Зірка Мензатюк — сучасна українська письменниця й журналіст. Ще в шкільні роки почала писати й друкувати свої вірші. Закінчила факультет журналістики Львівського національного університету імені І. Франка. Працювала кореспондентом у багатьох газетах, вела в дитячому журналі «Соняшник» рубрики «Храми Украйні», «Фортеці України», «Щоденник мандрівника».\n«Таємниця козацької шаблі» — один із найвідоміших творів 3. Мензатюк. У ньому ви здійсните мандрівку замками й фортецями України разом із київською родиною Руснаків. Подорож буде з пригодами! А як же без них?!\n(...) Біля під’їзду стовбичив татів приятель пан Богдан, історик, мандрівник і взагалі вельми цікавий чоловік. Він заусміхався, побачивши тата за кермом.\nу якому з’являється патріотично налаштований привид\n(...) У пайовій Богдановій квартирі на Русанівці уподобав собі з являтися один привид, дуже патріотично налаштований. Зазвичай то траплялося в дні національних свят чи після мітингів, бо привид любив обмінюватися враженнями з паном Богданом. А це якось він завітав несподівано, украй розхвильований. Розмахував руками й вимагав найрішучіших дій, тому що, наскільки вдалося зрозуміти, дуже цінній, старовинній, безсумнівно вартісній у мистецькому плані реліквії загрожувала небезпека.\nРуснаки завітали до пана Богдана в гості. Коли засутеніло, з’явився привид і знаками пояснив, що на заході України, на місці великої битви, нависла загроза над козацькою реліквією — шаблею.\nЗа кермо сів тато...\n— Сьогодні я мила руки у Здвижі, Тетереві, побродила в річці Горині за містечком Гощею, а в Ірпені навіть скупалася, щоправда, ненароком, — перелічувала Наталочка, загинаючи пальці. — Під Житомиром у сосновому бору ми обідали, у Новограді-Волинському пили каву, а над Горинню підвечіркували.\n— Машці також пора підкріпитися, бо вже кінчається бензин, — сказав тато. Вони звернули до першої ж бензозаправної станції, що трапилася по дорозі, і Наталочка встала розім’ятися.\n— Хочеш, я вгадаю, куди ви їдете? — спитав він, окинувши оком Наталоччину вишиванку. — У Берестечко, на завтрашні урочистості.\n— Х-ха! Помітингуєте, поспіваєте «Ще не вмерла...», покричите «Слава» і «Ганьба». Старі взялися за твоє патріотичне виховання, чи не так?\n— Ніхто ні за що не взявся, — відказала Наталочка. Насмішкуватий тон незнайомця зачепив її за живе. — Мені самій цікаво. І ми не просто мандруємо, ми ще й... маємо дуже важливу справу.\n— У вас, виявляється, справа... Якщо ви хочете знайти реліквію, то нащо їдете в Берестечко?\n— Як навіщо? Шабля десь на бойовищі чи у фортеці. Найімовірніше під Берестечком, бо то місце великої битви.\n— От-от, саме це я й мав на увазі. На бойовищі чи у фортеці, — наголосив Антип на останньому слові. — А ви обрали, що більше до вподоби. Вам аби не проґавити свята, помітингувати, пісень погорлати. Ох, ці щирі українці!\n— Ми не забули про фортеці, — похмуро зауважила Наталочка. — Якщо в Берестечку нічого не відшукаємо, то, напевно, повернемо в Одесько...\n— Але на мітинг передусім, — пирхнув Антип. — На Козацьких Могилах буде тлум, гам, юрби народу. Там музей, заповідник і давно вже все знайдено, що тільки можна оуло знайти. Туди немає за чим їхати, лише змарнуєте час.\nНаталочка зніяковіла. Схоже, хлопець казав правду. У Берестечку буде тлумовище. Можливо, ці люди знають про шаблю трохи більше? Може, привид пояснив їм зрозуміліше?\n— Фортець і замків є чимало — в Одеську, у Хусті, у Кам’янці-Подільському, — вів далі Антип. — Раз уже ми займаємось однією справою, давайте діяти злагоджено. Б одні фортеці їдьте ви, а в інші — ми. Так швидше досягнемо успіху.\n— А ти й не кажи... Навіщо все розказувати? Краще й не згадуй, що шаблю ще хтось шукає... — засміявся Антип. — Чи ти ніколи не хитрувала? От і схитруй: коли їхатимете через Дубно, підмов батьків зупинитися й розпитай про шаблю в тамтешньому замку.\n— Авжеж. Непогано збережений та досить відомий. Ти хіба не читала «Тараса Бульбу»?\nАнтип заговорив про лубенські підземні ходи, у яких міщани зберігали вина та скарби, про золото й коштовну зброю володарів замку князів Острозьких.\nНаталочка уявила, їй в очах заряхтіли діаманти.\n— Та ну-у-у... — заперечила дівчинка, але її очі зачаровано заблищали.\nМама здивувалася б... І тато, і дядько Богдан...\n— Гляди ж, не підведи! — гукнув услід Антип. Усмішка щезла з його лиця, тонкі губи стислися, а в очах зблисли червонясті вогники. Але Наталочка вже його не бачила...\nДубно виявилося чистим затишним містечком... Замковий двір дихав спокоєм і літом. Ним вешталися численні туристи, й екскурсоводи розказували їм усілякі дива.\nРуснаки й собі зазирнули в кожен куток, оглянули вежі й палаци...\nНаталочка питала про шаблю, але всі, до кого вона зверталася, лише знизували плечима. Навряд чи її могли знайти в Дубні, казали й екскурсоводи, і чергові в музейних залах. Це була б сенсаційна знахідка, у містечку тільки й говорили б, що про неї...\nНарешті батьки повернули до готелю.\nШаблі не було, і з цим належало змиритися. Принаймні не було в Дубні.\nЗнизу долинав легкий гомін, шурхотіли неквапні кроки. Гурт молоді, отаборившись на лавочці під готелем, раз по раз вибухав гучним сміхом, та ще когось наполегливо кликали: «Наталю! Наталю!»\nГолос видався їй знайомим. Вона вихилилася з вікна, роздивляючись, хто ж то гукає. Унизу стояв... Антип. Побачивши її, він замахав руками, мовляв, виходь скоріше! Антип тут, у Дубні?\n— Мам, я вискочу на хвилинку! Там... ну, той хлопець, — скоромовкою випалила Наталочка й вилетіла за двері, перш ніж мама бодай щось уторопала.\nАнтип, як і вдень, був супермодний та прилизаний, а на ногу й тепер накульгував.\n— У чому справа? Щось сталося? Чому ви не поїхали в Кам’янець? У вас поламалось авто? — дівчинка обсипала його запитаннями, як горохом.\n— Ми вернулися ледь не з півдороги, — загадково повідомив він. — Маю важливу новину. Власник шаблі вже напитав покупця й навіть домовився про зустріч. І знаєш, звідки він? З Дубна! А покупець — із Кам’янця-ГІодільського, ха-ха! Так що ми з тобою вгадали, де шукати, чи не правда? — засміявся хлопець. Мабуть, відгадування таємниць було його хобі.\n— Ну... Йому показали карту, і він тицьнув, куди слід, — знизав плечима Антип.\nДівчинка зніяковіла. Ці люди справді тямущіші, ніж Руснаки. А вона ще й випитує, ніби не довіряє.\nАвжеж, піти в Тараканівський форт, як вона й гадала. Але — їй самій, без батьків. Антип з досади аж зітхнув. Що вдієш, коли іншої ради немає! Треба з’ясувати, хто ці люди, принаймні запам’ятати номер їхнього автомобіля. Та коли у форті вони побачать кого-небудь стороннього, це наполохає зловмисників. Зате на дітей зазвичай не звертають уваги...\n— Ото ще! Я не боягузка. Аби лише батьки дозволили.\n— А навіщо їх питати, коли можна схитрувати? Бачиш, я вже заговорив віршами, — Антип полегшено розсміявся. — Якщо тебе не пустять, усе полетить шкереберть. Тому я придумав дотепний план...\nВін розказав, як уладнати справу. Усе просто й легко. Батьків доведеться обманути... Задля шаблі, задля її врятування. Трохи мулько на душі, але то нічого...\nРозділ 5, у якому ніхто не з’являється, натомість Наталочка зникає\n(...) — Та добре вже, добре, повернемо в той твій форт. Тільки ж ненадовго.\n— Ти знову потураєш її забаганкам, — суворо зауважила мама.\nЗа селом Тараканів вони з’їхали з траси на вузьку шосейку й опинилися в лісі. Дівчинка принишкла: зараз мав бути поворот до форту, але Антип радив їй заходити з іншого боку. На щастя, жодних покажчиків на дорозі не було, тож тато благополучно проскочив далі...\nАж тепер вона сповна оцінила, як Антип хитро підлаштував, вибравши вхід у форт саме з цього боку. Круча запаморочлива, батьки не захочуть на неї видиратися. (...)\nНа кручі розкинулася сонячна галява, краєм якої вилася не то стежка, не то стара дорога. Але форту... не було. Довкола стояв тільки ліс, тільки пагорби, зарослі акаціями й чагарями. Наталочка розгублено ступила стежкою, минула пагорб і... не повірила власним очам: по той бік у пагорб були вмуровані двоповерхові каземати! Так ось який він, цей форт Тараканівський! Уритий у землю, мов кротяча нора, замаскований, наче засідка хижого звіра!\nУздовж казематів колись, певно, вела вулиця, а тепер тільки стежка ледь виднілася серед кропиви. Обабіч здіймалися грандіозні руїни, подібні до мертвих міст серед джунглів, які Наталочка бачила в кіно. (...)\nДівчинка оглянулася. Дорога, яка привела її у форт, пірнала під важке бетонне склепіння, у темний тунель, що мав вивести до внутрішнього двору. Ото туди їй і треба. Було страшно й... цікаво; зібравши всю свою рішучість, Наталочка ступила в пітьму. Її огорнув холод, кроки гучно відлунювали серед вологих стін. Далеко попереду видніло кружало світла. Очі звикали до темені й вирізняли чорні провали бокових тунелів, сходи, що вели невідомо куди. Вона згадала, що котресь із підземель тягнеться аж до замку в Дубні — брр, страшно подумати, які то довгі кілометри суцільної пітьми... Раптом у ніші, яку дівчинка щойно проминула, щось зашуміло, залопотіло, і тишу прорізав не то зойк, не то скрик... Нетямлячись від жаху, Наталочка щодуху рвонула вперед, до світла. Вискочила з тунелю й опинилася на такій же мертвій вулиці, серед напівзруйнованих казематів, кропиви й зловорожої тиші. Позаду, у тунелі, усе німувало. Що то було? Може, сова? Чи здичавілий кіт? Серце все ще шалено гупотіло.\nНа додачу до всього тепер Наталочка не знала, як вернутися до батьків. Вона не могла наважитися пройти ще раз тим моторошним тунелем.\nМоже, десь є інший вихід?.. Уран Наталочка спинилася. Це ж те місце, де Антип казав заховатися: два вузькі входи в стіні, один біля одного. Стій-но, котрий їй потрібен: той, що справа, чи що зліва? І тут вона почула голоси, зовсім близько: низький, басовитий та другий, тонший. Розмовляли двоє чоловіків. Лишенько, прийшли власник шаблі й покупець! Треба мерщій ховатися! Дівчинка кинулась у ближчий хід і...\nВона не відразу збагнула, що сталося. Було темно. Вона лежала долі. Здається, кудись провалилася. Боліло стегно, пекли коліна, мабуть, обдерті до крові. Наталочка підвелася, простягла руки перед собою и наткнулася на холодний мур. Стіна була зліва, справа и позаду неї. Колодязь, кам’яний колодязь. Вона вибрала не той вхід. І опинилася в колодязі.