси «Міс Beauty Kamianske – 2020». Про це повідомили в управлінні молоді та спорту Кам’янської міськради. Read More\n7 месяцев ago Зоря2 Комментарии к записи Дніпровські дзюдоїсти стали призерами Кубка Європи отключены\n7 месяцев ago Зоря2 Комментарии к записи Підприємцям розкажуть, як скористатися доступними кредитами від держави отключены\n12 березня у ДніпроОДА розкажуть про держпрограму «Доступні кредити 5-7-9%». Долучитися до зустрічі запрошують бізнесменів регіону. У заході візьмуть участь представники Офісу розвитку малого та середнього підприємництва, банків-учасників Програми та Фонду розвитку підприємництва. Read More\n7 месяцев ago Зоря2 Комментарии к записи Мешканцям області розповіли, як захиститися від коронавірусу отключены\nВірус 2019 – nCoV за симптомами схожий на звичайну гостру респіраторну інфекцію. В основному це лихоманка, кашель, проблеми з диханням. Та уханьський «родич» ГРВІ небезпечний своїми ускладненнями. Зокрема, пневмонією. Як захиститися від нового вірусу, розповіли в обласному департаменті охорони здоров’я. Read More\n7 месяцев ago Зоря2 Комментарии к записи На Дніпропетровщині розшукують зниклого чоловіка отключены\n7 месяцев ago Зоря2 Комментарии к записи У Дніпрі пройде міжнародний підприємницький форум отключены\nВ обласному центрі пройде підприємницький форум для бізнесменів Чехії та Дніпропетровщини. Його відкриють Віце-прем’єр міністр республіки Карел Гавлічек та голова облдержадміністрації Олександр Бондаренко. Зустріч у форматі В2В – вже 10 березня. Read More\n7 месяцев ago Зоря2 Комментарии к записи У Синельниковому планують осучаснити парк отключены\nСучасна зона відпочинку з ігровими майданчиками, велодоріжками, ролердромом та фонтаном, – у Синельниковому планують оновити парк в районі вулиці Миру. Відремонтують його коштом обласного та місцевого бюджетів. Read More\n7 месяцев ago Зоря2 Комментарии к записи Дніпровська легкоатлетка перемогла на турнірі в Норвегії отключены


Як кондуктори і контролери ошукують довірливих українців\nICTV / Ранок / Як кондуктори і контролери ошукують довірливих українців\nВи прокинулися у чудовому настрої і готові їхати на роботу у громадському транспорті? Не сумнівайтеся! Вони не тільки моментально зіпсують ваш настрій, а й розведуть на гроші! Кондуктори-аферисти – сьогодні мова йтиме про них.\n1. Столична поліція викрила банду кондукторів-контролерів, які звинувачували людей у проїзді «зайцем», вимагали заплатити штраф, а могли й зовсім виставити на півдорозі. Як працювала схема? Щойно на зупинці зачинялися двері, а пасажири ще не встигли дістати гроші з кишень, кондуктор-контролер одразу їх атакував. Вимагав показати проїзний квиток! Нема? Платіть штраф. Якщо люди відмовлялися платити, їх виводили на наступній зупинці, де вже чекали кілька молодчиків – колеги контролера. І нажахані люди віддавали гроші.\n2. Друзі, будьте обережні! На деяких маршрутах працюють псевдокондуктори. Хитруни легко вирахують автобуси і тролейбуси, в яких взагалі немає кондуктора. Спокійно зайдуть, зберуть з людей гроші за проїзд, і на найближчій зупинці так само спокійно вийдуть. І так з одного автобусу в інший. А про обман люди дізнаються, тільки коли водій почне обурюватися, чому йому ніхто не передає гроші.\n3. Кондуктор може бути і справжнім, от тільки недобросовісним. Дівчина передала гроші за проїзд кондуктору через інших пасажирів. Сіла собі і терпляче чекала здачі. Коли терпець увірвався, дівчина спитала в кондуктора, де ж решта. У відповідь почула невинне та здивоване – «Яка здача? А ви взагалі платили?». Так вона прикарманила гроші далеко не одного пасажира.\n1. Не лініться. Підійдіть до кондуктора і віддайте гроші особисто йому в руки. А не через когось. Так ви точно себе убезпечите від брехливих звинувачень за несплачений проїзд.\n2. У вас виникли підозри, що кондуктор чи контролер несправжні? Попросіть показати службове посвідчення і нагрудний знак, прикріплений до одягу.\n3. У вас виник конфлікт з кондуктором чи контролером? Вас образили і застосували силу? Одразу викликайте поліцію і зверніться зі скаргою до підприємства, яке обслуговує даний маршрут. Вимагайте моральної компенсації.


