Збірник завдань з української мови та літератури для інтелектуальних змагань старшокласників з орієнтовними відповідями та коментарем - Общеобразовательная школа I-III ступеней № 40 города Симферополя\nГлавная » Блоги » Блог Постоєнко С. В. » Збірник завдань з української мови та літератури\nЗбірник завдань з української мови та літератури для інтелектуальних змагань старшокласників з орієнтовними відповідями та коментарем\nЗбірник завдань з української мови\nта літератури для інтелектуальних змагань старшокласників з орієнтовними відповідями та коментарем\nУкладач: Постоєнко С.В., вчитель української мови та літератури ЗСШ №12\nПосібник призначений для підготовки до олімпіад зукраїнської мови та літератури, а також до використання вчителями-філоло-гами у навчальному процесі.\nПосібник містить завдання не лише репродуктивного, а й творчого характеру, спрямований на розвиток життєтворчих компетенцій учнів.\nДаний посібник може слугувати і перевіркою учнівської самоосвіти та занять з репетитором.\n2.Чи "модно" бути чесним?\n"Не хочу борщу хочу каші репетував Миколка розмащуючи по веснянкуватих щічках сльози перемішані з вуличним пилом то їж кашу а де вона он у казані на плиті стоїть відгукнулась мати витираючи руки від мильної піни що переливалася в ночвах зараз насиплю не хочу каші не хочу каші скрикнув Миколка й знову зайшовся плачем а ти ж казав що хочеш бо я думав що в тебе каші немає."\nЗавдання 6. Складіть узагальнену таблицю: "Написання ненаголошених Е та И в українській мові".\nСумний і смішний світ української байки.\nТема праці в творах українських письменників XIX століття.\nТалановитий син українського народу (за життям і творчістю П. Гулака-Артемовського).\nСтрілецькі пісні – поетична епопея боротьби за волю рідного краю.\nПро що тополя в полі шелестить… (вільна тема з вільним вибором змісту та жанру).\nЗавдання 4. "Метаморфози" Овідія відомі всьому світу. Наведіть приклади метаморфоз в українській народній поезії. Про що вони свідчать?\nЗавдання 5. Зробіть повний синтаксичний розбір речення.\nВизначте, якими частинами мови є всі слова в ньому. Зробіть морфологічний розбір підкреслених слів. Намалюйте КУЗДРУ, БОКРА ТА БОКРЯТКО.\n4. Поставте, де треба, при відокремлених та уточнюючих членах речення розділові знаки.\nПобудувати структурну схему першого речення.\nСтежка повела їх угору між піщані кучугури порослі лозами й молоденькими років чотири тому посадженими соснами. Там за одрогами сизого бору спалахують блискавиці. То був їх син молодий студент Павло. Ліс або як серби кажуть „шума" це не просто сосни та дуби. Ніякі птахи навіть орли на ці висоти не злітають.\n5. Доберіть приклади речень, у яких підмет виражається:\nМоральні засади наших предків /за твором "Повчання князя Володимира Мономаха своїм дітям"/.\nРозуміння людського щастя в українській літературі ХVІІІ – І половини ХІХ ст.\nДобро і зло в творчості Г.С. Сковороди.\nЗаповіт нащадкам у творчості Т.Г. Шевченка.\n"Людина за все відповідає сама, і тому вона абсолютно вільна".(?) Твір-роздум.\nЗавдання 7. Складіть таблицю (схему) до теми "Способи вираження присудка".\nЖиттєве і творче кредо Г.С. Сковороди.\nПоказ національної самобутності українців у поемі І.П. Котляревського "Енеїда".\nВідображення трагічних сторінок української історії в творах Т.Г. Шевченка.\nЩо не кажіть, а мені возного жаль...\nО пісне! Від народу плоть і кров ти узяла, щоб лиш йому служити.\nОбраз України в творах Т.Г.Шевченка.\nДзвінкоголоса Одещина (за матеріалами літератури рідного краю).\nСлово, що піснею стало (про твори українських поетів, що стали піснями).\nІдеал української дівчини в творчості Пантелеймона Куліша.\nКроковеє колесо вище тина стояло, много дива видало. (Вільна тема з вільним вибором змісту та жанру твору).\nЗавдання 4. "Магічні" пісні в українській народнопісенній творчості, їх зміст, особливості та призначення (розкрийте на прикладах відомих магічних пісень).\nЗавдання 7. Зробіть розбір за членами речення.\nОбґрунтуйте свій вибір передачі на письмі роздільної вимови в підкресленому слові.\nТвір-роздум "Я син (донька) держави Україна".\nТвір у публіцистичному стилі "Людина, якою пишається мій край".\nСюжетний твір у художньому стилі "Зелененький барвіночку, стелися низенько..." (Вибір змісту та жанру вільний).\nСмерть Івана Палійчука – це трагедія (!)(?) (За повістю М.Коцюбинського "Тіні забутих предків"). Виберіть розділовий знак відповідно до Вашого розуміння проблеми.\nЗавдання 4. Складіть текст (до 10 речень) "Мово рідна, слово рідне", використавши в його структурі:\nІ рідне-рідне! (Г.Могильницька, зб. "Берег радості")\nЗавдання 6. Складіть таблицю "Способи вираження означень". До кожної позиції доберіть приклади речень та зробіть їх розбір за членами речення.\nЗавдання 8. Запишіть слова правильно.\nЗгрупуйте їх у відповідності до наявних у них орфограм.\nПоетичний образ землі як символ сили народної, правди і праці в творчості І.Я.Франка.\nФольклорні джерела в українській драматургії кінця ХІХ-початку ХХ ст.\nМ.Коцюбинський – як письменник-імпресіоніст.\n"Два Володьки" (за творчістю В.Сосюри).\nМатеринське серце. (Вільна тема з вільним вибором жанру твору).\nЗавдання 3. З’ясуйте, які художні засоби використано в запропонованих уривках. Чи мають, на Вашу думку, ці засоби щось спільне між собою? Якщо мають – то що саме? В чому їх відмінність? Поясніть значення виразу „горобині ночі".\nЦе нам твоє повчання, Мономаше!\n"Своїм життям до себе дорівнятись..." (Л.Українка)\nАвтор і головний герой у поемі І.Я.Франка "Мойсей".\nМ.Т.Рильський – поет–філософ.\nТелебачення – вікно у світ (твір-роздум про сучасне українське телебачення).\nЗавдання 3. Що таке "мовний етикет"? Які традиції українського народу віддзеркалені в наших правилах мовного етикету? Назвіть 5 прислів’їв, що виражають норми мовного етикету.\nЗавдання 6. Складіть таблицю /чи схему/ "Способи вираження присудка". Наведіть приклади до кожного випадку. Наведені Вами приклади розберіть за членами речення.\nТо єст моя матка і муй ойчец. /Це моя мати і мій батько/.\nОні сон моє роджіце. /Вони – мої батьки/.\nВанда тшіта /Ванда читає/.\nВацлав мєшка у Вроцлавє /Вацлав живе у Вроцлаві/.\nУвага! Займенник ОНІ в польській мові вживається лише до чоловічого роду, або тоді, коли серед осіб, про яких іде мова, є чоловіки. В інших випадках вживається займенник ?нє.\n1. Суть і причини трагічного розщеплення особистості романтика „загірної комуни" в творі М.Хвильового „Я (Романтика)".\n3. „Тяжко було, люди, і вам зі мною, і мені між вас..." Л.Костенко (твір-роздум про долю поета в суспільстві, зокрема, й українському).\nЗавдання 3. Що таке "середохресний хліб"?\nА ми вже Вас і дочекатися не могли.\nБез Вас нам у школі було зовсім не цікаво і пусто.\nТепер ми ще раз переконалися що кращої вчительки ніж Ви немає в цілому світі щебетали дівчата й хлопці вимахуючи букетами та аж наперед забігаючи щоб краще бачити дороге обличчя.\nЧорт зна що а не вчителька аж сплюнув спересердя старий дідок дивлячись услід веселій щебетливій компанії...\nЗавдання 5. Перекладіть нижчеподане речення українською мовою, розставте всі необхідні розділові знаки. До якого стилю і типу мовлення Ви віднесли б даний уривок?\nИмя Ивана Пулюя названного известным австрийским профессором Вильгельмом Форманом не только самым значительным физиком Австро-Венгрии но и личностью, формирующей мир, чие имя вписано в мировую науку как в связи с разработкой электроосветительных и катодных ламп, и проектом первой в Европе электростанции, работающей на переменном токе так и в связи с тем что как свидетельствует в своей книге "Ярмарка сенсаций" немецкий писатель Е. Киш этот сын Украины ещё до В. Рентгена открыл те знаменитые лучи которые впоследствии будут названы к сожалению не пулюевскими а рентгеновскими.\nЗавдання 6. Провідміняйте числівники:\n149, 1271, 67.\nЗавдання 7. З поданих пар слів утворіть словосполучення:\nВесели/й/ /а/ какаду; цікавого документ/у/ /а/; /звук/ /буква/ аналіз/у/ /а/; вишивати заполоч /чим?/ ; завдячуючи сестра; вибачте я; завдяки ти; "трійка" математика; чорн/им/ /ою/ рояль; приїхати з /Урал/, /Донецьк/, /Азербайджан/.\nЗавдання 8. Відредагуйте текст.\nТак як мене будучи в нетверезому стані правління розглянуло й поклало штраф в размєрі 50 грн. Я обіщаю і просю більше не пити і от штрафа ослободіть.\n1. Гротескне зображення абсурду радянської дійсності в драмі М.Куліша „Народний Малахій".\n2. Ліричний герой поезії Є.Маланюка.\n3. Образ України в кіноповісті О.Довженка „Україна в огні".\n4. Вишнева усмішка трагічної долі (за фактами життя і творчості Остапа Вишні).\n5. Уже минув лицарства вік (...) (?) (Розділовий знак виберіть відповідно до свого розуміння проблеми).\nЗавдання 2. Притча та байка. Що спільного і що відмінного в цих жанрах? Доведіть свою думку на прикладах байок і притч українських письменників\nЗавдання 3. Яйце фігурує в багатьох найдавніших народних казках нашого народу. Воно було обов’язковою ритуальною стравою на багатьох столах наших предків. Чим пояснюється така „популярність" яйця та про які казки і свята йде мова?\nЗавдання 4. Поясніть написання підкреслених слів. Розставте розділові знаки. Проаналізуйте ситуацію, описану в тексті. Дайте оцінку почуттям і вчинкам хлопця та дівчини. Поясніть причини розриву їхніх стосунків. Думки свої можете висловити у формі твору-роздуму або у формі листа до Оленки чи хлопця. Поясніть написання підкреслених слів.\nЯ так любив Оленку () Вона ніколи нічого від мене не вимагала. Я навіть на побачення не змушений був ходити а це теж буває клопітною справою особливо в дощ чи мороз бо вона сама завжди прибігала до мене поспіхом скидала шубку й рукавички й навіть не чекаючи мого привітання обвивала мої плечі шию голову своїми лагідними гнучкими руками цілувала очі ніс щоки губи і щебетала щебетала ()\nБувало я був захоплений якоюсь справою чи просто не мав настрою до спілкування . Тоді можна було без усякої „дипломатії" сказати сьогодні мені не до тебе, Оленко. Приходь завтра й вона ніколи не сердилась а хутенько знову надягала шубку й вже від порогу осяваючи мене своєю сонячною усмішкою махала пухнастою рукавичкою. Чао! До завтра!\nЯ ніколи не мав клопотів з квітами чи подарунками як ото інші хлопці що бігали до своїх дівчат на побачення ніколи не витрачався на дискотеки чи кафе нам було добре удвох отут в моїй не дуже затишній кімнаті. Адже я так любив її.\nА тепер Оленка мене покинула. Ні-ні вона не пішла до другого хлопця не вийшла заміж. Вона просто не дивиться в мій бік а коли дивиться то в очах її я бачу ніби якийсь невимовлений смуток і докір. І чого б то () Я ж не зрадив її не образив () Мабуть правду кажуть що в дівчат немає нічого постійного вони як вітер що то холодний то гарячий то в один бік дме то в інший. А я – страждаю...\nЗавдання 5. Уявіть собі, що Ваша молодша сестричка попросила Вас пояснити їй тему „Склад української лексики за її походженням". Придумайте малюнок, який допоможе їй краще зрозуміти матеріал.\nЗавдання 6. Утворіть із даних слів словосполучення із залежними присвійними прикметниками. Обґрунтуйте правильність виконання завдання.\nОльга-свекруха; свекруха-хустина; Параска-свита; невістка-чоботи; Чіпка-горе; Ілля-будинок; Мусій-бриль; столяр-інструмент; токар-верстат; лисичка-шуба; ведмідь-барліг.\nЗавдання 7. В наведених нижче реченнях визначте всі можливі варіанти постановки розділових знаків. Поясніть, чим це зумовлюється.\nМолодь пішла в клубі стало скучно.\nЗненацька проснувшись опівночі від ляку зіскочив він із ліжка.\nЗавдання 8. Допишіть фразеологізми. Розкрийте їх зміст. Доберіть до них фразеологізми-синоніми.\nНі шити ...\nКраще з розумним загубити...\nХочеться рибку з’їсти ...\nПізня пташка очі продирає...\nКоваль коня кує...\n1. Проблема національної самосвідомості в комедії М. Куліша "Мина Мазайло".\n2. "Я - камінь із Божої пращі". (О.Ольжич)\n3. "Кроткий вік без крові не создать" (!) (?) (Твір-роздум на основі драми І.Кочерги „Ярослав Мудрий").\n4."Ми зробили крок...як у прірву. Але це наш крок до самих себе, до свого народу, до нашої будучини" (В.Стус).\n5. Випускний вечір, про який я мрію (сценарій).\nЗавдання 2. Ю.Лавріненко назвав один із періодів історії української літератури періодом „розстріляного відродження". Що це за період? Доведіть, що правомірним є не лише перше слово у визначенні періоду, а й друге.\nЗавдання 3. Як відомо, німецькі фашисти вважали себе „істинними арійцями" (аріями). До арійської раси належать і українці, предки яких, за деякими джерелами, називали себе „оріями". В чому полягає різниця в розумінні суті цього поняття в першому і в другому випадку?\nЗавдання 4. Розставте розділові знаки. Чи згодні Ви з останньою думкою автора тексту? В чому, на Ваш погляд, полягають причини того, що дівчина залишилася повністю відлученою від рідної мови та літератури?\nДівча сиділо переді мною й на кожне моє запитання відповідало таким невинно-здивованим помахом своїх довжелезних трохи підфарбованих вій наче я запитував не про рік народження Шевченка та зміст усім відомих його творів а про премудрощі квантової механіки чи інтегральних обчислень. Що на філфаці цьому юному гарненькому створенню робити нічого було ясно але я був ніби зачарований таким щирим цілковитим невіглаством і немов бажаючи проникнути в його таємницю все ставив і ставив якісь примітивні запитання відповіддю на які був усе той же здивований помах вій.\nВи звідки до Києва приїхали запитав я аби хоч голос її почути.\nЗ Полтави нарешті озвалось дівча.\nО зрадів я. То Ви мабуть зможете розповісти про творчість свого славетного земляка чий пам’ятник стоїть у вас у Полтаві. У відповідь лиш помах вій. Як і Котляревського не знаєте не стримав я обурення.\nА звідки я що маю знати вибухнуло дівча як у нас півкласу взагалі українську не вчили тільки дуріли на задніх партах і вчительці заважали. Та й вчителька сама тої української не знала вона нам українську по-руському розказувала...\nІдучи з екзамену я з сумом думав про те як державна політика та не сумлінні вчителі калічать нашу українську молодь відриваючи її від рідного коріння рідної культури.\n7 серпня 1987 року\nЗавдання 5. Проаналізувавши японські словосполучення, записані українськими літерами та використавши українко-японський словничок, перекладіть японською мовою:\nодин аркуш паперу, дві хатинки, три верблюди, чотири кішки, п’ять труб, шість тигрів, сім мишей, вісім метеликів, дев’ять пляшок, десять білетів, дванадцять учителів, п’ятнадцять дівчаток, вісімнадцять собак.\nніхікі-но іну - дві собаки\nсанкен-но із - три будинки\nгонін-но мусуе - п’ять дівчаток\nгохон-но каса - п’ять парасольок\nкухікі-но усачі - дев’ять зайців\nдзюто-но усі - десять корів\nрокумай-но сімбун - шість газет\nкухон-но сао - дев’ять жердин\nсанін-но шсі - три інженера\nхатіто-но кума - вісім ведмедів\nрокува-но цубуме – шість ластівок\nсітіхон-но емпіцу – сім олівців\nнімай-но сара – дві тарілки\nдзюніхікі-но хіцудзі – дванадцять овець\nсімай-но тідзу - чотири карети\nніхон-но юбі - два пальці\nітіто-но дзю - один слон\nАркуш паперу – Камі\nМетелик – тєтє\nБілет – капіцу\nМиша – нєдзумі\nВерблюд – ракуда\nПляшка – бін\nТигр – тора\nКішка – неко\nТруба – куда\nУчитель – сенсей\nХатинка – коя\nЗавдання 6. На уроці української мови ми отримали завдання визначити, якими частинами мови є слова:\n(до) гори, вище, (на) зустріч, ближче, вартовий, коло, сивочолий, мило, (за) те, (про)те; розкрити дужки та скласти з даними словами речення.