ІV Міжнародний фестиваль «Книжковий Арсенал» - Рідна країна\nДата події:08-13 квітня 2014 р.\nМісце події:Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал», м. Київ, вул. Лаврська, 12.\n8 квітня у Мистецькому Арсеналі відкриється ІV Міжнародний фестиваль «Книжковий Арсенал» — , повідомляє ТСН.ua.\nОсобливість Книжкового Арсеналу у тому, що він пропагує погляд на книгу не лише як на продукт, але й як на важливу частину ширшого культурного процесу, сучасного стилю життя. Місія фестивалю — популяризувати читання, створити актуальний, міждисциплінарний контекст навколо книги, стимулювати розвиток українського книговидання шляхом міжнародного обміну, підтримати сучасну інтелектуальну і мистецьку книгу, відобразити спорідненість літератури з іншими видами творчості — візуальним мистецтвом, кіно і музикою.\nФестиваль триватиме до 13 квітня 2014 року.\nВиставка-ярмарок, що є частиною фестивалю, збирає близько 100 українських видавництв, книжкових проектів та міжнародних партнерів, пропонує широкий вибір художньої, дитячої, non-fiction і мистецької літератури та найкращу атмосферу для інтелектуальних покупок і відкриттів.\nЩороку ярмарок відвідує близько 40 тисяч читачів.\nВ українській літературній програмі Книжкового Арсеналу 2014 беруть участь близько 100 письменників, поетів, публіцистів, істориків і філософів. Окрім традиційних презентацій книжок від видавництв та читань, вона матиме декілька важливих особливостей.\nПередусім, Книжковий Арсенал продовжить формат публічних інтерв'ю з відомими письменниками, який набув значної популярності і став «родзинкою» фестивалю у минулі роки (в рамках проекту «Обмін речовин» розмовляли Юрія Андрухович і Тарас Прохасько, Любко Дереш і Юрій Іздрик, Сергій Жадан й Ірена Карпа, Оксана Забужко й Ігор Померанцев, Віктор Неборак й Іван Малкович, Андрій Курков і Юрій Винничук, Олександр Ройтбурд і Борис Херсонський та інші автори). Цього року на фестивалі також буде подібна «програма-в-програмі», але з посиленим медійним аспектом: письменники спілкуватимуться як один з одним, так і з авторитетними журналістами.\nВідвідувачі Книжкового Арсеналу зможуть послухати розмови Сергія Жадана і Юрія Макарова, Тараса Прохасько і Валентини Клименко, Леся Подерв'янського і Юрія Володарського, Лариси Денисенко і Ірен Роздобудько, Ольги Герасим'юк і Наталки Сняданко, Оксани Забужко і Ренати Кіндлерової. Також новими акцентами програми є лекторій про цікавих забутих класиків у співпраці з Центром літературної освіти, допрем'єрні презентації книжок, «МІСТөКИЇВ» — проект у співпраці Книжкового Арсеналу та Книгарні «Є»; серія лекцій, присвячених київському тексту в літературі й міським повсякденним практикам. Крім того, велику частину програми Книжкового Арсеналу буде присвячено темі взаємин письменника та держави, політики, ідеології, цензури, громадських протестів, війни, досвіду, пережитого нашим суспільством у останні місяці.\nКнижковий Арсенал 2014 невипадково розпочинається разом із улюбленою киянами Французькою Весною, адже вперше фестиваль вітає — Почесного Гостя — ФРАНЦІЮ — країну, з якою Україну пов'язує чимало мистецьких та літературних традицій, фігур, історій та ідей. На літературних франкофілів у Залі №1 очікують презентації нових книг, лекції, зустрічі і круглі столи, а також декілька кінопоказів. Французький Інститут та Посольство Франції в Україні запросили 11 гостей, серед яких, зокрема, Давід Фонкінос, який входить у п'ятірку найпопулярніших сучасних французьких письменників, автор роману «Ніжність» (екранізованого з Одрі Тоту у головній ролі); П'єр Ассулін — письменник, оглядач газети Le Monde та автор популярного блогу «Республіка книг», колишній головний редактор журналу Lire, який презентуватиме свій роман «Портрет»; також свій перший роман, перекладений українською — «Індиго» презентуватиме Жерар де Кортанз — кавалер Почесного Легіону, редактор серії Folio Biographies у найбільшому французькому видавництві Gallimard, президент літературної премії імені Моне Фестивалю Європейських літератур у м. Коньяк, якою нагороджуються європейські письменники, перекладені французькою.\nДо 100-річчя видатного французького письменника і філософа Альбера Камю і присвяченої йому виставки плакатів прочитає лекцію Жан-Ів Герен — професор французької літератури Університету «Париж 3 Нова Сорбонна», спеціаліст з театру ХХ сторіччя, директор Вищої Школи французької літератури і компаративістики. Про літературу і кордони дискутуватимуть Жорж Ніва, один із найвідоміших славістів у світі, академік Європейської Академії у Лондоні, професор Женевського університету, популярні письменники-мандрівники Сільвен Тессон і Седрік Гра, лауреатка престижної премії Ordre des Arts et Lettres Міністерства культури Франції Міріам Аніссімов, яка також прочитає дві лекції — про свого друга, видатного письменника Ромена Гарі і про Василія Гроссмана.\nКрім того, відбудуться зустрічі з такими французькими письменниками і критиками, як Ерік Нолло, Юго Прадель, Патрісія Рєзніков, Ален Гіймоль.\nВ рамках спеціальної події — Ночі Книжкового Арсеналу 12 квітня відбудеться «Неділя за містом. Французький концерт у солом'яних капелюшках», де звучатимуть твори Дебюссі, Равеля, Бізе, Форе та інші у виконанні Анн Баке (спів), Катерін Веіль й Ізабелль Гранде (фортепіано). Важливими партнерами міжнародної програми Книжкового Арсеналу цього року також є є Гете-Інститут в Україні, Австрійський культурний форум, Чеський Центр у Києві, Польський Інститут в Україні.\nЗокрема, на фестивалі презентуватиме свій новий роман «Аліса» популярна німецька письменниця Юдіт Германн; виступатиме Катя Петровська — лауреатка престижної премії Інгеборг Бахманн; поділиться враженнями про те, як зараз сприймають українську літературу у Європі Катаріна Раабе, редакторка та кураторка східноєвропейської програми поважного німецького видавництва «Зуркамп»; розповідатиме про свою резонансну книгу «Мрець у бункері» Мартін Поллак — впливовий австрійський письменник, куратор програми «Транзит» Ляйпцизького книжкового ярмарку; рефлектуватиме про страхи і неврози літератури непересічна австрійська письменниця Маріанне Грубер. Презентуватиме свою нову збірку видатний російський поет та громадський активіст Лев Рубінштейн, а Борис Купріянов, засновник Альянсу незалежних видавців та інтелектуального книжкового магазину—кооперативу Фаланстер у Москві поділиться досвідом щодо того, як книгарні і бібліотеки можуть ефективно виконувати функцію інститутів громадянського суспільства.\nАктуальним новим проектом Книжкового Арсеналу буде також Зал Філософії, спеціальна програма Pastiche Project: лекції, воркшопи, покази кінофільмів та роликів. Філософія була представлена і в попередні роки Книжкового Арсеналу на рівні персоналій, тем і подій. Проте, ця її репрезентація відбувалась у межах інших полів: літературного, культурологічного, критичного.\nУ межах IV Книжкового Арсеналу сучасне українське філософське поле буде представлене як таке, із, якщо не усіма, то багатьма його а́кторами та диспозиціями: від зовсім молодих проектів, до тих інтелектуалів, без яких сучасна українська культура вже не є мислимою. Потреба у смисловому прочитанні українських подій останніх місяців, свідком яких став увесь світ, є очевидною як ніколи. Це загострення не залишилося непоміченим, призвівши до переформулювання теми філософського блоку зі спокійної рефлексії про «Читання і письмо» на «Інтелектуальні образи Майдану: між революцією і війною». Адже якщо філософія не живе сучасністю, вона помирає в інертності інституцій. Список спікерів та розклад, будь ласка, дивіться у додатку.\nЗапрошуємо також на ще один новий спеціальний майданчик на Книжковому Арсеналі — лекторій «Нова хвиля сучасного арт-самвидаву» — проект Niice, незалежної некомерційної платформи для молодих митців і авторів. Він працюватиме як відкритий простір для зустрічей, дискусій, презентацій арт книг та зинів (скорочення від magazine). Проект ставить за мету закладення основ культури друкованого самвидаву в Україні як оновленої форми прояву творчої свободи і поширення цієї культури задля сприяння розвитку альтернативної форми видавництва, популяризації образу сучасного українського художника за межами країни.\nСеред міжнародних гостей лекторію: Петер Банков (Прага, Москва), засновник журналу [кАк); ілюстратор Ганна Чубінідзе (Тбілісі); Олексій Шинкаренко (Мінськ), засновник Центру фотографії; Джозеф Шекспір (Берлін) із незалежного видавництва та книгарні Моttо; Варвара Перекрест (Москва, Київ), ілюстратор, викладач Вищої британської школи дизайну; Отар Каралашвілі (Тбілісі), засновник проекту Virgam (Virtual Publishers). Крім секції мальованих історій та графічної прози, міні-ярмарку та кафе коміксів «Даогопак» від видавництва Nebeskey, Книжковий Арсенал цього року у арт-програмі презентує дві міжнародні виставки ілюстрації. PICTORIC — майданчик для спілкування художників, видавців та широкої публіки, яка цікавиться книжковою ілюстрацію та українсько—польська виставка за підтримки Польського Інституту в Києві та Інституту Книги в Кракові, що включає роботи сучасних графіків, студентів з художніх академій Києва, Кракова, Вроцлава та Варшави.\nПід час події відбуватимуться творчі зустрічі, лекції та презентації проектів, пов'язаних з ілюстрацією та видавничою справою. Почесні гості із Польщі — відомі на весь світ своїми книжками Івона Хмєлевська, Магдалена Восік та Павел Павлак — проведуть творчі майстер-класи та лекції на тему сучасної книжкової графіки.\nНа виставці діятиме бібліотека. Інша виставка «11 світів. Сучасна чеська ілюстрація для дітей» включає роботи 11 чеських майстрів, авторів молодшої та середньої генерації. Давид Бьом, Вхрсті, Карел Єріє, Луціє Ломова, Галина Міклінова, Петр Нікл, Їржі Франта, Рената Фучікова, Вендула Халанкова, Павел Чех і Петр Шмалец своїми творами відповідають на цілу низку питань про спорідненість світів коміксів і традиційної ілюстративної техніки. А також на роботу сучасних ілюстраторів із техніками колажу та асамбляжу, на добросусідські взаємини ілюстрації з карикатурою, з мультфільмами, текстильним виробництвом, на вплив авторської книги. Один із учасників виставки, Давид Бьом проведе майстер-клас для дітей і прочитає лекцію про сучасну чеську ілюстрацію. Дитяча програма у «Арсеналі Ідей».\nІнноваційний майданчик Мистецького Арсеналу для дітей і підлітків цього року включатиме не лише читання казок та віршів, книжкові інсталяції, творчі майстер-класи і виставки дитячих ілюстраторів, дискусії дитячих видавців, але й матиме спеціальний фокус у програмі: «Свобода. Читати, думати, знати, жити вільно». Народжені вільними, сучасні діти можливо більш чітко, ніж дорослі, відчувають, що невільна людина не здатна бути ані щасливою, ані захищеною, ані впевненою у своєму майбутньому.\nЦіла низка заходів для дітей на Книжковому Арсеналі буде присвячена темі свободи в літературі, творчості, думках та вчинках. Адже бути вільною людиною — це не лише зовнішня ознака, але й внутрішній духовний вибір.\nСпеціальні гості: польська письменниця Йоанна Ягелло і російський ноумен, педагог і популяризатор науки для дітей Ілля Колмановський. Також протягом усього фестивалю відбуватиметься Благодійний збір книжок для дітей, позбавлених батьківської опіки, дитячих лікарень та реабілітаційних центрів і хоспісів. На Книжковому Арсеналі також відбудеться кінопоказ фільму «Сумка дипкур'єра» (реж. О. Довженко, 1927) в рамках циклу музичних кіноперформансів «КОЛО ДЗИҐИ» із живим музичним супроводом гурту Zapaska, а також прем'єра Культурфільму — альтернативної освітньої програми Національного центру Олександра Довженка, що виходить за герметичні рамки академічної кіноосвіти, розглядаючи кіно в його соціальному, культурному та історичному вимірі.\nМіждисциплінарна ініціатива поєднує сінефільський досвід з аналітичним — тематичні ретроспективи фільмів з їх критичним осмисленням у форматі лекцій українських та іноземних кінознавців, істориків, філософів та дослідників культури.\nРетроспектива «Кіно(У) топія: з історії українського радянського кіно» на Книжковому Арсеналі звертається до найпотужнішої утопії минулого — соціалістичної, пропонує дослідити її формування, закостеніння та занепад. Трагічні й піднесені події листопада — лютого в Україні показали і те, наскільки сильною є сьогодні жага комплексних соціальних трансформацій, і те, наскільки важко реалізувати цю жагу без позитивної програми докорінних змін. У цьому контексті важливо позбавити саме поняття утопії «утопічних» конотацій — не просто повернути їй право потенційного втілення, але й утвердити утопію солідарного співбуття і спільного блага як неуникний і навіть необхідний горизонт суспільного мислення. Допомогти в цьому може погляд назад, в часи тріумфу утопічного мислення. Ми пропонуємо зробити це за допомогою кіно — цього своєрідного дзеркала утопій минулого.\nЩовечора на Книжковому Арсеналі відбуватиметься спеціальна програма Фестивалю нової музики. Агенція «Ухо» презентує серію концертів відомих на весь світ сучасних композиторів і виконавців із України, Великобританії, Італії і Росії. В центрі уваги цього року —великий цикл фортепіанних творів. Крім серії сольних концертів піаністів —віртуозів — Марка Нупа, Євгена Громова, Лоренцо Мео і В'ячеслава Попругіна, у програмі також аудіо-візуальний проект «Гра в бісер» дуету молодих композиторів Blook і художниці Дар'ї Кузьмич, концерт-зустріч з видатним київським композитором Валентином Сильвестровим (спільно з видавництвом «Дух і літера») і виступ оркестру New Era під керівництвом Тетяни Калініченко.\nВартість квитків для дорослих — 20 грн, пільговий — 10 грн, абонемент на всі дні фестивалю — 50 грн.