Головна > Блоґ > Новини > Організація розважальних заходів: кому її довірити\nОрганізація розважальних заходів – це не тільки веселощі та сміх, за цими святами стоїть кропітка і складна праця. Щоб захід пройшов успішно і яскраво, залишив у пам’яті прекрасні спогади надовго, його організацію варто довірити професійному агентству, яке знає толк в організації і якому під силу яскраво організувати свято будь-якого масштабу. Звернувшись за допомогою в святкове агентство ARENA CS, ви дізнаєтеся, що таке справжній професіоналізм і свято, яке перевершить всі ваші найкращі очікування. Чим складніше буде ваше завдання, тим цікавіше буде над ним працювати івент менеджеру, адже це ще один крок до розвитку, якому ARENA CS відводить особливу увагу.\nОрганізація розважальних заходів: як вибрати професійне агентство\nКоли клієнт хоче, щоб його розважальний захід пройшов з бездоганним рівнем організації, він вдається до допомоги професійного агентства. Тоді перед ним постає дилема, як і де знайти насправді першокласне агентство, яке зробить все правильно і на вищому рівні.\nМожна поцікавитися у знайомих фірм, хто їм організовував розважальні заходи, і чи залишилися вони ними задоволені, чи реально були вирішені їхні проблеми.\nМожна почитати відгуки на Інтернет-ресурсах, але не варто їх сприймати серйозно, адже написанням як позитивних, так і негативних відгуків спеціально займаються люди.\nЩоб реально побачити всю картину і зробити певні висновки, потрібно до вибору компанії підходити комплексно, дізнатися роки існування, клієнтів і їх відгуки на сайті агентства (якщо це серйозні компанії, то повірте, без їх реальної згоди ніхто і нічого від їх імені не напише), наявність нагород, масштаби проведених івентів.\nОрганізація розважальних заходів: чому ARENA CS\nна ринку івент послуг з 2004 р;\n67 компетентних менеджерів, з яких 51 зі знанням англійської мови;\nбільш 7520 організованих івентів за роки роботи, кількість яких зростає з кожним днем;\nналагоджений зв’язок з великою кількістю партнерів і підрядників, у тому числі, контракти з 500 найкращими готелями і конференц-залами;\nє членом багатьох міжнародних організацій: MPI, World Tourism Organization, European Business Association, Association of corporate travel executives;\nмає ряд нагород і досягнень: Ukrainian Event Awards Краща конференція – перше місце 2015 року, Event організація 2013, «найкраща конференція» рейтинг «Event Awards 2014», Ukrainian Event Awards «найкраща креативна ідея» 2014 року, Лідер галузі «НБР» 2016, «Краща конференція» Національний рейтинг «Event Awards 2016»;\nвідомі не тільки Україні, але і в світі клієнти: Sanofi, Bayer, Roche, «UNICEF», Novo Nordisk Україна, МБФ «Українська фундація громадського здоров’я».\nКорпоративний захід – це невід’ємна частина корпоративної культури\nЯкщо компанія зацікавлена у плідній роботі свого колективу, бажає мотивувати і заохочувати своїх співробітників, то корпоративний захід є відмінним інструментом для цього. Такі заходи можуть згуртувати команду, поліпшити робочу атмосферу в колективі, налагодити стосунки між підлеглими і начальством, поліпшити роботу компанії в цілому.\nКорпорація свят ARENA CS має ряд послуг різного характеру:\nорганізація корпоративних заходів, свят;\nорганізація виїзних фуршетів;\nорганізація урочистих заходів;\nорганізація та проведення конференцій;\nорганізація тренінгів, воркшопів, семінарів;\nорганізація презентацій і виведення нових продуктів на ринок;\nділові поїздки і відрядження;\nЯкі цілі і завдання переслідує корпоративний захід\nОрганізація корпоративних заходів свят є однією із затребуваних напрямів в роботі ARENA CS. Тому що корпоративні івенти, організовані ARENA CS, завжди мають сенс і досягають поставлених цілей.\nДо основних завдань і цілей корпоративних заходів можна віднести:\nвиявити турботу і увагу до партнерів, інвесторів, клієнтів або співробітників від імені компанії;\nзаохотити колектив за проведену роботу;\nпідвести підсумки роботи, оголосити досягнення компанії;\nпредставити нову стратегію розвитку або нові підходи в роботі;\nналагодження комунікації між різними відділами і співробітниками компанії або навіть філіями;\nможливість керівництву і підлеглим краще пізнати один одного в неформальній обстановці;\nзгуртувати співробітників, навчити їх ефективно працювати в команді.\nОрганізація розважальних заходів – чи є місце креативу?\nЧи є потреба в креативному підході для вирішення стандартних завдань або варто бути як всі? Одним з яскравих прикладів у практиці агентства ARENA CS може послужити корпоративний захід, до організації якого івент менеджери підійшли нестандартно.\nДля одного з клієнтів був організований квест, при проходженні якого, учасникам довелося переміщатися по 5 локаціях.\nКолеги, розбившись на команди, змагалися в сплаві по річці, далі в підйомі на гору, орієнтуванні на місцевості, дешифруванні карти, на якій було вказано місце розташування скарбу.\nУ фіналі, команди-суперники об’єднали знайдену інформацію в цілісне послання. У цьому месенжі була описана нова корпоративна стратегія.\nЦе була пройдена лише половина розважального заходу, далі, природно потрібно було нагодувати, зголоднілих на відкритому повітрі, співробітників. Продовженням була запальна дискотека до ранку.\nСказати, що клієнт був задоволений івентом і результатом – це не сказати нічого. Івенти з ARENA CS – це емоції, які неможливо передати словами!\nЧи мав би стандартний і звичайний підхід в організації представлення нової стратегії розвитку такий ефект? Слухали б уважно співробітники свого керівника або занурилися в смартфони і соцмережі у тривіальній атмосфері залу? Який варіант ефективніше вирішувати вам.\nДе краще провести корпоратив: сучасні тенденції\nНа сьогоднішній день, все частіше, компанії віддають перевагу коворкінговим просторам або заходам на свіжому повітрі, ніж застіллям у ресторанах і зборах в конференц-залах.\nЦе можливість бути вільніше, активніше, що більше імпонує сьогоднішній молоді, яку складно підігнати під жорсткі рамки регламенту. Набагато приємніше слухати спікера не в тісних рядах крісел конференц-холу, а сидячи на зручній канапі або кріслі-мішку. Де допустимо в будь-який час спокійно встати і попити кави, а не втомлено чекати певного часу для кави-паузи.\nКоманда креативників ARENA CS не боїться труднощів і підбере той сервіс, який вам потрібен.\nОрганізація розважальних заходів – зробимо, як ви хочете, якщо не знаєте як – ARENA CS знає\nФахівці компанії ARENA CS мають невичерпну кількість ідей і допоможуть вам підібрати ідеальний формат заходу, грамотно закласти мету заходу в сценарій, зробити ваш корпоратив воістину яскравим і незабутнім.\nІвент менеджери не бояться проявляти ініціативу і пропонувати клієнтові своє бачення і варіанти формату свята, локації. Співробітники ARENA CS знають всі сильні і слабкі сторони кожної локації і враховують їх при виборі. Адже клієнт професіонал у своїй сфері, а не івент індустрії, і може не брати до уваги всіх нюансів результативного заходу.\nARENA CS завжди працює результативно на повну силу! Для кожного організатора корпоративного заходу важливо, щоб все вийшло круто, щоб всі були задоволені, і він би міг з гордістю розповісти про цю подію, особливо, якщо це був масштабний івент.