\nОленка й Галя – дві найкращі учениці класу - виконали завдання зовсім по-різному, а вчителька обом їм поставила високий бал.\n- Як це так? Чому?! – запитали ми, підозрюючи, що одній із дівчат той бал вчителька просто „подарувала".\n- А ви самі подумайте! – хитро посміхнувшись, відповіла вчителька.\nПодумайте й Ви, та покажіть, як виконували роботу Оленка й Галя, увівши запропоновані їм слова у складені Вами речення.\nЗавдання 7. Розставте розділові знаки, зробіть повний синтаксичний розбір перших двох речень. Всі інші – розберіть за членами речення.\n1. День морозний яскравий сліпучий.\n2. Дуже-дуже тиха ніч а довкіл – блискучі зорі.\n3. Хвилі знову почали погрозливо ревіти та я ще мав силу боротися з негодою.\n4. Хоч мати наказувала зробити уроки завидна ми з Марічкою спершу побігли до лісу збирати гриби.\nЗавдання 8. З’ясуйте значення паронімів. Слова двох-трьох пар (на Ваш вибір) уведіть до складених Вами речень.\nПоради щодо виконання інтелектуальних завдань та зразки орієнтовних відповідей\nЧи не здалися Вам окремі завдання дещо заскладними для школярів? Мабуть, що так. Саме цього ми й прагли! Бо мета, яку ми ставили перед собою, запроваджуючи заочні інтелектуальні змагання, якраз і полягала в тому, щоб юнак чи дівчина не просто відтворили те, що вже вчили на уроці, а підшукали та опрацювали якийсь новий, ще невідомий їм матеріал, щоб вони змушені були мислити, шукати отой заповітний ключик, яким відкриваються чарівні двері в безмежний космос мислення, в країну інтелекту.\nКоли "ключик" знайдено – все стає простим і радісним, як прогулянка різнобарвним квітучим полем.\nА "ключик" завжди знаходиться! Навіть в тому випадку, коли пропонується перекласти текст… японською мовою, якої Ви не те, що не знали, а навіть не чули ніколи!\nТа давайте-но поміркуємо разом…\nЩо нам потрібно перекласти? Словосполучення: іменник з числівником. Маємо зразки таких словосполучень? Так! Маємо переклад потрібних іменників у словничку? Так! Отже, все просто? Не дуже… Адже ми з Вами ще не знаємо, яке слово в тих японських словосполученнях є іменником, а яке – числівником. Подумайте, як це можна визначити. Ну, звісно ж, подивитися на ті числівники, які повторюються! Он їх скільки: дві собаки, два пальці, дві тарілки; дев’ять зайців і дев’ять кілків; шість газет і шість ластівок. Вже здогадалися, де числівник, а де іменник? Ще не здогадались?! Так це Ви, очевидно, забули, що й у нас однокореневі слова відрізняються одне від одного іноді ще більше, ніж японські. От хоч би: б’ю і бити чи б’ється, розбивається… Так знайшли вже ті таємничі японські спільнокореневі слова? Знайшли? А тепер виділяйте суфікси та не забудьте подумати над тим, що спільного є в іменниках, при яких вживаються числівники з однаковими суфіксами. Для того, щоб розібратися в цьому, найкраще скласти собі відповідну табличку, щоб все, як на картинці, було. Ще кілька інтелектуальних зусиль – і переклад готовий!\nАбо ось ще: пропонується "сердешному школярику" речення, в якому ні кінця, ні краю не видно… Та ще й вимагається всі знаки в ньому поставити та за членами речення розібрати!… Але ж ми з Вами, колего, вміємо розібрати, приміром речення: "Рудий кіт шпарко скочив на високий пліт, а смугаста кішка сховалась під ліжко." І про дієприкметникові звороти дещо знаємо, і вставні слова та звертання вчили, і граматичні основи познаходити – для нас проста справа. А коли так, то хай там те речення буде собі хоч і в три рази довше. А ми з ним упораємося так само легко, як і з реченням про кота і кішку. А якщо якесь слово трапилося важке для перекладу – так для цього словники існують!\nЦілком можливо, що Вас затруднять питання народознавчого характеру. Тут ми можемо порадити найперше звернутися до бабусі. А як бабуся у Вас ще молода, то пошукайте зовсім стареньких людей, вони Вам стільки цікавого розкажуть!… А потім "погортайте" такі цікаві й повчальні книжки як "Український рік" Леся Килимника, "Звичаї нашого народу" Олекси Воропая, "Народознавство" Галини Лозко, "Різдво-Коляда і Щедрий вечір" Ксенофонта Сосенка, "Берегиня" В. Скуратівського… Ото, як захопитесь такими книжечками – дивись – і вийде з Вас у майбутньому вчений-етнограф!\nГоловне ж – навчитись аналізувати, співставляти все, про що дізналися, або, може, знали, робити висновки. Бо ось скільки пісень, скажімо, ми знаємо про тополю! А запитаєш, буває, в когось, а що ж символізує тополя в народнопісенній традиції, - і відповіді не почуєш, хоч всі співають: "Стан високий, лист широкий марно зеленіє…одна – одна, як сирота на чужині…" чи "самотняя тополенька, ні з ким гомоніти…".\nОкремо хочеться кілька слів сказати про твори, що пропонуються в наших завданнях. Трапляються між ними цілком, так би мовити, стандартні. Наприклад, "Доля України у романі І. Багряного "Тигролови", чи, скажімо, "Ліричний герой поезій Є. Маланюка". Тут для розкриття теми потрібно добре знати тексти, відчувати їх, вибрати те, що стосується саме даного питання.\nА є теми й складніші. Ось, приміром, загинула юна Марічка із "Тіней забутих предків" – це трагедія? Кожен, звісно, відповість ствердно. А Іванова смерть? Тут, очевидно, є над чим подумати…\nІноді ми пропонуємо подивитись під новим кутом зору на цілком „негативних" та цілком „позитивних" героїв того чи іншого твору, для чого треба поставити їх поруч із собою, задуматись над природою їх вчинків та наслідки. Тоді декому з негативних, можливо, захочеться й поспівчувати, а декого з позитивних і осудити.\nНе кожна тема, назва якої взята з твору певного письменника, має розкриватися виключно на матеріалі його творчості. Так, наприклад, тема, назвою якої стали слова О. Ольжича: "Держава не твориться в будучині, держава будується нині!" – може бути розкрита як "вільна". Хоч не слід забувати, що в кожній "вільній" темі мають бути посилання й на письменника, чиї слова винесені в заголовок, і на твори інших письменників, які писали про те, чого стосується Ваш твір.\nЄ, проте, в наших завданнях і теми, які жодних посилань ні на яких письменників не потребують. Вони вимагають виключно Вашої самостійної творчості, Вашої індивідуальної фантазії. Бо хіба можна наперед запланувати, про що писатиме учень у творі під назвою "Про що тополя шелестить…" чи "Сорочку мама вишила мені…"? одному та тополя "зашелестить" про трудівника полів – і вийде нарис про односельця–працелюба; іншому – про Україну; ще комусь – про війну, про медсестру чи солдата, що спливав кров’ю під цією тополею; або страшний 33-й… І якщо той, хто обрав цю тему, зуміє уявити той час, населити його людьми, створеними власною уявою, - вийде чудове оповідання або новела. А ще в когось, кому тополя "нашелестить" щось ліричне і ніжне, - вийде вірш про кохання, про мрію, про красу світу.\nТож сміло беріться до роботи, випробовуйте свої сили, поповнюйте знання, тренуйте розум!\nА на допомогу Вам ми пропонуємо орієнтовні відповіді на найскладніші питання, алгоритми мислення і дій – оті заповітні „ключики", якими відкриваються двері до таємниць знання.\n8 клас Виконання завдань Коментарі до виконання завдань\nЗавдання 1: Напишіть твір за однією із запропонованих тем:\n1. Тема праці в творах українських письменників XIX століття.\n2. Талановитий син українського народу /за творчістю П. Гулака-Артемовського/.\n3. Стрілецькі пісні – поетична епопея боротьби за волю рідного краю.\n4. Про що тополя в полі шелестить... /вільна тема в будь-якому жанрі/.\nБайка – це невеличке оповідання – найчастіше віршоване – алегоричного змісту, в якому людське життя відтворюється в образах тварин чи речей, або показується в дуже спрощених, умовних ситуаціях, внаслідок чого самі персонажі та їх вчинки набувають гротескних форм.\nОтже, байка – це твір про людське життя. А в житті – як на довгій ниві – і радісне й сумне, і веселе й трагічне переплетене. Тому й світ байки нашої часто буває і смішним, і сумним, але завжди – повчальним.\nДуже часто коріння нашої української байки шукають в творчості грецького байкаря Езопа, француза Лафонтена чи росіянина Крилова. Напевне, наші байкарі й із їхньої творчості брали щось корисне для розвитку цього жанру на українському ґрунті, бо не вчиться в інших або дуже великий ледар, або, даруйте, великий дурень.\nАле справжнє коріння нашого байкарства слід шукати не по "закордонах", а в розмаїтті української народної творчості. Погляньмо: хіба не є спресованими, короткими "байками" народні прислів’я та приказки:\n"Рання пташка росу п’є, а пізня пташка – сльози ллє",\n"Яблуко від яблуні недалеко падає", "Найшла коса на камінь", "Спритний, як ведмідь до горобців"?\nА хіба прадавні казки про тварин – оті "Корінці та вершечки", "Про вовка й хитру Лисичку", "Коза-дереза" чи "Зайчикова хатка" – це не народні байки в прозі?\nВже в другій половині XVIII століття в Україні з’являються авторські байки філософського змісту. Це знамениті "Басні Харковськіє", творцем яких був український філософ-просвітитель Г.С. Сковорода. У них в алегоричній формі Г. Сковорода підносить провідні ідеї свого вчення про "сродну працю" як основу повноцінного життя людини /"Пчела і Шершень", "Орел і Черепаха, "Жайворонки"/, про людське щастя, яке полягає в служінні людям, суспільству /"Зозуля і Дрізд"/, у щирій, безкорисливій дружбі /"Соловей, Жайворонок і Дрізд", "Пес і Вовк"/.\nУ 1818 році з’являються в "Українському віснику" байки П. Гулака-Артемовського, в тому числі й "Пан та Собака", – байка, що відобразила сумний світ кріпацтва з характерною для нього панською сваволею та рабським безправ’ям уярмленого селянства; і важко сказати, що породжує більший сум у автора – чи панське знущання над безвинним Рябком, чи оте Рябкове холуйство, бажання будь-що догодити панові, в надії заслужити панську ласку чи нагороду. "Той дурень, - робить висновок байкар, - хто йде дурним панам служити, а більший дурень – хто їм дума угодити!"\nЦя мораль переконує нас, що байка спрямована не стільки проти свавільного панства, скільки проти селянського холуйства, рабської покірності народу.\nНайяскравішого розвитку досягла українська байка в творчості Євгена Гребінки та Леоніда Глібова. Дотепністю ситуацій та влучністю характеристик персонажів вражають байки обох авторів, що розвінчують міф про існування в Російській імперії справедливого судочинства. У Гребінки мирного Вола, на якого подала донос Лисиця, судять хижак Ведмідь та Вовки–підсудки /"Ведмежий суд"/. "Вина" підсудного в тому, що він живе не за тими "законами" й не за тією "мораллю", до якої звикли судочинці.\n- Воно було б зовсім не диво,\nЯкби він їв собі м’ясиво, - розмірковує "суддя".\n- А то він сіно їв!.. – обурено підвивають "підсудки", звиклі поїдати слабкіших.\nСуворість покарання за "гріх несхожості" зумовлюється ще й тим, що в суддів аж слинки течуть від бажання поласувати воловиною.\n"Справедливість" суддів тут обумовлена тією ж причиною , яка підсумовує довгу дискусію між Вовком і Ягням про вину Ягняти у байці Глібова:\nВовк, може їсти, захотів!…\nЦим вичерпується вся "справедливість" суду, головна мета якого – забезпечити свої власні інтереси, інтереси сильного за рахунок слабкого.\nЯкщо в байці Л. Глібова "Вовк та Ягня" смішного, по-правді кажучи, мало, особливо, якщо зауважити загадку про бідну матір, що "плаче… та побивається, як рибонька об лід" за своєю загиблою дитиною, то у "Ведмежому суді" Є. Гребінки є деталь, яка до саркастичного звучання байки додає присмак справжнього гумору. Це - рядок про "винагороду" Лисиці–донощиці, яка за своє прислужництво перед "чиновними мужами" дістає від них аж… ратиці!\nЩирий сміх викликає байка Глібова "Охрімова свита", в якій Охрім, взявшись не за свою справу, підтинав та рівняв свій виріб до того, доки замість свити не залишився "німецький каптанець". Цікаво й те , що байкар твердо переконаний, що в народному одязі – свиті – людина виглядить гідно, а "німецький каптанець" робить її смішною.\nТрадиції попередників розвинули українські байкарі нового часу: С. Олійник, В. Іванович, М. Годованець, П. Глазовий, Євген Дудар та інші, серед яких слід назвати й наших земляків-сучасників В.Іванова, В. Гараніна, В. Вдовиченка.\nБайки цих авторів здебільшого смішні, бо творилися за радянських часів, коли про по-справжньому сумні явища життя говорити заборонялося. Викривати можна було хіба що "мерзенних капіталістів", "паліїв війни" та "окремі недоліки", що трактувались як пережитки минулого. І все ж, навіть така байка іскрилась справжнім гумором, викликала щирий сміх. Ось перед нами постає "Колобок-женишок" із байки нашого земляка В. Івановича, що мутить голови жінкам та мало не щороку справляє весілля, доки не наскакує на дівчину, яка здатна "за всі весілля" дати "розсолу на похмілля". А ось колгоспний їздовий, який, користуючись колгоспною безконтрольністю, попиває сметанку, яку возить на молочарку. /С. Олійник "Пригода в лісосмузі"/. Та одного разу…\nШпарко скочив він на віз,\nА назад смикнув – ой Боже!\nА назад – ніяк не може!\nДобре, що воли самі привезли любителя чужої сметани до людей, які врятували невдаху.\nСміх викликає і каяття їздового:\n- Відтепер я, громадяни,\nВік не їстиму сметани\nШирокою популярністю користувалися й байки П. Глазового, в яких висміювалися нещирі сімейні стосунки, лінощі, симуляція.\nОднією з найсміливіших байок цього автора була, мабуть, байка про Зайчика-учня, який, зустрівшись із начальником-Кабаном, вирішив продемонструвати перед ним свої знання:\nІ гукнув Зайчисько,\nСтавши на горбі;\n- Про Свиню під дубом\nНаслідком такої "демонстрації знань" стало те, що Кабан мало не роздер Зайчика, бо ж ота "Свиня під дубом" виявилась рідною Кабановою жінкою.\nЗайчик від Кнуряки,\nМов стріла, летів.\nЗ того переляку\nОдне око – вправо,\nДруге – навпаки…\n"Знай, - підсумовує байкар, - кому читати і які байки!"\nТобто критикувати можна всіх, але тільки не начальство та його близьке оточення. Цієї "науки" бідолашний Зайчик ще не вивчив…\nСьогодні українська байка знову розширює свої тематичні обрії. Під перо сучасних байкарів потрапляють такі соціально значимі питання, як ставлення до рідної мови, критика тих представників влади, що, дбаючи про власну кишеню, довели країну до розрухи, викриття політичного шахрайства та інтриганства. Приємно, що в цьому ряду сучасних байкарів, очолюваному пристрасним захисником Української незалежності - Євгеном Дударем, виразно чується і голос наших земляків, які влучно висміюють і "без’язиких" чиновників та народних депутатів, що полюбляючи наші українські ковбаси, ніяк не можуть полюбити нашу мову, і спроби влади знищити опозицію, пересваривши опозиціонерів між собою /В. Вдовиченко, "Лев і Лисиця"/. Все це сумні теми, бо ще багато сумного залишилося в нашому житті. Але народ наш тим і сильний, що завжди вміє посміятись над своєю бідою й у сміхові набрати сили для боротьби з нею.\nСумний і смішний світ української байки допомагає народу бачити недоліки та мобілізувати увесь свій оптимізм, усі творчі сили на боротьбу з ними. У вступі до твору, запропонованого як зразок відповіді на одне з питань першого завдання, автор твору з’ясовує поняття байка та пов’язує смішні та сумні її сторони із сумними та смішними явищами життя, що робить легким плавний перехід до теми.