\nХто тепер порятує шаблю? Може, Антип щось придумає? Може, привид йому підкаже? Бо вона вже нічим не зарадить. Вона провалилася й провалила справу.\nНадворі під горою на неї чекали батьки. Чи скоро вони почнуть її шукати? І чи потраплять у форт? Він же так хитро замаскований!\nА якщо и потраплять, то чи знайдуть її, чи здогадаються, що дитина сидить у ямі... Бо інакше...\nНаталочка щосили закричала: «Агов, рятуйте!» Кричала довго й відчайдушно. (...) Від крику вона охрипла. Що ж далі? Головне — не впадати у відчай. Наталочка знов обмацала стіни. Ні, не вилізеш, марно пробувати. Вона сіла, обнявши обдерті коліна...\nТим часом мама з татом сиділи собі, не підозрюючи, що на них насуваються тяжкі випробування. (...) Де та дитина гається? Чого доброго, молебень на Козацьких Могилах почнеться без Руснаків.\n— З ним, — тато уважніше придивився до хлопця. — Хотів би я знати, звідки він тут узявся.\nІ тоді Машка показала свій норов: раптом ні з того ні з сього загуділа на всю долину. Тато спробував її вимкнути, але Машка не вимикалася. Гуділа й гуділа. Угорі над деревами закружляли наполохані пташки. Тато з головою пірнув під капот. Нарешті гудіння припинилося, але він продовжував копатися: перевірив свічки запалення, акумулятор, гальма й навіть глушник. Коли ж нарешті виліз з-під машини, його обличчя було вкрай розгубленим.\n— Авто справне, — сказав він, витираючи змокрілого лоба. — Сигнал увімкнувся сам і так само вимкнувся. Скидається на те, ніби Машка хотіла щось сказати...\n— Звичайно, ні. Машини не розмовляють. Тому вона й сигналила. Щоб подати знак.\n— І все ж тут щось не те. Може, з дитиною не все гаразд? Може, вона заблудилася?\nБатьки стурбовано перезирнулися й дружно подерлися на кручу.\n— То ви сигналили? Хтось загубився у форті? — спитав він. — Бо я косив тут недалечко, коли чую — сигналять. Ну, думаю, біда...\n— Не хвилюйтеся, тут таке не вперше. У форті багато пасток для ворогів. На жаль, у них потрапляють туристи, — підбадьорював їх парубійко, а батьки ще дужче полотніли.\nЗайшли у форт, довго гукали Наталочку, але та не відзивалася. Тоді темним тунелем дістались у саму середину фортеці.\nДалі все закрутилося, як у калейдоскопі. Добросердий парубок гайнув у село й гукнув людей рятувати дитину, примчала машина швидкої допомоги, Наталочку видобули на білий світ — живу й майже неушкоджену, якщо не брати до уваги обдертих колін.\nВона з плачем припала до матері, сльози котилися й котилися, і не було їм упину, мовби очі стали солоними джерельцями, з яких бігли два струмки...\n— Ти ще попосиділа б у ямі, якби Машка раптом не засигналила. Той кульгавий хлопець, з яким ти вчора познайомилася, сказав нам, що у форт приїхали туристи й ти пішла з ними на екскурсію.\nМама й тато насторожилися. 1 зажадали пояснень.\nТож вона мусила розповісти все, як е: що Антип зі своїми батьками теж шукає шаблю, що це він послав її у форт... Батьки були вражені, ошелешені й сердиті. Антипові вчинки видавалися їм незбагненними.\n— Певно, його круті батьки хочуть знайти шаблю швидше за нас, — зробила висновок мама й з осудом додала: — По хлопцеві видно, що там пихи на три штихи. Чого ти з ним водишся?\nНаталочці прочитали лекцію на тему, як належить поводитися чемним дівчатам. Лекція тривала досить довго.\n1. Словами Уритий у землю, мов кротяча нора; замаскований, наче засідка хижото звіра описано\nА Лубенський замок\nБ Тараканівський форт\nВ Козацькі Могили\nГ Олеський замок\n2. Прочитайте речення.\nОбабіч (1)летіли (2)кучеряві посадки, а вгорі (З)пливла хмарка, бо й вона (А)подалася в мандри.\nЕпітет позначено цифрою\n1 — Він геть безголовий! Послати дівчинку в таке небезпечне місце!\n2 —Ти ще попосиділа б у ямі, якби Машка раптом не засигналила.\n3 —А навіщо їх питати, коли можна схитрувати? Бачиш, я вже заговорив віршами.\n4 — Тепер ви зможете врятувати... нашу історичну реліквію, якій загрожує небезпека, а той навіть знищення.\nВ дядько Богдан\nГ Наталоччин тато\nД Наталоччина мама\n4. Назвіть міста, у яких побували Руснаки в перший день своєї подорожі. Покажіть їхній маршрут на карті України.\n5. Розкажіть про родину Руснаків. Що свідчить про патріотизм Наталоччиних батьків?\n6. Кого наділено характеристикою там пихи на три штихи? Як ви розумієте значення цього фразеологізму?\n8. Сигнали Машки біля Тараканівського форту — це випадковий збіг чи фантастичний елементу подіях твору?\n9. Доведіть, що Антипко постійно намагається завадити родині Руснаків знайти козацьку шаблю.\n11. Виразно прочитайте розділ 5 за ролями.\n12. Кількома реченнями спрогнозуйте подальші події в повісті.\n1. Прочитайте розділи 6-7 повісті 3. Мензатюк «Таємниця козацької шаблі».\n2. Підготуйте презентацію про Національний історико-меморіальний заповідник «Поле Берестецької битви» («Козацькі Могили») (за бажанням).\nДорогу до Берестечка не треба було шукати: усе, що мало колеса, цього дня мчало, їхало, котилося на Козацькі Могили. А вже сам заповідник шумів, гудів, рябів кольорами, немов величезний ярмарок.\n— Та тут сьогодні скільки народу! — і раділа, і дивувалася мама.\nПеред входом до заповідника тягнулися довжелезні ряди легковиків і туристських автобусів, що з’їхалися зі всієї України. Машку теж прилаштували в одному з рядів. Усюди снували люди у вишиванках, продавалися жовто-блакитні прапорці, значки, морозиво, патріотична література, шапки-мазепинки; гурти чоловіків сперечалися про політику; пеклися свіжі ковбаси, кипіли в олії пампушки, димували шашлики, а огрядна куховарка припрошувала скуштувати поліської юшки з в’юнами й часником. Наталочці покотилася слинка, але батьки квапилися на оточений муром пагорб, з якого линув церковний спів. Богослужіння ще не закінчилося. Безліч людей стояли на майдані, бо правилося тут же, надворі. Тато з мамою, запаливши свічки, і собі стали за людьми, поважні й урочисті, як то й личило статечному подружжю.\nА Наталочка повільно пішла навкруг майдану, озираючись на всі боки. Тут було гарно! У зеленому вінку ясенів здіймалися дві церкви: старенька дерев'яна, у якій козаки молилися перед битвою, і велика церква-пам’ятник, змурована над останками загиблих. Ото перед нею й правили Службу Божу. Линув спів, густо курився ладан, м’який пахучий дим стелився довгими пасмами, огортав людей, дерева, і ті в ньому ставали інакшими, мовби нетутешніми. Дим клубочився, вогко торкав Наталочці лице — дим чи туман? Авжеж туман, білий, як молоко, і в ньому по груди стояло... козацьке військо. Уся похоловши, Наталочка збагнула, що вона якимсь дивом бачить саме ту трагічну п’ятницю 30 червня 1651 року, третій день Берестецької битви. Туман осідав дрібними ряхтливими краплями на козацьких чубах-оселедцях, на відвологлих вусах, згори ледь проглядало сонце — розмите бліде кружальце, а попереду крився за білою заслоною польський стан, величезне 150-тисячне військо. Шляхта, посполите рушення, німецькі драгуни й рейтари. Король Ян Казимир зібрав, кого лише міг, стягнув до Берестечка пів-Європи, аби тільки здолати Хмельниччину, здолати повсталу Україну, цю рахманну1, ласкаву, медом текучу землю, яка затято виборювала волю.\n1 Рахманний — смирний, тихий, спокійної вдачі.\nКозаків стояло менше: тисяч сто, і з ними татари. Хан чатував на коні, мов хижий орел-степовик. Супився, хмурився, йому не подобалася рутвяна, багниста долина, у якій грузли його верхівці, не подобалася затятість супротивників — легкої здобичі не буде, це він бачив надто добре.\nНаталочка ковзнула поглядом по козацьких обличчях. Зосереджені, зухвалі, насмішкуваті. В очах виклик: наступайте, ляхи! Ми готові, нам що? Або волю добути, або дома не бути. І ляхи рушили: могутньою хвилею рвонула вперед кіннота. Ревма ревли гармати, дзвеніли шаблі, іржали коні, дико скрикували звитяжці, сходячись у двобої. Скільки це тривало — годину, дві? Наталочка не знала; уже й туман розвіявся, уже й сонце припекло, а битва гримотіла, ніби земля розколювалася навпіл. Усе далі, далі, далі врубувалася кіннота, пробивала тверді українські лави, уже прорвала таборові укріплення... Ні, спинилася... відходить. Вистояли козаки!\nНатомість важко посунуло вперед праве крило польського війська. Зараз усе й станеться... Польська піхота поволі докотилася до орди, орда якось відразу подалася назад і чимраз стрімкіше відступала...\nТатари тікали! «Зрада!» — прошелестіло козацькими лавами. З їхнього стану вискочив, мов іскра, вершник у дорогому вишневому жупані (Богдан Хмельницький — зрозуміла Наталочка) і, припавши до кінської гриви, помчав навперейми. За ним кинулись якийсь старшина й ще кілька козаків...\nБем! Бем! — загули церковні дзвони. Наталочка стрепенулася: що це з нею? Навколо ж не битва, а люд у святкових вишиванках. Не інакше як у Тараканові вона добре вдарилася головою. Ото й привиджається. Треба взяти себе в руки.\nВона стріпнула чубчиком і втупилася очима в промовця на сцені, наготувавшись слухати щонайуважніше. Та враз почула дещо інше. Позаду неї говорили... про шаблю! Наталочка рвучко обернулася. Двоє хлопців у пластових одностроях урвали розмову.\n— Привіт... — розгубилася вона.\nЗдасться, було зарано радіти.\nДіти познайомилися: хлопці виявилися пластунами зі Львова, високого звали Северин («Як Наливайка», — заздро подумала Наталочка), а його товариша — Василь. Вони так щиро зацікавилися шаблею, що дівчинка розповіла все, що знала: про дядька Богдана та знайомого привида, який хоч і крутив дулі, проте палко переймався долею національної реліквії; про свою з батьками мандрівку, навіть про те, що шаблю шукала ще одна вельми заможна родина.\nЩоправда, Тараканів з його злощасним фортом вона обійшла мовчанкою, але пластунам вистачило почутого. Обидва не на жарт захвилювалися.\nСамі вони знали небагато. Учора заповідником ходив якийсь чоловічина («Бо ми приїхали ще звечора, — докинув Василько, — розбили намети над Пляшівкою, сиділи, палили багаття, високе, до самих зірок, а яких пісень наспівалися!»), так отой чоловічина всім розказував буцімто знайдено козацьку шаблю, справжнісіньку, добре збережену в поліському торфі. Але де вона, у кого — про це оповідач багатозначно мовчав.\nВасилькові він видався підозрілим («Але ж Василько завжди всіх підозрює, він у нас як Шерлок Холмс», — уставив своє й Северин), отже, Василько засумнівався, чи, бува, чоловік не підшукував, хто заплатить за шаблю дорожче.