Джордж Клуні розповів про життя його пса на прізвисько Ейнштейн - vsyachyna.com\nYou Are Here:→Новини та суспільство→Знаменитість→Джордж Клуні розповів про життя його пса на прізвисько Ейнштейн\nДжордж Клуні розповів про життя його пса на прізвисько Ейнштейн\nДо того як у нього з’явилася дружина, Джордж Клуні ділив своє життя з двома вихованцями, Ейнштейном і Луї. Про кокер-спанієля Ейнштейна Джордж навіть розповідав в інтерв’ю для книги про собак, врятованих з притулку.\nПес виявився у актора в 2010 році у віці п’яти років і з діагнозом «ожиріння». Його вже готувалися приспати, так як ніхто не хотів забирати його з притулку. На щастя на горизонті з’явився Джордж Клуні, який хотів взяти собі дорослу собаку, а не цуценя, якого йому б довелося довго дресирувати і навчати. «Ейнштейн був дресированим, домашнім і поводився просто чудово. Вік не має значення », – сказав Клуні.\nЗараз кокер-спанієль живе в найвищому темпі, супроводжуючи свого господаря в усіх його поїздках і перельотах по всьому світу. Також варто відзначити, що Ейнштейн багато часу проводив в особняку на озері Комо, з приводу чого актор жартував, що пес просто дуже полюбив італійську кухню. Зовсім недавно Клуні і Амаль врятували ще одну собаку з притулку, бассета-хаунда Міллі.\nОднак невідомо, чи використовував Джордж той же прийом з Міллі, що і з Ейнштейном. Актор розповідав, що перед походом до притулку він обмазав себе м’ясом, щоб інспектор напевно переконався, що собака його полюбила.


У Донецьку вийшла перша підпільна патріотична газета\nГоловна > #Соціалка > У Донецьку вийшла перша підпільна патріотична газета\n#Соціалка 28.09.2015 11:14\nУкраїнські патріоти в Донецьку випустили газету, в якій розповідають про те, що насправді відбувається на окупованих територіях.\n\_r\_nПершим фото газети, які донеччани виявили у своїх поштових скриньках, опублікувало видання 62.ua.\nТут же в соцмережах послідували гнівні пости зі спростуваннями - фото були занадто дрібними, прочитати текст було неможливо, а назва, дизайн і верстка газети в публікації цілком відповідали сепаратистському виданню «Народної ради ДНР» «Мирний Донбас».\n\_r\_nТим часом, мімікрія під окупаційне ЗМІ виявилася маркетинговим ходом - люди, звиклі до одного змісту («русский мир-і-всі-всі-всі»), отримували протверезний душ у вигляді абсолютно проукраїнського контенту. До редакції «Свободного Донбасса» надійшли файли газети, де прочитати матеріали не складе труднощів.\n\_r\_nНа порядку денному - розслідування обстрілів Горлівки (так, «свої по своїх»), звернення губернатора Донецької області Павла Жебрівського, заклик до бойовиків здатися з поясненням умов амністії, лист російського військового про те, що РФ своїх таки кидає і т.д.\n\_r\_nЗалишається тільки уявити, наскільки ризикованим заходом стало для донеччан-підпільників цей захід - зверстати і надрукувати газету в друкарні (заявлений тираж - 100 000), а потім організувати її доставку по поштових скриньках.\n\_r\_nПрохання звернути увагу на вихідні дані:\_r\_nОфіційне видання Руху активного опору\_r\_nЗасновник газети: Фронт визволення Донбасу\_r\_nЕлектронна пошта: turvanya@i.ua\_r\_nВіддруковано в Центральній друкарні м. Донецька\_r\_nТираж 100 000.\_r\_nПередрук і розповсюдження вітається\_r\_nБажаючі надати матеріальну допомогу виданню\_r\_nможуть перерахувати гроші на WebMoney U234060412267


Готелі у місті Камерота: з номерами, обладнаними для людей з інвалідністю\nГотелі в місті Камерота\nз номерами, обладнаними для людей з інвалідністю готелі в місті Камерота\nКамерота: найпопулярніші визначні місця\nПляж Кала-БланкаУ такому місці, як Пляж Кала-Бланка, добре і гуляти біля води, і дивитися на захід сонця. А розташоване воно всього за 5,4 км від центру міста Камерота. Помилуватися заходом сонця можна на такому пляжі, як Spiaggia Pozzallo, розташованому в кількох хвилинах ходи від помешкання.\nГавань Маріна-ді-КамеротиГавань Маріна-ді-Камероти – ідеальне місце для фотографій біля води, розташоване в самому центрі міста Маріна-ді-Камерота. Якщо пройти пішки трохи далі, можна дійти прямо до води; тут Spiaggia della Calanca і Spiaggia Lentiscelle.\nПляж ТронконеСниться пляж? Пляж Тронконе – втілення ваших мрій – розташований за 4,5 км від центру міста Камерота. Захід сонця на узбережжі? Вирушайте на Пляж Фікочелла, Пляж Кала-Бланка або Sunset Beach Club Palinuro.\nSpiaggia della CalancaЯкщо ви хочете просто побути біля води, Spiaggia della Calanca, розташований за 0,8 км від центру міста Маріна-ді-Камерота. Хочете послухати шелест хвиль? Spiaggia Lentiscelle розташований зовсім поруч.\nПриморська природоохоронна територія «Узбережжя Інфрескі та Массета»Прогулянка вздовж пристані гарантує кілька фантастичних фото: Приморська природоохоронна територія «Узбережжя Інфрескі та Массета» розташована всього за 6 км від центру міста Камерота. Якщо ви пройдете трохи далі, ви врешті опинитеся поблизу пристаней і пляжів: Пляж Кала-Бланка, Cala degli Infreschi і Spiaggia Pozzallo.\nContinente BluContinente Blu, що за 0,9 км від центру міста Маріна-ді-Камерота, точно варто відвідати під час вашої поїздки. Якщо ви хотіли би відвідати парки у місті Маріна-ді-Камерота, вам неодмінно сподобається Печери Палінуро.\nДізнатися більше про м. Камерота\nКамерота: готелі з безбар’єрним доступом\nПлануєте відпустку в місті Камерота? Підберіть для себе помешкання серед готелів із безбар’єрним доступом, запропонованих на сайті Hotels.com. Якщо ви не можете користуватися сходами або просто шукаєте готель, обладнаний для легкого доступу, Hotels.com може допомогти вам знайти номер, який вам точно сподобається. Це місто пропонує чимало цікавого для кожного мандрівника. До числа місць, які ви можете відвідати під час своєї подорожі, належать Гавань Маріна-ді-Камероти, Пляж Тронконе та Приморська природоохоронна територія «Узбережжя Інфрескі та Массета».


15.04.2021 16:51 Читайте по-русски\nКанцлерка братиме участь у переговорах дистанційно\nЦієї п'ятниці має відбутися зустріч президента України Володимира Зеленського та президента Франції Еммануеля Макрона. До діалогу щодо нарощування Москвою військ уздовж російсько-українського кордону долучиться канцлерка Німеччина Ангела Меркель. Про це повідомляє видання "Дзеркало тижня", посилаючись на власні джерела.\nЗазначається, що Меркель братиме участь дистанційно, у відеоформаті. Головними темами для обговорень буде зосередження російських військ вздовж українського кордону, а також статус українських реформ, зокрема, щодо створення незалежної та надійної судової влади.\nросійська агресія переговори Україна Франція