\nГоловну частину автор твору розпочинає міркуванням про народні джерела української байки – що саме по собі є дуже цінним спостереженням, яке свідчить про ерудицію автора та розуміння ним проблеми.\nДалі автор твору веде розповідь про відомих йому байкарів та їх твори, не забуваючи при цьому про завдання, визначене в темі: показати і сумне, і смішне в байках.\nЗапам’ятайте: про що б Ви не писали, завжди майте на увазі ті аспекти чи ті нюанси теми, які визначені в її назві.\nНаприклад, розкриваючи тему\n"Викриття негативних рис суспільного життя в українській байці", Ви будете оперувати тим самим матеріалом, що й у наведеному нами творі, але скомпонувати його доведеться по-іншому. По-іншому й будуть розставлені акценти в ньому. Увагу слід буде сконцентрувати на тематиці, на моралі байок.\nЗавдання 2: На прикладі одного із відомих Вам творів розкрийте поняття композиція і сюжет.\nКомпозиція – це побудова літературного твору. Це доцільний, з точки зору автора, порядок, в якому розгортаються події, розташовуються персонажі. Адже художній твір – це дуже складна єдність, яка будується з багатьох компонентів: потрібно розмістити їх так, щоб читач і не помітив, як вони з’єднані.\nОдним із найважливіших компонентів композиції є сюжет. Це – порядок, в якому розгортаються події твору. Саме в плині цих подій і виявляють себе персонажі, які діють у творі. В основі сюжету , щоб книга була цікавою, завжди лежить якесь зіткнення, протиріччя – якийсь конфлікт, довкіл якого й обертаються події.\nВ розгортанні подій визначаються такі елементи: експозиція – частина сюжету, що вводить читача в ситуацію; зав’язка – подія чи ряд подій, що стануть причиною конфлікту; розвиток дії; кульмінація – найвища точка напруги в розвитку конфлікту; розв’язка.\nІз сюжетом тісно пов’язані інші елементи композиції: образи-персонажі, описи природи, інтер’єру тощо. Елементом композиції є також ліричні відступи.\nКомпозиція твору залежить від тих тематичних та ідейних завдань, які ставить перед собою автор.\nТак, наприклад, в баладі Т.Г. Шевченка "Причинна" автор, очевидно, ставив перед собою завдання викликати співчуття до дівчини-сироти, єдиною надією для якої був козак, з яким вони любилися. Її він і поставив у центрі твору.\nЕкспозиція: опис ревучого Дніпра, грозової ночі, на тлі якої з’являється дівчина, - налаштовують читача на трагічний розвиток подій.\nЗав’язкою служить повідомлення, що дівчина стала причинною після відвідування ворожки.\nПортрет дівчини поданий одним штрихом – повідомленням про те, що русалки "довго-довго дивилися на її уроду".\nЕмоційно наснажений ліричний відступ "Така її доля"… не лише розкриває ставлення автора до його героїні, а й знайомить читача з її життям, розкриває її характер, її вірну, люблячу душу. Кульмінацією твору є смерть дівчини та поява козака, якого воно чекала. Розв’язка – смерть козака та поховання закоханих.\nЯк бачимо, всі елементи композиції, включаючи пейзаж, ліричний відступ, опис поховання закоханих, підпорядковані завданню розкрити трагедію закоханих та викликати співчуття до чистої й вірної дівчини-сиротини. Відповідь, запропонована нами для зразка, не містить, та й не може містити в собі якихось відкриттів, адже питання торкається визначень, які зовсім просто можна знайти, відкривши "Словник літературознавчих термінів" /В. Лесин, О. Пулинець, - ., 1971/.\nПропонуючи Вам цей зразок, ми хотіли показати, що й на питання з теорії літератури можна /і треба!…/ відповідати не заученими фразами, а розкривати суть понять власними словами. Адже ми пам’ятаємо, що однією із ознак "оприсвоєних" знань – є вміння викласти вивчене своїми словами. При відповіді на питання з теорії літератури обов’язковими є приклади з вивчених Вами творів.\nЗавдання 3: Значення усної народної творчості для становлення і розвитку української літератури XIX століття.\nКінець XVIII віку – початок XІX віку в європейських літературах був позначений рухом романтичного народництва. Зрозумівши безплідність аристократичних класів, породжених монархією, інтелектуальні сили Європи, ніби шукаючи своє коріння, звертаються до народних джерел і там, в народній творчості – казках, міфах, легендах - знаходять той дух народу, що може бути опорою для сучасності.\nНе оминають ці пошуки й українську літературу.\nСаме до народу йде з проповіддю своїх філософських ідей Григорій Савович Сковорода й серед народу знаходить живий відгук на них.\nПочинається жвавий пошук та запис фольклорних творів, видаються перші збірки народних пісень, з’являються етнографічні статті.\nВ 1794 році з’являється /без дозволу автора/ перше видання "Енеїди" І.П.Котляревського – твору, що й нині може служити посібником для етнографів.\nТут і детальні описи народного одягу, і перелік українських страв та напоїв, і безліч народних виразів і – найголовніше – народний дух оптимізму й незламності.\nЧар народних обрядів та звичаїв опромінює повість Г. Квітки-Основ’яненка "Маруся", а морок марновірства, в якому перебуває колись освічена й дієва козацька старшина, стає в "Конотопській відьмі" не тільки основою для гумору, а й предметом для роздумів читача над долею нації, що втрачає своїх провідників, свою еліту.\nНародні повір’я, пісні та легенди лягають в основу багатьох творів Т.Г. Шевченка. Це не тільки "Причинна" та "Тополя", написані на фольклорній основі. Це й безліч вкраплень у поему "Гайдамаки", де іноді важко розібрати, чи власні слова вкладає поет в уста кобзаря або козаків, чи то цілком взяті народні пісні. Вплив фольклору чується й в багатьох інших творах Шевченка. Це й сумовите "Ой, одна я, одна…", і жартівливе "Ой, піду я до млина…", і звернення до вечірньої зорі в поемі "Княжна" зі згадкою про "нехрещених дітей", що гойдаються на вітах верби, похиленої над водою.\nНародне повір’я про грішників, яких не приймає земля, лежить в основі вірша- туги за даремно полеглим козацтвом "За байраком байрак". Із народних пісень прилітає у вірш "Ой, не п’ються пива-меди"… чорне гайвороння, яке помираючий чумак посилає до батенька та молоденької дівчини зі звісткою про його смерть.\nБагато фольклорних творів стало основою драм українських письменників. Це, перш за все, чарівна феєрія Лесі Українки "Лісова пісня", канвою якої стали повір’я та легенди українського Полісся, і драма І. Карпенка-Карого "Сава Чалий", написана за сюжетом народної думи.\nА сюжет народної пісні "Ой, не ходи Гришо" став основою для написання двох творів, що стали окрасою української літератури, - драми М. Старицького "Ой, не ходи Грицю" та повісті О. Кобилянської "У неділю рано зілля копала".\nНе оминув фольклорного чару й І.Я. Франко, ще змалку закохавшись в народну пісню, що, за його словами, "стала красою єдиною" його бідного, важкого життя. Фольклорний принцип паралелізму бачимо в побудові його вірша "Зелений явір"; з народних казок та оповідок виростають пригоди "Лиса Микити"; а п’єса "Украдене щастя" з’являється під впливом сюжету народної пісні "Про жовніра".\nЦей перелік можна продовжувати до наших днів, бо народна творчість – це невичерпне джерело скарбів, які в руках кожного, хто доторкується до них з любов’ю, сяють різними кольорами, висвічують різними гранями. Прочитавши запропоновану Вам приблизну відповідь на запитання третього завдання, Ви, очевидно, здивуєтесь: "Який це учень 8-го класу може знати таку кількість творів?!" Мабуть, такі учні все-таки є…\nАле цю відповідь ми скомпонували із кількох учнівських робіт, щоб дати Вам хоч приблизне уявлення про те, яку величезну роль відіграла /і відіграє досі…/ усна творчість нашого народу в становленні й розвитку української літератури.\nЧи обов’язковою є така розлога з й насичена прикладами відповідь? Очевидно, ні. Цілком досить показати роль фольклору на прикладі творчості 2-3 письменників. Але обов’язково твори їхні мають бути не тільки названі, а й хоч коротко проаналізовані з точки зору наявності в них фольклорних елементів та тієї ролі, яку ці елементи відіграють в творі письменника.\nОскільки завдання "прив’язане" до певного періоду, то слід обов’язково подумати, які події чи суспільні настрої саме цього часу могли стати причиною, або бути якимось іншим чином пов’язані з явищем, про яке йдеться в завданні.\nЗавдання 4, "Метаморфози" Овідія відомі усьому світу. Наведіть приклади метаморфоз в українській народній поезії. Про що вони свідчать?\nВ основу "Метаморфоз" знаменитого давньоримського поета-вигнанця покладено багато народних легенд і міфів. Такі твори, в яких з героями відбуваються різноманітні чарівні перетворення, є у кожного народу. Мабуть, це було пов’язано із спостереженням прадавніх людей за природою, яка на їх очах змінювалась: то завмирала, то вкривалась зеленню, то лякала грізними завірюхами, а то осміхалась ясним сонечком. Тварини також змінювались, пристосовуючись до середовища. Змінювались і люди: людина-жінка могла в гніві перетворитися в "тигрицю" чи "Бабу-Ягу", а грізний воїн біля домашнього вогнища раптом починав "муркати", як лагідна кішка.\nЦе давало поштовх народній фантазії, заставляло мріяти про чарівні перетворення, корисні для людини. Всім відомо, що навіть у середньовіччі воїни країн Західної Європи, надавали собі звіриної подоби, сподіваючись, що це додасть мужності, сили та застрашить ворога.\nНе дивно, що й у нашого народу було безліч легенд і міфів про різноманітні перевтілення. Так, відомо, що наші предки вірили, ніби потоплені дівчата обертаються в русалок, а людина, яка вчинила зло, плюнула іншій в обличчя чи зрадила, може перетворитися у вовкулаку, набрати вовчої подоби. Душі померлих, за віруваннями наших предків, могли втілюватись у рослину чи птаху?\nЗалишки цих вірувань бачимо в народних піснях про матір-зозулю, брата-соловейка, в казках про калину, що виросла на місці загибелі дівчини, вбитої заздрісними сестрами, й озвалась голосом сопілки до брата, розповівши правду.\nПро дивні метаморфози оповідає і балада про брата й сестру, які, зустрівшись після багатолітньої розлуки, не впізнали одне одного й одружилися, а коли довідалися про свій гріх, то заспівала сестра братику:\nОй, ти будеш синій цвіт,\nІ перетворилися вони в двоколірну квітку, щоб довіку безгрішно разом бути.\nТополя в уяві народу завжди була символом одинокості, самоти. Тому не дивно, що в баладі "Ой, чиє ж то жито…" вигнана свекрухою невістка "у чистому полі тополею стала". Цей народний міф про перетворення одинокої дівчини чи жінки в тужливу тополю використав і Т.Г. Шевченко в своїй поемі "Тополя".\nОсобисто я дуже люблю народну пісню про матір, що, перетворившись в зозулю, прилетіла до доньки.\n… Сіла на калину, та й стала кувати\nОй, то не зозуля, а рідная мати.\nЯ думаю, що мова йде про душу померлої матері, яка побивається за своєю дитиною:\n- Якби була знала, яка в доні біда,\nБула б передала горобчиком хліба…\nМене дуже зворушує оспівана в цій пісні материнська любов, яка не зникає й за межею світів.\nНе можна не згадати також і козацькі легенди про козаків-характерників, які вміли нібито перетворюватись у хортів чи птахів, що дозволяло їм вивідувати ворожі плани, або збивати ворога з пантелику. Багато таких легенд складено про отамана Івана Сірка.\nТа найбільше в усній творчості нашого народу лагідних, поетичних перетворень, які свідчать про добру й совісливу душу наших предків. Очевидно, наш юний колего, усі ті пісні, казки, балади та легенди, про які йде мова в наведеній роботі-зразку, знаєте й Ви, як і безліч Ваших друзів.\nА проте не всі учасники змагань з цим завданням впоралися, і знаєте чому?\nТому що "злякались" питання, як це часто буває, коли пропонується щось, чого "не вчили".\nНайголовніше – добре вдуматись в питання чи тему, які Вам пропонуються. Визначити, що Ви знаєте, що чули чи читали з цього приводу. Що вивчалося на уроках, в тому числі й у попередніх класах. Ви обов’язково знайдете в своїй "скарбничці знань" хоч щось, що стосується Вашого питання.\nДалі скомпонуйте усю відому Вам інформацію, додавши свої роздуми, розкривши своє ставлення до описуваного Вами.\nЗавдання 5. Зробіть повний синтаксичний розбір речення, визначить, якими частинами мови є всі слова в ньому. Зробіть повний морфологічний розбір підкреслених слів. Намалюйте КУЗДРУ, БОКРА та БОКРЯТКО.\nГолока куздра штеко бовдикнула бокра і кудрячить бокрятко. Очевидно, це завдання не потребує зразка для відповіді. Специфіка його, як Ви зрозуміли, полягає в тому, що речення складається із штучно утворених слів, які не мають, і не можуть мати /бо ж вони утворені штучно!/ лексичного значення.\nПроте, речення й кожне слово в ньому зовсім легко проаналізувати, бо всі слова утворені за законами творення слів саме нашої мови, і їх граматичні значення чітко виражені.\nСтавимо питання: КУЗДРА – ХТО? Значить, це іменник жіночого роду /закінчення (а)/ в Називному відмінку; до слова БОВДИКНУЛА – ЩО ЗРОБИЛА? – дієслово доконаного виду, минулого часу;\nБОКРА – КОГО? – іменник в родовому відмінку чоловічого роду, бо в називному буде /хто?/ бокр. Все ясно?\nОтож, - до роботи!\nА тепер спробуйте запропонувати це завдання своїм друзям. Ви переконаєтесь, що всі розбори Ваші друзі виконають однаковісінько, але КУЗДРУ всі намалюють по-різному, залежно від того, яке лексичне значення вкладуть в це слово.\nТепер Ви добре зрозуміли, що таке ЛЕКСИЧНЕ і ГРАМАТИЧНЕ значення слів?\n1. Завдання необхідно виконувати до вказаного термін…\n2. Без блок… національно-демократичних сил результат… /не/ досягнути.\n3. Він не розумів значення даного термін…\n4. Під ним /К/ /к/азбек, як грань алмаз… красою сяяв…\n5. Прийняття /А/ /а/кт… про незалежність ознаменувало нову сторінку в історії України. При виконанні завдання користуйтесь схемою "Закінчення –а, - у в іменниках чоловічого роду ІІ відміни в родовому відмінку однини", поданою нижче:\nвсі назви істот;\nназви чітко окреслених предметів /стола, куба, пальця/;\nназви населених пунктів /Донецька, Парижа, Києва/;\nназви річок /під наголосом/ /Дніпра, Дінця/;\nназви ДЕЯКИХ нечітко окреслених предметів /під наголосом/ /гопака, вишняка/\nназви нечітко окреслених предметів /піску, дощу, часу/;\nназви населених пунктів, в яких друга частина - назва не чітко окресленого предмета /Красного лиману, Піщаного броду/;\nназви водоймищ, рік /без наголосу на закінченні/ /Байкалу, Бугу, Інгулу/;\nназви країн /Тунісу, Алжиру, Дагестану/;\nУВАГА! Лист /аркуш/ - лист?\nЛист /збірне поняття/ - багато л?сту.\nКамінь /один/ - КАМЕНЯ\nКамінь /матеріал, збірне поняття/ - треба КАМЕНЮ на хату.\n1. Він, очевидно розхвилювавшись, забув привітатися.\nВін, очевидно, розхвилювавшись, забув привітатись.\n2. Я, звичайно, прийду о дев’ятій.\n3. І линув дощ як із відра.\nІ очі лагідні, як дві зорі небесні. Для того, щоб виконати це досить просте завдання, Вам слід пам’ятати:\nІ Що слова ОЧЕВИДНО та ЗВИЧАЙНО можуть мати два значення:\nОчевидно : Помітно; мабуть,швидше всього;\nЗвичайно : Безперечно (напевне); зазвичай, завжди.\nВСЕ ЗРОЗУМІЛИ? Якщо – ні, то згадайте:\n1. Про вставні слова\nЩо в ідеомах /фразеологічних зворотах/ кома не ставиться.