\nХоча пластуни розповідали дещо плутано, Наталочка збагнула достатньо, щоб її душа тоскно защеміла. Якби вона не підбила батьків зупинитися в Дубні, то також сиділа б над вечоровою річкою, на місці козацького табору, біля багаття до зірок...\nВони стояли на майдані, і море людей шумувало навколо. Яскраве, барвисте, розгойдане море, незчисленні тисячі, що слухали пісні, купували значки й морозиво, ходили долиною від острова до острова. Знайти серед них учорашнього оповідача було все одно, що відшукати голку в копиці сіна. Та на своє превелике здивування Наталочка збагнула, що хлопці збиралися ту голку шукати. Северин розпоряджався, мов командир на полі бою:\n— Отже, так, Васильку, скликай наших. А ми тим часом підемо в музей. З ясуємо, що їм відомо...\n— Товариство, — звернувся він до гурту. — Усі ви чули, що знайдено козацьку шаблю. Але виникла підозра, що вона потрапила в нечесні руки. Можливо, їй навіть загрожує знищення. Щоб порятувати шаблю, ця ось дівчинка, — він показав на Наталочку, — та її батьки спеціально приїхали з Києва. Ідеться про дорогоцінну реліквію, пам’ятку козаччини. Тому я вважаю нашим обов’язком допомогти панству Руснакам у благородних пошуках. Тим більше, що сьогодні не всі зробили добру справу. Чи згода?\n— Насамперед треба знайти чоловіка, який розказував про шаблю, — вів далі Северин. — Чи сьогодні його хтось бачив? Ні? То пошукаймо!..\nДіти обійшли майдан, тоді Северин вирішив заглянути ще й у підземний хід, що з’єднував церкви й вів кудись за пагорб. Наталочка воліла залишитися надворі — досить з неї підземель, принаймні на сьогодні. Зручніше прилаштувалася під старою церквою, заплющила очі... Хотіла ще бодай на мить побачити битву. Навколо гомоніли люди, на сцені читець декламував рядки Шевченка про берестецьке поле:\nКруг містечка Берестечка На чотири милі Мене славні запорожці Своїм трупом вкрили...\nВіддалік гухнула гармата. Насправді гухнула: то стріляли сучасні козаки із Запоріжжя. «Сла-а-ва-а!» — покотилося долиною, і до гармашів звідусюди потяглися барвисті вервечки людей, а діти, як горобці, сипнули попереду всіх.\nНаталочка щільніше стулила повіки, уявляючи знайомого молодого звитяжця та сивого січовика, яких бачила при переправі.\n(...) Їх стояло три сотні на пагорбі, що, мов острів, височів серед болота. Старого важко було впізнати: чуб розметався, сорочка розхристалася, очі палали, а шабля в руці мигтіла, як блискавка. Поляки насідали, козаки відбивалися, не відступаючи ні на крок. Та й не мали куди відступати. Мабуть, бій тривав давно, козаки поморилися, декотрі були поранені, проте в очах світилося все те ж тверде завзяття.\nНаталочка помітила, що за боєм невідривно стежив якийсь вельможний чоловік у коштовних латах. Він щось сказав одному із своїх наближених, і той, пересилюючи дзенькіт шабель, закричав до козаків:\n— Панове запорожці! Ясновельможний король Ян Казимир подивований вашою відвагою, («Так то сам король!» — збагнула Наталочка). — Він помилує вас, якщо складете зброю. Він візьме вас на службу за високу плату!\n«Невже здаються?» — не то злякалася, не то зраділа дівчинка, але раптом збагнула, що вони робили: з-за поясів і з глибоких кишень своїх безкраїх шароварів діставали гроші й зневажливо, широким жестом сівачів кидали їх у твань.\n— Слухай-но, пане-брате, — звернувся до чорнявого старий січовик. — Треба якось прорватися до Богуна й передати ось це, — він дістав з-за пазухи сяйливий малиновий згорток. Наталочка впізнала, що то: корогва, яку в паніці збили додолу. Отже, старий підняв і заховав її.\n— То хоч залишиться слава, що рятували її, — спокійно, ніби навіть байдуже мовив старий.\n— Стане ще для тебе боїв, — старий обняв чорнявого й легенько підштовхнув: — Іди.\nКозак упав в очерет, мов качур: ані шелеснуло. «Чи не втопився?» — подумала Наталочка, але тут же й заспокоїла сама себе: «Еге, такий утопиться! Вирветься, проб’ється до Богуна...» Урешті, вона знала його долю.\nБій на острові завершувався. Козаків ставало все менше. Один за одним падали вбиті. Аж ось залишився єдиний січовик. Невже битиметься сам? Один проти цілого війська? Він озирнувся, метнувся до берега й ускочив у човен, прихований в очереті. Не сідаючи, відштовхнув його, виплив серед плеса; гордо взявшись у боки, окинув оком ворогів, мовляв, наступайте, чого ви баритеся. Король знову щось сказав своєму наближеному, той квапливо передав наказ. Поляки, брьохаючись у баговинні, оточили озерце, серед якого плавав козак, та не могли здолати героя. Він сік їх, як капусту, він сміявся їм в очі, рани йому не шкодили, кулі його не брали, смерть боялася підступити до такого несусвітного зухвальця. Уже й шабля не витримала, переламалася навпіл, то він відбивався веслом. Троє насідало на нього спереду, якийсь мазур закрався ззаду, націлився в плечі списом...\nІ враз вона збагнула. Козаків перемогли, але не покорили! Вони гинули, не піддавшись, не схилившись, залишаючи по собі невмирущу славу!\n(...) Пластуни верталися ні з чим. Учорашній чолов’яга зник, мов крізь землю провалився.\n— Що будемо робити? — спитав у друзів Северин.\nКожен старався придумати щось рятівне. Один радив пошукати в навколишніх селах; другий казав дати оголошення в газету; третій казав звернутися до пластового керівництва. (...)\n— Ви спізнилися, мої дорогенькі! (...)\n— Це... Антип. Він також шукає шаблю.\n— Так, це я власною персоною, — Антип картинно вклонився; вітер дмухнув на його прилизане волосся, і з-під нього показалися два округлі, як у молодого бичка, ріжечки.\n— Ти, ти, голубонько! — захихотів Антип. — Мої старі прочули, що привид хоче врятувати якусь реліквію, але довго не могли вивідати нічого конкретного. Вирішили навмання поїхати в Берестечко й по дорозі побачили тебе. Ти була у вишиванці, тому привернула увагу. І треба ж такого: рятувати реліквію мали саме ви, і ти вибовкала про неї все, що знала! — чортяча мармиза розпливлася від задоволення. — Залишалося затримати вас, і я на ходу придумав, як це зробити. Досить було змалювати бій, підпустивши романтичного туману, і ти погодилася на все, що я порадив. Ха-ха! Дивно, що ти досі не сидиш у колодязі в Тараканівському форті! Проте це вже не має значення, — вів далі Антип. — Я знайшов власника шаблі й дав йому адресу покупця. Так що шабелька тю-тю! Поїде за кордон, можеш не сумніватися. Там добре платять за антикварні речі.\n— Не тішся завчасу, — казав він Антипкові. — Шабля ще не втрачена, її ще можна врятувати.\n— Як, хотів би я знати? — реготнув Антип.\n— Ха-ха-ха! Ти хочеш змагатися? Зі мною? — зверхньо глянув на неї Антипко. — Що ж, гаразд! Я навіть дещо тобі підкажу... В обмін на...\n— Не домовляйся з ним, — перебив його Северин. — Він хоче здобути твою душу!\n— Що ти, ідеться про дрібничку, — Антипкові очі лукаво звузилися: — Шаблю продаватимуть завтра ввечері далеченько звідси... Я підкажу, де... Щоправда, загадкою... Але якщо ти все ж не врятуєш шаблю (а не врятуєш нізащо), муситимеш брехати кожного дня. З тебе вийде кмітливенька брехуха!\n— Не здумай погоджуватися! — знову застеріг Северин.\nАле дівчинка лише похитала головою:\nВона зняла з грудей Северина значок, уколола палець і видавила на папірець, який запобігливо подав чортик, червону краплю. Антипкова пика вдоволено засяяла.\n— Отже, слухай: не горіх, а тверде; не панни, а в узорах жупани; стрілець їх сватав, та й голову склав. Не забудь: брехатимеш довіку! — глузливо хихикнув Антипко, ще раз уклонився й... щез.\n— Нащо ти це зробила? Нащо погодилася? — розсердився Северин. Наталочка знизала плечима. Невже він не розуміє? Вона ніколи\nсобі не простить, якщо шабля пропаде з її вини.\n— Не горіх... Не горіх... — мурмотів Василько й так натужно думав, аж ластовиння почервоніло на його круглому виду.\n— Може, замок? Одеський чи котрий інший... — припустила Наталочка, бо замки не йшли їй з голови...\n5. З ким Наталочка познайомилася на Козацьких Могилах? Хто такі пластуни?\n6. Опишіть обидва епізоди про події 1651 р.: які виникли в уяві Наталочки.\n7. Прочитайте уривок, у якому йдеться про те, як козаки відреагували на пропозицію вельможного поляка здатися. Як учинок козаків їх характеризує?\n9. Кого з героїв української історії Наталочка побачила у видінні на Козацьких Могилах? Що ви про них знаєте?\n10. Спростити пошуки нині дає змогу мережа Інтернет, хоча, звичайно ж, цікавіше подорожувати в реальному житті, як родина Руснаків. Поміркуйте, чому герої повісті «Таємниця козацької шаблі» не використовують смартфони або комп'ютери.\n11. Прочитайте розмову пластунів і Наталочки й Антипка за ролями.\n12. Згадайте, що таке портрет літературного героя. Випишіть у робочий зошит елементи портрета Василька, Северина й Антипка.\n1. Дочитайте повість 3. Мензатюк «Таємниця козацької шаблі» до кінця.\n2. Створіть буктрейлер до повісті 3. Мензатюк «Таємниця козацької шаблі» (за бажанням).\nРозділ 8, у якому відбувається шалена гонитва та ще шаленіший бенкет\nВечоріло. Руснаки вирушили до Олеського замку, проте повернули з дороги ліворуч та опинилися неподалік Підгорецького замку. Нічого не залишалося, як ставати на ночівлю.\nУночі, коли батьки поснули, Наталочка прокралася до замку. Тут вона стала свідком бенкету, на якому збираються чорти. Серед гостей вона помітила й Антипка. Дівчинці ледь вдалося втекти від скаженої чортової братії. А допомогла їй Машка, що освітила фарами чортів (як відомо, вони бояться світла).\nНаступного дня родина Руснаків відвідала Олеський замок. Тут сталася прикра пригода: наглядальниця звинуватила Руснаків у викраденні картини з натюрмортом XVIII ст. Батьків затримали, а Наталочці вдалося вислизнути з поля зору охоронців. Вона проникла до таємної кімнати, яка виявилася кабінетом директора замку. Тут її й знайшов господар кабінету й повідомив, що то було непорозуміння, адже картина на місці, і її батьків уже відпустили. Наталочка здогадується, що це підлаштував Антипко. Руснаки ніяк не можуть розгадати Антипкової загадки, а все ж вирішують їхати до Кам’янця-Подільського.\nОдеський замок. Сучасне фото\nПо дорозі до Кам’янця не обійшлося без пригод. Антипко зі своєю чортячою родиною та «мордоворотами в чорних масках», перегородивши дорогу великою колодою, чекали на Руснаків. Проте величезна вантажівка, що везла бугая, обігнала Машку й збила колоду з дороги. Руснаки проїхали повз мордоворотів і Антипка, проте на повороті злетіли з дороги на вербу. Як вибратися? Наталка дзеркальцем почала подавати знаки про допомогу. їх помітили пастухи, вони ж і викликали міліцію й рятувальників. Руснаків було визволено з вербового полону.