Микола Сунгуровський 13 квітня 2018\nКритичні зауваження до проекту закону "Про національну безпеку"\nЗа рекомендацією профільного комітету та попри узагальнюючий висновок Головного науково-експертного управління ВРУ від 14 березня 2018 року ("законопроект доцільно повернути суб’єкту права законодавчої ініціативи на доопрацювання"), 5 квітня 2018-го Верховна Рада 265 голосами ухвалила в першому читанні законопроект "Про національну безпеку" № 8068 від 28 лютого 2018 року.\nКоли лунають заклики на кшталт: "Подаймо до парламенту хоч щось (це про проекти законів), а потім змінюватимемо, вдосконалюватимемо", то хочеться спитати: "А що передбачається отримати на виході замість цього “щось”?". Якщо таке бачення є, то чому його не можна було закласти в проекти, що готуються? А якщо ні, то майбутні закони з великою ймовірністю перетворяться на головний біль і для політичного керівництва, і для відповідних відомств, і для окремих виконавців. Тобто на ще один елемент правового простору з невизначеними або із суперечливими правилами гри. А так як суттєво вдосконалити це "щось" у стінах нинішнього парламенту навряд чи вдасться, радше навпаки, то й поготів. Але ухвалене "щось недосконале" на тривалий період стане законом, правовими нормами безпекової політики, за дотриманням і виконанням яких прискіпливо стежитимуть ті, хто закликав поблажливо ставитися до проекту закону.\nНагадаємо, що внесений до парламенту законопроект "Про національну безпеку" є вже третьою "післямайданною" спробою влади проявити схильність і здібність до визначення правових засад функціонування та реформування сектору безпеки не лише в мінливих сучасних умовах, а й на перспективу. Якщо перша спроба обмежилася намаганням дещо вдосконалити чинний із 22 липня 2003-го Закон "Про засади національної безпеки", то дві останні претендують на певну системність завдяки втисканню до проекту закону положень з інших законів (про демократичний контроль та оборонне планування) з подальшим їх скасуванням. Попри гучні заяви про залучення до опрацювання законопроекту західних експертів, їхній внесок виявився близьким до нуля.\nЦе повторення сумного досвіду (який чомусь вважається справжнім проривом) підготовки остаточного варіанта Стратегічного оборонного бюлетеня (2015). Тоді за порадами експертів НАТО була суттєво покращена його структура, яка водночас силами МО наповнювалася переважно змістом попередніх версій: у нову пляшку налили старе, дещо підсолоджене вино. Важливо зазначити, що перелік оборонних спроможностей, який мав би стати головною "доданою вартістю" бюлетеня, основою оборонного планування, орієнтиром справжніх реформ ЗСУ, з’явився лише у 2017 році як закритий документ, Каталог оперативних спроможностей (тобто спроможностей не системи оборони, а її окремих типових елементів: бригад, батальйонів тощо, що, звичайно, не те саме).\nЩось на кшталт відбувається й із законопроектом "Про національну безпеку": від версії до версії змінюються кількість розділів, слова, букви, вдосконалюються (стають заплутанішими) речення, не змінюючи ідеології та суті політики гарантування національної безпеки, не наближаючи її до реальних потреб.\nЗагрози національній безпеці визначені як "явища, тенденції та чинники, що загрожують…". Проте загрожують не явища, тенденції та чинники, а їхній вплив у певних обставинах на об’єкти захисту. Якщо людина в лісі зустрілася з ведмедем, то небезпекою є саме "вплив" звіра на людину. Але чи можна вважати небезпекою того самого ведмедя в залізній клітці в зоопарку? Некоректне визначення загроз призводить до помилок у побудові структури системи гарантування національної безпеки та хибної орієнтації її складових. Навіть більше: ні тут, ні далі по тексту проекту жодного слова немає про динаміку (ескалацію) загроз. Отже, і систему захисту отримаємо статичну, не здатну своєчасно реагувати на зміни ситуації.\nНевдалою є назва "сектор безпеки і оборони". В одному словосполученні містяться неоднорівневі речі: властивість або стан (безпека) і дія або процес (оборона). Крім того, згідно зі стандартною лексикою ООН, оборона є складовою ширшого поняття — процесу гарантування безпеки. Мимоволі це підкреслено й у самому проекті: у визначеннях сил безпеки (на них покладається гарантування національної безпеки загалом) та сил оборони (покладається забезпечення оборони держави). Утім, це не заважає авторам далі розглядати їх як окремі складові. Не завадить згадати, що в українському безпековому лексиконі це словосполучення з’явилося на ранньому етапі набуття незалежності, коли для того, щоб чимось відрізнятися від російського Совета национальной безопасности, наш орган назвали Радою національної безпеки і оборони.\nУнаслідок нечіткого поділу "сектору безпеки і оборони" на сили безпеки та сили оборони залишається незрозумілим, до яких структурних елементів належать парламент, президент, РНБО, Кабмін, що про них так багато мовиться далі. Тому надто дивною є структуризація їхніх повноважень. До речі, Державна служба експортного контролю взагалі випала з переліку складових "сил безпеки і оборони".\nЗамість загальних визначень таких понять, як "доктрина", "концепція", "стратегія", "програма", проект дає визначення конкретних стратегічних документів через їхній зміст (причому недостатньо повний), що доцільніше було б зробити у відповідному розділі про планування (де це й подано розлогіше, хоча й знову ж таки неповно).\nПро основи національної безпеки України, викладені в другому розділі, важко взагалі щось сказати. Оскільки, крім загальних гасел і "ненав’язливо підказаних" згори вимог ("єдине управління у сфері національної безпеки і оборони…"), інших, справді важливих принципів, на яких має будуватися політика функціонування та розвитку системи гарантування національної безпеки України, там немає.\nЗміст третього розділу законопроекту відображає дуже "цікаве" (якщо не сказати злочинне) бачення авторами сутності демократичного цивільного контролю, що проявилося в підміні понять у перших же його рядках: "…Демократичний цивільний контроль (далі — цивільний контроль)". Для прояснення ситуації треба зробити невеличкий відступ.\nДемократичний контроль — це суспільний нагляд за державним апаратом, зокрема у сфері безпеки. Він охоплює громадський, парламентський контроль (тобто з боку представницького органу влади) і нагляд від ЗМІ. До того ж якщо демократичний контроль не впроваджений на рівні держави загалом, намагатися створити його на рівні лише силових структур — пуста витівка. Таким чином, на відміну від положень законопроекту, громадяни України не "беруть участь у здійсненні цивільного контролю…" (тобто можуть залучатися, а можуть і ні або залучатися вибірково на розсуд влади — от у чому лукавство проекту), а виконують конституційне право контролювати обрану ними владу.\nУ законопроекті ж головна увага приділяється адміністративному контролю, тобто контролю влади над владою. Він дуже важливий, але недостатній для побудови правової демократичної держави. Однак часто можна почути запевнення в тому, що внутрішній відомчий контроль повністю забезпечує ефективність силових структур та дотримання принципу верховенства права, "і не суньте носа до нас".\nОписана в четвертому розділі структура "сектору безпеки і оборони" є невдалою та неповною. До його складових не ввійшли, зокрема, підсистеми стратегічного управління (або політичного керівництва), визначені в ст. 13, і мобілізаційних матеріальних резервів (про які взагалі не йдеться). До нього не потрапили Верховна Рада, президент, Кабінет Міністрів із його структурами, хоч і раніше, і далі по тексту проекту про них не раз згадується. Незрозуміло також, чи є рівноцінними поняття "сили безпеки", сили гарантування "громадської безпеки і порядку" або "громадської безпеки та захисту населення"? Дуже сумнівно, що не визначена чітко структура здатна ефективно функціонувати та що можна налагодити продуктивне керівництво й контроль над нею. Якщо таких гарантій немає (а з огляду на наявний текст проекту так і є, оскільки дуже багато прогалин), то навіщо цю структуру узаконювати?\nЧи не доцільніше було б чіткіше та докладніше визначити зміни в структурі керівництва ЗСУ й порядок їхньої взаємодії з іншими силовими структурами в законах "Про Збройні Сили України", "Про оборону", "Про правовий режим надзвичайного стану", "Про правовий режим воєнного стану"?\nЗасади планування у сфері "національної безпеки і оборони", визначені в п’ятому розділі, відтворюють стару радянську систему координаційно-галузевого планування та управління, і це попри радісні відгуки окремих експертів про впевнене наближення до стандартів НАТО. Власне, передбачається збереження суто директивної системи планування, характерної для тоталітарної радянської системи та для внутрішньовідомчої діяльності. Але ж є ще й оборонна промисловість, до складу якої належать, зокрема, приватні підприємства, численні підрядники, що працюють за принципами ринкової економіки, для яких характерними є договірні (контрактні) й індикативні способи планування та управління.\nПоложення про комплексний огляд "сектору безпеки і оборони" визначені дуже невдало та неоднозначно:\nКомплексність огляду полягає, згідно з проектом, у проведенні оглядів окремо в кожному відомстві з наступним узагальненням. Але на цій основі можна побудувати в кращому разі перспективні моделі цих відомств, а не "перспективну модель сектору безпеки і оборони", як передбачає проект.\nНе визначено, за яких умов і з якою періодичністю проводиться комплексний огляд та хто відповідає за узагальнення результатів відомчих оглядів. Невже Кабмін, куди всі вони подаються? Але, згідно з проектом, він лише "організовує, контролює та попередньо схвалює результати". Чи під узагальненням розуміється фізичне зведення цих результатів (низки паперів) до більшої купи? Отже, за якість результатів "комплексного" огляду ніхто не відповідає. Це в дусі діяльності української влади (і нинішньої, і всіх її попередників).\nСправжнім проривом чомусь вважається визнання планувальної функції Державного оборонного замовлення (ДОЗ). Проте ДОЗ є звичайним "матеріально-технічним зрізом" коротко- та середньострокових планів і програм функціонування та розвитку силових структур. Якщо таких планів і програм не буде або вони будуть непрозорими та неякісними, то будь-який ДОЗ тут не врятує.\nНеоднозначно визначається порядок фінансування структур сектору безпеки, що "здійснюється за рахунок і в межах коштів, визначених у законі про державний бюджет України на відповідний рік, а також з інших не заборонених законодавством джерел". При цьому, по-перше, не враховується, що в умовах децентралізації адміністративних функцій фінансування окремих безпекових структур низового рівня (зокрема, поліції, пожежної охорони тощо) передається місцевим органам влади з власними бюджетами. По-друге, джерелом фінансування силових структур може бути винятково бюджет (державний і місцевий), що дає можливість уникнути ризику їхньої залежності від інших джерел фінансування, але не усуває використання цих джерел для наповнення бюджету загалом.\nВисновок простий: законопроект "Про національну безпеку" доцільніше й простіше переписати та віддати на широке обговорення (що й пропонувалося три роки тому на початку його розробки), ніж ще раз іти неконструктивним колом внесення окремих правок і доповнень.\nІнше в розділі: « Хімічна атака в Сирії: Росію поки що не зломили (мовою оригіналу) Гра з конституцією (мовою оригіналу) »