\nОба/біч/ старої груші сховавшись /за/ те густе листя сором’язливо визирали/ні/ ким /не/ полохані голівки /чорто/ полоху. /За/те мальви прикрашаючи стежину /не/ займаною красою /ні/скільки не соромилися людського ока.\nМикола не знав /ні/ /з/відки він родом, /ні/ скільки йому літ, /ні/ про що думали його /не/розважні батьки пускаючи в світ свою дитину. 1. Перш за все, визначте, якими частинами мови є слова з дужками. Ви пам’ятаєте, що визначаємо їх за питаннями і значеннями.\n2. Далі подумайте, чи можуть існувати дані слова без частини, винесеної за дужки. Наприклад, слово біч – існує в нашій мові? А слово полох? Що це складне слово, основи якого з’єднані сполучним голосним О, зрозуміло.\nОтже, й зрозуміло, як слід писати ці слова.\n3. Тепер подивіться на двічі вжиті слова з взятою в дужки частиною ЗА. Подумайте, де тут вказівний займенник із прийменником ЗА, а де сполучник ЗАТЕ (його можна замінити сполучником але, а).\n4. Про те, що НІ – в заперечних займенниках є префіксом, Ви, очевидно, пам’ятаєте, як і те, що НІ може бути також заперечною часткою. Отже, залишається лише подумати, в яких саме випадках НІ виступає заперечною часткою. Щоб полегшити Вам завдання, наведемо приклади вживання заперечної частки НІ:\nНе хочу ні їсти, ні пити, ні до школи ходити.\nНі богу свічка ні чорту коцюба.\nНе лежиться ні на печі, ні під грушею.\nА ось приклади вживання НІ як префікса:\n… Нічого кращого немає, як тая мати молодая…\nЗалишається лише згадати, як пишуться частки НЕ з дієсловами та\nдієприкметниками, які мають при собі залежні слова – й завдання виконане!\n9 клас Виконання завдань Коментарі до виконання завдань\n2. Дзвінкоголоса Одещина /за матеріалами літератури рідного краю/.\n3. Слово, що піснею стало / про твори українських поетів, що стали піснями /.\n4. Ідеал української дівчини в творчості П.Куліша.\n5. Крокове колесо вище неба стояло, много дива видало. / Вільна тема, з вільним вибором змісту та жанру твору/.\nСлово, що піснею стало\nКажуть, що коли Бог прикликав народи, щоб розділити між ними скарби свої, то молоде українське дівча, до Бога послане, забарилось в дорозі. Не тому, що дівчина лінива чи безвідповідальна була... Просто, доки йшла, то дитя, возом привалене, побачила, то дідуся зі скаліченою рукою здибала, то жінку заплакану вгледіла. А всі повз них – біжать, біжать... І нікому до них діла немає. Довелося україночці й дитя з – під воза витягти, й дідусеві руку зіллячком полікувати, і жінку заплакану втішити... От і прийшла по скарби до Бога, коли все вже роздароване було. Мовить оповідка, що Бог спершу навіть розгнівався на дівчину, що такою заб?рною виявилась. Та коли почув, чому дівча в дорозі загаялось, усміхнувся й промовив:\n- Усі багатства мої вже між іншими розділені... Та маю ще один дивний скарб, якого хіба янголам уділив трохи. Це скарб співучості. На нього не купиш маєтків – але він цінніший від них, бо збагачує душу. На нього не придбаєш зброї для битви з ворогом – але він цінніший цієї зброї, бо вселяє в серця ратників відвагу і мужність... Та навіщо говорити багато ?.. Дарую тобі й твоєму народові дар пісенності. А що з ним робити, і як його використати, ви й самі зрозумієте !\nПішло, кажуть, дівча від Бога з пустими руками, тільки серце до краю повне було чимось великим і світлим, наче увесь світ одразу перелився у нього. А як прийшла додому – вихлюпнула ту повноту серця на рідній землі, і – заспівала Україна!\nЧи так, чи ні воно було – хто знає?! Але навіть мова наша українська на пісню схожа. Ну, в якій мові іще є слова "леліяти", "неня", "матуся", "малятко", що самим своїм звучанням злагіднюють душу, пробуджують мелодію? В якій іще мові є такі гармонійні чергування, як у нашій?! То ж не дивно, що в нас так багато талановитих поетів, не дивно, що так багато їхніх віршів перелилися в пісню.\nКоли читала Шевченкових "Гайдамаків" – дивувалася: і ось оцей уривок знаю, бо співала з дідусем, і ось отой і " У гаю, гаю вітру немає" ..., і "Ой, літа орел, літа сизий попід небесами"..., і "Пішла баба у танець, а за нею горобець..."\nА нещодавно в шкільному хорі нову пісню розучували. Керівник наш, Микола Трохимович, каже:\n- Ви її прослухайте спершу...\nРозтягнув баян і заспівав задумливо: "Ба-а-нду-ристе, о-го-рле-е си-вий, Добре тобі, бра-га-га-те"... Я ледь не скрикнула: "Та це ж знову – Шевченко! Посвята Маркевичу!\nА то ще бабунін брат /він ніколи українською не говорить, бо все життя в райкомі та виконкомі працював/ на 60-ліття своє заспівав раптом сам, чистісенькою українською: „Ой, нема, нема-ає ні вітру, ні хвилі, та й із на-шої Украї-і-ни. Чи там раду ра-дять, як на турка стати, не чу-є-м-о-о на чужи-ні".\nОтже, і уривки з "Гамалії", виявляється, піснями стали.\nОчевидно, найбільше пісень є саме на Шевченкові поезії. В цьому велика заслуга Миколи Лисенка, який створив багато хорів і солоспівів на слова Кобзаря. Але найголовніша причина в тому, що у Шевченковій поезії відобразились найзаповітніші думи народні, сама народна душа, з її ніжністю й смутками, з її іскрометним гумором і праведним гнівом.\nІноді справжнє розуміння поета приходить саме через пісню. У мене було так з Іваном Франком. Вчили ми, звичайно, і збірку "Зів’яле листя", але мені Франко уявлявся якимось дуже "монументальним", суворим. Отакий "вічний революціонер", що "луп?є" скелю самодержавства. І лише тоді, коли я, гортаючи його твори, щоб знайти й вивчити напам’ять "Чого являєшся мені...", наштовхнулася на слова пісень, які завжди вважали народними, - лише тоді мені відкралася Франкова душа, така вразлива, така жертовна! Чи всі знають, що слова пісні "Як почуєш вночі коло свого вікна "... належать Франкові? Чи знають, що отой "голос – пшеничний колос" "лоскотав серце" саме великому Каменяреві? /"Зелений явір".../, і що це великий Каменяр написав слова, які викликають в багатьох дівчат сльози, співчуття і заздрощі:\n... За її слідами я\nЯк безу-у-умний біг,\nЦілував вустами я\nПил з-під її ніг...\n/ "Оце ж тая стежка".../\nВідтоді Франко для мене став уособленням величі вже не монументальної, а чисто людської, став не "пам’ятником", а близькою людиною, в якої можна вчитися, яку можна спробувати наслідувати.\nВеличезний внесок у пісенну скарбницю України внесли й поети нового часу: А.Малишко, Д.Павличко, Б.Олійник, М.Луценко.\nМи - молоде покоління – з пісень на слова Малишка можемо заспівати хіба що "Пісню про рушник". А мама моя співає і "Берізку", і "Київський вальс", і "Ясени, ясени"; музику до них писали П. Майборода, Кос-Анатольський. В піснях цих стільки любові до світу, до рідного краю! І мелодії їх такі чарівні, що я іноді заздрю мамі на те, що вона жила в той час, коли співались такі чисті, такі зворушливі пісні.\nА яким чаром і добротою наповнені пісні на слова Б.Олійника! Прислухай-тесь, як співає Ніна Матвієнко "Мамо, вечір догора, вигляда тебе роса"... Прислухайтесь, і ви побачите, як десь в небесах "пломеніє, мов зоря", або, чиясь мати або може, Мати Всесвіту–Богороди-ця з малятком на руках...І тоді, поглянув-ши на свою рідну Матусю, ви обов’язково подумаєте про неї словами поета: "сива ластівко, сиве сонечко!" – навіть, якщо вона у Вас ще зовсім молоденька.\nСлово, що піснею стало, - це те слово, що увійшло в серце народне, що дало можливість людині, народу "виспівати" себе – вилити в цьому слові свою душу, свої думки, свою любов і свою надію. Твір – це самостійно створене зв’язне висловлювання учня за обраною самостійно чи запропонованою учителем темою.\nЯк і всі тексти, твір повинен мати тематичну та стильову цілісність, структурну організацію, логічні та синтаксичні зв’язки між компонентами.\nДавайте подивимось, як побудовано твір, запропонований для зразка, як пов’язані в ньому структурні компоненти. Вступом до розкриття теми тут служить легенда про розподіл дарів.\nНевеликий роздум про милозвуччя нашої мови та висновок з нього: "То ж не дивно, що … перелилися в пісню" - це ЛОГІЧНА ЗВ’ЯЗКА між вступом і головною частиною.\nГоловна частина в нашому випадку складається із 4 х епізодів /підчастин/\n1- присвячено пісням на твори Т.Г. Шевченка.\nII - розповідає про пісні на вірші І.Я. Франка.\nIII – про пісні на слова А.С. Малишка.\nIV – присвячено пісням на вірші Б.Олійника.\nЗауважте, що кожен такий епізод починається з абзацу..\nМіж епізодами / чи підчастинами / обов’язково існує логічний перехід /зв’язка/. Кожен з них завершується невеличким висновком, а наступний – коротеньким вступом, бодай одним ввідним реченням.\nТак, між I і II епізодом головної частини твору маємо висновок: "Але головна причина"... та вступ: "іноді справжнє розуміння"... Між II і III – висновок: "Відтоді Франко став для мене...\n"і вступ: "Величезний внесок"... і т. д.\nОтже, головна частина також має свої структурні одиниці, про логічний зв’язок між якими не слід забувати.\nНевеликий висновок / "Слово, що піснею стало – це..."/ в даному випадку цілком достатній.\nХочеться звернути Вашу увагу також на те, що в запропонованому творі інформація, отримана на уроках, тісно пов’язана із здобутою від оточення, із самостійно прочитаного. В творі висловлене власне ставлення автора до викладених фактів. Написаний твір живою, емоційною мовою. Все це – ознаки "оприсвоєних" знань, тобто таких, що вже не забудуться, що вже стали набутком особистості.\nБажаємо Вам саме Таких знань.\nЗАВДАННЯ 2. Заримуйте 2-3 строфи на будь-яку цікаву й доступну для Вас тему, дотримуючись паралельного римування та віршового розміру АМФІБРАХІЙ\nМоя ти чудова, моя ти свята,\nЯк ніч таємнича, як день золота,\nЯскрава і ніжна, як в небі зоря,\nВелична і грізна, як хвиля в морях.\nТобі, моя мова, і шана й уклін –\nЦе ти нас заставила звестись з колін.\nВ кайданах неволі, у хаосі зла\nЦе ти нашу пам’ять убить не дала.\nСвятися ж, о мовонько рідна, в віках,\nСвітися, мов сонце у наших серцях!\nМені ж подаруй лиш одну благодать:\nУ спадок і внукам тебе передать.\nІ сіється дощик, і сонечко гріє,\nА я все про тебе єдиного мрію.\nІ літо минає, й минає зима,\nЧому ж тебе досі у мене нема?\nПри місяці в полі\nІ зорі, як роси,\nСпадають в покоси. Вам запропоновано три заримованих тексти, різні за тематикою та ритмікою. Проте всі вони написані амфібрахієм, тобто, розміром, що має трискладову стопу з наголосом на середньому складі:\nДавайте, запишемо 2 рядки з першого варіанту відповіді, виділивши наголошені склади\n/Мо-я-ти/ /чу-до-ва/ /мо-я-ти/ /свя-та/,\n/Як-ніч-та// єм-ни-ча/, /як-день-зо//ло-та/\nДужками в записі окреслені стопи – групи складів з незмінним чергуванням наголошених та ненаголошених складів.\nСтопів у нашому прикладі є 4.\nОтже, це 4-стопний амфібрахій.\nЯк Ви зауважили, 4-та стопа в нашому прикладі є неповною, в ній не вистачає одного ненаголошеного складу.\nЯкщо б цей ритм перекласти на „мову танцю", це звучало б так:\nДругий приклад має трохи іншу ритміку, хоч це також 4-стопний амфібрахій.\nПомітили, в чім різниця?\nПравильно! Тут остання стопа є повною. Останній ненаголошений склад ніби змушує нас прочитати весь рядок менш динамічно, задумливіше. А 3-й і 4-й рядки цього прикладу повністю співпадають із ритмікою 1-го вірша:\n/чо-му ж-те//бе-до-сі/ /у-ме-не//не-ма/\n3-й приклад – це 2-стопний амфібрахій.\nА зараз спробуйте придумати за цими схемами свої віршики.\nЦікаво: У стародавньому Китаї одним із 5-ти умінь, якими повинна була володіти наречена, було уміння заримувати кілька рядків у подарунок нареченому. Це свідчило про її інтелектуальний розвиток!\nЗАВДАННЯ 3. Розкрийте роль сентименталізму в становленні нової української літератури. В чому Ви бачите причини „популярності" цього напрямку в творчості українських письменників.\nСентименталізм в європейській літературі прийшов на зміну класицизму. Він знаменував етап повернення літератури обличчям до народу. Адже мистецтво класицизму – це все-таки аристократичне мистецтво. Народ в ньому міг бути присутній лише в „низьких" жанрах.\nУ „високу трагедію" народ не пускали - вважалось, що шляхетні, ідеальні почуття, високі злети думки народу не властиві.\nМистецтво, література, власне, відображали те, що було в житті, де представники народу навіть на вираження фізичних страждань не мали права.\nЗгадаймо хоч би „госпожу Простако-ву" в комедії Фонвізіна, яка обурюється тим, що нянька її „недоро-сля" заслабла:\n-Лежит, бестия!–вигукує „аристократка".\n-Бредит, бестия! Как будто благородная!\nКоли суспільство нарешті зрозуміло, що й представники простого народу здатні відчувати, мислити, страждати так, як і панство, воно, я думаю, вжахнулося тієї несправед-ливості, того стану приниження, в якому так довго перебував народ, і мистецтво та література „заплакали" над його долею. То були сльози співчуття, замилування, здивування, жалю. Щось таке, що можна б виразити словами: „Ви подивіться тільки, які вони /представники народу/ гарні, шляхетні, талановиті й порядні!.. І як їм погано живеться, як несправедливо до них ставилось суспільство!.."\nЦей стан жалісливого замилування в Європі досить швидко минув, тим більше, що народ поволі, але все ж пробував сам домагатися для себе кращого життя.\nВ Україні цей напрямок був дуже популярним і надовго залишив окремі свої ознаки в літературі, мабуть, тому, що сама українська вдача є дещо сентиментальною. Адже ми все сприймаємо, перш за все, серцем.\nДоброта, замилування світом, прагнення злагоди – споконвічні українські якості.\nТож не дивно, що окремі риси сентименталізму можна побачити і в творчості Т.Г.Шевченка /„О Боже мій милий, за що караєш її молоду?..." або „Катерино, серце моє, лишенько з тобою..."/, і в І. Нечуя-Левицького, і в П.Куліша, і навіть у наших сучасних поетів.\nКритика часто дорікає українським літераторам за цю надмірну чутливість та вимагає, щоб українська література „очистилась" від проявів сентименталізму. А мені здається, що значно страшніше – коли наша література стане прагматичною, жорстокою, як якісь американські бойовики. Бо це може статись лише тоді, коли душі наші зачерствіють і стануть не українськими, а якимись знівельовано-всеєвропейськими, тобто, вже не нашими. Й ми ніколи більш не зуміємо відчути теплу милість у серці, побачивши „садок вишневий коло хати"; почути „хрущів", що „над вишнями гудуть", чи споглядаючи „матір молодую, з своїм дитяточком малим..." У запропонованій відповіді є кілька моментів, на які хотілося б звернути Вашу увагу.\nПо-перше: поняття сентименталізм розкрите власними словами. Тут немає формулювань, взятих зі словників чи підручників, а викладене розуміння цього поняття автором відповіді. Розуміння, до речі, цілком вірне.\nПо-друге: виявлено зв’язок літературного напрямку з тими суспільними процесами, які покликали його до життя.\nПо-третє: надзвичайно цікавим є пов’язання особливостей літературного напрямку з рисами менталітету народу, адже риси „народної душі" завжди відображені в особливостях культури народу, який цю культуру творить.\nУ відповіді присутній також особистий погляд її автора на проблему „сентиментальності" української літераутри. Погляд, до речі, досить цікавий.\nЗавдання 4. „Магічні" пісні в українській народнопісенній творчості, їх зміст, особливості та призначення /розкрийте на прикладах відомих „магічних" пісень/.