\nУ Кам’янець-Подільський Руснаки запізнилися. У музеї закінчився робочий день, і фортеця стояла замкнута. Вони не могли розпитатися, чи сватав якихось дівчат пан Володийовський та чи влучно він стріляв, тому не були певні, чи правильно відгадали Антипкову загадку. Повештавшись перед зачиненою брамою, вони зайшли повечеряти в ресторанчик коло Турецького мосту. Фортецю було видно як на долоні — грандіозна, незборима і твердиня, справді горішок над горішками. Її вежі стриміли, мов стрункі гордовиті панни, проте Наталочка даремно вишукувала на них поглядом які-небудь оздоби, їхні жупани не були узорчастими, і це не додавало оптимізму...\nХоча було й без того ясно. Вони забулися про Хотин, Хотинську фортецю, а саме там колись розігралася велетенська битва, у якій смертельно поранили Петра Сагайдачного, славетного гетьмана, знаменитого стрільця з лука-сагайдака, тобто там був і горіх, і стрілець, ну й так далі.\nМашка неслася з шаленою швидкістю. На щастя, на трасі не було міліції, інакше тата не минув би ще один штраф. Вони промчали містечком і спинилися, скреготнувши гальмами, на високій горі. На тлі сутінкового неба височів суворий бронзовий гетьман. Унизу широко послалося ясне вечорове плесо Дністра з окрайцем місяця-молодика, тихе-тихе, в облямівці темних берегів. Фортеця стояла не на горі, а нижче, на пагорбі над водою. Напрочуд ошатна, струнка фортеця: вежі, мов панни в дахах-капелюшках, між ними — високі акуратні зубчасті мури.\nГляньте... В узорах жупани! — аж засміялася Наталочка й показала на мур.\nУсе було точнісінько, як у загадці. Усе збігалося: і загадка, і привидова підказка. Цього разу вони не помилилися...\nФортеця німувала. Ніде не видніло ні душі. Ані лялечки! Невже вони спізнилися? Після довгої нелегкої дороги, після стількох пригод і небезпек... Наталочка знову відчула гіркоту.\nРуснаки поблукали горбами навколо фортеці, понипали1 скрізь, де можна було понипати, постояли на високім фортечнім мурі над Дністром. У Дністрі висівалися зорі. Звичайно, і в небі теж.\n1 Нипати (діал.) — ходити туди й сюди, вишукуючи що-небудь.\n— Може, підемо? Не будемо ж тут ночувати, — урешті наважилася мама.\nІ враз... То не привиділося: з вулиці, що вела сюди з містечка, засяяли два снопи світла, і до бронзового Сагайдачного підкотив автомобіль. Слідом за ним зачмихала и теж спинилася якась стара тарадайка. З першого авто вибрався дебелий парубійко. У світлі ліхтаря було добре\nвидно його накачані м'язи и коротко стрижену потилицю. З тарадайки виліз щуплий, невеличкого зросту чоловічина. У руці він тримав щось довгасте. «Власник шаблі», — здогадалася Наталочка, бо він був достоту такий, як описували пластуни. Обидва потисли один одному руки.\n— У щипніть мене за ніс, — попросив тато, не вірячи власним очам.\n— Здоровенькі були! Як не дивно, ви майже встигли, — попри всю самовпевненість, він був явно не в дусі.\nДосі Руснаки не переймалися, як їм отримати шаблю. Головне було її знайти.\nГрошей на шаблю в них не вистачить, хоча батьки й зібрали все, що відклали на літню відпустку, але ж воно дріб’язок. Однак мусили щось робити.\nПершим за справу взявся тато. Він почав здалеку, насамперед нагадав миршавому, що знайдена реліквія належить державі, що при переданій її в музей той дістане значну винагороду, а за знищення чи вивіз за кордон доведеться відповідати по закону; тато погрожував зловмисникам карою, метаючи блискавки, наче Зевс-громовержець.\n— А хто доведе, що я знайшов шаблю? — зухвало вишкірився миршавий. — Нічого я не знайшов!\n— Як то ні? Таж усе Берестечко гомоніло! Ви всім і казали, що знайшли її... — дещо розгубився він.\n— Не маєте, — уставив слово й дебелий, вочевидь, добре обізнаний з кримінальним кодексом.\nТоді в атаку пішла мама. Вона говорила від імені Союзу українок, Сестринства святої княгині Ольги й Товариства української мови «Просвіта», у яких була членкинею. Вона промовляла тихо й задушевно, а далі все палкіше, усе завзятіше. Про честь і звитягу, про духовність і славу, про історичну пам’ять, урешті, про старовину, про те диво, що було, минуло... її промова мала успіх.\n— Атож, слава не вмре, не поляже... Я теж люблю Шевченка. Навіть мріяв зіграти в сільському театрі Назара Стодолю... Щоправда, не зіграв, — від розчулення миршавий мало не просльозився, та, глянувши на старого чорта, передумав. — Звичайно, шаблю я віддам... За належну ціну. (...)\nРаптом перед Руснаками заколихалася напівпрозора біла постать. То з’явився привид-патріот. Він, як завжди, загарячкував, скрутив дулю миршавому, а другу дебелому, ухопився за голову й глухо застогнав.\n— Що це? — здивувався миршавий, а дебелий зблід як полотно.\n— А це наш знайомий привид, — ступнула крок уперед Наталочка. (...) — Привид вам каже, що не залишить вас у спокої, доки шабля не опиниться в безпечному місці. Він говорить це жестами глухонімих, які я трохи розумію... Привид каже, що налякає вашу дружину й дітей, що жоднісінької ночі не дасть вам ані задрімати!\nДебелий парубійко умлівав з переляку й, певно, дременув би геть, якби його не спиняла чортиця.\nВід нечуваного обурення привид отетерів. Тоді різко крутнувся та щез.\nАнтипко торжествував. Наталочка похнюпилася. Красномовство Русаків вичерпалося, і не було звідки чекати допомоги. Проте вона несподівано надійшла. Вірніше, над’їхала: з міста враз вигулькнув автобус, і з нього висипали... львівські пластуни! Наталочка, як ластівка, кинулася до них:\n— Та, бачиш, Василько вирішив, що загадка про Хотин. То ми зібралися й приїхали, — пояснив Северин, а Василько гордо всміхався.\n— Он як? — повів бровою Северин. Мабуть, він одразу щось придумав, бо рвучко підійшов до компанії, що зібралася на горі.\n— Добрий вечір, шановний пане, — звернувся він до миршавого. — Пластуни шукали вас у Берестечку й ось нарешті знайшли. Ми маємо для вас привабливу пропозицію. Однак, перш ніж про щось говорити, хочемо переконатися, що шабля справжня, а не фальшивка.\nАНТИПКО хотів щось заперечити, та не встиг: той уже розгорнув зім’яту полотнину. У сутінках сяйнула гартована сталь. Це була справжня козацька шабля, подібна до місяця-молодика. У волинському торфі вона напрочуд добре збереглася. Руків’я мала просте, без золота й діамантів, і було не схоже, щоб миршавий їх повиколупував. Усі дивилися на шаблю як заворожені. Тільки з Антипком коїлося щось незрозуміле: він пересмикував плечима, чухав ріжки, переступав з ноги на ногу, наче йому нестримно закортіло в туалет.\nСтарий чорт зітхнув, крекнув, махнув перебинтованою рукою й теж потрюхикав слідком за синочком. Тільки чортиця ще якось трималася, проте і їй було непереливки: її руки трусилися, губи перекосилися, вона щось забелькотіла, але їй забракло повітря, тож аби не вдушитися, вона й собі кинулася геть. Потім знизу, з кущів бузини, ще довго чулося ображене порохкування та повискування.\nСеверин налякав миршавого й дебелого, що опублікує в газетах інформацію про викрадену шаблю. У цей момент зусібіч почали з’являтися напівпрозорі привиди козаків і насуватися на дебелого й миршавого. Миршавий знітився й подав Наталчиній матері шаблю.\nУрочистості на цьому не закінчилися. Северин виструнчився, поправив на лівій кишені срібні шнури — відзнаку гурткового:\n— Наталочко! — поважно мовив він. — Наш гурт порадився й вирішив надати тобі відзнаку пластунських умілостей. Ти виявилася сміливою й зарадною.\nЛітературні твори бувають драматичні («Микита Кожум’яка» Олександра Олеся — з ознаками драматичного твору ви ознайомилися на попередніх уроках), епічні («Таємниця козацької шаблі» 3. Мензатюк) та ліричні (поезії Т. Шевченка, II. Тичини, М. Рильського — ви з ними ознайомитеся трохи згодом). Епічні твори здебільшого написані прозовою мовою.\nУ повісті 3. Мензатюк стрімко розгортаються події, ми стаємо свідками багатьох як добрих, так і ницих вчинків героїв: родина Руснаків вирушає в подорож, щоб знайти козацьку реліквію; Антипко вводить в оману Наталочку; Антипко з «мордоворотами» намагаються зупинити Руснаків, перегородивши дорогу чималою колодою; Наталка рятує родину, що застрягла в машині на вербі: вона пускає люстерком сонячні зайчики-сигнали та ін. Характери героїв у цьому епічному творі розкриваються через їхні вчинки.\nЖанри епічних творів: казка, оповідання, повість та ін.\n1. Твір «Таємниця козацької шаблі» за жанром —\nА «два снопи світла»\nБ погрози Северина\nВ козацьку шаблю\n1 У світлі ліхтаря було видно його накачані м'язи й коротко стрижену потилицю.\n2 3 тарадайки виліз щуплий, невеличкого зросту чоловічина.\n3 Рука... була перебинтована. Мабуть, від бугая перепало не тільки їхньому джипові.\n4 ...він пересмикував плечима, чухав ріжки, переступав з ноги на ногу, наче йому нестримно закортіло в туалет.\nА старий чорт\n4. Прокладіть на карті України маршрут подорожі родини Руснаків у 8-11 розділах повісті.\n5. Яку загадку загадав Антипко? Що означали в ній горіх, панна й стрілець?\n6. Як ви розумієте вислів «на душі було теж полиново»?\n7. Поясніть, що означають слова миршавий та дебелий. Чому, на вашу думку, авторка не дала їм конкретних імен, а наділила лише характеристиками миршавий та дебелий?\n8. Хто, на вашу думку, був найбільш переконливий у вмовляннях миршавого віддати шаблю — мати, батько, Наталочка чи Северин? Аргументуйте свою думку.\n9. Що таке епічний твір? Які епічні твори ви раніше читали на уроках української й зарубіжної літератур?\n10. Доведіть, що повість 3. Мензатюк «Таємниця козацької шаблі» — епічний твір.\n11. Стисло перекажіть розділ 11.\n12. Якби вас запросили знятися у фільмі за мотивами повісті 3. Мензатюк «Таємниця козацької шаблі», то кого б ви зіграли? Обґрунтуйте свій вибір.\n1. Поміркуйте над запитанням «Чому важливо знати історичне минуле країни?». Свої думки викладіть у письмовій формі, використавши приклад з повісті З. Мензатюк «Таємниця козацької шаблі» (6-7речень).\n2. Перегляньте фільм «Історія українських земель. Козаки (і частина)». Складіть текст короткого рекламного ролика (3-5 речень), щоб зацікавити потенційних глядачів подивитися цей фільм (за бажанням).\nІсторія українських земель. Козаки (І частина).\n3. Прочитайте оповідання С. Васильченка «У бур’янах».