Без брому | Оксана Кісь Локальна історія Локальна Історія\nОксана Кісь - одна з найпомітніших в Україні дослідниць жіночої історії. Проходила наукові стажування у Гарвардському, Колумбійському та Альбертському університетах. Авторка книг, в основу яких лягли масштабні етнографічні дослідження: "Українські жінки у горнилі модернізації", "Українки в ГУЛАГу: вижити значить перемогти". Феміністка, публічно виступає проти сексизму.\n– Доброго дня! Дякую, що не знехтували нашим запрошенням. З одного боку, широкий загал сприймає 8 березня як свято весни, жіночої краси, тюльпани, цукерки і тому подібне. З іншого боку, є дуже важлива частина суспільства, яка відкидає зовсім свято 8 березня, вважаючи його комуністичним пережитком.\n– Коли первісно ця ідея міжнародного дня жінок була запропонована, вона полягала у відзначенні дня з тим, щоби закцентувати вимоги прав жінок. Бо це був початок ХХ століття, були страйки жінок-працівниць текстильної, швацької промисловості у Сполучених Штатах, які вимагали покращення умов праці й інших прав.\n– У нас досі у фейсбуці гуляє міф про повій з Нью-Йорка.\n– Це дурниці, що не варті обговорення. В 1910 році відбулась Світова конференція жінок-соціалісток у Копенгагені, і Клара Цеткін виступила з пропозицією, це не була її геніальна першоідея. Вона її запозичила з досвіду цих американських працівниць текстильної і швацької промисловості та їхніх страйків. Це була добра ідея – раз у рік в останню неділю лютого відзначати міжнародний день прав жінок, заявляти про права.\n– Саме прав, а не просто жінок.\n– Звичайно, не просто жінок. На той час було багато актуальних прав, особливо право на політичну участь, виборчі права, право на освіту і на професійну діяльність, на рівну оплату праці. Речі дуже конкретні – майнові права, родинні права. Це були болючі теми для тогочасних жінок і, очевидно, що ця ідея була підхоплена. В Києві відзначали у 1914 році, 1917 рік – так звана Лютнева революція фактично почалась з жіночих мітингів і страйків у Петрограді, коли жінки вийшли з гаслами “хліба і миру”. Це були актуальні питання, пов’язані з Першою світовою війною. Те, що більшовики скористалися жінками-соціалістками, їхньою активною політичною позицією – це вже інша історія. Як і те, що коли була встановлена радянська влада, відбулася поступове привласнення цього свята більшовиками.\nЗ 1910-их до 80-х від первісної ідеї дня прав жінок залишилось свято вічної жіночності, молодості і кохання. Еволюція до протилежного, до повного вихолощення смислу цього дня.\n– До 80-х років від первісної ідеї дня прав жінок залишилось свято вічної жіночності, молодості, кохання і чогось там ще. Це еволюція до протилежного, до повного вихолощення смислу, і її можна простежити. Почалося все з того, що жіночі зібрання були заборонені на вулиці і перенесені в приміщення – такий просторовий контроль.\n– Це в радянському часі?\n– Так, це перші святкування 8 березня в радянському суспільстві. Перше, що було зроблено – звуження простору, де не можна було зібрати тисячі жінок, а лише кілька десятків, може кілька сотень, якщо це більше приміщення.\nНаступний крок – це, власне, перетворення цього свята на формалізований офіціоз, коли почали вироблятися сценарії святкування. Це було ще без тюльпанів. Якщо спочатку жінки ще намагалися говорити про проблеми для них актуальні і болючі, то в 30-х роках це вже був день, коли жінки мали рапортувати про свої досягнення з вдячністю до комуністичної партії за надані їм права і можливості, показувати, які вони громадянки, як гідно вони використали ці можливості, і як вони засвідчують свою відданість партії.\nА 50-60-і роки це пропагандистська мета, коли ідею рівноправності радянських жінок почали використовувати, щоб пропагувати радянський спосіб життя на міжнародній арені в роки “Холодної війни” ітд. Коли свято 8 березня було одержавлене – у 1965 році воно стало не тільки державним святом, а й вихідним днем, поступово стало перетворюватись на родинне, домашнє свято. В умовах домашнього свята говорити про жінок-пролетарок вже якось не випадало.\n– А про жінку берегиню випадало говорити?\n– Я думаю, що наприкінці 70-х і у 80-і роки спосіб святкування і дискурс 8 березня дуже нагадував свято матері – щось спільне між святом матері і днем святого Валентина, коли жінок любили і обдаровували. За те, що вони чудові матері, в садочках влаштовували свята з віршиками в честь мам на 8 березня, а хлопчики-школярики мали однокласницям дарувати підсніжники, маленькі подаруночки невідомо за що.\nЦе чудово простежується у візуальній пропаганді – листівки з приводу 8 березня, що тиражувались в Радянському Союзі від перших десятиліть і до самого кінця. Якщо їх викласти в ряд і подивитися, то на перших листівках ми бачимо суворих робітниць. Це підміна понять – від прав жінок до прав жінок-пролетарок і робітниць. Гендерна ідея була підмінена ідеєю класовою. Потім гасло про звільнення жінок-пролетарок від кухонного рабства ітд. Потім були жінки-трудівниці, які дають результат біля верстатів.\n– Такими маскулінними, мені видається, були ці жінки.\n– Так. Бачте, така була концепція на початках радянської влади – що вирівняння прав означає розмивання відмінностей, тобто позбавлення жінок жіночих рис, бо це буржуазні атрибути.\n– Чи можемо сказати, що радянська жінка від маскулінності перейшла до умовної жіночності на такому дуже специфічному вимірі?\n– Так. В такому есенціалістському сенсі жіночності. Власне, в 40-х роках центральним на 8 березня стає образ матері, 50-60-і роки – образ вільної, щасливої, повноправної радянської жінки – це вже дуже жіночна постать. Вона вже в сукні, з зачіскою, вона усміхнена. Вона не така сувора робітниця 40-х років, це щаслива жінка…\n– Щаслива посеред родини?\n– Посеред родини, або в суспільстві. На початку 50-их на листівках до 8 березня можна ще побачити портрет Сталіна. В 70-і роки ми бачимо омолодження цього образу і його інфантилізацію. На листівках до 8 березня щоразу молодша героїня – така вже дівчинка-дівчинка. Чи може вона мати якийсь стосунок до політичних проблем, до прав жінок – мабуть що ні. І поступово взагалі зникають будь-які ознаки, що це свято має прив’язку до прав жінок. Потім з’являються мультиплікаційні персонажі – тваринки, чебурашки, білочки, які чомусь святкують 8 березня. А потім і вони зникають, і залишається тільки весна: струмочки, квіточки. Таким чином, від абсолютно політичного свята, навіть не свята, а дня солідарності жінок у боротьбі за свої права, ми отримуємо свято весни. Ну і десь там трохи жіночності, молодості і інших дівочих чеснот.\nУ чому полягає лицемірство радянського емпансипаційного проєкту: декларуючи ці права і можливості для жінок, радянська влада на практиці не забезпечила можливостей для самореалізації жінок у цих сферах. Якщо мова йшла про освіту, то так. Бо обов’язковою була спочатку початкова, потім середня освіта, доступ до вищих навчальних закладів – це правда.\nКоли я говорила в межах свого іншого усноісторичного проєкту про Україну ХХ століття в пам’яті жінок, одним з запитань було: що ви вважаєте позитивним у досвіді радянської влади. Жінки заходу, сходу і півдня України одноголосно позитивно оцінювали освіту – освіту, яка відкривала їм інші можливості професійного зростання, розвитку, кар’єри, самореалізації за межами дому. Але коли мова йде вже про професійну самореалізацію жінок, тут починалися серйозніші проблеми – з’являлась так звана “скляна стеля”, коли частка жінок на керівних посадах була значно меншою і все-таки ці претензії, патріархальні схеми вони працювали.\n– Але вони радше були такими невидимими, неформальними.\n– Можна і так сказали, але головна проблема, і на цьому сходяться всі дослідниці історії жінок в СРСР і західні насамперед, полягала в тому, що на початках радянська влада робила спробу перебудувати гендерні відносини в сім’ї. Було таке гасло “Звільнити жінок від кухонного рабства!” з тим, щоби ці побутові функції винести за межі родини – громадські кухні і їдальні, громадські дитячі садки і ясла, громадські пральні, щоб жінка не була вимушена виконувати репродуктивну працю вдома, звільнити її для більш продуктивної праці, політичної діяльності чи професійної і так далі. Але цей проєкт, на жаль, не був зреалізований, тому що не було достатніх ресурсів.\n– Або не було бажання, бо ресурси та бажання це різні речі.\n– Просто пріоритети були інші – мілітаризація радянської економіки, коли всі сили були кинуті на інші завдання.\nКульт матері-героїні в СРСР почали тиражувати під час демографічної кризи після Голодомору та Другої світової війни\n– Я до чого веду, коли ми говоримо про ідеальну нову радянську жінку – наскільки цей ідеал відрізнявся від реальності? Чи була дуже сильна відстань? Чи ця відстань була в межах похибки?\n– Ідеал взагалі нічого спільного з реальністю не мав. Було кілька зразково-показових, героїзованих прикладів – Паша Ангеліна, трактористка. І вона була взірцем для наслідування, тиражованим у всіх засобах масової інформації в такий пропагандистський спосіб заохочуючи жінок наслідувати її досвід. Інша справа, що скажімо для звичайних колгоспниць це було за межами реальності, за межами можливого – більшість колгоспниць серпами жали і в 30-і роки, рівень механізації зростав, але не покривав усієї потреби.\nТреба розуміти, що в 30-і роки був відкат до патріархальної моделі сім’ї, де жінку не стільки націлювали на участь в громадській діяльності, політичний, професійній, скільки знову нагадували про материнські ролі. Оскільки демографія радянська була дуже сумною після Голодомору і політичних репресій, чисток ітд, треба було якось відновлюватися, жінок почали знову заохочувати. І в 40-х роках осердям радянської супержінки знову стало материнство – мати-героїня, образ, який постійно тиражувався і в пропаганді, і на листівках 8 березня і так далі. Це такий центральний образ, у якому радянська жінка це насамперед добра мати, а також працівниця, також і активістка політичних громадських організацій – профспілці, Червоному Хресті…\n– А жінка-воїн?\n– Жінка-воїн це взагалі цікава ситуація, бо в контексті мілітаризації радянського суспільства на початку 30-х років дуже активно розвивалися громадські організації, які вишколювали молодь у парамілітарному ключі, наприклад ДОСААФ, куди дівчат-комсомолок дуже запрошували, заохочували. Про це є окремі дослідження, є фахівчині, які можуть про це розповідати більш ґрунтовно, але багато молодих жінок щиро повірили, що захист Батьківщини зі зброєю в руках – це також жіноча справа. Повірили, що це частина нормативної радянської жіночності.\n– Але тут питання, чи суспільство їм повірило, бо якщо ми говоримо про збірний образ жінки-воїна, то це або санітарка, або в гіршому випадку – жінка легкої поведінки, що є при війську. Наскільки суспільство адаптовувало їх назад, коли вони поверталися з війни.\n– Це окрема тема розмови, але треба розуміти, що близько мільйона жінок брали участь на війні, на фронті, в різних ролях, але в тому числі і в бойових ролях. Жінки були льотчицями, кулеметчицями, снайперками, не лише санітарками і медсестрами і не лише на допоміжних обслуговуючих для армії ролях, тому з цим доводилося рахуватися. Це жінки, які мали інший досвід – воєнний досвід.\nЄ цікава розвідка про те, як змінилось життя поетеси Юлії Друзіної після війни – вона була ветеранкою. Для неї ідентичність ветерана була ключовою в її творчості – вся її творчість промовляє і кричить про те, що “я жінка з воєнним досвідом і цей досвід не визнають, цей досвід не приймають і суспільство не бачить мене як ветерана”.\n– Про що йдеться, по Другій світовій війні чоловіків бракувало, чоловіків багато загинуло і жінка знову-ж таки тягне на собі все. Наскільки ми можемо говорити про відновлення на якомусь навіть побутовому рівні матріархату?\n– О ні, ми не можемо говорити. Це така дуже поширена помилка плутати обов’язки з правами. Тобто величезне коло обов’язків не означає свободу, чи вплив, чи владу. Звичайно, маємо розуміти, що після Другої світової війни наприкінці 1944 року, коли було запроваджено титул “мати-героїня”, відзнаки за материнство, почався культ радянського материнства, можемо говорити про контракт працюючої матері.\nЦе термін, який пояснює угоду між радянською державою і жінками. З одного боку, держава виступає гарантом соціальної підтримки для жінок, очікуючи, що жінки натомість будуть народжувати і виховувати дітей, але також і працювати. Фактично, патріархальна радянська держава – сталінська модель держави – витіснила батька із сім’ї, замістила його, виступаючи в ролі загального батька, що надає і матеріальну підтримку, і соціальний захист, і всі інші соціальні блага, але може їх також відібрати. Тобто все залежало не від батька, його роль в сім’ї була більш номінальна. Всі речі, які сім’я отримала в контексті народження дитини, приходили від держави, а не від батька. І надавалися, як правило, матері – відпустки додаткові і так далі. І при цьому держава заохочувала жінку працювати – ось тобі дитячий садочок, ось табори для дітей, ось інші послуги, якщо цих дітей багато, то держава буде дбати, щоб їх підтримувати.\n– Тобто чоловік був певною мірою дискримінований державою?\n– Я думаю, що чоловік був нейтралізований державою, тому що чоловіків намагалися тримати подалі від політики, більше зайнятими професійно, продуктивною працею або у війську на користь держави. Для тоталітарної держави було важливо забезпечити, щоб чоловіки були лояльними політично, незаангажованими у будь-які рухи, а жінок зайняли іншим. Тобто, домовленість була така. Але це мало потім, на мій погляд, дуже сумні наслідки.\n– Так. Коли стався крах радянської системи, система соціального забезпечення була зруйнована, а чоловіки були не готові перебрати на себе відповідальність за родину і оця криза пострадянської маскулінності, про яку пишуть дослідники…\n– У 90-і роки це повальний алкоголізм, заробітки без заробітків…\n– Тому що чоловіча маскулінна ідентичність була міцно зав’язана на професійному статусі, і коли почалися масові звільнення людей з підприємств, коли підприємства почали руйнуватися, чоловіки залишилися безробітними, водночас була підважена основа цієї маскулінності.\nКриза сім’ї в Україні у 90-их – наслідок інструментальної гендерної політики СРСР\n– Водночас жінка опинилась без соціальних гарантій.\n– Ні, жінки звернули погляд на батька родини: “а тепер ТИ подбай”. Тобто був тиск, а з іншого боку запит, були підірвані речі, на яких ґрунтувалась насправді дуже серйозна ідентичність, сталася серйозна психологічна криза, яку далеко не всі змогли витримати і оця втеча батька з родини, коли чоловіки залишають свої родини в кризі, бо просто не можуть зарадити – це явище пострадянське. І це, власне, наслідки радянської гендерної політики, яка мала свою мету, дуже інструментальну, дуже конкретну, але ми мусимо тепер з цим явищем боротися, давати йому раду.\n– Пані Оксано, ви є авторкою книги “Українки ГУЛАГу”, у якій йдеться про те, що виживання невільниць в ГУЛАГу – це є їхня перемога. Якими були стратегії виживання і чому саме жінки?\n– Саме жінки тому, що я зацікавлена жіночою історією – мені цікавий жіночий досвід і тому я звертаюся до жіночого досвіду в різних історичних контекстах. Що стосується теми цієї книжки, заголовку, то на цю ідею мене дуже давно наштовхнула розмова з однією сільською жінкою – Марією Шангутовою.\nЯ робила з нею інтерв’ю про її досвід перебування на примусовій праці в Німеччині, це колишня гастарбайтерка. Коли розмова вже була закінчена, вона запропонувала ще чаю і поговорити. І я довідалась про іншу частину її життя, що після повернення з Німеччини, жінка була скерована до таборів ГУЛАГу як колаборантка. Тому що виявилось, що до Німеччини вона не примусово виїхала, а добровільно вслід за своїм чоловіком, якого вивезли примусово. Вона була молода, вагітна – його дружина – і вона хотіла бути з ним. Отже, вона опинилась у таборах. На той час я була недосвідченою ще дослідницею і не записала цієї історії, але вона розповідала про неї недовго і в дуже несподіваний спосіб – вона говорила про жахіття таборів, про всі речі, які відбувалися з нею та іншими жінками, але вона не говорила про це як жертва. Вона не говорила про це з розпачем, вона не говорила про це як та, яка постраждала, але як та, хто подолала, вона говорила “але ж все рівно ми вижили, вони нас хотіли повбивати, вони хотіли нас знищити, але ми змогли перемогти це”. Вона говорила з позицій людини, яка подолала і ця думка так засіла в голові з того часу, я до неї часто поверталася – наскільки наше уявлення про те, що пережили жінки, відрізняється від того, як вони самі сприймають свій власний досвід. Що він для них означає.\nУ ГУЛАГу жінки творили квазі-родинні групи по 3-5 осіб і це допомогло їм вижити\n– А як він відрізняється від того, що пережили чоловіки? В чому різниця між жіночим і чоловічим виживанням?\n– О, є різниця! І вона, як на мене, криється в тому, що в тих дуже скрутних обставинах, критичних обставинах, де права, можливості, ресурси практично зведені до нуля, де умови житлові не нагадували нормальне життя, жінки оперували своєю традиційною нормативною жіночністю як ресурсом.\nПро що я кажу: якщо ми звернемося до традиційної української культури, а жінки, які опинилися в таборах значною мірою були вихідцями з досить традиційного середовища, сільського середовища – Західна Україна, дівчата звинувачені у співпраці з УПА. Дівчата, виховані у традиційний спосіб, яких вишколювали і націлювали, що треба дбати про членів родини, опікуватися, треба шити, доглядати за побутом, підтримувати чистоту в приміщенні. Вони мали певні навички шиття, в’язання, вишивання ітд. Вони були дуже віруючі. Для них нормальною практикою була молитва, віра в Бога. І коли вони опинилися в критичних обставинах, коли їхній нормальний світ було зруйновано, вони відбудовували його ґрунтуючись на тому, що вважали правильним і нормальним – на своїй жіночності.\n– Тобто, чи можемо говорити, що жіноча дружба в таборах була міцнішою, ніж чоловіча?\n– Оця нормативна жіночність спонукала жінок не тільки доглядати за своїм тілом і одягом, і вони могли це зробити на відміну від чоловіків, які не вміли цього робити, бо це за них робили жінки, вони не мали цих навичок, вони не могли собі зарадити. Жінки робили також інші речі, які вони вважали правильними і доцільними – вони співали разом, це була емоційна розрядка, вони віршували, найважливіше – вони говорили одна з одною і це допомагало їм долати відчай, розпач, який був прямою дорогою до смерті. Бо людина, яка втрачала надію, опускала руки і переставала боротись за своє життя, вона була приречена в таборах. Оця групова психотерапія, а це нормальна практика жіночих балачок – виливати душу подрузі, обговорювати свої емоції, чоловікам дається важче – артикулювати свої переживання, скаржитися і визнавати свої слабкості.\nАле найважливішим моментом тут є етика турботи – про це писали свого часу в межах феміністського психоаналізу. Про що йдеться? Про те, що у дівчаток змалку культивують настанову турбуватися про інших. Це дуже важлива складова жіночності традиційної. Опікуватись іншим, дбати про добробут іншого і, як правило, в звичайній традиційній родині жінка – це та людина, яка виконує емоційну роботу з турботи.\nВ таборах, які були розділені за статтю – жінки і чоловіки утримувались окремо, жінки утримувались в гендерно однорідному середовищі. Етика з турботи спрацювала так, що вони дбали одна про одну, їхня настанова дбати дозволяла їм турбуватись про добробут одна одної, творити квазі-родинні групи 3-4-5 жінок, що разом почували міцний зв’язок, взаємовідповідальність і покладались одна на одну в сенсі виживання – ділилися їжею, ділилися одягом, лікували одна одну. В різний спосіб підтримували одна одну, і ці мережі виживання жіночі були досить ефективними. На жаль, в чоловічому середовищі змалку націлюють на змагальництво і на конкуренцію. І це, власне кажучи, не моя ідея, але треба розуміти, що ці речі дуже помітні в таборах ГУЛАГу, але до цих рішень прийшли дослідники, які вивчали чоловічий і жіночий досвід Голокосту в гетто та концентраційних таборах, де абсолютно інші речі відбувалися, де чоловіки, коли намагалися сформувати групи взаємодопомоги, то, на жаль, цьому перешкоджала конкуренція, спроба вибудувати ієрархію – хто тут головний?\n– Попри все інше, чи можемо говорити, що жіноче тіло було одним з ресурсів для виживання?\n– У всі часи, у всі обставини жіноче тіло було і ресурсом для виживання, і створювало додаткові ризики, робило жінок більш вразливим. Якщо ми говоримо про ризики – мова йде про сексуальне насильство. Очевидно, жінка в таборі є беззахисною, коли чоловіки в таборі наділені владою і ресурсами, часто просто фізичною силою і вона є вразливою мішенню з огляду на свою сексуальність. З огляду на це, у всі часи і у всіх культурах жінки могли використати своє тіло як додатковий ресурс – обміняти його на додатковий ресурс, їжу, кращі умови.\n– Вам відомі такі приклади?\n– Очевидно, так! Інша справа, що приклади відомі в таких розповідях дуже узагальнених – ніколи не про себе. Навіть про сексуальне насильство українські жінки ніколи не говорять, що їх ґвалтували. Хоча дослідники, які ширше вивчали цей аспект жіночого таборового досвіду, наприклад, росіянки, які на великому масиві російських спогадів це вивчали, стверджують, що практично жодна ув’язнена не була застрахована від зґвалтування, практично кожна могла стати жертвою групового, жорстокого, насильницького способу зґвалтування. Але українки і жінки загалом взагалі про сексуальність мало говорять. Це табуйована тема. Я розумію, що причиною може бути травматичність цього досвіду. Причиною може бути те, що наше суспільство схильне стигматизувати жертву, коли жінку звинувачують у тому, що вона стала об’єктом насильства. Змова мовчання навколо цієї теми не дозволяє її уважно дослідити.\n– А як справа з материнством за ґратами? Тобто, очевидно, що коли ми говоримо або про небажані сексуальні відносини, або про відносини з точки зору кохання – материнство було? Яким материнство було в таборах? Наскільки це був травматичний чи не травматичний досвід для жінки? І для чого жінці в таборах це було потрібно?\n– Були різні сценарії, це явище, яке по-різному спрацьовувало для різних жінок і неоднозначне. Частина жінок була заарештована і опинялися в ув’язнені або вагітними або з немовлятами на руках. Вони прийшли туди з дітьми, і діти там якийсь час перебували – як правило, півтори-два роки з обмеженим доступом матері до дитини. Наприклад, у сиротинцях при таборах, потім їх скеровувалися в дитячі будинки в Радянському Союзі. В кращому випадку передавали дітей родині. Це одна частина історії.\nІнша, коли жінки вагітніли в таборах. Попри те, що чоловіків і жінок розділяли і вживалося заходів, щоб вони не могли мати сексуальних контактів, бо це мало наслідки і потім щось треба було робити з цими дітьми, це були додаткові витрати і клопоти. Попри намагання це контролювати, такі випадки траплялися дуже масово. По части, через зґвалтування. Бо, очевидно, жодної контрацепції не було.\nЧастина жінок, як пишуть у спогадах колишні невільниці, ті, що були засуджені за різні кримінальні злочини, використовували материнство також як ресурс. Бо вагітна жінка на останніх місяцях була звільнена від найважчих видів роботи, мала трішечки краще харчування, потім опинялася в так званому “бараці мамок”, де були трішки кращі умови. Тобто, якийсь час вона мала полегшені обставини перебування в таборі. Після народження дещо змінювалось залежно від табору, бо дуже багато речей залежало від керівника табору і від того, де він був, які кліматичні умови і таке інше. Але, як правило, поки жінка годувала грудьми, вона мала більш регулярний доступ до дитини – кілька разів на добу. Якщо лактація припинялася, жінку взагалі могли відіслати на загальні роботи, в інший табір з дуже обмеженою можливістю навідувати дитину.\n– А що з дитиною?\n– А діти залишалися. По-різному їх називали: “детгородок”, “ детский дом”. Це були інституції при таборах, не в самій зоні, а впритул до зони, де утримували дітей невільниць.\n– Тобто, був шанс, що мати ніколи не побачить дитину?\n– Десь до двох років вона мала можливість навідувати, а потім дуже високі шанси, що дитина могла бути загублена і це історії про втрачених дітей, яких десятиліттями розшукували, не завжди щасливе возз’єднання було, таких історій багато.\nАле є також частина історій, що жінки, навіть інтелігентні, дуже не юного віку, свідомо наважувались на крок стати матір’ю, народити дитину з почуття самотності, яке вони хотіли подолати. Тобто, жінка засуджена на 20-25 років, розуміючи, де вона опинилася, в яких обставинах, і що шанси їй дожити до звільнення є мізерними, а навіть, коли вона до них доживе, буде не здатна народити дитину, вирішувала стати матір’ю за будь-яку ціну. Народити дитину хай в таких умовах. Подолати свою екзистенційну самотність, мати людину, яку можна любити, про яку можна дбати навіть якщо ця дитина не зможе бути з нею назавжди, навіть якщо доля тієї дитини буде сумна. І таке материнство також траплялось, і Солженіцин про таких жінок писав.\nАле є і спогади про щасливі історії, коли діти народжувалися від табірної любові, хоча та любов з часом і закінчувалась, і не розвинулась в якусь родину, але дитина вижила і матір її знайшла. У Львові живе жінка, яка народжена в таборі. Опубліковано спогади її мами. Це дуже непрості речі.\nОдним жінкам материнство в таборі стало болісним переживанням, бо ту дитину відбирали і ти не знав, чи побачиш її. Для інших жінок це була єдина втіха – народити дитину і пережити своє материнство. Для когось діти, які залишались на волі, десь в родині, коли жінку арештували, а родина вчасно тих дітей перехопила, переховувала, або в чужих людей. Прагнення повернутися до дітей було стимулом, те, що мотивувало жінку продовжувати жити в абсолютно нелюдських умовах, долати все це. Це працювало по-різному для різних груп жінок. А для когось це було просто можливістю вижити.