\nМагія – це дія, з допомогою якої людина прагне домогтись якогось чарівного наслідку. „Магічні" пісні виконуються з такою ж метою. Пісні ці дуже давні. Є вони, напевне, в кожного народу. Але чомусь мені здається, що найбільше їх було в нашого народу, саме у наших предків. Найдавнішими „магічними" піснями були пісні, магія яких спрямовувалася на вичарування хорошої погоди, доброго росту рослин, багатого вражаю. До таких пісень можна віднести гаївки, що співаються в хороводах навесні. Це і „Зелений шум", і „Жучко", і „Небесні ворота", і „Благослови, мати..."\nНайдавніші наші веснянки співалися виключно дівчатами. Степан Килимник пише, що таке явище в жодного народу, окрім українського, не спостерігається. Очевидно, в цьому теж втілювалось якесь магічне значення, пов’язане з майбутньою родючістю весняної, ще не засіяної землі. Обов’язковим елементом гаївок був хоровод або коло, що, як і дівочі віночки, символізувало сонце.\n„Магічні" пісні поєднували в собі слово, мелодію, рух. Все це разом повинно було сприяти росту рослин, і буянню гілля, як, наприклад, в „Зеленому шумі", коли на словах „А шум ходить по діброві" всі дівчата піднімали руки й колихали ними, імітуючи шумливе гілля.\nВ гаївці „Жучко" одна дівчина мала пройти по зімкнутих руках своїх подруг, що стояли одна проти одної. При цьому співалася пісенька з приспівом:\nГрай, Жучку, грай небоже,\nНай ті пан-Біг допоможе!\nТобто гаївка вичаровувала пробуд-ження природи, всього живого в ній.\nВ деяких веснянках магічні дії поєднувалися з навчанням молоді, показом процесів праці.\nЗ таких мені відома пісенька „Чижику, Чижику, пташка маленька", в якій у Чижика питають по черзі, як виконуються роботи по вирощуванню, збору й споживанню маку:\n„Чи ти бачив, чи ти чув, як сіють мак?"\n„Чи ти бачив, чи ти чув, як полють мак?"\n„Чижик", а разом із ними і всі учасники хороводу дають відповіді й рухами показують, як це робиться. Тепер більшість цих магічних пісень-дій стали дитячими іграми.\nЩе один приклад – це наша дитяча примовка „Іди, іди, дощику, зварим тобі борщику", яка теж колись була пов’язана з магією закликання дощу та принесення в жертву духам ритуальної каші.\nДо магічних пісень відносяться й колядки та щедрівки, так як їх призначенням було – начаровувати добру долю, здоров’я та багатство тим, хто живе у домі, до якого завітали колядники.\nЛюди вірили, що слово, сказане в певний час і з певним настроєм, може зматеріалізуватися, і все станеться так, як проспівалося в колядці.\nТому, якщо проспівати, що бідна вдова в полі золоте зерно сіє і срібним батіжком круторогих волів поганяє, то в неї все це обов’язково з’явиться.\nХочу на додаток сказати також про те, що віра в магію слова забороняла нашим предкам проклинати, лаятись, називати інших поганими словами, згадувати „нечистого".\nШкода, що ми забули цю заборону разом із більшістю наших магічних пісень. Бо слово таки має магічну силу! Відповідь на це запитання вимагає певних знань з українознавства.\nПочерпнути їх Ви зможете із книги С.Килимника, про якого згадує авторка зразка відповіді. Назва книги „Український рік". Багато цікавого знайдете також у книгах О. Воропая „Звичаї нашого нароу", К.Сосенка „Різдво-Коляда і Щедрий вечір", В.Скуратівського „Берегиня", Г.Лозко „Народознавство" та багатьох інших.\nВи зауважили, що відповідь є послідовною, доказовою. В ній наведено достатню кількість прикладів. Відповідь завершено висновком, що містить власний погляд автора на проблему магії слова.\nЗавдання 5. Перекладіть текст, розставте в ньому розділові знаки:\nВ огромном зале бушевали волны вальса. Маленький видимо раньше времени состарившийся человек стоя под высоким тополем видел как за стеклянной дверью кружаться дамы и барышни проносятся в мазурке и кадрили стройные гусары. И снова сердце его наполнялось острой болью как и тогда когда блуждая неисходимой заснеженной Сибирью вспоминал он и этот зал и этот вальс и ее легкую и воздушную в облаке белого шелка.\nУ величезній залі вирували хвилі вальсу. Маленький, очевидно, дочасно постарілий чоловік, стоячи під високою тополею, бачив, як за скляними дверима кружляли пані та панянки, пролітали в мазурці та кадрилі стрункі гусари, і знову серце його сповнювалося гострим болем, як і тоді, коли, блукаючи несходимим, засніженим Сибіром, згадував він і цей зал, і цей вальс, і її, легку й прозору, в хмарині білого шовку. Безперечно, Ви, юний колего, знаєте про існування перекладних словників та вмієте ними користуватися при потребі.\nТа іноді трапляються випадки, коли людина такої потреби не відчуває, бо має справу зі знайомими словами, а у висліді – робить помилку!\nВ нашому тексті такими „небезпечними" словами є: тополь, боль, Сибирь. В обох мовах вони звучать майже однаково, але належать до різних родів. Отже, й прикметник при них також повинен бути вжитий в іншому роді.\n"Дамы и барышни" в українські мові – це не „жінки й дівчата", а „пані (наголос на останньому складі!) й панянки".\nНайважче перекладати слова, до яких у мові, на яку перекладаєш, не знаходиться прямих відповідників, що вписувалися б в даний контекст.\nТак, в контексті "вспоминал… ее легкую и воздушную…" прямий переклад буде звучати смішно, бо якщо "воздушный шар" - це „повітряна куля", то про дівчину, що вона „повітряна" не скажеш.\nТака проблема найчастіше виникає, коли слово вжите в образному значенні.\nУ таких випадках слід шукати відповідник не до слова, а до образу. Суть образу, створеного епітетом "воздушную", може передати слово „прозору" або „ефірну".\nЩодо другої частини завдання.\nКоли бачите дуже велике речення, в якому вам пропонують розставити розділові знаки, - ніколи не лякайтесь! Дійте так, як діяли б у стандартному випадку: спершу подивіться, чи є в реченні вставні слова, звертання, дієприкметникові чи дієприслівникові звороти. Виділіть їх і далі працюйте, не звертаючи на них увагу. Знайдіть всі граматичні основи та встановіть межі речень, які об’єднані в одне складне. Поставте відповідні розділові знаки. Подивіться, чи є однорідні члени, чи не слід якийсь із членів речення (поширений чи непоширений) відокремити.\nЗавдання 6. Утворіть прикметники та запишіть їх складними словами:\n2 поверхи, дитячі ясла 70 весел, 3 ядра, 1000000 голосів, 775 кілометрів.\n2 поверхи – двоповерховий;\nдитячі ясла – дит’ясельний;\n70 весел – сімдесятивесельний;\n3 ядра – триядерний;\n1000000 голосів – мільйонноголосий;\n77 км – сімсотсімдесяти-п’ятикілометровий Специфіка цього завдання полягає, по-перше, в необхідності знання відмінностей нового правопису від старого: слова двоповерховий, дит’ясельний, триядерний.\nПо-друге, в необхідності розрізнення правил відмінювання складних числівників в українській та російських мовах (мільйонноголосий, сімдесятивесельний, сімсот сімдесяти-п’ятиповерховий).\nЗавдання 7. Зробіть розбір за членами речення, обґрунтуйте свій вибір передачі на письмі роздільної вимови в підкресленому слові.\nЕкскурсовод запропонував туристам із Канади оглянути барельєф на фронтоні. При виконанні даного завдання слід звернути увагу на наступне:\n1.Словосполучення ЗАПРОПОНУВАВ ОГЛЯНУТИ, на відміну від інших словосполучень, в які входять особове дієслово та неозначена форма, в даному випадку не є складеним присудком, а становить 2 члени речення, оскільки дії, названі особовим дієсловом та неозначеною формою, виконуються різними особами: запропонував екскурсовод, а оглянути повинні були туристи.\nПорівняймо: Я хотів оглянути барельєф, - де „хотів оглянути" – є складеним присудком, бо обидві дії виконуються предметом Я.\n2. Туристи із Канади, барельєф на фронтоні – дуже цікаві випадки неузгоджених означень з прийменниками, що вживаються при вказівці на місце подій чи напрямок дії, і провокують нас поставити питання звідки? Де?, та визначити слова, при яких ці прийменники вжиті, як обставини. Проте слід пам’ятати, що обставина ніколи не залежить від слова – іменника.\n1.Туристи, що приїхали (звідки?) із Канади.\nЯким буде це питання? Ну, звісно, туристи – які?, барельєф – який?\nЦе підрядні означальні речення!\nБез граматичних основ „що приїхали" та „що „розміщений" речення перетворюється в просте, але питання від слів туристи та барельєф залишається те саме: які?, який?\nРозкрийте дужки і запишіть правильно слова:\n/ні/к/чема/, /ні/до/чого/, /не/Європа,\n/аби/куди, /казна/коли, /ні/чого,\n/ні/звідки, /по//де/куди, /раз//по/раз,\nслова, /не/сказан...а краса, /ні/чого. Перш, ніж вирішувати питання про написання будь-якого слова, слід визначити, до якої частини мови це слово належить.\nДалі визначаємо контрольну орфограму та згадуємо відповідне правило.\nНаприклад: Переважну більшість слів у нашому завданні становлять заперечні й неозначені займенники та прислівники з неозначеним та заперечним значенням. В усіх словах слід визначити, як (разом, окремо чи через дефіс) вони пишуться.\nОскільки написання займенників і прислівників такого типу регулюються одним і тим же правилом, то маємо справу з орфограмою „Написання заперечних і неозначених займенників та прислівників з неозначеним та заперечним значенням разом, окремо та через дефіс".\nТепер згадуємо відповідне правило:\nказна : казна-чим\nхтозна : хтозна-коли\nбудь : будь-чого\nнебудь : чим-небудь, коли-небудь\nЯкщо між префіксом та коренем з"являється ні з чим прийменник, то префікс перетворюється в частку.\nказна з чим\nбудь з чим\nхтозна до чого\nВсі інші випадки.\nНе забудьте, що правило стосується виключно заперечних та неозначених займенників та прислівників з неозначеним та заперечним значенням.\nНаписання інших прислівників чи займенників регулюється іншими правилами.\nПри визначенні написання всіх інших слів керуємось тим же алгоритмом:\n1. Визначення частини мови.\nПригадування правила або пошук його в підручнику.\n10 клас Виконання завдань Коментарі до виконання завдань\n1. „Я син /донька/ держави Україна" (твір-роздум)\n2. Напишіть твір у публіцистичному стилі: „ Людина, якою пишається край".\n3. Напишіть сюжетний твір у художньому стилі\n„Зелененький барвіночку, стелися низенько".\n4. Смерть Івана Палійчука – це трагедія (!)(?) (За повістю М.Коцюбинського „Тіні забутих предків".)\nВиберіть розділовий знак відповідно до Вашого розуміння проблеми.\nМожливі варіанти початку творів:\n1. Я син держави України /твір-роздум/.\nКажуть, що для матері син і в п’ятдесят, і в шістдесят років залишається дитиною.\nМабуть, це, дійсно, так. Бо материнське серце завжди болить за сином, скільки б років йому не було. Мама завжди готова допомогти, прихилити неба своїй дитині, вирятувати її з будь-якої біди.\nАле чи має право син вічно відчувати себе дитиною, очікувати від матері допомоги, користуватися цією жертовною материнською любов’ю?\nЯ думаю, що справжнім сином є той,хто... (Далі працюйте самостійно, користуючись порадами, висловленими в коментарях). Специфіка твору – роздуму полягає в тому, що в ньому слід висловити свої міркування над поставленою проблемою та зробити висновки з цих міркувань.\nА отже, перш за все, треба відчути: а в чому ж тут полягає проблема? Бо коли проблема відсутня, то й міркувати, власне, нема над чим. Ми знаємо, що проблема – це завжди зіткнення якихось протилежних думок, на основі яких слід сформувати третю – більш глибоку й правильну, або ж довести, що одна з них є вірною, а друга – хибною.\nТому в будь-якій проблемі завжди „криється" теза – тобто якесь ствердження, і антитеза – тобто заперечення.\nРоздум /міркування/ - це і є пошук аргументів /доказів/ на користь тієї або іншої думки. Саме на основі аргументації й робиться висновок, яка з цих думок здається Вам правильною.\nОтже, Ви запам’ятали, що твір – роздум завжди передбачає проблему, яку слід побачити й сформулювати; в ньому повинні бути присутні теза та антитеза, аргументи на користь тієї думки, яку Ви вважаєте правильною та висновки.\nІноді вже в темі твору формулюється проблема. Наприклад: „Чи тільки обставини життя винні в тому, що Чіпка став „пропащою силою?"\nТут одразу видно тезу й антитезу /зіткнення думок/. Одна думка: так, тільки обставини життя; інша: ні, не тільки вони...\nВ нашому випадку проблема чітко не виражена. Якби Вам треба було написати публіцистичний твір: „Я син держави Україна", - Ви розповіли про свою любов до України, про свою мрію стати корисним їй і т. ін.\nАле у Вас завдання написати твір – роздум. Тому це складніше, бо слід ще знайти ту проблему, над якою слід „роздумувати".\nОчевидно, проблема полягає в тому, хто може зватися справжнім сином.\nВи зауважили, що теза в нашому прикладі винесена у вступ.\nДалі сформульована проблема: Але чи має право син...?\nПотім Ви викладаєте своє розуміння поняття „син", тобто, формулюєте антитезу та наводите аргументи на її користь. Аргументами можуть служити приклади з життя, з художніх творів, Ваш власний досвід.\nНа основі цих аргументів робите висновок: хто є справжнім сином – той, хто вічно бере, вічно чогось вимагає чи очікує від матері, чи той, хто стає її опорою, хто бере її горе й біди на свої плечі, хто сам піклується про неї?\nЗ цього має випливати й Ваша життєва позиція як сина своєї Держави.\n2 . Людина, якою пишається край /твір у публіцистичному стилі/\nЛюдська краса, людська гідність, людська велич... Скільки мудреців, філософів, письменників роздумували над суттю цих слів! Скільки поетів оспівували ці поняття!\nА чи багато із нас може з певністю відповісти, що воно таке: краса, велич, гідність? Чи багато із нас знає, як треба жити, щоб бути красивим і гідним поваги? Нехай на ці запитання дасть відповідь життя моєї землячки... Оскільки публіцистичний стиль передбачає безпосередній вплив на маси, то завдання мовця є одразу захопити увагу аудиторії, одразу сконцентрувати читача чи слухача на суті питання. Чи сприятимуть цьому розлогі вступи? Звичайно, ні! Тут потрібно одразу зосередити увагу на головному, зацікавити аудиторію темою. В нашому прикладі цьому сприяють окличні речення та риторичні запитання. Далі Ви розповідаєте про конкретні справи конкретної людини та наводити конкретні факти виявлення пошани до неї з боку людей Вашого краю.\nЗакінчити нарис, на нашу думку, найкраще якимось теплим побажанням цій людині, або побажанням слухачам /читачам/, щоб поряд з ними було якнайбільше таких прекрасних людей.\n4.Смерть Івана Полійчука – це трагедія (!) (?) (За повістю Коцюбинського „Тіні забутих предків").\nВиберіть розділовий знак відповідно до Вашого розуміння проблеми. Твір за повістю М.Коцюбинського можна розпочати роздумом про людське щастя, про сенс і наповненість людського життя, гармонійність між людським буттям (тобто матеріальним існуванням) та життям душі.\nДалі слід, очевидно, розповісти про повноту Іванового щастя, що полягало в гармонії його поетичної душі та його буття, наповненого чистотою й природністю поетичного кохання, красою природи, творчості. Уособленням і джерелом цієї повноти життя була для Івана Марічка.\nПодумайте над тим, чи зумів Іван після її загибелі зберегти в собі здатність радіти світові? Чи зумів наповнити своє життя і своє серце новими радощами, надіями?\nОчевидно, ні, хоч і пробував почати жити, як всі, стати газдою, створити сім’ю...\nЗрозуміло, що внаслідок таких роздумів, ми неминуче дійдемо до висновку, що смерть Івана – це благо для нього, бо більшою трагедією було б, якби він умертвив свою ніжну поетичну душу й перетворився в черствого, байдужого „вуйка", що нікого й нічого не любить, не має за душею нічого святого.