Водії зможуть самі фіксувати порушення інших учасників руху / Центральний\nВодії зможуть самі фіксувати порушення інших учасників дорожнього руху, а поліція потім випише штраф. Це можна буде зробити завдяки додатку, який поки що умовно називають «Поліцейський у смартфоні» або ж dashcamUa. Додаток вже працює в тестовому режимі. Розробники вважають, що подібне нововведення може допомогти навести лад на дорогах в якості доповнення до камер відеофіксації порушень водіями правил дорожнього руху. З розробником спілкувалась Анна Ружін.\nСтартап dashcamUa, який розробили програмісти однієї з громадських організацій, – поки новинка. Але, за словами розробників, деякі підрозділи поліції вже штрафують порушників ПДР, використовуючи відео, яке їм прислали небайдужі свідки. Навіть є світлини складених протоколів.\nОлексій Афонін, розробник стартапу\n- Із аналізованих відео бачимо, що найтиповіші порушення – це проїзд на червоне, перетин подвійної смуги, непропускання пішоходів на пішохідних переходах, а ще паркування. Але ми намагаємося більше сфокусуватися на саме тих порушеннях, які призводять до аварійності.\nНа своїй сторінці у мережі Facebook перший заступник начальника Департаменту патрульної поліції Олексій Білошицький подав статистику ДТП за 2020 рік. Тож:\nОсновними причинами ДТП із загиблими та/або травмованими є: перевищення швидкості та встановленої швидкості руху; порушення правил маневрування; порушення правил проїзду перехресть; порушення правил проїзду пішохідних переходів; недотримання дистанції.\nМетою розробників додатку є зменшення кількості ДТП та порушень ПДР на дорозі.\nПоки що додаток працює в тестовому режимі, тож ті, хто надіслав факт порушення, нагород не отримають. Згодом, можливо, це буде якась фінансова винагорода або ж знижки.\nНа сайті розробники пишуть:\nНа другому етапі нашого проекту ми плануємо запустити автоматичну систему розпізнавання автомобільних аварій та створити центр сповіщення, який би миттєво надавав допомогу у разі виникнення аварії.\nАвтоматична система виявляє автомобільну аварію та передає інформацію в центр сповіщення. Миттєво, пiсля виявлення автомобільної аварії, наша система надсилає повідомлення з попередженням на всі мобільні телефони з активним застосунком dashcamua, встановленим у автомобілях, які рухаються в безпосередній близькості до місця аварії i прямують до неї.\nРозробники додатку обіцяють анонімність. Дані усіх наших користувачі анонімні та не зберігаються на наших серверах.\nПодання в поліцію також ідуть від імені додатку.\nУ Полтавській патрульній поліції повідомили, поки що не отримували таких фактів порушень від додатку, адже функціонує він переважно в Київській області. Проте полтавці можуть інформувати поліцію про правопорушення, якщо вони стали його свідком, на лінію 102, що і роблять.\n- Досить часто це про автомобілі, які неправильно припарковані. Якщо брати, коли патрульні виявляють водії у нетверезому стані, то майже половина з усіх виявлених водіїв відбувається завдяки повідомленням саме від людей, які стали очевидцями, як людина в нетверезому стані сідає за кермо, або ж мають причини вважати, що вона має ознаки сп'яніння. Такі звернення розглядаються, патрульні зобов'язані відреагувати на виклик по лінії «102».\nАдвокат же Тарас Захаров додає: щоб притягнути людину до відповідальності, ще варто підвердити достовірність факту порушення і чи не є доказ монтажем. А головне, щоб це вже було на державному рівні.\nТарас Захаров, адвоктат\n- В принципі, теоретично, якщо цей додаток буде працювати, то звичайно, людина може зафіксувати, якщо є таке порушення, то можна довести, чим таке правопорушення порушує її права як автомобіліста або пішохода: або на вільний прохід чи проїзд. Або ж складається небезпечна ситуація на дорозі. Тут питання в тому, що на законодавчому рівні немає механізму реалізації виявлених порушень.\nНаразі розробник та команда працює над тим, щоб додаток вийшов на більш офіційний рівень.\n12 лютого 2021, 17:20 607


Білик, М.Д. Фінансовий аналіз [Текст] : навчальний посібник. 2-ге вид., без змін/ М.Д. Білик, О.В. Павловська, Н.М. Притуляк, Н.Ю.\nОднією з основних умов стабільного фінансового стану підприємства є надходження грошових коштів, що забезпечує покриття його поточних зобовязань. Відповідно, відсутність такого мінімально необхідного запасу грошових коштів свідчить про фінансові труднощі підприємства. В той же час надмірна величина грошових коштів свідчить про те, що реально підприємство несе збитки, повязані з інфляцією і знеціненням грошей. Тому для будь-якого підприємства дуже важливим є аналіз наявності грошових коштів та їхнього руху.\nдослідити економічну сутність руху грошових коштів та види грошових потоків;\nвизначити мету й завдання аналізу руху грошових коштів;\nдослідити основні етапи аналізу руху грошових коштів;\nознайомитися із системою показників, що характеризують рух грошових коштів.\nІнформаційною базою для написання реферату були підручники, навчальні посібники, нормативно-правові акти, дані Інтернету.\nУ сучасній економічній літературі питання сутності грошових потоків підприємства по-різному трактується вченими. Відсутній єдиний підхід до розуміння цього поняття. Так, згідно П(С)БО 4 рух грошових коштів надходження і вибуття грошових коштів та їхніх еквівалентів.\nАвторВизначенняКрамаренко Г. О.Грошовий потік сукупність розподілених у часі надходжень і виплат коштів, генерованих господарською діяльністю підприємстваСтаростенко Г. Г., Мірко Н. В.Грошовий потік надходження і ви трати грошових коштів у процесі здійснення господарської діяльності підприємстваБутинець Ф. Ф.Грошовий потік найважливіший самостійний об'єкт фінансового аналізу, який проводиться з метою оцінки фінансової стійкості та платоспроможності підприємстваКірсґіцев Г. Г.Грошовий потік є одним із ключових моментів оптимального співвідношення між ліквідністю та прибутковістюКрамаренко В. І.Грошовий потік сукупність надходжень і вибуття коштів за певний період часу, сформованих у процесі господарської діяльностіМаркіна І. А.Грошовий потік сукупність розподілених за часом надходжень і виплат грошових коштів, які утворюються в процесі господарської діяльності і пов'язані із за без печенням його платоспроможностіЕ. Нікбахт, А. ГроппелліГрошовий потік як міра ліквідності підприємства, що складається з чистого доходу і безготівкових витрат, таких, як амортизаційні відрахування\nУзагальнивши вищенаведені визначення, вважаємо, що найбільш точно розкриває поняття „грошовий потік” наступна дефініція: грошовий потік сукупність надходжень і вибуття коштів за певний період часу, сформованих у процесі господарської діяльності.