Протягом вересня 2017 року в комітетах Верховної Ради України було проведено 48 засідань. Найчастіше збирались представники бюджетного комітету, а також сім'ї, молодіжної політики, спорту та туризму – по чотири рази, натомість Комітет з питань правової політики та правосуддя цього місяця не засідав жодного разу. ... →\nЯк депутати відвідували комітети під час шостої сесії восьмого скликання ВР\nУпродовж 6-ї сесії Верховної Ради VIII скликання 100 народних обранців не пропускали засідання свого профільного комітету, натомість 25 парламентарів не з’явились на жодне таке зібрання. Жінки у даному аспекті виявилися дещо дисциплінованішими, ніж чоловіки, а коаліція у цьому плані працювала сумлінніше за опозицію. ... →\nЛише вісім комітетів вчасно оприлюднили протоколи засідань липня\nЛише вісім комітетів Верховної Ради України на своїх веб-ресурсах вчасно оприлюднили протоколи засідань, що відбулись у липні 2017 року. Два комітети частково оприлюднили необхідну інформацію вчасно, натомість дванадцять комітетів опублікували протоколи своїх засідань із запізненням чи станом на початок серпня не оприлюднили взагалі. ... →\nЯкі парламентські комітети працюють найбільш прозоро та публічно\nГромадянська мережа ОПОРА продовжує здійснювати моніторинг роботи комітетів Верховної Ради України. Експертами було оцінено та проаналізовано 27 парламентських комітетів задля підвищення рівня їх прозорості. ... →\nОдним із найважливіших аспектів роботи народного депутата є робота в парламентських комітетах. Аналізуючи роботу парламентарів у комітетах Верховної Ради України, Громадянська мережа ОПОРА вирішила дослідити підхід депутатів до їхньої роботи стосовно підготовки законопроектів до свого та чужих комітетів. ... →