Home / Світ / Європа / Голова Євроради Шарль Мішель у День Європи приїхав в Одесу й наголосив на важливості розблокування портів\nГолова Європейської Ради Шарль Мішель (ліворуч) та прем'єр-міністр України Денис Шмигаль, 9 травня 2022 року. Фото: @eucopresident\nГлава Європейської ради Шарль Мішель приїхав в Одесу, щоб відзначити там День Європи.\nПри цьому Мішель процитував російського поета Олександра Пушкіна, “який казав, що Одеса – це місто, де можна відчути Європу”.\n“І де тепер український народ захищає свої пам’ятники від куль та ракет і свою свободу – від російської агресії”, – додав голова Євроради.\n“Ви не самотні. Європейський Союз із вами”, – наголосив Мішель.\nВ Одесу, де 9 травня впродовж цілого дня діє комендантська година, він прибув разом із прем’єр-міністром України Денисом Шмигалем. Делегація пройшлася містом, зокрема відвідала місця “прильоту” російських ракет та побачила пошкоджені ними будинки.\nТакож голова Євроради по відеозв’язку поспілкувався з президентом України. Як повідомив Володимир Зеленський, говорили, зокрема, про необхідність розблокування українських портів на Чорному морі, передусім Одеського.\n“Важливо не допустити продовольчої кризи у світі, спричиненої агресивними діями Росії. Необхідно вжити негайних заходів задля розблокування українських портів для експорту пшениці”, – наголосив Зеленський, подякувавши Мішелю за підтримку й “сміливу позицію”.\nПрем’єр-міністр Шмигаль також назвав візит президента ЄР “надзвичайно потужним сигналом підтримки України”.\n9 травня у Євросоюзі відзначають День Європи. Саме цього дня 1950 року в Парижі було проголошено Декларацію Шумана, яка відкрила шлях до інтеграції європейських держав та спільну побудову кращого майбутнього. Цей день став одним з офіційних символів ЄС – на рівні з прапором та гімном.\nВ Україні День Європи відзначають щорічно у третю суботу травня.\nЯк писала “Новинарня“, наприкінці квітня Шарль Мішель уже відвідував Україну й, зокрема, побував у деокупованій Бородянці, а в Києві зустрівся з президентом Зеленським.\nУкраїна заповнила фінальну частину опитувальника Євросоюзу для кандидатського статусу


Зустріч Байдена і Путіна зберегла статус-кво, сторони нікуди не просунулися – Єгор Чернєв | Політична партія «Слуга Народу»\nЗустріч Байдена і Путіна зберегла статус-кво, сторони нікуди не просунулися – Єгор Чернєв\nЗустріч Джо Байдена та Володимира Путіна в Женеві фактично зберегла статус-кво, жодна зі сторін не втратила, але й не просунулася в переговорах. Про це заявив голова Постійної делегації у Парламентській асамблеї НАТО, член міжпарламентської ради Україна-НАТО Єгор Чернєв.\n«Всі залишилися при своїх позиціях. Досить чітко і Байден, і Путін сказали, що в них є багато питань, на які вони дивляться по-різному. Чи будуть вони шукати точки взаємодії – тут питання подальших зустрічей чи роботи на рівні міністрів», – зазначив народний депутат.\nЄгор Чернєв також наголосив, що перед зустріччю Байдена та Путіна Україна отримала від світу низку потужних позитивних сигналів підтримки.\n«G7 закликала Росію припинити дестабілізуючу поведінку, НАТО також дуже чітко висловився, що РФ – це загроза євроатлантичній безпеці. У комюніке НАТО вперше за багато років чітко пролунало, що рішення Бухарестського саміту у 2008 році щодо надання Україні ПДЧ НАТО підтверджується країнами-членами. Усі ці сигнали були надіслані перед зустріччю не просто так», – сказав Єгор Чернєв.


"Інтерпайп" Пінчука не заперечує наявність земельної ділянки в окупованому Криму - ЗНАЙ ЮА\n"Інтерпайп" Пінчука не заперечує наявність земельної ділянки в окупованому Криму\n19 лютого 2021, 15:46\nКомпанія "Інтерпайп" олігарха Віктора Пінчука не заперечує оренду земельної ділянки в анексованому Росією Криму, але при цьому спростувала здійснення орендних платежів до бюджету кримської влади.\nПро це повідомило агентство «Інтерфакс-Україна» з посиланням на заяву компанії.\n"ПАТ" Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод "не здійснювало жодних платежів до бюджету Криму після окупації півострова«,-повідомив»Інтерфакс-Україна".\nЖодних додаткових коментарів щодо оренди земельної ділянки компанія Віктора Пінчука не надала.\nСам факт наявності договору про оренду ділянки 1,8 га біля Ялти «Інтерпайп» Пінчука не спростував.\nНагадаємо, напередодні ЗМІ повідомили, що так званий «арбітражний суд» окупованого Криму 4 лютого 2021 року постановив розірвати договір оренди земельної ділянки під Ялтою з компанією Віктора Пінчука «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод».\nЗа даними «суду», договір повинен бути розірваний в середині березня 2021 року через затримки з оплатою орендної плати. Борг кримська влада оцінила в 500 тис.рублів. Ця заборгованість сформувалася після квітня 2015 року.\nПри цьому " суд " Криму підтвердив, що з 18 березня 2014 р. (момент анексії) до 10 квітня 2015 року «Інтерпайп» виконував договори оренди в тому числі в частині внесення орендної плати.


Салдатики! (скорочено) – Винниченко Володимир - Скорочено\nСалдатики! (скорочено) – Винниченко Володимир\nВ кінці села, при самій дорозі, стоїть велика валка селян і чогось чекає. “Худі, бліді лиця та похмурі і болісно сердиті, очі дивляться кудись у поле за невеличкий лісок… ” Аз села все підходять люди: чоловіки, діти, баби, навіть старі діди і похмуро питають, чи ще нема… їм відповідають, що ще нема, і щоб і довіку їх не було!\nСтоять мовчки, тільки іноді тихо плаче якась баба. її зупиняють, суворо заспокоюючи: “Каже ж тобі дядько Явтух, що нічого не буде… Годі… “\n“- Ет!.. Мовчи краще!.. І без твого плачу тут… гірко… Стрілятимуть, то й стрілятимуть… Однак з голоду здохла б. – дітки ж у мене. – І дітки повитягувались би… “\n“Плаче? Боїться?” – повертається він до всіх, ледве-ледве усміхаючись доброю, ясною усмішкою.\n– Стрілятимуть, каже… – одповідає хтось похмуро…\n– У Кавунівці трьох убили,- знову схлипує баба”, і чисті сльози котяться по глибоких зморшках її худого негарного обличчя і падають на подрану свиту.\n“- Не бійсь, Ярино, не стрілятимуть,- тихо і не всміхаючись уже, говорить Явтух, і щось таке тверде, ненарушиме, ніби світиться на його маленькому гостренькому лиці, що не тільки бабі, а й усім стає якось легше і здається, що й справді не стрілятимуть.\nБалачки стихають, потім знову десь виривається гіркий, неупинний плач, повний муки і страху перед тим, кого тут чекають… І знов Явтух іде туди, знов чується його твердо спокійний голос… “\nГоворити – говорили, а щоб самим щось зробити, то ні: як ходили до пана Партнера в економію за 10 копійок в день, так і тепер ходять. Як їли раз на тиждень якесь вариво на воді з двома-трьома картоплинками, так і їдять. І тільки з ненавистю лаяли і Партнера, і земського начальника, і навіть самих себе.\nАж ось з’явилися біля кожної хати якісь бумажки, невідомо ким підкинуті. Селяни читали їх, і хоч не все добре розібрали, але зрозуміли, що там написано про них. Про голод, про панів, що обдирають мужиків, про царя, що гуляє та п’є за мужицькі гроші. Село немов прокинулось. “З якоюсь дикою ненавистю і злістю закипіли болачки по хатах… ” І хоч продовжували ходить до пана на роботу за ті ж таки 10 копійок, але не було вже тієї покірливості і боязкого підлизування, з яким раніше кожний випрохував у нього роботи; “суворо й похмуро робили вони на нього, ніби чогось чекаючи”.\nІ ось мало не все село зійшлося перед волостю. Староста, чорний, незграбний чолов’яга, щось бовкнув і поступився місцем Явтухові. Явтух вийшов наперед. “Бліде, зморене холодом і тяжкою роботою лице його було гостро-спокійне і тверде… ” Він голосно і дзвінко почав говорити. Спочатку плутався у словах, запинався, але не соромився цього. “Чим далі, то більше і більше розходився і, мов одрубуючи кожне слово, бив ним по серцях громадян, що як зачаровано слухали його”.\nГоді мовчати? “Он кавунівці пішли до свого пана, забрали хліб… І нам треба йти… Треба, люди! Бо подохнемо все одно… Треба неправду вигнати… Скрізь тепер неправда… І неправду робимо. Не по правді й ми живемо! Сказано: “В поті лиця їж хліб… ” Хто так не робить – не по правді робить. І хто помагає цьому – і той не по правді робить. А ми підсобляємо панам робити неправду… Ми робимо за них, а вони тільки їдять та п’ють за нас… Скрізь мужики роблять неправду цю… За це й терплять… Коли не буде мужик робити на пана, не буде й неправди, гріха робити… Правду написано в бумажках… … Той має право на землю, хто робить на ній!..”\nІз-за воріт раптом вискочив сам пан і закричав скажено: “Ваш хліб? Ваш хліб?..” Почав лаяти й проганяти селян. Але Явтух попросив його відступитися по-доброму. Партнер кинувся до коней, а чиїсь руки вхопили його ззаду, зім’яли й віднесли, як дитину, до покоїв. При цьому йому порадили сховатися в хаті й мовчати.\nІ от вони сходяться і чекають “салдатів”, а Явтух ходить від однієї групки людей до іншої і заспокоює, що, мовляв, ніхто не стрілятиме за правду. А в Кавунівці тому трьох убили, що ніхто солдатам не розповів, не довів, чого і як забрали хліб. Хіба ж солдат знає, хіба він бачить, що не по правді стріляє? Треба сказати, на кого вони руку підіймають… На своїх же – на батьків, на братів…\n“Ідуть!” – раптом виривається відразу у багатьох і холодним щемом відзивається у серці. Розмови стихають, і всі напружено дивляться на щось сіре і довге, що повзе з-за лісу по полю і нагадує велику гадюку.\n“З ружжями! – тихо промовив хтось. Всі заворушилися; десь захлипала жінка, запищала дитина, але їх зразу спинили… “\n“- Что-о?.. Ах, ты морда хохлацкая! Посмотри на него. да ты зна-ешь, морда ты этакая, что я тебя за этот вопрос до смерти засеку!.. Марш в деревню, и чтоб я ни одной вашей рожи не видел, пока не позову!..\n– Ми собі підем,- спокійно знов почав Явтух.- От ви скажіть, чого ви їдете до нас… “\n“- Ми не підемо в деревню! – глухо промовив Явтух, не ворушачися.- Нема вам чого нам показувати… Салдатики! – вмить підняв голос і ступив трохи вперед.- Невже ж ви піднімете на нас руки? Невже ж… “\nЯвтух, не слухаючи його, голосно говорив до солдатів: “Ви ж не знаєте, за що ви нас стрілять хочете… За правду!.. За святу правду! Ми ж не грабили… “\nОфіцер бісився з люті і кричав, щоб розходилися. А Явтух продовжував: “Ми не грабили!.. Ми ж з голоду вмирали!.. Ми ж самі заробили той хліб, що забрали!.. Послухайте!.. Хіба ж ви забули? У вас же є батьки, матері!.. Ми ж ваші батьки, ви ж такі, як ми… “\n” – Не слухайте ж, не слухайте його! – аж розкочувався повний муки, надії й страху Явтухів голос: – Киньте ружжя! Ми ж не бажаємо вам зла. Ви ж не можете зробити такий страшний гріх!”\n“- Не стріляйте, не стріляйте, не слухайте його!\n– Салдатики!..- викрикнув Явтух з таким болем і з таким одчаєм, що в валці мов прокинулися всі, а салдати аж здригнулися разом і похмуро глянули на офіцера. Серед селян зразу піднявся плач, крики, стогнання. Офіцер ще більше зблід і навіть на хвилину зупинився, боячись командувати, але зараз же схопився і диким якимсь голосом закричав:\n-Слуша-ай! Прямо по мишеням… Пальба-а ротою!..”\n“Явтух правду сказав: салдати не стріляли. Мирно й сумно побалакавши з селянами, вони тихо рушили назад, несучи за собою тіло вбитого начальника. А в другий бік верталися селяни з другим мертвим начальником – Явтухом”.