\nгрошовий потік по підприємству;\nгрошовий потік за окремими структурними підрозділами;\nгрошовий потік за окремими господарськими операціями.\nгрошовий потік від операційної діяльності;\nгрошовий потік від інвестиційної діяльності;\nвід'ємний грошовий потік.\nчистий грошовий потік.\nнадлишковий грошовий потік;\nмайбутній грошовий потік;\nтеперішній грошовий потік.\nрегулярний грошовий потік;\nдискретний грошовий потік.\nрегулярний грошовий потік з рівномірними часовими інтервалами;\nРух грошових коштів на підприємстві аналізується на підставі звіту про рух грошових коштів. Звіт про рух грошових коштів це звіт про зміни фінансового стану підприємства, складений на ос нові вивчення потоків грошових коштів.\nопераційна діяльність це основна діяльність підприємства, а також інші види діяльності, які не є інвестиційною чи фінансовою діяльністю;\nінвестиційна діяльність це діяльність, яка призводить до придбання та реалізації тих необоротних активів, а також тих фінансових інвестицій, які не є складовою частиною еквівалентів грошових коштів;\nфінансова діяльність це діяльність, яка призводить до змін розміру і складу власного та позикового капіталу підприємства [5, C. 45].\nТаким чином, грошові потоки підприємства це надходження і ви трати грошових коштів у процесі здійснення господарської діяльності підприємства. Розглянемо мету, завдання і значення аналізу руху грошових коштів.\nМета аналізу руху грошових коштів - оцінка спроможності підприємства заробляти грошові кошти в розмірі і в строки, необхідні для здійснення запланованих витрат.\nчи не відбулося надходження грошових коштів за рахунок збільшення короткострокових зобов'язань, які потребують погашення в майбутньому;\nнизька рентабельність, активів і власного капіталу;\nнадмірна частка позикового капіталу в пасиві балансу і повязані з цим високі виплати відсотків за користування кредитами та позиками;\n- оцінка причин невідповідності величини грошових коштів сумі отриманого прибутку. При аналізі фінансового стану підприємства необхідно розрізняти, що прибуток за звітний пері од і гро


Кухня-це місце, де збирається сім’я після складного трудового дня, і приймають гостей. Кухонні меблі допоможе створити затишну та комфортну атмосферу. Правильно підібрана меблі візуально збільшить простір в маленькому приміщенні. Господиням важливо практичність і функціональність кухонного гарнітура. На кухні повинне бути достатньо місця для зберігання посуду, продуктів і побутової техніки. Так само не варто забувати про комфортні умови для приготування їжі. Також хочемо вам порекомендувати https://www.cappuccino.ua/mebel_dlja_kuhni/\nЯк вибрати інтер’єр для кухні. На комфортну атмосферу на кухні впливає безліч складових. Слід вибирати меблі в тій же кольоровій гамі, що й кухня. Так само важливо вибрати правильний розмір, щоб меблі не здавалася маленькою або великий. Перед придбанням кухні слід визначити місце її розташування. В кухню маленького розміру краще вибрати меблі з простою обробкою і невеликою кількістю декоративних елементів. Для великих просторих кімнат можна вибрати меблі зі складними декоративними елементами, різьбленням і з комбінованих матеріалів. Стиль і оздоблення кухонних меблів слід вибирати по своєму смаку. Для створення спокійної обстановки, виберіть класичний стиль, наприклад, обробленої під дерево. Для створення енергійної атмосфери, можна використовувати яскраві фарби, наприклад, кольоровий фасад і яскраві декоративні елементи.\nНа сайті можна вибрати готовий кухонний гарнітур або підібрати модульні меблі, з секціями, шафами і іншими елементами, які підходять саме Вам. Такі меблі буде ідеально підходити до загального інтер’єру кухні за кольором і розміром. В асортименті магазину є прямолінійні і кутові стінки. Ви можете вибрати матову або глянсову поверхню. Шафи можуть бути повністю закритими або декоровані скляними вставками. Вибрати підходящий варіант кухонного гарнітура не складе праці. Для виготовлення меблів використовуємо тільки якісні матеріали. Що забезпечить довговічність і простоту в експлуатації меблів. Зробити замовлення можна на сайті або зателефонувати за вказаним номером телефону. Купуйте якісну кухонні меблі за вигідною ціною.


Мета виховання дитини – навчити її всього трьом речам – COMA\nБагато батьків зіпсовані ідеєю рівності зі своїми дітьми.\nЯ вважаю цю ідею небезпечною для життя і для психіки дітей.\nТому, що реальна рівність настає разом з рівністю можливостей, забезпечених власною працею.\nІ якщо ваша дитина цього не усвідомлює, він приречений на постійні соціальні невдачі.\nТільки факт нерівності здатний мотивувати на розвиток навичок. До тих пір, поки ваше дитя вважає, що воно рівня вам, у нього немає необхідності ворушити дупою, щоб вчитися вирішувати всі ці три завдання.\nБатьки дітям не рівні до тих пір, поки діти не вирішують всі ці три завдання самостійно. І навіть після цього нерівність все одно зберігається, якщо батьки продовжують рости і розвиватися, оскільки мудрість зворотного ходу не має, і думка таких батьків буде завжди мати більшу вагу, ніж думка найбільш розумної дитини.\nВідсутність поваги до досвіду і мудрості людини, який має більші, ніж ви можливості, вміння і кваліфікацію – це хамство, яке, в результаті, є першою причиною низки граблів на шляху у дитини, яка вирішила, що вона ВЖЕ дорівнює тим, кому вона реально не дорівнює.\nІдея рівності розбещує і насаджує ілюзії в свідомість дітей, що вони мають ті ж повноваження, що і батьки, не маючи на це жодних підстав. Це маячня.\n1. Їй ніхто нічого не винен.\nУнікальність і геніальність – це підстави для розвитку ЧСВ (почуття власної важливості, гордині), в реальному житті ці якості не мають ніякої ваги.\nРеальну вагу людині надають її вміння – вибудовувати соціальні взаємодії і продавати свої продукти і послуги. Це вміння, які дають реальні результати у вигляді повної фінансової та психологічної свободи і незалежності від інших людей.\nСпроби спілкуватися на рівних з тим, хто платить за нього і вирішує його проблеми – це хамство. Хочеш встановлювати свої правила – плати.\nДля того, щоб інші люди поважали його межі, смаки і потреби, він повинен це заслужити своїм внеском у спільну справу і загальний котел. Авторитет з неба не падає.\nРозвиток відбувається швидше за все в тих умовах, які є прямо зараз. Ідеальні умови призводять до деградації, а не до розвитку, і якщо він хоче швидко стати магом власної реальності – він повинен прийняти умови гри такими, якими вони є прямо зараз з усіма обмеженнями та проблемами.