«Антонов» вперше підписав 5-річний контракт за програмою перевезень НАТО та ЄС\nДержавне підприємство “Антонов” вперше підписало контракт на 5 років щодо використання його літаків за програмою стратегічних авіаперевезень Strategic Airlift International Solution (SALIS) під егідою НАТО та Євросоюзу.\nПро це розповіли представники підприємства на брифінгу у Києві.\nЧитайте також: «Мотор Січ» і «Антонов» підписали контракт на 920 млн грн\nЗа новим контрактом ДП “Антонов” має надавати два літаки Ан-124-100 на постійній основі. Вони мають бути в режимі очікування в аеропорту німецького міста Лейпциг. За додатковим запитом ДП “Антонов” має надати ще три літаки.\nКрім цього, за програмою SALIS для потреб країн НАТО та ЄС можуть використовуватися літаки “Мрія”, “Антей” та літаки Ан-26, Ан-74.\nЗа умовами контракту, літаки повинні бути розміщені на території однієї з країн-учасниць. Розміщення літаків у Лейпцигу значно спрощує процедуру перевезень і дозволяє забезпечити їх оперативність.\nПопередній контракт за програмою SALIS був підписаний у 2019 році на три роки. Він завершується 31 грудня 2021 року.\nУчасниками SALIS є дев’ять держав: Бельгія, Польща, Словаччина, Словенія, Чехія, Німеччина, Норвегія, Угорщина і Франція.\nУкраїнські банки б’ють рекорди за темпами зростання іпотечних та корпоративних кредитів – НБУ\nГОЛОВНА » НОВИНИ » «Антонов» вперше підписав 5-річний контракт за програмою перевезень НАТО та ЄС


Головна > Іграшки та товари для дітей > Іграшки > Іграшкова зброя > Silverlit Lazer M.A.D Іграшкова зброя Lazer M.A.D. Black Ops (міні-бластер, мішень)\nТип бластер набір\nДальність стрільби 10 м\nОсобливості используйте набор с бластерами или другими наборами Lazer M.A.D. робить необмежену кількість пострілів не вимагає перезавантаження звукова імітація стрільби підсвічена панель «життєвих циклів» оповіщення про ліквідацію всіх «життів» гучним, протяжним сигналом\nЕлементи живлення AA x 2 шт. AAAx3\nРозміри (ВхШхГ) 19,1 х 30,5 х 4,4\nТеги Компактний набір міні-бластер з радіусом дії 10 м в комплекті з мішенню. Обидва іграшкові пристрої оснащені світловими і звуковими ефектами. Взаємодія зброї з мішенню засноване на інфрачервоному випромінюванні. Луч, що випускається бластером, потрапляючи в ціль, вибиває з неї одне «життя». Обидві частини набору виконані з високоміцної пластмаси, тому легко витримують тривалі і активні «бої». Зброя дозволяє брати участь в командних боях з необмеженим числом учасників. Для ще більш захоплюючої гри цей набір можна об'єднати з іншими модулями серії Lazer M.A.D.


Для фермерів створили дрон, що гавкає / Новини / Finance.ua\nДля фермерів створили дрон, що гавкає\nНовозеландці пристосували дрон для роботи пастухів, повідомляється на сайті Radio New Zealand. Їх оснастили гучномовцем, на який записали собачий гавкіт та інші звуки. За словами фермерів, дрони дозволяють заощадити час, але повністю замінити пастуших собак пристрої не можуть.\nПротягом декількох років дрони тестують і використовують в деяких країнах не лише в якості листонош і кур’єрів, але і для моніторингу лісів і тварин, які мешкають в них, для боротьби зі шкідниками і для огляду техніки. Безпілотники допомагають рятувати людей, які потрапили в біду, і проганяти з офісу надто завзятих співробітників. Дрони використовуються і в сільському господарстві, зокрема, для спостереження за ростом сільськогосподарських рослин. Новозеландські фермери знайшли дронам ще одне застосування.\nВони пристосували безпілотник для спостереження за стадами корів, овець і оленів. За словами фермера Джейсона Рентула, який придбав дрон в 2017 році, він використовує його тричі на тиждень і економить більше половини часу, коли збирає стадо. Якщо раніше двом пастухам з собаками потрібно було дві години, щоб зібрати стадо овець на горбистому пасовищі і привести його назад на ферму, то дрон справляється з цим за 45 хвилин.\nVolkswagen представив свій новий електромобіль (фото) 6 г. тому 450\nAudi представив новий електрокросовер (фото) Вчора, 22:34 502\nПаркування в столиці: за що можуть оштрафувати Вчора, 13:58 1233 2


Джон Сартейн, гравер - Спільнота сайту zabytki.in.ua\nДжон Сартейн, гравер\nДжон Сартейн (1808-1897), був піонером в техніці гравіювання мезо-тінта в Сполучених Штатах. Він народився в Лондоні, Англія. Він вивчив гравюру і виготовив декілька пластин ранньої флорентійської школи Вільяма Янга Оттлі (1826). У 1828 році він почав працювати з технікою мезо-тінта. Він вивчав живопис з Джоном Варлі і Генрі Джеймсом Ріхтером.\nУ 1830 році, у віці 22 років, він емігрував до США і оселився в Філадельфії. Там він навчався у Джошуа Шоу і Мануеля Дж. де Франка. Близько десяти років після приїзду в США він малював олійні портрети і мініатюри на слоновій кістці.\nВін активно співпрацював як гравер в щорічних випусках Friendship's Offering. Ці літературні видання виникли в Англії, але незабаром мода на ці щорічні публікації проникла в Північну Америку. Friendship's Offering вперше з'явилося в Америці через шістнадцять років після першого британського видання з такою ж назвою. З 1841 по 1856 рік Friendship's Offering була опублікована рядом компаній, які пропонували щорічну роботу в основному в британському стилі. Характер публікації залишався досить постійним до останніх років її появи, яка ніколи не відхилялася від структури, встановленої її англійським попередником.\nFriendship's Offering було місцем вираження деяких з найбільших літературних талантів 19-го століття. За іронією долі, американське видання друкувало переважно британських авторів, оскільки воно було практично буквальною копією англійського видання. У той час американські видавці експлуатували відсутність міжнародних законів про авторське право.\nКожен номер з 1844 року включав гравюри тільки Джона Сартейна. Його характерний стиль легко пізнаваний в американських виданнях по більшій глибині і насиченості гравірувальних чорнил або традиційної різьбі. Чорний спосіб створення зображення, яке виглядає текстурированним, майже оксамитовим.\nБільше інформації про Friendship's Offering за цим посиланням (EN).\nДавайте тепер подивимося на деякі з гравюр, які ілюстрували різні американські видання Friendship's Offering. Я вибрав 20 гравюр видань різних років, щоб показати вам роботи Сартейна. Більше гравюр ви знайдете в інтернет-архівах по цьому посиланні, проте вам доведеться терпляче шукати.\n001 - Ванна кімната - Friendship's offering 1850 - гравер Джон Сартейн\n002 - Марія - Friendship's offering 1850 - гравер Джон Сартейн\n003 - Корделія - Friendship's offering 1850 - гравер Джон Сартейн\n004 - Пожежа в морі, по картині Тернера - Friendship's offering 1850 - гравер Джон Сартейн\nОпубліковано Philips Samson and Company в Бостоні.\n005 - Сестри, по картині Корбо - Friendship's offering 1850 - гравер Джон Сартейн\n006 - Сутінки, з картини Соломона - Friendship's offering 1850 - гравер Джон Сартейн\n007 - Серьга, з картини Уілкі - Friendship's offering 1854 - гравер Джон Сартейн\nОпубліковано E.H. Butler and Company з Філадельфії.\n008 - Маріанна, з картини Драммонда - Friendship's offering 1854 - гравер Джон Сартейн\n009 - Есперанса, з картини Перріса - Friendship's offering 1845 - гравер Джон Сартейн\nОпубліковано Lewis and Sampson з Бостону.\n010 - Острів ліри, з картини Перріса - Friendship's offering 1845 - гравер Джон Сартейн\n011 - Золота зірка, з картини Перріса - Friendship's offering 1845 - гравер Джон Сартейн\n012 - Мертвий солдат, з картини Перріса - Friendship's offering 1845 - гравер Джон Сартейн\n013 - Розлука, з картини Корбоулда - Friendship's offering 1845 - гравер Джон Сартейн\n014 - Міміка полювання, з картини Перріса - Friendship's offering 1845 - гравер Джон Сартейн\n015 - Клітка, з картини Корта - Friendship's offering 1848 - гравер Джон Сартейн\nОпубліковано Philips and Samson в Бостоні.\n016 - Мері, з картини Корта - Friendship's offering 1848 - гравер Джон Сартейн\n017 - Алексіна, з картини Райта - Friendship's offering 1848 - гравер Джон Сартейн\n018 - Римські сестри, з картини Перріса - Friendship's offering 1848 - гравер Джон Сартейн\n019 - Жниварка - Friendship's offering 1848 - гравер Джон Сартейн