Чому кури не несуться: причини, що робити для збільшення несучості\nОсобливості харчування курей - несучок\nОсобливості світлового дня і температури\nЯк впливає стрес на кількість яєць\nПохилий вік або поганий півень?\nЗагальне самопочуття птахів\nЯк підвищити несучість домашньої птиці\nБагато фермерів починають свою діяльність з розведення невеликого поголів`я свійської птиці, основну чисельність серед яких складають кури. Деякі власники малих господарств заводять цю невибагливу домашню птицю з надією отримати незабаром хороших несучок яєць. Змісту курей надають величезного значення, оскільки вони є джерелом цінного харчового продукту. Але часом перед недосвідченим фермером постає питання про те, чому кури не несуться і в чому причини їх такої поведінки.\nМожна виділити кілька причин, які впливають на зниження несучості курей і кожен конкретний випадок має розглядатися в індивідуальному порядку. Для вирішення виниклої проблеми спробуємо поговорити про кожну причину більш детально.\nОдним з головних умов гарної несучості курей є забезпечення їй правильного і повноцінного харчування, оскільки відсутність в її раціоні хоча б однієї групи мікроелементів та вітамінів може відбитися на кількості вироблених нею яєць. Яких же правил і рекомендацій варто дотримуватися при організації раціону домашньої птиці?\nКури повинні отримувати в достатній кількості цільні зерна, пшоно, овес, ячмінь і всіляку зелень. В осінній та зимовий період птахам можна запропонувати овочі, однак, давати їх потрібно в невеликих кількостях, щоб уникнути порушення травлення.\nВсім відомо, що яєчна шкаралупа є джерелом кальцію, а для її формування в раціон птахів повинні включатися продукти з великим вмістом мінеральних речовин (крейда, черепашник), а також кальцію і фосфору (шкаралупа від яєць, кісткове борошно).\nПідвищенню апетиту у несучок сприяє кухонна сіль, яка є джерелом натрію та хлориду.\nДля забезпечення кращої переробки корму в організмі птиці необхідно забезпечити її достатньою кількістю гравію, вживання якого призводить до уповільнення проходження корму по травному тракту.\nУ будь-який час року, а особливо в спекотну погоду, несучки повинні вживати достатню кількість чистої питної води.\nОднією з причин поганої несучості курей є погана організація світлового режиму птиці. У курей, як і у інших пернатих, добре розвинений природний інстинкт, і тому основний їх особливістю є підйом по сходу сонця і засипання разом з його заходом. Тривалість світлового дня у несучок повинна становити 12-17 годин, і при недотриманні цих умов необхідно вдаватися до штучного створення світлого часу доби.\nНайбільш комфортно почувають себе свійські птахи при температурі повітря не нижче 15 градусів. При низькій температурі кури будуть витрачати всю свою енергію для обігріву, а при високій буде споживати велику кількість рідини, що негативно позначиться на кількості яєць.\nВідео: чому кури не несуть яйця\nСтрес також є однією з поширених причин того, чому кури перестали нестися. Для того щоб з`ясувати, що ж стало вирішальним фактором у зниженні кількості яєць, необхідно ретельно проаналізувати повсякденне життя птиці. Погане вплив на стан курей надають такі стани, як:\nнедостатня кількість корму або голодування;\nрізка зміна раціону, а також введення нових кормів;\nобмеженість простору в приміщенні, де міститься несучка;\nпоява в курнику нових особин;\nгучні сторонні звуки і шумові вібрації.\nНаступ похилого віку для птиці є однією з причин зниження кількості вироблених ними яєць. Оптимальним для курей є вік 1.5-2 року, та ще й з присутністю в курнику молодого півня. Для того щоб підтвердити або спростувати цю версію, помістіть в зграю кілька нових несучок.\nЯкщо молоді особини будуть нести достатню кількість яєць, то це буде доказом того, що старі несучки досягли свого похилого віку. Але якщо ж і молоді птахи не відрізняються хорошою яйценоскостью, то, швидше за все, причина криється в півні, який вже застарів і не справляється зі своїми обов`язками.\nДля виявлення причини низької яйценосності свійської птиці не стане зайвим вивчення їх зовнішнього вигляду і особливостей поведінки, а також характер харчування і пересування.\nМляві, малорухливі пташки з облисілої головою, при цьому постійно клюють один одного і погано переміщаються в просторі є свідченням того, що курочки серйозно хворі.\nЗвичайно ж, хвора особина не може приносити своєму господареві достатню кількість яєць.\nВідео: Скільки корму треба давати в день? // Чому курки не несуться? // Життя в селі\nДля того щоб кури добре неслися і забезпечували фермерське господарство достатньою кількістю яєць, слід дотримуватись таких правил і умов:\nВідео: Курник і кури\nзабезпечення несучок повноцінним і різноманітним кормом з достатнім вмістом мінеральних речовин, вітамінів, а також зелені і овочів;\nнадання несучок достатньої кількості часу для проходження адаптації до умов утримання, а також до нових членів зграї, що в середньому становить 4-6 днів;\nстворення комфортного температурного режиму в курнику з теплим повітрям і достатнім освітленням;\nщорічне поповнення зграї домашніх птахів новими особинами, оскільки через 10 місяців відбувається зниження активної несучості;\nзабезпечення несучок спокійної обстановки, де вони будуть захищені від впливу шуму і різних зовнішніх подразників.\nЯкщо ж господареві так і не вдалося самостійно визначити справжню причину зниження кількості яєць, то наступним кроком має стати звернення до ветеринара за консультацією.\nЩо робити, якщо кури перестали нестися\nAnimalUkr.ru » Питання відповідь » Чому кури перестали нестися


Руслан Чайковський: «Придбаний обсяг е/е у «Енергоатома» передбачається виключно для потреб «Укрзалізниці» — EXPRO Consulting\n17:14 / 30 вересня, 2021\nРуслан Чайковський: «Придбаний обсяг е/е у «Енергоатома» передбачається виключно для потреб «Укрзалізниці»\n30 вересня відбувся аукціон на майданчику «Української енергетичної біржі», на якому обсяг електроенергії загальною потужністю 450 МВт базового навантаження - 450 лотів на загальний обсяг 4 936 050 МВт/год, виробництва НАЕК «Енергоатом» був проданий для потреб «Укрзалізниці». Така угода стала можливою лише після відповідного рішення Кабінету міністрів, який вирішив таким кроком підтримати державну транспортну компанію. Торги викликали жваву реакцію учасників ринку електроенергії, так як ціна продажу була нижче ринкового рівня.\nДля роз’яснення ситуації та необхідності таких торгів агентство ExPro провело інтерв’ю з директором постачальника електроенергії для «Укрзалізниці», компанії «Енерго збут транс» Русланом Чайковським.\nРуслан, 28 липня 2021р Кабінет міністрів України прийняв постанову, якою дозволив державним генеруючим компаніям, продавати електроенергію за двосторонніми договорами. Як відомо, компанія «Енерго збут транс» є постачальником електричної енергії для АТ «Українська залізниця». Чи встигла ваша компанія скористатися новою процедурою?\nСитуація з закупівлею електричної енергії наступна. По перше – ухвалення Постанови про продаж електроенергії за такою процедурою є абсолютно державницьким рішенням з боку Кабінету міністрів України. Компанії з державної генерації електричної енергії та національний перевізник АТ «Українська залізниця» це найкращі ділові партнери, які можуть бути, в площині сталого попиту і сталої пропозиції. Така процедура дозволить значно спростити життя як виробнику так і споживачу.\nПо друге – прийняття самої постанови не означає автоматичне проведення аукціону наступного дня. Рамкові умови які надані постановою – двосторонній договір, електронний аукціон, строки постачання до 36 місяців, це чудово. Прийняття даної постанови запустило об’ємний бюрократичний процес щодо аукціонного комітету, Міненерго, енергетичній біржі, генерації, нашої компанії. Це бюрократичний процес в позитивному сенсі – потрібно пройти всі етапи, щоб закупівля пройшла як треба.\nЗакупівля відбулася сьогодні, 30 вересня, і вона пройшла вкрай позитивно.\nПроте, як відомо 22 вересня Кабінет міністрів ухвалив зміни до попередньо прийнятої постанови про продаж електричної енергії за двосторонніми договорами. Як ви оцінюєте ці зміни? Розкажіть детальніше про це?\nДивіться, внесення змін до попередньо прийнятої постанови, це не був кардинальний поворот – це уточнення і можна сказати усунення недоліків. Так наприклад, постанова була доповнена нормою, що для забезпечення загальносуспільних інтересів, а це і є закупівля електроенергії національним перевізником «Укрзалізницею», продаж здійснюється за ціною, яка не може бути нижчою від середньозваженої ціни РДД за останні три місяці, з врахуванням знижки 30%. Також був зменшений об’єм пакету аукціонних лотів, що дозволяє більш гнучкіше проводити аукціони і укладати договори, усунені деякі недієві положення стосовно механізмів формульною ціноутворення.\nНаприклад, ми дуже підтримуємо те, що Кабінетом міністрів була прибрана норма, щодо можливості продажу частини закупленої електроенергії – 20%, третім особам. Це нівелює будь-які спекулятивні розмови навколо цього питання. Наша компанія зацікавлена в забезпеченні електроенергією «Укрзалізниці» - це наш основний і головний клієнт.\nРозкажіть детальніше про сам аукціон з закупівлі електроенергії для «Укрзалізниці». Як він пройшов і на яких умовах? Думаю ви і самі в курсі, що представники енергоринку просто «вибухнули» від цієї новини.\nПродавцем на аукціоні виступав «Енергоатом». Було закуплено трохи більше 4,9 мільйонів МВт-год електроенергії. Загальна сума контракту - вартість закупівлі з ПДВ і комісією Української енергетичної біржі склала 6 мільярдів 554 мільйони 768 тисяч 364 гривні. Якщо орієнтуватися на середню ціню за РДН в вересні то лише в жовтні економія національного перевізника перевищуватиме 300 млн. гривень. Орієнтовна економія стосовно всього об’єму договору, який розрахований до кінця 2022 року, перевищує 4 мільярди гривень. Ця сума достатньо умовна, адже буде залежати від середньозваженої ціни на РДН і РДД, місяць до місяця.