\nАле це, звісно, надто сумний висновок...\nМожливо, Ви зумієте зробити інший? А, можливо, нам слід сприйняти, як данність, що життя – це не лише радість і щастя, а й неминучі біди та смутки?\nА що треба робити, щоб не вони нас, а ми їх (ті смутки й біди) поборювали???\nБачите, скільки серйозних і важливих проблем ставить перед нами література!..\nОтож, думайте! Розв’язуйте їх!\nЛітературні роди та жанри (проілюструйте матеріалами вивчених творів).\nПоділ літературних творів на роди здійснюється за способом зображення в них явищ життя. Літературні роди: епос, драма та лірика.\nЕпос – це розповідь автора (іноді героя твору) про події, про людей, які брали в них участь. Наприклад „Слово про поход Ігоревів" – це героїчний епос, який розповідає про похід русичів на половців, про його учасників, про хід двох битв, полон князя Ігоря та прибуття на рідну землю після втечі з полону.\nЕпічним твором є й повість Г.Квітки-Основ’яненка „Маруся", в якому описано життя та побут українських селян, розкрито їх характери, події, що відбувалися з героями твору.\nДо епічних творів належать також: роман – великий за обсягом твір, що має декілька сюжетних ліній, багато персонажів, охоплює значне коло подій; оповідання – невеликий за обсягом прозовий твір, що розповідає, як правило, про одну подію та незначну кількість персонажів; новела, що відрізняється від оповідання більш гострим конфліктом та менш чіткою композицією; нарис – розповідь про існуючу особу та правдиві життєві події; легенда, переказ, байка, казка, балада та інш.\nДрама – це твір, призначений для сценічного втілення. В ньому не розповідається про події та характери, а відтворюються події безпосередньо перед глядачем.\nТак само й характери розкриваються на очах у глядача як у вчинках дійових осіб, так і в характеристиках, які дають одні персонажі іншим.\nНаприклад, у п’єсі „Наталка Полтавка" І.П.Котляревського виборний Макогоненко говорить про Наталку: „Золото – не дівка... До всякого діла дотепна... матір свою шанує". Ця характеристика підтверджується й подіями, в яких Наталка бере участь: ми не лише чуємо про її працьовитість, а й бачимо її з відрами на коромислі; сльози матері заставляють її дати згоду на одруження з возним.\nДо драматичних жанрів належить комедія (І.Карпенко-Карий „Сто тисяч", „Мартин Боруля" ); трагедія (В.Шекспір „Ромео і Джульєтта", М.Старицький „Оборона Буші"); власне драма, що об’єднує в собі й трагедію, й комічне) М.Старицький „Ой не ходи, Грицю...", М.Кропивницький „Доки сонце зійде, роса очі виїсть", І.Котляревський „НаталкаПолтавка").\nЛірика – це твори, що виражають думки, почуття настрої ліричного героя, яким може бути сам авторабо особа, в образі якої виступає, від імені якої говорить автор. Наприклад, коли М.Вінграновський пише: „Живу назад. Я – Наливайко", Все...", то це зовсім не значить, що поет дійсно став Наливайком, а свідчить лише про те, що у вірші передаються почуття й настрої саме народного героя, якими вони уявляються автору.\nДругим рівнем класифікації літературних творів є жанри. Епічні твори за жанрами діляться на романи (наприклад, „Собор" О.Гончара), епопеї, до них, я думаю, можна віднести твір П.Мирного „Хіба ревуть воли...", бо в ньому зображено величезний обсяг подій як в часі, так і в просторі), казки, байки, оповідання (П.Мирний „Пилипко", М.Коцюбинський „Маленький грішник", , „Харитя"), повісті (І. Нечуй-Левицький „Микола Джеря", М.Коцюбинський „Дорогою ціною"),нариси, мемуари.\nЛіричні жанри включають ліричний вірш (В.Симоненко „Задивляюсь у твої зіниці...", І.Франко „Чого являєшся мені...", Т.Шевченко „Думи мої...", „Сонце заходить...", пісню (Ой, не шуми, луже...", „Сонце низько...", „Гуцулка Ксеня"), елегію, епіграму. Відповіді на будь-яке питання з теорії літератури можна знайти в „Словнику літературознавчих термінів".\nРадимо Вам відкрити цей словник і порівняти написане в ньому про роди і жанри літераутри з відповіддю, запропонованою нами. Ви одразу відчуєте різницю. У відповіді інформація викладена власними словами автора, наведені власні приклади, відмінні від тих, які згадуються в „Словнику".\nВсе це свідчить, що знання, викладені автором відповіді, засвоєні ним на глибокому рівні.\nСпробуйте переказати (усно чи письмово) прочитане Вами про літературні роди і жанри, не повторюючи фраз, вжитих у нашому зразку.\nНаприклад: замість Епос – це розповідь автора про події...", можна написати: „Епічними називаються твори, в яких описується..." і т. інш.\nЗавдання 3. На свято Трійці усі християнські хати замаюються зеленню.\nРозкрийте суть цього звичаю та його причетність до християнського свята.\nНа мою думку, звичай замаювати житла зеленню до християнського свята Трійці (Св.П’ятдесятниці) не має ніякого відношення, бо пов’язаний він із язичницьким святом Русалій.\nВважалося, що в певні періоди хліборобського року душі предків сходять на землю, щоб побути в родинному колі, допомогти живим родичам.\nСвято Русалій припадає якраз на період цвітіння злаків. Саме цей період, коли колос цвіте та наливається, надзвичайно важливий для майбутнього врожаю. Тому й сходять рідні душі, щоб оберегти поля від злої сили, від усякої нечисті.\nПрихистом для цих душ служили дерева, квіти. Тому й заносили в ці дні до хати найрізноманітніші букети, квітчали стіни, замаювали у діорі, аби рідна душа мала собі притулок і не обминула двору чи оселі родичів.\nА оскільки найбільшої шкоди полям могли завдати русалки – виложити, стоптати, сплутати зело, оббити цвіт – то в ці дні слід було й русалок задобрити. Для них влаштовувались учти, хороводи, їм дарували дівочі віночки. Тому й названі ці свята були Русаліями.Християнське свято Трійці просто співало в часі з прадавніми Русаліями й русальні звичаї були приєднані до нього.\nЦерква дуже довго боролася як зі звичаями вшанування русалок, так і із замаюванням дворів і хат на Трійцю, але витруїти в народі те, що закладалося Перемогла прадавня звичаєвість, що прикрасила собою християнське свято. Див. О.Воропай „Звичаї нашого народу", С.Килимник „Український рік" та інші.\nЗавдання 4. Складіть текст (до 10 речень) „Мова рідна, слово рідне", використавши в його структурі:\nв)безсполучникове складне речення з двокрапкою між його частинами.\nО мово моя, співуча й барвиста!\nТи, гомінка й чарівлива, нагадуєш мені й щебетання птахів у весняному саду, й жебоніння струмка, й шепотіння листа на тополі, й грізний гул розбурханих хвиль і рев вітрів у грозові ночі. Хто не розуміє твоєї краси і сили, той ніколи не збагне душі народу, який тебе створив. Хто не любить тебе, той не здатен нічого любити. Люблю тебе: ти мова пісень материнських. Шаную тебе: ти мова пращурів наших прадавніх.\nГорджусь тобою: ти доля і честь мого народу, його горе і слава тобі. 1 речення – поширене звертання, що містить в собі відокремлене означення /співуча і барвиста/\n2 речення – містить відокремлене означення /гомінка й чарівлива/, що стоїть між підметом і присудком та однорідними додатками.\n3-4 речення – складнопідрядні з підрядними означальними.\nВ 3-ому – два підрядних означальних з послідовною підрядністю.\n3,5,6 речення – безсполучникові з двокрапками між їх частинами, тому що кожна наступна частина розкриває причину того, про що говориться в попередній.\nЗавдання 5. Розставите розділові знаки, визначте тип речення та зробіть його повний синтаксичний розбір. Над кожним словом надпишіть, якою частиною мови воно є:\nКоли на травах, як зірки,\nПро все, що бачили вночі,\nІ десь, як бджілка золота,\nНад картоплинням, -\nПросита й погідна,\nІ зрозуміло все до дна,\nІ рідне – рідне!\n/Галина Могильницька зб."Берег радості"/ Вже найперше слово вірша КОЛИ – прислівник, що в НЕПИТАЛЬНИХ реченнях може виступати ЛИШЕ В РОЛІ СПОЛУЧНОГО СЛОВА /як відомо, вживаються виключно для приєднання підрядної частини складнопідрядного речення до головної/, свідчить про те, що маємо справу зі складнопідрядним реченням.\nПроте це КОЛИ повторюється аж тричі.\nОчевидно, про те, що в нашому великому реченні, з якого складається увесь вірш, є 3 однорідні підрядні частини.\nДавайте, поки що розберемося з ними.\nПерш за все, нам необхідно визначити вид цих підрядних речень. Так як сполучне слово КОЛИ може приєднувати й підрядні означальні/. Це був час, коли сонце сідало за обрій/, й обставинні /часу/ підрядні речення, нам слід подивитись, від якого слова в головному реченні можна поставити питання до підрядного: якщо від іменника – то підрядне є означальним /час який? – коли сонце сідало/. Якщо від дієслова чи іншої частини мови, що виступає присудком – то обставинне.\nГоловних речень у нас два:\n„...Тоді стаю така ясна, проста й погідна..." та „...і зрозуміле все до дна, і рідне – рідне".\nЯсна річ, що в даному випадку наші речення зі сполучним словом Коли відносяться до присудків і вказують час, коли відбувається дія. Отже, це підрядні обставинні часу. До третього речення зі сполучним словом КОЛИ приєднане речення зі сполучником сурядності і, а до нього – ще одне з тим же сполучником. Це свідчить про однорідність речень, приєднаних сполучником і, з усіма попередніми реченнями.\nТобто про те, що й ці 2 речення є по відношенню до головних – підрядними обставинними часу, хоч між собою пов’язані сурядним зв’язком.\nОтже, маємо складну синтаксичну конструкцію /період/, що являє собою розповідне, неокличне, складне речення, яке складається із двох сурядних, пов’язаних між собою однорідним зв’язком та п’яти однорідних підрядних речень, обставинних часу.\nЗалишається розібратися з кожним реченням зокрема.\nІ частина: „Коли на травах, як зірки, блакитні роси...".\nПри аналізі частини складного речення НЕОБХІДНО ВКАЗАТИ ДВОСКЛАДНИМ ЧИ ОДНОСКЛАДНИМ РЕЧЕННЯМ Є ЦЯ ЧАСТИНА, ПОШИРЕНИМ ЧИ НЕПОШИРЕНИМ ТА ПОВНИМ ЧИ НЕПОВНИМ.\nВ нашому випадку ми можемо з упевненістю сказати лише, що це речення є ПОШИРЕНИМ, оскільки в ньому наявні другорядні члени.\nОчевидно, дехто вже вирішив, що речення є односкладним, так як в ньому один із головних членів /присудок/ відсутній.\nУчні дуже часто потрапляють на такий „гачок".\nПроте в багатьох випадках це не так.\nДавайте на хвилинку обстрагуємось від речення, над яким працюємо, й поміркуємо над іншими прикладами. Ось хоч би й над такими:\n- Ви поснідали?\nЯким, на Вашу думку, є друге речення діалога?\nЧасто учні відповідають так: „Тут відсутній підмет, отже речення односкладне, неповне", Така відповідь містить в собі дві помилки.\nПо-перше, відсутність одного з головних членів речення не є підставою вважати речення неповним.\nРЕЧЕННЯ: „Іду, співаю. Ніч і тиша", є ПОВНИМИ! В першому з них підмет НЕПОТРІБНИЙ, бо присудок в 1 особі однини сам говорить про те, що це Я іду і співаю. Це неозначено-особові речення, оскільки невідомо, чи це МИ поснідали, чи ВОНИ поснідали, чи, може, ВСІ /і ми й вони/ поснідали й зібралися до школи.\nЧим же, запитаєте Ви, відрізняються речення „Поснідали" в діалозі та в даному випадку? Чому в діалозі ми його трактуємо як двоскладне речення?\nТа тому, що в діалозі воно ніяк не може бути НЕОЗНАЧЕНО–ОСОБОВИМ! Адже там питання звернено конкретно до 2 особи множини, то й відповідь передбачає конкретність: „Ми поснідали".\nПідмет пропущено лише тому, що ця конкретика зрозуміла з контексту.\nЗАПАМ’ЯТАЙТЕ: відсутність одного з головних членів у односкладних реченнях не дає підстав вважати ці речення неповними, бо цей головний член у них НЕ ПРОПУЩЕНИЙ. Він у них просто НЕПОТРІБНИЙ.\nОтже, всі ОДНОСКЛАДНІ РЕЧЕННЯ, як правило, ПОВНІ.\nА тепер давайте повернемось до першого підрядного речення із нашого завдання:\nКоли на травах, як зірки, холодні роси...\nСкладність тут полягає в тому, що з першого погляду важко визначити: чи це односкладне називне повне речення, чи, можливо, двоскладне неповне, з пропущеним присудком?\nЩоб відповісти на це запитання, слід згадати, якому члену речення підпорядковується обставина та з якою частиною мови найчастіше поєднується в словосполучення прислівник.\nВи можете собі уявити такі словосполучення\nСмішно? Отож-то! А варто вставити між цими парами слів дієслово-присудок – все стане на свої місця:\nТоді прибігла кішка.\nКоли лежать /сяють, іскряться.../ роси...\nОтже, висновок може бути єдиний: в нашому реченні ПРИСУДОК ПРОПУЩЕНИЙ.\nЦе нам допомагає й правильно визначити, яким членом речення є порівняння „як зірки". До нього теж питання слід стати від отого пропущеного присудка.\nЗначить, речення наше є двоскладним, неповним, поширеним.\nІІ частина жодних труднощів не являє, Ви з нею легко справитесь самі.\nІІІ частина: „…коли кручені паничі у мегафони про все, що бачили вночі, шепочуть сонно…"\nВас тут нічого не насторожує?\nМожливо, Ви хочете щось заперечити?\nЗвичайно! Адже ця частина лише на перший погляд здається однією: насправді тут їх дві: 3-тя та 4-та!\nТретя: „...коли кручені паничі у мегафони про все... шепочуть сонно..." – це двоскладне, повне, поширене речення.\nЧетверта: „...що бачили вночі..." – двоскладне, неповне /бо підмет КРУЧЕНІ ПАНИЧІ впізнається лише з контексту, а поза контекстом він повинен був би бути – інакше б ми не знали, хто саме щось вночі бачив/, поширене речення, яке по відношенню до 3-го речення є підрядним з’ясувальним.\nРозбір 5-го та 6-го речення, як і двох головних, Ви легко зробите самі, після чого залишиться лише відобразити нашу складну конструкцію в графічній або лінійній схемі. Враховуючи, що всі підрядні обставинні часу відносяться до обох головних речень, стрілки слід відводити від них обох.Наприклад, отак:\n( ), ( ), ( (що) ) і ( ), і ( ), - [ ] і [ ]\nЗавдання 7. Перелічіить основні вимоги до ділового стилю мовлення. За яких умов і навіщо подається заява? Чи є недоліки у заяві, наведеній нижче? Якщо є, то усуньте їх.\nІванівської СШ Кордунової І.В.\nШановний пане директоре, до Вас звертається учень 10 класу Петренко Микола. В мене сестра виходить заміж і тому я дуже прошу Вас звільнити мене від відвідування школи на три дні.\nДуже прошу Вас не відмовити мені в моєму проханні.\nПетренкол Микола При виконанні завдання запам’ятайте, що ЗАЯВА – це один із видів ділових паперів, ознаками яких є лаконічність, конкретність та точність висловлювання.\nСуть прохання, як правило, викладається в першій частині заяви.\nОбґрунтування, прохання чи його мотивація – в наступній.\nУсуньте із заяви учня все зайве, подивіться, чого в ній не вистачає. Приведіть лексику у відповідність до ділового стилю мовлення.\nПам’ятайте, що справа вгорі пишемо, кому спрямовується заява, нижче – ЧИЯ /а не від КОГО/ ЗАЯВА, при чому всі прізвища починаємо писати з окремого рядка.\nПісля прізвища та імені заявника крапка не ставиться, хоч назва документа пишеться з великої літери.\nЯк і кожен документ, заява повинна бути продатована й підписана заявником.\nЗавдання 8. Запишіть слова правильно. Згрупуйте їх у відповідності і до наявних у них орфограм. Очевидно, Вам цілком зрозуміло, що спосіб групування слів може бути довільним: ще може бути табличка, подібна до поданої, чи іншої форми. головне, щоб слова були згруповані правильно й дане правильне пояснення написання.\nВсе останнє Ви легко виконаєте самостійно чи з допомогою підручника.\n11 клас Виконання завдань Коментарі до виконання завдань\nЗавдання 1. Напишіть твір за однією із тем.\n1.Суть і причини трагічного розщеплення особистості романтика „загірної комуни" в творі М.