Антибіотик "Левофлоксацин": відгуки та аналоги » Лікар\nЛікар нет » Ліки » Антибіотик "Левофлоксацин": відгуки та аналоги\nВикористання антибактеріальних засобів в деяких випадках викликає алергічну реакцію і не завжди добре переноситься організмом, а деколи виникає ряд побічних реакцій, які іноді неможливо терпіти. Це той самий випадок, коли для лікування необхідно підібрати аналог лікарського засобу. Одне з таких неоднозначних в застосуванні засобів – «Левофлоксацин». Відгуки про нього будуть представлені нижче.\nЦе антибактеріальний препарат з широким діапазоном дії, що належить до фармакологічної групи фторхінолонів. Повністю вбиває всі хвороботворні мікроорганізми. Подібний антибіотик активний відносно інфекційно-запальних захворювань очей, а також патологій нижніх і верхніх дихальних шляхів, сечовивідних шляхів, статевої системи, ЛОР-органів, м'яких тканин і шкіри. В наведеної статті розглянемо до «Левофлоксацину» інструкцію по застосуванню, ціну, коментарі та аналоги.\nОписуване лікарський засіб належить до синтетичних антибактеріальних препаратів. Діюча речовина носить однойменну назву - левофлоксацин. Препарат активний щодо переважної більшості хвороботворних мікроорганізмів, які викликають запалення в різних органах. Як результат причина запалення усувається і настає одужання. Дія «Левофлоксацину» здійснюється на будь-який орган, в якому розвивається запалення, спричинене чутливими до антибіотика бактеріями. Тобто і проти циститу, і проти бронхіту препарат однаково ефективний, якщо патологічні стани викликані бактеріями, на які ліки має, згубний ефект. Це вказує на «Левофлоксацину» інструкція по застосуванню. Відгуки є у великій кількості.\nЧутливі по відношенню до лікарського засобу грампозитивні бактерії: стафілококи, ентерококи, стрептококи, Enterococcus spp., Corynebacteriumdiphteriae, Viridansstreptococci, Listeriamonocitogenes і деякі інші. Серед грамнегативних можна виділити наступні: Acinetobacter spp., Gardnerellavaginalis, Citrobacterfreundi, Escherichiacoli, Enterobacter spp., Haemophilusinfluencae, Klebsiellaoxytoca, Proteusmirabilis, Proteusvulgaris, Helicobacterpylori, Moraxellacatarrhalis, Providenciarettgeri, Pseudomonasaeruginosa, Salmonella spp., та інші. Анаеробні бактерії - це Bifidobacterium spp., Propionobacterium spp., Veilonella spp., Bacteroidesfragilis, Clostridiumperfringens, Peptostreptococcus та інші.\nОчні краплі з левофлоксацином призначають при поверхневих бактеріальних інфекціях, які викликані чутливими до діючої речовини препарату мікроорганізмами. Для профілактики призначають засіб при хірургічне втручання на очах, пацієнтам, чий вік перевищує один рік. Таблетки та розчин прописують у випадках синуситів, бронхітів, пневмонії, інфекціях сечовивідних шляхів, сепсисах різного роду. Ціна та відгуки до «Левофлоксацину» цікавлять багатьох. Розглянемо їх нижче.\nТака ситуація можлива і проявляється такими ознаками:\nерозіями слизових оболонок;\nзмінами на кардіограмі.\nТерапію цього стану слід проводити за наявними симптомами. Вони усуваються шляхом використання лікарських препаратів, які діють в цьому напрямі. Будь-який варіант для діалізу прискорення виведення препарату з організму - неефективний.\nПрепарат коштує недорого. В середньому, це 70-100 рублів за упаковку, в залежності від виробника і регіону.\nБільшість відгуків про застосування цього препарату носять позитивний характер і обумовлений тим, що препарат чинить ефективну лікувальну дію. Найчастіше це лікарський засіб використовується в лікуванні таких захворювань, як:\nЗа відгуками, «Левофлоксацин» знімає важку симптоматику захворювань в досить короткі терміни і призводить до швидкого одужання. Серед негативних відгуків, присутні в основному такі, які викликані настанням побічних реакцій у вигляді сильної слабкості, сплутаності свідомості, м'язових і суглобових болів. Подібні ознаки в значною мірою погіршують якість життя пацієнтів. Ступінь вираженості побічних проявів коливається від незначної до найсильнішою, коли стан людини вимагає негайної госпіталізації.\nПроте навіть у разі настання тяжких побічних ефектів, пацієнтами зазначалося, що при цьому інфекційні захворювання виліковуються. Відгуки про «Левофлоксацине» ми розглянули.\nВ кінці 80-х років речовина левофлоксацин синтезували у фармацевтичній компанії Daichii. Через кілька років на початку 90-х років з'явився препарат «Левакин» з цим діючим компонентом у складі. З плином часу виникла велика кількість аналогів практично по всьому світу. Питання вибору серед всіх цих лікарських засобів вирішується за різними критеріями. Це може бути і цінова доступність та наявність в аптечній мережі того чи іншого засобу, а також призначення певного препарату лікарем. «Левофлоксацин» має безліч синонімічних засобів з такою самою діючою речовиною.\nНаприклад, «Левостар», діє так само, як і описуване засіб: блокує і пригнічує синтез ДНК, викликаючи незворотні морфологічні зміни клітин патогенних. Він ефективний відносно більшості штамів мікроорганізмів. Показання та побічні дії такі ж, як і в оригіналу. На це вказує інструкція по застосуванню та відгуки. Ціна «Левофлоксацину» наведена вище.\nДо таких же аналогів відносяться:\n«Флорацид» і т. д.\nграмнегативні Enterobacter spp., Escherichia coli, Proteus spp., клебсієли, нейссерии, шигели, сальмонели.\nТакож виявляють активність по відношенню до збудників туберкульозу і деяким анаеробним бактеріям. В основному, препарати цієї групи призначають при інфекціях носових шляхів, бронхітах, легеневих захворюваннях, патології сечостатевої системи та ін\nКрім того, на фармацевтичному ринку присутні препарати-аналоги, що містять іншу активну речовину, але володіють ідентичним дією. Приміром, «Абактал», який відноситься до синтетичним антибіотикам з групи фторхінолонів (речовин, які мають високу антимікробну ефектом). Діюча речовина – пефлоксацин. Препарат чинить бактерицидну дію, яке забезпечується за допомогою пригнічення процесу розмноження хвороботворних організмів на генетичному рівні. Лікарський засіб ефективно впливає на грамнегативні бактерії і частково грампозитивні (тільки на стадії поділу клітин). Подібне медикаментозне засіб не чинить впливу на Mycobacteriumtuberculosis, Spirochaetaspp.\nТакож часто в якості замінника використовується «Авелокс», що має синтетичну природу. Активна діюча речовина - моксифлоксацину гідрохлориду. Механізм дії схожий з оригіналом: порушується синтез мікробних клітин, що робить їх розмноження неможливим. Випадки стійкості до препарату практично не спостерігаються. Навіть виявляючи резистентність до інших антибактеріальних засобів, мікроби залишаються чутливими до дії моксифлоксацину. Чутливість подібний препарат проявляє відносно більшості відомих мікроорганізмів.\nТакий медикаментозний препарат як «Спарфлоксацин» є похідних фторхінолонів та належить до третього покоління, як і «Левофлоксацин». Препарат мало токсичний і надає гнітюче впливає на збудників захворювань, в тому числі Pseudomonas spp. і стафілококи. Бліда трепонема до діючої речовини володіє стійкістю, внаслідок цього медикамент не використовують при лікуванні сифілісу. Курс лікування може становити до 10 днів. Показання до застосування та протипоказання в цілому збігаються. Однак «Спарфлоксацин» категорично протипоказаний при серцевій і нирковій недостатності. Безсумнівним плюсом цього ліки є те, що патогенні мікроорганізми довго набувають резистентності до діючих компонентів ліки. Крім того, аналоги маються й у крапель для очей. Вони також представлені широким переліком лікарських засобів. Це описано в інструкції. Ціна та відгуки до "Левофлоксацину" цікавлять багатьох.\nНайпопулярнішим серед них є «Сигницеф». Це краплі для очей антибактеріального та протимікробної дії. Активною речовиною є левофлоксацин. Тому ці краплі володіють схожим з оригіналом механізмом дії. Лікарський препарат найкраще проявляє себе відносно грамнегативних і грампозитивних аеробних бактерій, а також збудників хламідійної інфекції. Ми розглянули до препарату «Левофлоксацин» відгуки та його аналоги.