АНЕСТЕЗІЯ при травмах: У США травма - це перша за частотою причина смерті у віковій - - - Медична Бібліотека на medbib.in.ua\nУ США травма - це перша за частотою причина смерті у віковій групі від 1 до 35 років . Травма є причиною кожної третьої госпіталізації в США. Летальність від травми має наступну структуру: у половині випадків смерть настає негайно, в 30% випадків - протягом декількох годин після травми (концепція "золотої години"). Оскільки багатьом потерпілим потрібна екстрена операція, анестезіолог відіграє важливу роль в їх лікуванні. Часто буває, що анестезіолог більше займається проведенням реанімаційних заходів, ніж власне анестезією. Багато з постраждалих є наркоманами, носіями вірусів гепатиту В, С або ВІЛ, перебувають у стані гострої інтоксикації, тому анестезіолог має вжити необхідних заходів захисту. У цій главі висвітлюються принципи первинного обстеження постраждалого в приймальному відділенні, а також особливості проведення анестезії при ЧМТ, травмі хребта і спинного мозку, грудей, живота і кінцівок.\nВипадок з практики присвячений анестезії при опіках.\nІнформація, релевантна " АНЕСТЕЗІЯ при травмах "\nЗагальні відомості Найчастіше пошкодження спинного мозку відбувається в результаті травми. Виділяють повний і неповний поперечний розрив спинного мозку. Більшість важких ушкоджень обумовлено здавленням спинного мозку при переломі або вивиху хребців. Механізм травми: здавлення і згинання спинного мозку при пошкодженні груд-ного відділу, розгинання при пошкодженні шийного відділу. Симптоматика


У кого шукають захисту олігархи - kyiv.comments.ua\nУ кого шукають захисту олігархи\n05 квiтня 2013 09:03\nБізнесменам доведеться визначитися, кому поступитися своїми активами\nСьогодні в Україні бізнесмени змушені вирішувати, якому з двох провідних бізнес-конгломераторів вони поступляться своїми активвми\nЩе зовсім недавно представники українського великого бізнесу при пошуку заступництва мали широкий вибір. Деякі для цього віддавали перевагу міжнародному капіталу, адже довгий час вихід на IPO, випуск депозитарних розписок або отримання кредиту від міжнародних організацій вважалися надійним захистом власності. Власники значної кількості неструктурованих в єдину компанію активів воліли будувати захист свого бізнесу на іміджевих проектах. Для одного це було філантропія в світовому масштабі, другий акцентував на захисті єврейського співтовариства, третій користувався статусом глави регіонального підрозділу спортивної ліги. За останні роки стало зрозуміло, що подібні механізми захисту бізнесу в нашій країні працюють усе менше.\nЧерга до Ахметова\nПоняття «опозиційний» або навіть «незалежний» бізнесмен поступово нівелюється. Навіть приналежність до партії влади і навіть відстоювання її позицій зовсім не гарантує стабільний розвиток бізнесу. Тепер кожен бізнесмен ще має визначитися, до якого з двох таборів примкнути.\nЗараз впливові групи збираються навколо найзаможнішого українця Ріната Ахметова і в середовищі президентського оточення. А втім, і цей невеликий, але все ж вибір є не в усіх. Зараз найбагатшого українця цікавлять далеко не всі компанії. Торішня приватизація енергетики стане серйозним випробуванням для фінансової стійкості СКМ, компанія DTEK навіть планує випустити боргові цінні папери на суму $1,5 млрд. Та й досвід, отриманий при покупці ще 2010 року київського ЦУМу, виявився корисним. Тоді структури Ахметова, по суті, виступили захисниками основного акціонера Валерія Мазура в його боротьбі з Вагіфом Алієвим. А згодом виявилося, що ЦУМ з усіма вимогами до його реконструкції — це «головний біль» вартістю під $150 млн. За такі ж гроші 2012-го Ахметов купив кілька немаленьких енергопостачальних компаній.\nСьогодні пріоритет у Ріната Леонідовича — це газові активи. Спочатку було придбання Vanco Ukraine, датоване листопадом минулого року, але відомо про це стало лише наприкінці січня 2013 року. Що це за компанія, достовірно невідомо, але, найімовірніше, вона є правонаступницею корпоративних прав Vanco Int. на розробку Прикерченської ділянки шельфу Чорного моря. І відразу після цього повідомлення, 11 лютого, Кабмін скасував розпорядження про розрив угоди про розподіл продукції з компанією Vanco. Адже до цього п’ять із половиною років домовитися з українською владою інвестори не могли. Потім з´явилася сенсаційна новина про те, що структури СКМ купили 25% найбільшого приватного газовидобувника — компанії «Нафтогазвидобування». Там уже довго був конфлікт між власниками Нестором Шуфричем і Миколою Рудьковським, причому останній нібито навіть пробував прорватися на підприємство разом з групою спортивних молодиків. А незабаром, торік у листопаді, компанії призупинили ліцензію на розробку Семиренківського і Мачухського газоконденсатних родовищ. Шуфрич нібито звернувся за допомогою до Руслана Циплакова (відомий дружбою з молодшим сином Президента), який зараз набирає вагу Як наслідок, родич одного з його менеджерів незабаром став на чолі «Нафтогазвидобування», а близька до Циплакова охоронна фірма почала виконувати функції її охорони. Рудьковський ж, недовго думаючи, взяв і продав 1/4 компанії структурам Ріната Ахметова.\nОстанні новини яскраво свідчить про те, що бізнес усвідомив, як треба дружити з Ахметовим. Глибокий реверанс убік Рінат Леонідовича зробив головний «газовик» країни Дмитро Фірташ. На зустрічі з журналістами в Запоріжжі він заявив, що його структури цьогоріч готові поставити іншим промисловим споживачам до 2 млрд. м3 природного газу. Експерти відразу заговорили, що найвірогіднішим споживачем стане металургія Ахметова — тільки з такою впливовою людиною Фірташ погодиться поділитися своїм обмеженим ресурсом.\nДо речі, повертаючись до «Нафтогазвидобування», хочеться зауважити, що торік роль покупця конфліктного активу аналітики віддавали партнеру Ахметова Вадиму Новінському. Мабуть, така думка була не зовсім безпідставною, адже буквально півроку тому у своєму інтерв´ю «k:» голова СКМ Олег Попов запевняв громадськість, що газовий бізнес розвиватиме їхній партнер Новінський. Дійсно, до того часу Smart Energy в тривалій боротьбі вже відвоював у Пінчука право на купівлю Regal Petroleum. Причому ситуація розвивалася за разюче схожою з «Нафтогазвидобування» схемою. Незадовго до придбання Мінекології призупинило дію ліцензії Regal на розробку Мехедівсько-Голотовщинського і Свиридівського газоконденсатних родовищ у Полтавській області. А незабаром після повідомлення про операцію зі «Смартом» злощасну ліцензію повернули. Але, у випадку з «Нафтогазвидобування», СКМ вирішила діяти особисто.\nХоча Ахметов почав самостійно розвивати газовий напрям, холдинг Новінського все ж не залишився осторонь у питаннях корпоративного захисту. Останній приклад — входження в капітал сумського НВО ім. Фрунзе. Тліючий там конфлікт між структурами братів Суркісів і Костянтина Григоришина раптово вирішився появою у «Смарт-Холдингу» 10,04% акцій та опціоном на збільшення частки в заводі до 40,04%. Експерти вважають, що це пов´язано з планами розвитку власного газовидобутку — НВО спеціалізується на виробництві газоперекачувальних агрегатів, а також компресорів і обладнання для нафтогазовидобувного комплексу.\nХто буде наступним, поступившись дуумвірату Ахметов - Новінський своїми активами або ресурсами, наразі сказати складно. Це залежить від того, що буде в пріоритеті, чи хто буде згоден віддати все за відповідну ціну. Але особливого вибору в українських олігархів, які ризикують у найближчому майбутньому виявитися «витиснутими», схоже, і немає. З продажем власності можна затягнути до того моменту, коли вона і так перейде в «хороші руки», причому абсолютно безоплатно.\nІрина Андрєєва «Коментарі»\nАхметов не зупинятиме київське метро\nАхметов залишив киян без питної води\nКиїврада не дала Ахметову землю для «Київенерго»\nКияни прийшли до Ахметова «вибивати» тепло та гарячу воду


"Металіст" (дублери) - "Карпати" (дублери) - 0:1 (0:1).\nКомсомольське. Стадіон "Енергетик", +30.\n"Металіст": Гуменюк (Сидоренко,63), Кіктев, Левченко (Карелін,23), Скоробрех, Хомін, Костюк (к), Путівцев (Соколовський,46), Жадер, Поступаленко, Коваль, Давидов (Логвінов,46).\nЗапасні: Петрович, Рубан, Піддубний.\n"Карпати": Налєпа (Когут,39), Петрівський, Лапко (Луцик,74), Куцяба, Процик, Ткачук, Женюх (к), Бобилєв (Яворський,82), Ґолбан (Васильків,89), Платон (Мартинюк,46), Фурта.\nТренер: Володимир Хохлов.\nГол: Бобилєв, 12\nПопередження: Фурта, 44, Мартинюк, 72\nГра дублюючих складів харківського „Металіста” та львівських „Карпат” виявилася насиченою подіями. Хоча у матчі був забитий лише один гол, моментів для взяття воріт на дві команди важко порахувати. Окрім того, два воротаря передчасно залишили поле.\nВперше дубль „Металіста” грав на полі в містечку Комсомольське – за 50 кілометрів від Харкова. До цього свої матчі він проводив на скандальновідомому стадіоні „Харківського тракторного заводу”, де „Карпати” виграли у місцевого „Геліоса” ще у першій лізі. Полем це можна назвати лише з великою „натяжкою”, адже на ньому росло усе, окрім звичної для футболу трави. Саме на цьому наголошував тренер дубля донецького „Металурга”, коли відмовився виводити свою команду на „ХТЗ”. Хорді Кройф, Мендоса та інші гравці українського „Челсі” просто відмовилися вийти на поле. Тому й довелося арків’янам шукати новий газон.\nМолоді карпатівці, які ще не грали за першу команду, їхали до Харкова поїздом. Решта прибули до першої столиці літаком разом з основою. До дублерів приєдналися Налєпа, Петрівський, Лапко, Ґолбан, Бобилєв, Женюх та Платон.\nУ середині першого тайму Налєпа виручив команду: Давидов ефектно перекинув м’яча через Петрівського на правому фланзі, змістився в центр і за мить м’яч мав опинитися у сітці воріт. Проте польський воротар у стрибку кинувся в ноги „металісту” і забрав м’яча. Обидва футболісти залишилися лежати на полі, вибігли лікарі. Давидов підвівся, а Налєпа тримався за праву ключицю. Замість Мацея у гру вступив молодий воротар Богдан Когут і не раз рятував ворота. Після матчу він заслужив теплі слова від старшого тренера Хохлова і від Мацея Налєпи.\nДо цього моменту „Карпати” вже вигравали. Молодий нападник Юрій Фурта вийшов сам-на-сам з Гуменюком, проте захисники збили його неподалік штрафного. Вирок елегантно виконав Володимир Бобилєв – м’яч влетів у „дев’ятку”.\nХарків’яни на правах господарів більше атакували, не забували про напад і карпатівці. Платон з правого флангу виходив сам-на-сам, проте не зумів завершити атаку. Згодом на ударній позиції опинився Фурта – м’яч зрізався з ноги. Він же був у центрі уваги, коли рвався до воріт, але захисники його зупинили. Штрафний бив Платон – м’яч облетів стінку, але надійно зіграв Гуменюк. Після цього ініціатива перейшла до „Металіста”: Петрівський порушив правила біля кутового прапорця і бразилець Да Сільва виконав штрафний. Головою дали пробити Путівцеву – м’яч пролетів біля штанги. Наприкінці тайму два моменти мав Платон: спершу після скидки головою Ґолбана Руслан сильно пробив зльоту, а потім, накрутивши кількох захисників, пробив з гострого кута.\nУ другому таймі „Карпати” віддали ініціативу супернику. Змінилася і тактична побудова команди – тепер „зелено-білі” грали з двома форвардами – Платон, отримавши мікротравму, помінявся місцями з Мартинюком. Зрештою, у будь-якому випадку нападник не вийшов би на другий тайм – так запланував Олександр Іщенко. „Карпати” намагалися більше тримати м’яча, не поспішали з атаками і здебільшого захищалися. Найбільш гарячо біля воріт молодого Когута було після виконання стандартів. Можна згадати два небезпечних моменти у Поступаленка та Коваля, проте їхнім ударам бракувало точності. В інших моментах виручав Богдан Когут.\nВолодимир Хохлов після гри залишився задоволеним – його гравці непогано грали після важкої дороги під палючим сонцем. Дорогою до готелю автобус, що його надав „Карпатам” „Металіст”, зламався. Довелося чекати іншого. За цей час Лапко пояснював Налєпі особливості святкування Спаса. До розмови приєднався і Хохлов: „Дотепер не можна було яблука їсти”, – сказав тренер. Поляк, який хоч і стояв з перев’язаною рукою і терпів біль, все ж не втримався від жарту: „Не можна? Та ми на базі вже три дерева з’їли!”.\nРостислав ЯЩИШИН, Харків