Хвильового „Я (Романтика)".\n2.Талант красен, та нещасен (за фактами життя і творчості П.Г.Тичини).\n3.„Тяжко було, люди, і вам зі мною, і мені між вас..." Л.Костенко (твір-роздум про долю поета в суспільстві, зокрема, й українському).\n4.Немає більшої краси, як... (Допишіть речення - назву теми відповідно до Ваших особистих морально-естетичних поглядів. Розкрийте тему). Більшість творів, запропонованих одинадцятикласникам у всіх трьох варіантах, розкриваються на основі програмного матеріалу. Проте, якщо для розкриття окремих із них може вистачити лише "чистих знань", то висвітлення більшості тем вимагає самостійного мислення, уміння самостійно відібрати матеріал, що відповідає обраній темі, осмислити його, залучити допоміжну літературу, раніше здобуті знання, інші джерела інформації.\nТак, щоб розкрити трагедію таланту П.Г. Тичини (2-а тема І варіанту), що полягала , образно кажучи, в перетворенні його "сонцеголосого, всепланетарнозвучного кларнета" у "фальшивоголосу пробільшовицьку дудку", Вам довелося б не лише проникнутись чистотою, оригінальністю та щиросердністю віршів поета, введених до нинішньої програми, а й ознайомитись із творами 30х – 50х років, з такими "шедеврами""соцреалістичної" творчості як "Партія веде" ("всіх панів до одної ями, буржуїв за буржуями будем, будем бить!"), "Ленін" (…"напружим в один бік, направим в другий і крешем, і крушим, і кришим як стій!"), "Пісня під гармонь" ("недоречні речі про твою любов, ударником станеш – полюблю і знов") та інші твори, що зробили із найкращого, найліричнішого поета Європи мішень для кпинів та народних пародій типу: "На городі трактор "дир", а в Карпатах командир… Ми за мир!"\nЩоб розібратись в суті й причинах такого "переродження", Вам обов’язково потрібно буде звернутися до праць Михайлини Коцюбинської "Корозія таланту", Василя Стуса "Феномен доби", і, мабуть, Вам тоді стане зрозумілим, що знищений, розтоптаний талант – це така ж (якщо не страшніша!) трагедія, як і знищене, розтоптане системою людське життя.\nНавряд чи багато знайдеться учителів, які при такій обмеженості годин на вивчення літератури, знайдуть час, щоб хоч звернути увагу учнів на гіркий підсумок життя обдарованої Богом, талановитої дівчини Марусі Чурай, зроблений нею в час самотнього прощання з людьми, серед яких жила: "Так буде краще… Тяжко було, люди, і вам зі мною, і мені між вас…" (3-я тема І варіанту).\nЧому людям – важко було з нею, такою чистою, чесною, такою ніжною й талановитою?!\nЧому їй – такій народній, так щиро люблячій свою землю, свій народ – було важко з людьми?!\nЩоб відповісти на ці питання, Вам, очевидно, доведеться замислитись над тим, що таке "НАРОД", і що таке "ЮРБА МІЩАН", "МАСА".\nПотрібно буде ще раз взяти до рук роман Л.Костенко й поглянути, прислухатись: де звучить голос народу, а де – голос ЮРБИ; подумати: а чому ж це так, що пуста, як таракуцка, Вишняківна під час суду викликала в людей щире співчуття, а змістовна, талановита Маруся – ворожість?\nЧи не тому, що Вишняківна зрозуміла, а отже й ближча до них? Пам’ятаєте, як вони міркують:\n… матір – просить,\nВишняківна – плаче.\nА ця – мовчить!\nА чому ж, і справді, мовчить Маруся? Чому не поводитися так, як Вишняківна чи інші?\n"Бо вона – не така, як інші!" – скажете Ви і матимете цілковиту рацію! Її почуття настільки глибокі, що ту криницю горя й болю не можна висловити словами, та й не зрозуміє його, той біль, натовп, що збігся дивитись на видовище, – суд над "злочинницею"…\nЛише там, у своїй самотній камері, в кутку на соломі може розкрити вона свою душу – перед тим павучком, що залишиться жити після неї, перед своєю совістю, перед Богом…\nСотні дівчат можуть переплакати зраду, "заговорити" її скаргами й жити далі. А Маруся – не може. Бо вона по-іншому ставиться до любові, до вірності, до стосунків між людьми, бо вона поетеса! Вона – творець.\nІ ось тут, напевне, саме й час замислитись над феноменом творця, генія.\nЧи міг би поет бути поетом, якби був таким, як усі?\nМабуть, саме тому він і є поетом, що бачить світ не так, як усі, реагує на події гостріше, ніж інші, що має серце, вразливіше, "оголеніше", ніж звичайні люди.\nА як часто ми не сприймаємо людей, не схожих на нас!… Як часто нас дратують ті, хто мислить не так, як ми!… Чи не тому так часто геніїв і пророків побивали не лише злими словами, а й камінням?\nСкладна тема? Так! Надто складна.\nАле хіба ж не нам, юним інтелектуалам, міркувати над складними темами?\nОсь Вам треба буде ще поміркувати над питанням чи юрба, маса так і залишається черствою, бездушною юрбою,чи й вона здатна перетворюватися в народ? І що, чи хто допомагає цьому?Візьмімо ще раз до рук роман. Перечитаймо ще раз сцену суду, похід до місця страти, звільнення Марусі. Чи люди (маса) залишилася тими самими? Чи, може, стали добрішими, мудрішими, світлішими? Чому? Що сталося перед цим?\nІскра звершив свій подвиг кохання, в дивовижно короткий час домчавшись до гетьмана та привізши його універсал.\nГетьман в своєму посланні нагадав людям, що вони – народ, в якого є вищі цінності: держава, рідна земля, воля, які треба рятувати від ворогів. Є пісня, яка надихає на боротьбу, і є люди – творці цих пісень. Не про гусей, не про килими чи гроші говорив гетьман. А про те, що дороге всім, що всіх єднає в єдине ціле, ім’я якому – народ.\nОтже, для того, щоб із юрби творився народ, потрібно нам і такі Іскри, й такі Марусі, і такі гетьмани, та, мабуть же, і такі Ліни Костенко, що заставляють нас міркувати над такими важливими й не простими питаннями…\nНе менш цікава й 3-тя тема ІІІ варіанту. Якщо Ви згодні з думкою головного героя драми Івана Антоновича Кочерги, що для створення кроткого (доброго, справедливого) віку необхідне пролиття крові, тобто, якщо Ви після цього вислову поставили знак оклику, то жодних проблем для Вас не існує: Ви пишете все те, що написано у Вашому підручнику (своїми словами, звичайно!), й переходите до 2-го питання.\nАле ми б запропонували Вам подумати: чи хотіли б Ви, щоб який-небудь,"наймудріший" правитель "создав кроткий вік" ціною конкретно Вашої крові? Крові Ваших батьків, ближніх?\nЯкщо ні, то подумайте ще й над такими висловлюваннями "мудрого" правителя:\nЯк дикий ліс мотиками,\nРоками державне поле треба корчувать,\nСпершу давайте самі собі дамо відповідь: а що це таке – "державне поле"? Мабуть же, воно не знаходиться десь поза межами нашого села? Мабуть, "державне поле" – це вся держава, в якій , як у "дикому лісі"? І що доброго може чекати людину в державі, розкорчованій, "як дикий ліс"?\nЛюдину цю "мудрий" князь "учить страхом" та ще "стинанням голів". Робить він це, за його словами, з "благородною" метою:\nА щоб людей к добру призвичаїти,\nЧимало князь голів стинає злих.\nМоже, якщо "злих", то хай собі й стинає??? Хоч і дивно, щоб у такій культурній державі, якою була Русь за Ярослава, люди були вже геть "непризвичаєні к добру"…\nТа біда в тім, що голови стинаються зовсім не злі. Он, замість злої голови насильника Тудвальда, легко могла б злетіти добра голова Журейка, якби він не втік. Але доля його та Малуші все ж була зламана "мудрим" князем.\nВ час війни, щоправда, скривджені "мудрим" князем, як за командою стають під його стяги: Журейко приводить на поміч напіввиморених і знищених новгородців, Малуша гине, закриваючи собою деспота, що вкрав її щастя, Остап Вишня, щойно з агітаційною метою випущений із концтабору пише патріотичні гуморески, донька проголошених ворогами народу політичного діяча й поета Еллана Блакит-ного та відомої актриси Чистякової – Майя Блакитна рветься на фронт, щоб "змити кров’ю провину батьків", і героїчно гине за "Родіну, за…"\nАле… Здається, ми "не туди заїхали"??? Чи, навпаки, "заїхали" якраз туди, куди слід?\nЗгадайте, коли, на честь якої події написана драма І.А. Кочерги? Хто в той час вважався "натхненником та організа-тором усіх перемог"? Хто в довоєнні (та й післявоєнні…) роки "учив людей страхом", "стинаючи голови", оголо-шуючи злими всіх, кого треба було знищити,безжально корчуючи "державне поле"? Не бійтеся своєї відповіді – вона правильна: Сталін.\nСаме він і став прототипом головного героя драми Кочерги. Саме його, як "натхненника й організатора" перемоги в Сталінградській битві прославляє письменник, намагаючись пояснити й виправдати його криваві злочини, знищення мільйонів людей інтересами держави.\nАле ми ж з Вами – діти демократичного суспільства, яке саме Вам доведеться добудовувати, – повинні пам’ятати: Держава існує для народу, а не народ для Держави. Люди, навчені страхом, ніколи не бувають повноцінними громадянами – вони або покірні раби, або підлабузники та кати інших, що, зрештою, одне й те ж.\nА мудрість правителя визначається не будівництвом храмів (чи БАМів), не писанням книжок, а лише створенням умов для вільного й щасливого життя кожного громадянина Держави.\nЯк бачите, ми дали Вам "ключі" до найскладніших тем. Маючи їх, Ви самі справитесь із написанням творів на запропоновані Вам теми.\nНе бійтесь самостійно мислити! Вчіться аналізувати все, що читаєте, й робити власні висновки!\nЗавдання 2. Притча та байка. Що спільного та відмінного в цих жанрах? Доведіть свою думку на прикладах байок і притч українських письменників.\nПритча – це алегорична оповідь повчального характеру, в якій повчання розкривається у фабулі твору.\nБайка – короткий, переважно віршований алегоричний твір повчального характеру, що складається з оповідної частини та висновку – моралі.\nОтже, спільним в цих жанрах є те, що і байка, і притча є алегоричними творами, тобто такими, що будуються на двоплановому художньому зображенні, де реальні особи, явища, вчинки чи риси характеру приховуються виведеними на перший план художніми образами, що мають характерні ознаки приховуваного.\nВідмінність їх полягає в тому, що персонажами байок, як привила, бувають звірі, предмети, рослини, що приховують риси певних груп людей чи явищ, як правило, негативних. Тому байка частіше всього має викривальний чи гумористичний характер.\nРозгляньмо дві байки Л. Глібова "Щука" та "Охрімова свита".\nВ першій діють тварини:\nЯкіїсь два Осли, одна нікчемна Шкапа\nЗа стряпчого, як завсігди годиться\nХитра Лисичка, що отримала від підсудної Щуки чимало хабарів, легко обдурила "плохеньких" суддів і домоглася, що Щуку ("щоб більше страху їй завдать і щоб усяк боявся так робити…") утопити у річці. Байка має явно виражений викривальний характер: в ній засуджується несправедливість судочинства, хабарництво, що, на жаль, зустрічається і в наших судах. Мораль в байці відсутня, вона витікає із самого сюжету.\nБайка "Охрімова свита" має скоріше гумористичний ніж викривальний характер. У ній в образі Охріма, що взявшись переробляти добротну свиту, вкінець зіпсував її, висміюються люди, які беруться не за свою справу, впевнені в тому, що вони все можуть і вміють.\nПояснюється такий підхід неспів-мірністю масштабів зла: якщо безтолковщина й хабарництво в суді є злом соціальним, що наносить шкоду всьому суспільству, то Охрім зі своїми "кравецькими експериментами" завдає шкоди лише собі самому, сам себе виставляючи на посміховисько. Звідси й не їдка, і скоріше співчутлива мораль:\nДурний, дурний! А на йому свитина,\nНеначе той німецький каптанець.\nВ притчах же частіше всього діють люди, так як приховуються не стільки риси осіб, як життєві ситуації. В притчах дидактичний зміст превілює над викривальним. Як і в байках, мораль може бути, але вона вплітається в канву розповіді. Притчі бувають віршовані і прозові.\nЩедро представлені притчі у Івана Франка в збірці "Мій Ізмарагд". Найбільша їх частина побудована на східних сюжетах.\nОдна із них ("Притча про життя ") розповідає про чоловіка, що, тікаючи від лева, ухопився за берізку, яка росла над урвищем. Глибоко на дні урвища повзала велетенська змія. Виступ, на який чоловік обіперся ногами, також виявився сплячою гадюкою. До всіх лих ще й дві миші – біла й чорна – стали підгризати неміцне коріння берізки. Так і висів чоловік, ні живий ні мертвий, не маючи сил ні кричати, ні молитися.\nТа раптом вгледів він на берізці покинуте гніздо джмелів із щільником, де ще був мед. Чоловік потягнувся, дістав щільник і про всі лиха умить забув, насолоджуючись медом.\nМораль висловлено вустами Готами–Будди – світила Азії,який "розшифрував" усі символи людського лиха, від якого є єдиний рятунок:\n... те, чого ніяка сила\nПідносить душу понад всю тривогу...\nЯк бачимо, ні викриття, ні гумору в притчі немає. В ній є повчання, яке стосується кожного з нас: в найтяжчі, найнебезпечніші хвилини життя, бережи "силу братньої любові" до людей, до світу, і вона тобі допоможе перебороти всі біди.\nЗавдання 3. Як відомо, німецькі фашисти вважали себе "істинними арійцями" (аріями). До арійської раси належать і українці, предки яких, за деякими джерелами, називали себе "оріями". В чому полягає різниця в розумінні суті цього поняття в першому й у другому випадку?\nРізниця полягає в тому, що враховуючи роль арійців (чи аріїв) у розвитку світової цивілізації, фашистські ідеологи побудували на цьому расову теорію про вищість німців - як нащадків аріїв – над іншими народами світу. Ми також гордимося тим, що є нащадками творців однієї з найдавніших цивілізацій в Європі, якою є Трипільська культура. Проте легенди про Прабатька Ора, який навчив наших предків орати землю й вирощувати на ній злаки, не носять в собі елементів расизму, зверхності і ставленні до інших народів.\nЯкщо в фашистській ідеології поняття арій співвідносилось із поняттям владика, повелитель, якому інші народи мають служити, працювати на нього, то ми слово орій (арій) розуміємо як орач – той, хто обробляє землю, що цілком відповідає історичним реаліям, бо нація наша була споконвіку, від часів Трипілля, хліборобською нацією, і орійська традиція – традиція хліборобства, праці на землі, міцного зв’язку з землею на території, яку нині займає Держава з назвою Україна, ніколи не переривалася.\nОтже, ми гордимось не тим, що є повелителями інших народів , які мають працювати на нас, а тим, що ми самі, як справжні діти своєї землі, споконвіку уміли любити її й працювати на ній.\nЗавдання 4. Розставте розділові знаки. Чи згодні ви з останньою думкою автора тексту? В чому полягають причини того, що дівчина залишилась повністю відлученою від рідної мови та літератури?\nДівча сиділо переді мною й на кожне моє запитання відповідало таким невинно-здивованим помахом довжелезних, трохи підфарбованих вій, наче я запитував не про рік народження Шевченка та зміст усім відомих його творів, а про премудрощі квантової механіки чи інтегральних обчислень.\nЩо на філфаці цьому юному гарненькому створінню робити нічого – було ясно, але я був ніби зачарований таким щирим цілковитим невіглаством і, немов бажаючи проникнути в його таємницю, все ставив і ставив якісь примітивні запитання, відповіддю на які був усе той же здивований помах вій.\nВи звідки до Києва приїхали? – запитав я, аби хоч голос її почути.\n- З Полтави, - нарешті озвалось дівча.\n- О! – зрадів я. – То Ви, мабуть, зможете розповісти про творчість свого славетного земляка, чий пам’ятник стоїть у Вас у Полтаві?\n- У відповідь – лиш помах вій!..\n- Як?! І Котляревського не знаєте?! – не стримав я обурення.