Печерський суд почав допит свідків з боку Іващенка - dt.ua\nПечерський суд почав допит свідків з боку Іващенка\n1 березня 2012 в 09:10\nПечерський суд відновив судове слідство у справі Валерія Іващенка. Почався допит свідків з боку захисту.\nПечерський районний суд Києва після місячної перерви відновив судове слідство у справі т.в.о. міністра оборони України Валерія Іващенка.\nНа даний момент розпочався допит свідків, заявлених з боку захисту, зокрема, екс-директора господарсько-економічної діяльності Міністерства оборони України Миколи Обзора.\nЗа час перебування у СІЗО стан здоров'я Іващенка погіршився, однак суд відмовляє екс-керівнику Міноборони у звільненні з-під варти для лікування.\n23 січня, адвокат Іващенка Борис Нечипоренко повідомив, що під час нещодавнього обстеження В.Іващенка лікарі виявили у нього прогресуючу атрофію м'язів. Читайте також:


Кутовий комп'ютерний стіл: переваги та недоліки Практично в будь-якій сучасній квартирі можна зустріти такий предмет інтер'єру, як комп'ютерний стіл. В умовах пандемії багато з нас стали працювати з дому за комп'ютером або ноутбуком, проводячи так свого часу. Тому кожному хочеться, щоб місце було обладнане зручно.\nЯк вибрати стільці для дому Стільці — важлива складова меблевої композиції, без якої не обходяться ні в одному будинку. Виробники сьогодні пропонують великий асортимент таких предметів меблів, тому можна знайти вироби на різний смак. Але який варіант вибрати? Стільці повинні бути якісними, відповідати загальній стилістиці приміщення і відповідати вимогам господарів щодо комфорту. Щоб підібрати оптимальний варіант, варто врахувати поради фахівців.\nОбідній стіл: види, особливості, як вибрати Обідній стіл — важливий предмет меблів для кожної сім'ї. Саме за ним збираються самі рідні та близькі люди, щоб вгамувати голод і поділитися останніми подіями з життя. В ідеалі він повинен бути функціональним, довговічним і практичним, а також відповідати очікуванням його власників і дизайну інтер'єру кухні. Вибрати його не так просто, як здається на перший погляд. Однак після вивчення наших рекомендацій Ви легко зможете купити кращий варіант.\nВибираємо туалетний столик: розбираємося в різновидах і особливості меблів Туалетний столик вже не одне століття є обов'язковим елементом жіночої кімнати. Він використовується для зберігання косметики, засобів догляду, прикрас та аксесуарів. Саме за ним прийнято робити макіяж і виконувати процедури по щоденному догляду. Щоб туалетний столик був дійсно функціональним і зручним у використанні, важливо правильно його вибрати. На які характеристики звертати увагу і що враховувати при покупці меблів — про це розповімо нижче.


Аріозо — Вікіпедія\nАріо́зо (італ. arioso — співуче, подібно до арії) — вища речитативна форма, яка різко відрізняється від низьких форм: сухого речитативу (recitativo secco) і речитативу в темпі (а tempo) великим мелодійним вмістом в партії голосу і великим інтересом і складністю в акомпанементі.\nАріозо — сольний вокальний номер в опері (кантаті, ораторії), різновидність арії, від якої відрізняється меншим розміром і наспівно-декламаційним характером (наприклад, аріозо Тараса «Що у світі є святіше понад наше побратимство» в опері Лисенка «Тарас Бульба»).\nАріозо є також вокальний твір невеликих розмірів, що не має певної форми, як, наприклад, пісня, що пишеться у колінному складі; за об'ємом вона відповідає арієтте. В новітній час багато композиторів дають невеликій арії назву аріозо. Зразками аріозо можуть служити вагнерівські співочі речитативи.\nАріозо виникло з мелодичного речитативу.\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Аріозо&oldid=27390479\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 17:43, 3 березня 2020.