\nАле, з огляду на те, що відбувається на ринках енергоресурсів і того, що більше 30% генерації залежать від цін на газ та вугілля, які ростуть, за всіма об’єктивними факторами, об’єм економії до кінця прийдешнього опалювального сезону не зменшиться, а може навіть вирости.\nДо того ж, хочу завчасно відповісти на незрозумілі закиди. Закуплений на спеціальному аукціоні об’єм електроенергії передбачається виключно для потреб «Укрзалізниці» - жодного перепродажу трейдерам чи комерційним структурам не буде. Як така думка взагалі в когось могла з’явитися – це не порядно до інших учасників ринку і прямо заборонено постановою КМУ.\nЯкі об’єми споживання електроенергії «Укрзалізницею» на сьогодні?\n«Укрзалізниця» є одним з найбільших непобутових споживачів електроенергії в Україні. По об’ємам споживання можу сказати, що в минулому році «Укрзалізниця» спожила близько 4 млн МВт-год електроенергії. За перші шість місяців цього року «Укрзалізниця» вже спожила більше 2 млн МВт-год електроенергії. Об’єм споживання неодмінно буде збільшуватися, залежно він темпів електрифікації колії та пов’язаних чинників.\nПри підготовці умов аукціону, як ви вважаєте, були враховані інтереси обох державних компаній? І виробника і споживача?\nНа мою думку так. Ви знаєте, є такий вираз, що «політика – мистецтво компромісів». Так от, підготовка умов спеціальних аукціонів – це теж мистецтво компромісів. Насправді, якщо говорити загалом, специфіка, умови та потреби обох державних компаній цілком зрозумілі.\nФормат процесу закупівлі опрацьовується не тільки компаніями. Свою лепту вносять представники Міністерства енергетики, «Українська енергетична біржа», НКРЕКП.\nДобре, ви говорите, що проведений аукціон має покрити до 90% потреб «Укрзалізниці». Як компанія планує закуповувати іншу частину? Якою залишиться частка закупівель електроенергії для вашої компанії на вільному ринку?\n«Укрзалізниця» являється нашим основним клієнтом і ми зацікавлені в тому, щоб весь необхідний об’єм електроенергії, який вона потребує, був закуплений безпосередньо на спеціальних аукціонах в державної генерації. Частка закупівель яка буде відбуватися на вільному ринку, в розрізі найближчих років, однозначно буде коливатися і буде залежати від того, наскільки динамічне, на який період та на який об’єм, будуть відбуватися спеціальні сесії аукціонів.\nДля більш ніж 400 непобутових споживачів – наших клієнтів, буде закуповуватися електроенергія на вільному ринку. Ми працюємо над тим, щоб ціна та умови для них були максимально вигідними.\nЧи має компанія власну генерацію? Якщо так, зазначте будь-ласка який її обсяг, які це станції?\n«Енерго збут транс» є лише постачальником електричної енергії, в нашої компанії відсутня власна генерація. Та і взагалі, згідно норм закону «Про ринок електричної енергії», споживач, постачальник, виробник мають бути розділені між собою. Тож формально в усіх трейдерів відсутня власна генерація або вона являються її виокремленими підрозділами.\nЯкі подальші кроки ви плануєте для удосконалення системи закупівель електроенергії, досягнення відкритості, прозорості діяльності компанії?\nЗараз закупівля електроенергії відбувається максимально прозоро. Компанія продовжує роботи з покращення сервісу і створення комфорту для споживачів, що стосується зручності особистого кабінету. Ми максимально відкриті для наших клієнтів.


“Хмельницькводоканал” за понад 800 тисяч гривень реконструював каналізацію на Парковій | Новини Хмельницького "Є" | ye.ua\n30 Жовтня, 2015670СуспільствоГалина МЕЛЬНИК\nФото: khmelnytsky.com Робота тривала понад місяць і завершилася цього тижня.Комунальне підприємство “Хмельницькводоканал” завершило реконструкцію напірних каналізаційних колекторів на вулиці Парковій. Це лише частина запланованих робіт щодо поліпшення умов водопостачання і водовідведення в місті.\nЯк повідомили у міській раді, реконструкція напірних колекторів на каналізаційній насосній станції КНС-2, що на вулиці Парковій, тривала понад місяць і завершилися цього тижня. Вартість робіт складає 856 216 гривень. Наразі триває ремонт колектора і на вулиці Трудовій. Завершити роботи планують уже найближчим часом.\nНа підприємстві просять хмельничан вчасно розраховуватись за послуги. За словами директора “Хмельницькводоканалу” Віталія Кавуна, борг від населення на сьогодні складає майже 8 мільйонів гривень. Як він зазначив, щоб менше платити за воду, потрібно встановити лічильники: це зробили уже майже 70 відсотків хмельничан.\nТеги новини: Хмельницькводоканал, вода, колектор, ремонт, борг


Які ТОП-5 найпопулярніших українських гадань | GreenPost\nЯкі ТОП-5 найпопулярніших українських гадань\nВ українців є 12 днів святок для традиційних ворожінь\nЄвгенія Данілова2 хв на прочитання06 Січня 2021, 22:49\nЗ 6 січня починаються святки, які тривають аж до 19 січня, тобто до Водохреща. В ці дні наші пращури традиційно гадали на своє майбутнє та вдачу. Вважається, що з 6 січня відкриваються енергетичні потоки, які дають побачити прийдешнє. Саме тому, ритуали, проведені в цей вечір, здавна вважаються найбільш правдивими.\nВорожіння на рисової крупи\nВізьміть склянку, наповніть її до половини рисом, потім накрийте рукою і поставте питання або загадайте бажання. Під час ритуалу потрібно вимовляти слова: "Вкажи мені доля-доленька, чого ж мені чекати: поганого чи хорошого?". Після різко переверніть склянку, щоб зерна висипалися на стіл. Зачерпніть в жменю рису і перерахуйте зерна: непарна кількість означає невдачу, а парна — ваше бажання здійсниться, а відповідь на питання буде на вашу користь.\nВивісите в ніч з 6 на 7 січня білий рушник за вікно і промовте: "Суджений мій довгоочікуваний, ряджений, приходь в цю ніч до мене вмиватися та витиратися". Якщо вранці рушник буде мокрим або вологим, то це говорить, що в цьому році дівчина стане нареченою, а сухе рушник — рік "в дівках ходити".\nВорожіння по рукавиці\nВізьміть рукавичку і вийдіть на вулицю. Потім підкиньте її та дивіться, як впала. Якщо великий палець буде зверху, то це говорить, що цього року ви зустрінете судженого, якщо ж великий палець виявиться внизу, то знайомства не буде.\nУвечері 6 січня потрібно вийти на вулицю і запитати ім'я першу зустрічну людину протилежної статі. Саме так зватимуть вашого судженого.\nПереодягніться у все чисте, вмийтеся, поставте нову білу свічку на дерев'яну підставку (будь-яку). При цьому постійно думайте про своє бажання або питання. Після цього запаліть свічку і дивіться на палке полум'я — якщо воно рівне, то ваше життя буде спокійним. А нерівне полум'я говорить, що життя буде вдалим, але з пригодами. Жовтий колір полум'я — велика радість, червоно-жовтий — прибуток. Якщо свічка коптить, то це до неприємних новин.\nЗа матеріалами vseprivoroty.\nРаніше ми розповідали, яке свято відзначає Європа в день православного Різдва: традиції.\nПоминальні дні: чи можна йти на цвинтар під час війни\n18 січня – «Голодна кутя» або Другий Святий вечір


Розведення в Петрівському - після відведення сил стріляли - новини ООС | СЬОГОДНІ\n12 листопада, 07:53\nСпостерігачі чули звуки боїв як за межами ділянки розведення, так і в її межах\nПісля початку розведення військ на ділянці зіткнення близько Петрівськогота Богданівки на Донбасі лунали обстріли зі стрілецької зброї.\nПро це йдеться у доповіді, опублікованій спостерігачами Спеціальної моніторингової місії ОБСЄ 11 листопада.\n"10 листопада, перебуваючи на західному краї Петрівського і в Богданівці, спостерігачі чули 12 пострілів зі стрілецької зброї на відстані відповідно 1 км на південний-захід і 2-3 км на південний схід (все, за оцінкою, в межах ділянки розведення)", – йдеться в документі.\nКрім того, в цей же день було чути й інші постріли – південно-західніше від Петрівського, але цього разу напевно визначити, стріляли на ділянці розведення чи поза нею, не вдалося.\nТакож за межами ділянки розведення, але в межах 5 км від її краю, спостерігачі чули три вибухи невизначеного походження і один постріл зі стрілецької зброї.\nА 9 листопада спостерігачі чули 20 вибухів невизначеного походження і 1 чергу з великокаліберного кулемета в 6-8 км північно-західніше від Петрівського.\nНагадаємо, розведення сил у Петрівському і Богданівці почалося 9 листопада, а 11 листопада в операції Об'єднаних сил повідомили про завершення цього етапу розведення- ЗСУ відвели 11 військових і 14 одиниць озброєння. З наступного дня планувався початок розмінування територій.\nРаніше заступник командувача Об'єднаних сил генерал-майор Богдан Бондар пояснив, що до наступної весни нових відводів українських військових і бойовиків т.зв. "ДНР" на Донбасі не буде.\nДонбас спостерігачі ОБСЄ Петрівське смм обсє війна на Донбасі розведення сил


Внучка Софії Ротару приїхала із США на новорічні свята в Україну\nВнучка Софії Ротару приїхала із США на новорічні свята в Україну: промовисті фото зі столиці\n22 грудня 2020, 11:56 Читать новость на русском\nСофія Євдокименко в Києві / Instagram / @svetika\nМодель Софія Євдокименко нещодавно прилетіла із США до України, аби разом із рідними зустріти Новий рік та Різдво. Дівчина вже встигла прогулятись столицею разом з мамою Світланою та бабусею по мамі Людмилою.\nСімейні знімки з Києва з'явились на інстаграм-сторінці матері Софії. Схоже, свого коханого 19-річна модель вирішила залишити вдома, поки провела день у жіночій компанії. Бабуся, мама та Софія насолоджувалися краєвидом на Дніпро з Володимирської гірки. У коментарях до фотографій фанати зазначили, що жінки між собою неймовірно схожі.\nДо слова 40 років разом: Катя Осадча відсвяткувала рубінове весілля батьків – сімейні фото\nСама ж Софія у своєму інстаграм-профілі лаконічно зазначила, що повернулась на Батьківщину на період свят. Для прогулянки рідним Києвом Євдокименко одягнула стильний чорний пуховик ienki ienki, білі штани, чорну кофту та коричневу бананку.\nЧи побачиться Софія у Києві з іншою бабусею по батькові Софією Ротару – невідомо. Варто додати, що Софія вже тривалий час живе у Нью-Йорку, де працює моделлю.\nНовини УкраїниНовини КиєваShowbizLifeStyleУкраїнські зіркиЗіркові дітиСофія Ротару


ЕГОЇСТ: виставка - | Афіша - Афіша в Ужгороді - 0312.ua\nУ п'ятницю, 29 січня 2016 року о 18:00 в Мистецькому центрі "Галерея ІЛЬКО" відбудеться вернісаж проекту Тараса ТАБАКИ "ЕГОЇСТ".\n«ЕГОЇСТ» – це власне екскурс в часових зрізах моіх думок та почуттів, своєрідне визначення міток, пунктирних штрихів у напрямках та діапазонах вслухання у себе.\nЦе своєрідні короткометражні сюжетні лініі, змонтовані з позицій спостерігача за нашим не зовсім і не завжди зрозумілим світом в умовах постмодерну. Вдивляння в майбутнє на принципах даності. Певні заключення та висновки, до котрих мене привів мій життєвий та творчий досвід. Врешті – можливість побути наодинці.