\nА звідки я що маю знати, - вибухнуло дівча, - як у нас півкласу взагалі українську не вчили, а тільки дуріли на задніх партах і вчительці заважали. Та й вчителька сама тої української не знала, вона нам українську по-руськи розказувала...\n- Ідучи з екзамену, я з сумом думав про те, як державна політика та несумлінні вчителі калічать нашу українську молодь, відриваючи її від рідного коріння, рідної культури. Очевидно, сенс 4-го завдання у всіх варіантах полягає не тільки в тому, щоб правильно розставити розділові знаки, виділити пряму мову тощо.\nДумаємо, що Ви пам’ятаєте поради, дані в передмові до розділу, й з цим завданням справитесь досить легко.\nЦікаво, як справитесь Ви із ситуативним завданням, які висновки зробите про ситуації, описані в текстах.\nДуже часто, коментуючи останню думку автора даного тексту, учні пускаються в розлогі розповіді про утиски щодо української мови, про тотальну русифікацію тощо.\nТа дуже рідко хто говорить про відповідальність самої людини за свій розвиток, про обов’язок кожного шанувати свій народ, свою мову й культуру.\nА хіба Василь Стус, що виріс у цілком зросійщеному Донбасі, мав кращі умови для прилучення до української мови та літератури?\nОтже, слід пам’ятати, що не все в житті виправдовується обставинами. Кожна людина повинна розуміти, що дуже багато залежить від неї самої.\nАналізуючи ситуацію, що склалась в стосунках Оленки та її хлопця (завдання 4 ІІ варіанта), учні цілком правильно засуджують егоїзм хлопця, що розповів свою історію, його невміння рахуватись із почуттями іншого.\nАле хіба справа лише в ньому? Хіба ж дівчина не повинна мати почуття гідності? Адже важко сподіватись на повагу до себе, коли сам себе не поважаєш...\nНібито найпростіша ситуація описана в 4-ому завданні І варіанта. Але скільки слів витрачають учасники змагань, щоб засудити "занадто старорежимного", "консервативного" дідуся та довести, яка хороша вчителька, про яку йдеться в тексті – тут і про нові підходи до виховання прочитаєш, і про педагогіку співпраці...\nА от того, що в той час, коли учні, розмахуючи букетами, розповідають їй про свою любов і повагу, вона сама тащить по перону свої чималі валізи, - чомусь ніхто не помічає! То чи ж добре виховала вчителька своїх учнів, якщо вони не знають, що любов і повага – це не тільки слова, а справи, коли вони не мають елементарної уяви про те, що старшому (навіть чужому, незнайомому) слід допомагати зробити якусь послугу?!\nЧи, може, ми теж уже забули це золоте правило поваги до старших??? То хутчіш згадуймо його, щоб і про наших учителів хтось не відгукувався так, як той дідусь про Тамару Василівну...\nІм’я Івана Пулюя, названого відомим австрійським професором Вільгельмом Форманом не тільки визначним фізиком Австро-Угорщини, а й особистістю, що формує світ, чиє ім’я було вписано у світову науку як в зв’язку з розробкою електроосвітлювальних і катодних ламп та проектом першої в Європі електростанції, що працювала на перемінному струмі, так і в зв’язку з тим, що (як свідчить у своїй книзі "Ярмарок сенсацій" німецький письменник Е. Кіш) цей син України ще до В. Рентгена відкрив ті знамениті промені, які пізніше будуть названі, на жаль, не пулюєвськими, а рентгенівськими.\nТекст належить до наукового стилю. Про це свідчить надто ускладнена побудова речення, наявність в ньому значної кількості зворотів, вставного речення, а також широке використання термінологічної лексики.\nЗавдання 5 (ІІІ варіант) Проаналізуйте японські словосполучення та, використавши українсько-японський словничок, перекладіть японські словосполучення. Виконання цього завдання потребує досить глибокого аналізу всіх запропонованих вам словосполучень.\nПроаналізувати – це, як ви знаєте, означає: співставити слова, що входять в словосполучення та їх окремі частини, знайти в них спільне та відмінне, згрупувати за спільними рисами, знайти спільне та відмінне між групами явищ і т.д. Висновки, зроблені внаслідок аналізу, повинні допомогти Вам виконати завдання.\nПерше, що впадає у вічі, це те, що до першого слова у всіх японських словосполученнях приєднано часточку –НО-, яка пишеться через дефіс. Оскільки вона є скрізь, то нічим Вам допомогти не може. Ви просто запам’ятовуєте, що до якихось японських слів (невідомо навіть до числівників чи іменників) з допомогою дефіса приєднується –НО-.\nДля початку, мабуть, нам слід розібратися, яке із японських слів є іменником, а яке числівником. Зробити це можна двома способами. Подумайте, якими?\nОчевидно, Ви зрозуміли, що можна просто скористатися словничком, де є переклад ряду іменників, що входять у японські словосполучення. Це емпіцу – олівець, і тєтє – метелик. Жодних –НО- при цих іменниках немає, правда ж?\nТо який висновок робимо з цього спостереження? Правильно! Слова з -НО- – це не іменники, а числівники.\nМожна розпізнати ті японські числівники й іншим способом – складнішим, але пліднішим.\nУ нас є аж три словосполучення з числівником 2. Значить, оте два у всіх трьох словосполученнях має повторитися! Тож, давайте, випишемо ці словосполучення та поглянемо, що ж там повторюється тричі?\n2 собаки – ніхікі-но іму;\n2 тарілки – німай-но сара;\n2 пальці – ніхон-но юбі.\nПовторюється оте –НО-, але воно є буквально скрізь. А от що є таке, що повторюється лише в словосполученнях із числом 2? Знайшли?\nЧислу 2 відповідає в японській мові корінь числівника на означення 2ох предметів – -НІ-.\nПеревіримо свою здогадку: чи так само повторюватимуться числівникові корені в словосполученнях із 3, 5, 6? Все правильно!\n3 будинки – це санкен-но із, а 3 інженери – це саннін-но шсі;\n5 дівчаток – гонін-но мусуе, а 5 парасольок – гохон-но каса;\n6 газет – рокумай-но сімбун, а 6 ластівок – рокува-но цубуме.\nОтак потроху ми з Вами й лічити до десяти по-японському навчимося:\nдва – ні;\nтри – сан;\nп’ять – го;\nшість – року.\nАле це лише тоді, коли називаємо просто число: 2,3,5...\nВ назвах кількості предметів чи істот до кореня додаються ще якість частинки слова (назвемо їх по-нашому - суфіксами). На власне кількість вони не вказують, бо інакше не могли б повторюватись у словосполученнях, що називають різну кількість предметів, або бути різними там, де йдеться про однакові кількості:\n2 собаки – ніхікі-но усі, і 9 зайців – кухікі-но усагі, а 2 тарілки – це вже чомусь німай-но сара, як і 6 газет – рокумай-но сімбун.\nДля того, щоб встановити якусь закономірність у вживанні цих суфіксів, нам, очевидно, слід згрупувати всі словосполучення, де вжито той чи інший суфікс, та подумати, що в цих групах є спільного, окрім самого цього суфікса та частки –НО-.\nЗрозуміли, чому в слові дзюніхікі-но – два кореня? Тому що, як ми вже знаємо, корінь –НІ- означає 2, а 12 – це 2 і 10. То як по-японському буде 10? Правильно, дзю! То, може, ми за цим зразком і числа 13,15,16 зможемо утворити?\n13 – це 10 (дзю) + 3 (сан) = дзюсан;\n15 – це 10 (дзю) + 5 (го) = дзюго;\n16 – це 10 (дзю) + 6 (року) = дзюроку.\nТепер у нас залишились лише 3 словосполучення:\nдзюто-но усі - десять корів;\nхатіто-но кума - вісім ведмедів;\nітіто-но дзо - один слон.\nЗ числівниками вісім, один ми ще не зустрічалися, отже, корінь слова знайти начебто не можемо... Але зате ми знаємо числівник десять! Отже, впевнено можемо сказати, що в слові дзюто дзю – є коренем, а то – суфіксом.\nОчевидно, і в двох інших словах то – є суфіксом, а хаті-, іті – коренями, чи отими "чистими" числівниками вісім та один.\nУ нас, між іншим, також, знаючи суфікс, корінь іноді легше вичленити, ніж підбираючи споріднені слова. Наприклад: турбота, босота, злидота, мерзота, цнота... – спробуйте-но доберіть до цнота споріднене слово! А знаючи, що от – це суфікс, ми й корінь визначаємо безпомильно.\nА тепер проаналізуймо, що ж усі ці суфікси можуть означати? Коли додаються до числівників?\nВсі слова із суфіксом -хон- вжиті, коли називається кількість неістот.\nАле кількість неістот називають і числівники з суфіксом -май- та -кен-.\nДавайте поміркуємо, що спільного є в предметах, при яких вживається числівник із суфіксом -хон-, і чим вони відрізняються від інших, при яких числівник має суфікс -май-. Що спільного між пальцем, жердиною, олівцем та парасолькою?\nМабуть, те, що вони прямі й довгі. Саме цим вони відрізняються і від круглої тарілки, і від карети, і від газети чи споруди.\nПодивімось, чи є в словосполученнях, запропонованих нам для перекладу, назва предмета, подібного до жердини чи олівця – прямого й довгого? Є! Труба. Отже, в числівнику на означення кількості труб який суфікс використаємо? Ясно, що -хон-.\nА в числівнику на означення кількості хатин? Той, що й у числівнику на означення кількості будинків -кен-! Всі останні числівники на означення неістот будемо творити з допомогою суфікса -май-.\nА тепер розберімося з істотами. Маємо людей, при яких кількість називаємо з допомогою суфікса -нін-, та істот літаючих (ластівки) – суфікс у числівнику -ва-; маленьких (собаки, зайці, вівці) – суфікс у числівниках -хікі-; великих (корови, ведмеді, слони) – суфікс у числівниках -то-.\nДавайте для чіткості зробимо табличку вживання у японській мові суфіксів на означення кількості предметів.\nВипишемо, щоб не забути і всі відомі нам назви японських чисел.\nодин - іті (ітіто-но дзо - один слон);\nдва - ні (ніхікі-но іну - дві собаки);\nтри - сан (санкен-но - три будинки);\nчотири - сі (сімай-но тідзу - чотири карети);\nп’ять - го (гонін-но - п’ять дівчаток);\nшість - року (рокува-но цубуме - шість ластівок);\nсім - сіті (сіті хон-но еміру - сім олівців);\nвісім - хаті (хатіто-но кума - вісім ведмедів);\nдев’ять - ку (кухікі-но усачі - дев’ять зайців);\nдесять - дзю (дзюто-но усі - десять корів);\nодинадцять - це 10 і 1 - дзюіті;\nдванадцять - це 10 і 2 - дзюні.\nА далі вже самі – до 19-ти!\nНу, а тепер, користуючись словничком, перекладаймо японською мовою запропоновані словосполучення. Тільки суфікси не переплутаймо та не забудьмо скрізь оту часточку – но додавати.\nПочали: один лист паперу - ітімай-но камі;\nдві хатинки - нікен-но коя;\nтри верблюда - санто-но ракуда...\nДалі продовжуйте самі – Ви ж бо японську мову "вже знаєте"...\nЗавдання 6. На уроці української мови ми отримали завдання визначити, якими частинами мови є слова: (до) гори; вище; (на) зустріч; ближче; вартовий; коло; сивочолий; мило; (за) те, розкрити дужки та скласти з даними словами речення. Оленка Галя виконали завдання зовсім по-різному, а вчителька обом їм поставила високий бал...\nПодумайте та покажіть, як виконували роботу Оленка й Галя, увівши запропоновані їм слова у складені Вами речення. З явищем омонімії Ви, безперечно, знайомі, й у рядках дитячого віршика „А Ясюня-доня мила личко й ручки з милом мила" легко визначите, що в першому випадку слово мила є прикметником (доня-яка? мила) , а в другому – дієсловом ІІІ особ.однини мин.часу (що робила? - мила).\nПам’ятаєте Ви, напевне, й про омофони – групу омонімів, що звучать однаково, а пишуться по-різному, в залежності від того, до якої частини мови належать: Він теж (частка) узяв слово, але сказав те ж (вказівний займенник та частка ж) саме, що й попередній промовець.\nЗавдання, яке ми розглядаємо – це звичайнісінька гра в слова-омоніми, тож і не дивно, що відповіді дівчаток були різними – адже кожна з них розглядала лише одне із значень запропонованих слів.\nЯк бачите, суть завдання зводиться до того, щоб уміти розрізняти, до яких частин мови можуть належати однозвучні слова, адже саме від цього залежить їх написання та синтаксична роль.\nЗавдання 7. Розставте розділові знаки, зробіть повний синтаксичний розбір перших двох речень. Останні розберіть за членами речення.\n1. День морозний, яскравий, сліпучий. Речення розповідне, емоційно нейтральне, просте, двоскладне, непоширене, повне, ускладнене однорідними присудками. Щоб виконати правильний розбір перших двох речень, слід пам’ятати, що при прямому порядку слів означення завжди стоїть перед означуваним словом.\nЯкщо в реченні відсутнє дієслово (а вони у нас відсутні в обох реченнях), то роль присудка в ряді випадків може виконувати прикметник чи дієприкметник.\nАле, згідно з порядком слів у реченні, цей прикметник (чи дієприкметник) повинен стояти лише після слова-підмета! Саме це бачимо в першому реченні: підмет день стоїть на першому місці, а всі прикметники – після нього. Отже, вони в реченні відіграють роль присудків. Ясна річ, що речення, в якому є і підмет, і присудок, є двоскладним.\nЗавдання 8. З’ясуйте значення паронімів. Слова двох-трьох пар введіть до самостійно складених речень.\n1. Коронний – гідний корони, вершинний.\nКоронним номером концертної програми був виступ оперного співака із столиці.\n2. Коронарний (медичний термін) – подібний до корони, найвище розташований.\nЗахворювання коронарних судин серця може призвести до сумних наслідків.\n3. Кримінальний – причетний до криміналу.\nКримінальні злочинці становлять загрозу для суспільства.\n4. Криміногенний – такий, що сприяє появі та поширенню криміналу.\nВ країні, на жаль, склалася криміногенна ситуація.\n5. Гуманний – людяний, сприятливий для людини.\nЗаконодавство нашої Держави є гуманним.\nГуманне ставлення до учня – є законом шкільної освіти.\n6. Гуманістичний – такий, що відповідає принципам гуманізму.\nТвори українських письменників сповнені гуманістичним духом.\n7. Легальний – той, що діє відкрито (антонім до слова підпільний).\nУкраїнська Гельсинська Група була легальною організацією, що діяла на основі Гельсинських домовленостей.\n8. Легалізований – той, що юридично зафіксував свою легальність.\nДіяльність партії повинна бути легалізована шляхом реєстрації в органах юстиції.\n9. Прогресивний – причетний до прогресу, до руху вперед.\nУкраїна володіє прогресивними технологіями в галузі літакобудування.\n10. Прогресуючий – той, що розвивається.\nПрогресуючий параліч позбавляв письменника можливості самостійно записувати свої твори.\n11. Локальний – обмежений, зосереджений на певному незначному просторі.\nЛокальна війна розросталася у всесвітню.\n12. Локалізований – приведений до локального стану, введений в певні межі, позбавлений можливості розповсюджуватись.\nІнфекція була локалізована на ранній стадії, тому не переросла в епідемію.\n13. Адресний – спрямований на адресата (на особу).\nСоціально незахищеним громадянам Держава надає адресну допомогу.\n14. Адресований – спрямований на певну адресу.\nЛист, адресований брату, не дійшов за призначенням. Значення слів, дещо близьких за значенням і подібних за звучанням, що звуться паронімами, з’ясовується за словниками паронімів.\nТлумачення окремих паронімів подається також у посібниках "Ділове мовлення".\nПорівнявши наведену нами відповідь із тлумаченнями даних слів у словниках, Ви, очевидно, звернете увагу на те,що відповіді не повторюють дослівно відповідні статті словників. У них відповідаючий передає значення слів своїми словами, так, як він їх розуміє. А ми вже не раз наголошували, що розуміння – набагато цінніше, ніж переписування чи й навіть заучування напам’ять.\nПостоєнко Сергій 16 Март 2013, 21:30 0 комментариев\n8 клас. Вставні слова 24 Март, 13:26 0 комментариев\nЗ Україною в серці: патріотичне виховання на уроках української мови та літератури 24 Март, 13:23 0 комментариев\nРозвиток творчих здібностей на уроках української мови та літератури 24 Март, 13:20 0 комментариев