ЯК позбутися від чорного кольору :: як піти від чорного кольору волосся :: Догляд за волоссям :: ladyfacts.xyz: як просто зробити все\nladyfacts.xyz » Краса » Догляд за волоссям » Як позбутися від чорного кольору\nЯк позбутися від чорного кольору\nСучасна косметологія дозволяє не тільки позбутися від дрібних недоліків зовнішності, але і змінювати свій імідж практично кожен день. Стійке фарбування може за пару годин зробити з блондинки брюнетку. Якщо ж ви хочете освітлити пофарбовані в чорний колір волосся, повозитися доведеться трохи довше. Якщо ви відразу спробуєте змінити колір, це завдасть великої шкоди волоссю. Тому краще позбутися від чорного кольору волосся в кілька етапів.\n- змив для волосся\n- зміцнює бальзам або маска\n- кисть для фарбування\n- фарба того кольору, який ви хотіли б отримати\nНаносити змив для волосся краще на брудне волосся. Змішайте перший і другий флакони, а потім за допомогою кисті для фарбування нанесіть суміш, починаючи з потиличної частини голови. По можливості уникайте торкання шкіри голови і не використовуйте змивку в тих місцях, де волосся має натуральний відтінок.\nТепер одягніть на волосся пакет або одноразову шапочку. Залиште суміш на голові на 20 хвилин. Не забувайте періодично промінать волосся.\nПо закінченню 20 хвилин змийте засіб, завдяки великій кількості гарячої води.\nТепер зробіть тест на невеликій пасма. Намажте її нейтралізатором і почекайте 5 або 7 хвилин. Якщо колір пасма не змінився, значить фарба благополучно вимилась, і ви можете наносити засіб на все волосся. В іншому випадку доведеться повторити процедуру змивки ще раз.\nВидалити нейтралізатор з волосся краще за допомогою шампуню. Необхідно добре промити голову кілька разів.\nПісля завершення змивки волосся набуває некрасивий рудуватий відтінок. Тому відразу краще пофарбувати їх в бажаний колір.\nПочинати фарбування краще мінімум через 40 хвилин після змивки.\nНе забудьте полікувати волосся масками і бальзамами. Змивки і фарбування сушать волосся, а також порушують їх структуру, тому часто застосовувати їх не рекомендується.\nСтатті за темою "Як позбутися від чорного кольору"\nЧи шкодить змив волоссю?\nЯк повернути волоссю свій колір\nЯк роблять змив фарби з волосся в салоні\nЯкий колір буде від басми\nЩо таке змив для волосся\nЯк боротися з випаданням волосся при…\nЩо робити, якщо фарбоване волосся…\nЕкспрес-маски для пошкодженого волосся\nЯк відновити мляве волосся\nЯк волоссю надати блиск\nНародні засоби для зміцнення волосся\nЯк відновити фарбоване волосся\nФарбування волосся в блонд - що потрібно знати\nМаски для волосся: розкіш чи необхідність\nМолода кропива для волосся\nЯк повернути волоссю здоров`я і красу\nЯк позбутися від чорного кольору волосся\nЯк домогтися русявого кольору\nЯк перефарбувати червоне волосся


Які фільми ви хотіли б забути за допомогою «сверкалки-мішалки» | Kindly house\nНа московській прес-конференції, присвяченій прем’єрі фільму «Люди в чорному: Інтернешнл» Кріса Хемсворта і Тессу Томпсон запитали, які фільми вони б хотіли забути за допомогою «сверкалки-мішалки» – нейтралізатора, стираючого магнітного пам’ять. А ми вирішили поставити аналогічне питання вам, а також розпитати журналістів «Фільм Про» – подробиці в нашому матеріалі.\nЗабути і не згадувати\nВаріант Віталія Порецкого\nВ житті і так вистачає різних фобій, а творці цієї серії фільмів додають нових. І тепер на трасі хочеш-не хочеш, а починаєш нервувати, коли перед тобою їде вантажівка з колодами. А вже про парк атракціонів і літаки ми взагалі мовчимо. Поверніть наші нервові клітини, сволочі!\nТрейлер фільму «Пункт призначення»\nЦей фільм забувається сам по собі вже на другу добу. Але ось один момент залишився в пам’яті назавжди. І з-за цього неможливо дивитися на Хью Джекмана в серйозних ролях. Ні-ні та й згадається цей кадр. І всі, всі акторські праці «росомахи» нанівець.\nКадр з фільму «Муві 43» («Парадіз»)\nУ фільмі настільки реалістично демонструються бузувірства, що при показі на кінофестивалі в Торонто кілька людей знепритомніли. Людина з здертою шкірою дійсно не те, що хочеться пам’ятати.\nТрейлер фільму «Мучениці»\nТой самий випадок, коли погано роблять вони, а соромно тобі. Павло Воля зі світловим мечем в образі Діми Білана – геть з нашої пам’яті!\nТрейлер фільму «найкращий фільм»\nВаріант Георгія Харюнина\nЩо стосується фільмів, на перегляд яких час було витрачено даремно, то серед них окремо стоїть свіжий «Робін Гуд: Початок», від якого очікувалося більше, вітчизняна стрічка «Мантикора» – від використаного в ньому 3D очі вилазили на лоба, «Син Маски» – найгірше з можливих продовжень комедії з Джимом Керрі, «Муві 43» – Х’ю Джекман з мошонкою на підборідді викликав відторгнення, і «Іграшки для дорослих», бо зіпсували хорошу задумку безглуздим сценарієм.\nЗабути, щоб насолодитися новою\nФінали цих фільмів не хочеться спойлерити досі. А випробувати шок від них – ми б повторили.\nТрейлер фільму «Імла»\nВ озвучці Гобліна, зрозуміло. Кайф. Захват. Сміх до сліз. Ну як таке не захочеш спробувати ще раз?\nТрейлер фільму «Не погрожуй Південному Централа, попиваючи сік у себе в кварталі»\n«Интерстеллар» хотілося б забути, щоб переглянути його потім заново. Надто вже зачаровує видовище вийшло – стиковка обертових шаттла і космічного корабля під акомпанемент органу. Це той випадок, коли три години в кінотеатрі пролетіли, як одна мить. Хочеться забути і фільм «Початок» з Леонардо Дікапріо в головній ролі, режисером якого виступив Крістофер Нолан зняв і «Интерстеллар»). Є в цьому списку і класика фантастики – трилогія «Назад в майбутнє» – заздрю тим, хто досі не бачив жодного фільму.\nЧитачі «Фільм Про» теж склали свої списки. Серед фільмів, які їм хотілося б забути і ніколи більше не дивитися, виявилися: «Захисники», «Не жартуйте з Зоханом», «Людська багатоніжка», «Бивень», «Мумія» (з Томом Крузом), «Зелений слоник», «Непрощений», «Муві 43», «Будинок, який побудував Джек» і «Хеллбой» (2019 року).\nОлександр Матвієнков:»Непрощений» – це жах, а не фільм».\nАртем Авраменко:»Муві 43″. Найогидніший фільм в історії кінематографа».\nВадим Величко:»Будинок, який побудував Джек». Режисер давно пора ізолювати від суспільства».\nПавло Ляшенко:Нового «Хелбоя» 2019 року. Оригінали з Роном Перлманом незрівнянні, їх не повторити».\nЯкщо ж говорити про кінокартинах, викликали бажання переглядати їх знову і знову, то тут наші читачі вибрали: кіносерію «Гаррі Поттер», серіал «Закрита школа», «В метрі один від одного», «Интерстеллар», серіал «Темне дзеркало», «Спартак», «Пірати Карибського моря», «Важко бути богом», «1+1», «Втеча з Шоушенка», «Сонна лощина», «Отроцтво», «Володар кілець» і «Хранителів».\nDonnie Brown:»Интерстеллар»… щоб випробувати знову ті емоції при першому перегляді».\nЮра Полев:Хотів би забути всі фільми, а потім побачити їх по новій».\nСаня Колесніков:Я б хотів забути всі фільми, що подивився, щоб подивитися їх заново».\nОлександр Шелтреков:»Володар кілець», особливо другу частину. Тому що обожнюю цей фільм. У свій час переглянув її десять разів».\nСамий кращий фільм,\nНе погрожуй південному централа, попиваючи сік у себе в кварталі,