Сумісність козерога і барана - причини конфліктів | a-c.pw\nГлавная » Сумісність » Сумісність козерога і барана — причини конфліктів\nСумісність козерога і барана — причини конфліктів\nОпубликовал: admin в Сумісність 06.05.2019 Комментарии к записи Сумісність козерога і барана — причини конфліктів отключены\nСумісність Козерога й Овна не сама благопріятнано шанси є. Астрологи вважають, що ці знаки краще взаємодіють в справах, а не в любові. Разберемсесть є шанс зберегти отношенісделать їх гармонійними і щасливими.\nІдеальною сумісності в цій парі не буде ніколи, незважаючи на непогану взаєморозуміння між партнерами. Вони зазвичай сходяться швидко і легко. Але як тільки відносини вступають в більш серйозну стадію, починаються проблеми.\nЩо характерно для взаємин Козерога й Овна:\nАстрологи характеризують ці відносини як союз радника і покровителя. Першу роль виконує Козеріг, другу — Овен. Але це не самий благополучний варіант для любові, хоча дружити і займатися справами разом вони можуть цілком успішно.\nІніціатива почати відносини зазвичай виходить від Овна, як від більш темпераментного, рішучого і напористого знака. Козеріг менш товариський, він обережно сходиться з людьми, ніколи не відкриваючи своє серце першому зустрічному.\nОбидва знаки — лідери по натурі. В цьому і криється причина всіх проблем. Вони ніколи не намагаються взаємодіяти, але конкурувати будуть обов’язково. Через це складно миритися після бурхливих сварок, тому що жоден з них не готовий йти на компроміс.\nОвен розуміє, що у партнера є величезний потенціал. Тому він обов’язково візьме його в соратники, зробить партнером по бізнесу або покличе працювати разом. Загальні цілі і прагнення можуть об’єднати їх на якийсь времни ідилія триватиме недовго.\nНа початку відносин вони постараються зробити все, щоб показати себе з кращого боку і приховати недоліки. Тому з часом, коли негативні якості проявляють себе у всій красі, може наступити розчарування, а за ним і розставання.\nПроблема їх пари ще і в тому, що кожен думає тільки про себе, не особливо дбаючи про задоволення потреб партнера. На зміну закоханості прийде період утомливих притирок, розбіжностей, спроб докричатися до партнера, щось вимагати від нього.\nСпочатку згасне пристрасть, потім пройде і любов. Розставання в цій парі практично неминуче, тому що жоден з них не захоче докласти зусиль, щоб зберегти відносини і направити їх в більш-менш мирне русло.\nУтримати їх разом допоможуть тільки спільні цілі. Поки обидва будуть зайняті їх досягненням, на сварки не залишиться часу, а відносини будуть будуватися на взаємній повазі, взаєморозумінні і спільних інтересах.\nПерші сварки зазвичай трапляються відразу після того, як партнери вийдуть у світ. Вони не проти влаштувати скандал на публіці з ревнощів. Оточуючих така поведінка зазвичай шокує: цю парочку люди вважають трохи божевільною, а закоханих — неврівноваженими.\nНад чим варто попрацювати у відносинах, щоб виправити ситуацію:\nДосягти розуміння у фінансовій сфері життя. Саме через гроші найчастіше трапляються конфлікти в цій парі. Овна важливо довірити партнеру ведення сімейного бюджету і не намагатися це контролювати. Він здатний спустити масу грошей на дрібниці, в той времкак Козеріг усіма силами намагається зробити матеріальне становище стабільним і стійким.\nКозерогові доведеться змиритися з тим, що Овна неможливо контролювати і обмежувати. Він повинен дати партнеру повну свободу дій і навчитися йому довіряти. Особливо важливо припинити критикувати, засуджувати, вказувати на помилки. потрібно прийняти супутника життя таким, яким він є.\nА Овна варто було б частіше прислухатися до думки Козерога. Тим більше, що воно практично завжди справедливе, вірне і приносить вигоду обом. Важливо навчитися забувати про свою впертість і обговорювати проблеми, а не замикатися в собі.\nКонфлікти в парі припиняться зовсім, якщо обидва стануть намагатися чути не тільки Себнем і партнера в першу чергу. Припинять безглузді суперечки і налагодять співпрацю. Тоді є шанс, що відношення не розваляться після першої сварки, в якій жоден з них не захоче піти назустріч.\nПодивіться відео по темі:\nЦя дівчина впевнена в собі. Вона відрізняється вірністю, надійністю і стабільністю. Ця жінка немов створена для того, щоб бути дружиною і матір’ю, для серйозних відносин. Чоловіка захоплює її працьовитість, наполегливість, цілеспрямованість.\nВін розуміє, що її характер не менше сильний, ніж у нього самого. Спочатку це здається йому привабливим.\nАле відносини можуть скластися благополучно лише в тому випадку, якщо жінка втихомирити свій непокірний і непростий характер, погодиться залишатися на других ролях поруч з добувачем і захисником.\nВідносини триватимуть рівно до тих пір, поки дівчина-Овен зможе стримувати свої спалахи гніву і пережіваніне демонструючи їх обранцеві. Вона може бути дуже не впевнена в партнері, не довіряти йому. Він це відчує і обов’язково знайде заміну на стороні, щоб виправдати безпідставні підозри.\nТакий вибір партнерки для чоловіка-Козерога досить незвичайний. Він сам консерватор і егоїст по натурі, тому вважає за краще спокійних, раціональних і практичних жінок. Таких же, як він сам.\nАле його, на власний подив, не залишають байдужими пристрасть, вогненний темперамент і непередбачуваний характер дівчини-Овна, яка перетворює його життя в повний сумбур.\nІноді йому кажетсчто саме такий яскравий спалах емоцій йому не вистачало в житті. Саме тому він постарається всіма силами дістати цю жінку, проявить себе у всій красі. Чи стане красиво залицятися і робити вчинки, щоб переконати її: кращого чоловіка годі й шукати.\nАле, як тільки починаються отношенімужчіна-Козеріг явно показує негативні сторони свого характеру. Він спробує її контролювати, приборкати, поміняти і перевиховати, що в принципі неможливо.\nРано чи пізно дівчина розуміє, що обранець далеко не чоловік її мрії. Вона вважатиме його нудним занудою, але може залишитися в стосунках, якщо відчує матеріальну вигоду.\nПредыдущий Як позбутися від натоптишів на ногах в домашніх умовах\nСледующий Ворожіння на сірниках на любов хлопця і його ставлення\nСумісність знаків зодіаку за датою народження — гороскоп любові\nСумісність змії і тигра\nСумісність змії і півня\nСумісність водолія і діви — причини конфліктів\nСумісність водолія і ваг — відносини і характеристика\nСумісність водолія і стрільця — причини конфліктів\nНаскільки вдала сумісність між водолієм і бараном\nСумісність змії і дракона\nЯкою буде сумісність різних знаків зодіаку в любові\nСумісність водолія і риб — причини конфліктів\nСумісність ваг з іншими знаками — як поводяться в стосунках\nСумісність ваг і риб — причини конфліктів\nСумісність ваг і дев — конфлікти в стосунках\nСумісність тілець-ваги: дружній зв’язок і шлюбний союз\nСумісність тигра і бика\nСумісність тигра і змії\nСумісність тигра і коня\nСумісність тілець-рак: загальні якості, дружба і партнерство\nСумісність: тілець з іншими знаками зодіаку\nСумісність тілець-риби: партнерські і шлюбні відносини\nТелець і Риби відносяться до різних стихій. Риби плавають у воді, Тельці висловлюють суть землі. Однак спільних точок дотику у ...\nСумісність тілець-овен: союз землі і вогню\nСоюз землі і вогню може бути плідним і яскравим. Нетерплячість і темпераментність Овна стикається зі спокоєм і розміреністю вихованця землі ...\nСумісність тілець-лев: союз протилежностей\nАстрологи єдині в думці, що Лев і Телець повинні уникати тісного спілкування один з одним. Вихованці Сонця і Венери настільки ...\nСумісність тілець-діва: шлюбна сумісність\nВихованці земної стихії Телець і Діва уособлюють різні стани твердині: Телець символізує сталість, а сила Діви зрушує пласти грунту з ...