Вчені розробили прозорий електрод, що підвищує ефективність сонячних батарей\nЗ'явився новий спосіб поліпшення ефективності сонячних батарей. Вони працюють краще на 5% і вчені називають це грандіозним поліпшенням, повідомляють ElektroVesti.\nРозробка нових ультратонких металевих електродів дозволила дослідникам створити напівпрозорі перовськітові сонячні елементи, які мають високу ефективність і можуть бути з'єднані з традиційними кремнієвими елементами для збільшення продуктивності пристроїв. Дослідження являє собою крок до створення повністю прозорих сонячних батарей.\n«Прозорі сонячні батареї можуть коли-небудь зайняти своє місце на вікнах будинків і офісних будівель, генеруючи електрику з сонячного світла, який в іншому випадку був би витрачений даремно, - зазначив Кай Ванг, доцент кафедри матеріалознавства та інженерії Пенсільванського університету і співавтор дослідження. - Це великий крок - нам нарешті вдалося створити ефективні напівпрозорі сонячні батареї ».\nТрадиційні сонячні батареї виготовляються з кремнію, але вчені вважають, що вони наближаються до меж цієї технології в прагненні створити все більш ефективні сонячні батареї. За словами вчених, перовськітові елементи є перспективною альтернативою, і їх укладання поверх традиційних елементів може створити більш ефективні тандемні пристрою.\n«Ми показали, що можемо створювати електроди з дуже тонкого, майже в кілька атомів, шару золота, - зазначив Шашанке Прія, помічник віцепрезидента з досліджень і професор матеріалознавства та інженерії в Penn State. Тонкий шар золота має високу електропровідність і водночас не перешкоджає здатності осередку поглинати сонячне світло».\nСонячна батарея на основі перовськіту, яку розробила команда, досягла ефективності 19,8%, що є рекордом для напівпрозорої батареї. А в поєднанні з традиційним кремнієвим сонячним елементом тандем пристроїв досяг ефективності у 28,3%, в порівнянні з 23,3% в одного тільки кремнієвого елементу. Про свої результати вчені повідомили в журналі Nano Energy.\n"Підвищення ефективності на 5% - це гігантський результат, - відзначили дослідники. - Це означає, що на кожен квадратний метр сонячного елемента припадає приблизно на 50 ватів більше сонячного світла".


Новини від Олександрійського МВ УМВС\nКерівник міліції зустрівся з ветеранами\n13 серпня в приміщенні міського відділу міліції відбулася робоча зустріч представників ветеранської організації Олександрії та тимчасово виконуючого обов’язки начальника Олександрійського МВ УМВС в області Олександра Кодака.\nОсновні питання, які обговорювали з керівником міліції голова та секретар організації, стосувалися соціального захисту пенсіонерів, виховання молодого покоління правоохоронців та продовження тісної співпраці з керівництвом міськвідділу.\nСергій Семашко та Григорій Донець звернувся до Олександра Кодака з приводу виділення службового кабінету, в якому вони могли б працювати. Питання було вирішено негайно.\n– Ми будемо всіляко сприяти у вирішенні проблемних питань нашої ветеранської організації, адже досвід цих людей, які присвятили своє життя боротьбі зі злочинністю, є дуже цінним, – зауважив т.в.о. начальника Олександрійського МВ УМВС в області Олександр Кодак.\n19 серпня 2015 року т.в.о. начальника Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області підполковник міліції Кодак Олександр Олександрович проведе особистий прийом громадян у селі Звенигородці для мешканців сіл Звенигородки, Марто-Іванівки та Олександро- Степанівки.\nПрийом громадян розпочнеться о 16.00 у приміщенні Звенигородської сільської ради за адресою: с. Звенигородка вул. Леніна, 7.\nКерівник міської міліції провів виїзний прийом громадян\n12 серпня тимчасово виконуючий обов’язки начальника Олександрійського МВ УМВС в області Олександр Кодак провів особистий виїзний прийом громадян у селищі Пантаївці.\nНа зустріч з очільником міліції прийшла невелика кількість людей, проте бесіда тривала протягом двох годин.\nОлександр Олександрович, уважно вислухавши жителів селища, які прийшли по допомогу, пообіцяв провести ретельну перевірку та сприяти у вирішенні окреслених питань.\nПісля цього керівник міськвідділу міліції разом із селищним головою Олександром Погорілим обговорили питання подальшої співпраці. Це стосувалося проведення відпрацювань на території населеного пункту та підтриманні порядку на автошляхах.\nПід час бесіди також було досягнуто домовленості про створення на території селища громадського формування, яке допомагатиме підтримувати правопорядок у населеному пункті.\n– Я та мої заступники будемо проводити такі зустрічі і в інших населених пунктах, аби люди мали змогу звернутися по допомогу, не витрачаючи часу на поїздки до центру міста,- зазначив т.в.о. начальника Олександрійського МВ УМВС в області Олександр Кодак.\nЗатримано олександрійку, яка ледь не позбавила життя співмешканця\nПригода сталася на минулих вихідних. Під час спільного вживання олександрійцем та його подругою алкогольних напоїв виникла сварка, в ході якої жінка нанесла ножові поранення чоловікові. За вчинене зловмисниці загрожує до восьми років позбавлення волі.\nПовідомлення про подію до Олександрійського місьвідділу міліції надійшло від диспетчера МНС. На місце пригоди негайно виїхала слідчо – оперативна група для з’ясування обставин. Оглянувши помешкання, правоохоронці виявили потерпілого з пораненнями спини.\n– Працівники міліції з’ясували, що напередодні потерпілий зі співмешканкою розпивали спиртні напої в дачному будинку. Між ними виник конфлікт. 36 – річна жінка, вхопивши кухонного ножа, нанесла два удари в спину своєму 29-річному співмешканцю. Зловмисниці оголошено про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення, – повідомив т.в.о. начальника Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області Олександр Кодак.\nНіж вилучено та направлено до НДЕКЦ при УМВС України в Кіровоградській області для проведення дослідження.\nЗа цим фактом розпочато кримінальне провадження за частиною 1 статті 121 «Умисне тяжке тілесне ушкодження» Кримінального кодексу України. Особі загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п’яти до восьми років.\nОлександрійський міський відділ\nміський відділ міліції, події.