До чого сняться гроші, монети і багато паперових грошей - woman-club.net.ua\nHome » Корисне » До чого сняться гроші, монети і багато паперових грошей\nДо чого сняться гроші, монети і багато паперових грошей\nСни про грошах можуть мати різне тлумачення. Найбільше значення такого сновидіння залежить від ставлення самого сновидіння до своїх фінансів в житті.Девід Лоффа в своєму сонник вказує, що сни, в яких фігурують грошові знаки – це ознака сильної особистості, людини вольового, вміє керувати собою і людьми, компетентного.\nЗ іншого боку, сни про гроші можуть бути ознакою турботи про прибутки і фінансовий стан, нестачі коштів в реальному житті. Це накладає свій відбиток на підсвідомості, тим самим викликаючи відповідні сновидіння.\nВеликі купюри в пачках\nБачити уві сні пачки грошей, означає приємні хвилювання, новини, більший прибуток, несподівану радість. Якщо ви отримуєте пачку грошей від іншої людини, то це ознака позитивного розвитку взаємин з оточуючими. Отримувати гроші уві сні – до щастя і радісним известиям , успіхам в сімейному житті. Якщо ж гроші брудні або порвані, то ознака неприємностей.\nЗа визначенням сонника народів Майя, тримати гроші в руках – зміни на краще , вигідну пропозицію, новий виток в справах.\nСтародавні перси вважали, що монети , побачені уві сні, символізують прибуток, успіх у справах і багатство. Крім загального тлумачення, існує кілька тлумачень такого сновидіння в залежності від того, які саме монети наснилися.\nМонета з темного металу. Це провісник непростій ситуації у взаєминах з людьми, назрівання конфлікту, появи ворогів і недоброзичливців.\nМонета зі світлого металу. Символізує благополуччя і добро.\nЗігнута монета. Провісник пліток, лижи, обмови на адресу того, хто бачив сон. Також може означати тюремне ув’язнення і ворожість з боку оточуючих.\nПерерахунок грошей уві сні означає, що в житті людина приділяє їм занадто великої ваги, мелочнік і скнара. Такій людині слід попрацювати над собою і зрозуміти, що гроші в житті не головне. Таке трактування перерахунку грошей уві сні можна знайти в сонник Ванги.\nВ сонник щасливих значень, гаманець з грошима віщує сновидцу щасливі любовні переживання, удачу в життя.\nВтрата коштів уві сні без будь-якої причини – ознака того, що в реальності людина втрачає контроль над ситуацією . Він не може керувати своїми емоційними сплесками, на його рішення великий тиск надає настрій, а не логічне мислення і здоровий глузд. Це сон-попередження. Слід попрацювати над собою, навчитися контролювати себе.\nЗа трактуванні циганських сонників, віддавати гроші уві сні, значить, втратити їх в бізнесі.\nЯкщо уві сні ви роздаєте гроші у вигляді благодійності, то по «Сонник Лоффа» це означає, що сновидець має роблення допомагати оточуючим, причому не обов’язково в матеріальному сенсі. Це може бути просто прагнення принести користь будь-кому.\nОтримання грошей – ознака поліпшення фінансового стану , можлива прибуток, розвиток бізнесу.\nЗа «Сонник Лоффа» отримання грошей уві сні від людини означає врегулювання відносин, успіхи в спілкуванні з тим, хто передав вам гроші.\nМожливо, ви відчували якусь незручність і напруга в спілкуванні з цією людиною; сон говорить про те, що ваша емоційний зв’язок налагодиться.\nЗа сімейним сонником, якщо уві сні ви втратили великої суми – це знак великих втрат в реальності. Такий сон може передвіщати проблеми зі здоров’ям, небезпеки у веденні бізнесу, спад прибутку.\nЯкщо уві сні крадіжку здійснює сновидец – це ознака того, що він знаходиться в небезпеці.\nЗнаходити гроші. Знайдені уві сні гроші символізують дрібні неприємності , занепокоєння, що призводять в остаточному результаті на щастя. Це радісні події, зміни в житті, нові враження.\nБрати в борг. Внутрішнє ви будете незадоволені ставленням до вас людей, вам буде здаватися, що вони переоцінюють ваші якості та здібності.\nОтримувати золото. До великих успіхів, щастя, змін і величезних можливостей, які відкриються вам найближчим часом.\nДрібні монети. До неприємностей на роботі, невеликим проблем в справах і відносинах з близькими і рідними – варто приділяти їм більше часу.\nЕкономити гроші. Економія уві сні – ознака успішного матеріального становища в житті, символ багатства, процвітання бізнесу і примноження капіталу.\nЗнаходити пачку грошей, на яку претендує молода жінка. Це сновидіння означає, що ви можете втратити значну суму через втручання близько знайомої вам жінки. Вона принесе у ваше життя проблеми, пов’язані з бізнесом і фінансами. Сон попереджає про надмірні витрати, які не покриває прибуток; варто звернути увагу на це попередження.\nПроковтнути гроші. Ознака меркантильності і користолюбства.\nБагато грошей, вважати велику кількість грошей. Ви можете досягти матеріального благополуччя, якщо займетеся примноженням прибутку.\nЯк можна зняти набряк з очей після сліз?


AB InBev Efes Україна отримала особливу відзнаку від Європейської Бізнес Асоціації за свій внесок у розвиток корпоративної соціальної відповідальності - European Business Association\nAB InBev Efes Україна отримала відзнаку Business Hero за дотримання принципів сталого розвитку та свій внесок у розвиток корпоративної соціальної відповідальності від Європейської Бізнес Асоціації. Компанія має на меті скоротити свій вплив на навколишнє середовище завдяки дбайливому використанню водних та енергетичних ресурсів, переробці відходів, використанню більш екологічних типів пакування, протидії зміні клімату. Зокрема, вже сьогодні AB InBev Efes Україна переробляє понад 99% своїх виробничих відходів — як органіку, так і упаковку. 2020-го компанія завершила перехід усіх ПЕТ-ліній на нову легку преформу, з якої виробляється ПЕТ-пляшка. Торік це дозволило скоротити кількість використаного в упаковці пластику більш ніж на 160 т. На броварнях AB InBev Efes Україна працюють системи біологічної очистки стічних вод, які за допомогою біологічних компонентів – аеробного та анаеробного мулу – забезпечують очищення стічних вод броварень від забруднюючих компонентів. Більш того, щороку компанія скорочує відсоток використання води на один літр продукції і постійно покращує цей показник. Під час виробничого процесу броварні частково використовують біогаз та мають енергоефективні технології, що дозволяють варити пиво більш екологічно та знизити кількість викидів вуглецю. AB InBev Efes Україна окрім екологічних ініціатив також реалізує й соціальні проєкти в регіонах присутності своїх виробництв. Так наприклад, у 2020 р. компанія запустила гуманітарну програму з надання чистої питної води в разі виникнення надзвичайних ситуацій. Компанія спрямувала на ініціативу 93 600 л слабогазованої питної води, яку розподілили між 234 навчальними закладами на Сході України. Понад 10 років компанія реалізовує національну програму “Випив? За кермо не сідай!”. За цей час AB InBev Efes Україна закупила більш ніж 650 комплектів Drunk Busters, які передала патрульній поліції, центру підготовки водіїв ЗСУ й автошколам для проведення інтерактивних тренінгів по всій країні. Понад 100 тис. осіб пройшли навчання за спеціально розробленим курсом з використанням “п’яних” окулярів. Додатково цьогоріч, AB InBev Efes Україна об’єдналася разом з SOCAR аби інформувати водіїв щодо неприпустимості поєднання алкоголю та кермування. У рамках ініціативи було розміщено інформаційні відео на кожній АЗС мережі для привернення уваги водіїв до існуючої проблеми нетверезого водіння. “Розвиваючи культуру відповідального споживання, ми виділили для себе три пріоритетні напрямки. Це – боротьба зі споживанням алкоголю неповнолітніми – протидія продажу алкоголю до 18 років та руйнуванню міфу, що алкоголь сприяє розвитку авторитету підлітка чи допомагає вирішити проблеми. Другий – зменшення випадків кермуванням авто в нетверезому стані. Третій – розширення асортименту слабоалкогольних і безалкогольних альтернатив в портфелі компанії” – розповідає в.о. генерального директора AB InBev Efes Україна Денис Хренов. AB InBev Efes Україна також підтримує екологічні ініціативи молоді – спільно зі студентами Національного університету Чернігівська політехніка компанія побудувала на території навчального закладу зарядну станцію для електротранспорту, аби заохотити студентів користуватися більш екологічним способом переміщення містом – на електротранспорті. Зараз станція оснащена можливостями заряджання від джерел сонячної енергії та підтримує широкий спектр інтерфейсів для підключення та підзарядки акумуляторів різних типів. Пандемія стимулювала розвиток ще одного напрямку соціальної відповідальності компанії — підтримка медичних та соціальних закладів у боротьбі з COVID-19. AB InBev Efes Україна закупила 4 апарати штучної вентиляції легень та 16 кисневих концентраторів для лікарень у регіонах присутності власних виробництв, зокрема, в Харкові, Чернігові та Миколаєві. Додатково було передано 24 тис. л дезінфікуючого засобу до лікарень, геріатричних пансіонатів, центрів соціального захисту, дитячих будинків та будинків-інтернатів. Окрім того, до лікарень було направлено 1750 захисних комбінезонів, 22600 масок та бахіл. Інформаційна довідка: AB InBev Efes Україна – один із лідерів українського пивоварного ринку, який є спільним підприємством найбільшої у світі пивоварної компанії Anheuser-Busch InBev і регіональної пивоварної компанії з виробництва напоїв із провідними позиціями Anadolu Efes. AB InBev Efes Україна має три броварні у Чернігові, Харкові та Миколаєві. Портфель пивних брендів складається з ТМ: Bud, Corona Extra, Stella Artois, Hoegaarden, Leffe, Lowenbrau, Franziskaner, Spaten, Staropramen, Taller, Velkopopovický Kozel, «Старий Мельник із Діжки», Miller, Tripel Karmeliet, Kwak, Boddingtons Pub Ale, «Чернігівське», «Рогань», «Янтарь», квасу «Село і люди», сидру «Де Сад». Контакти для ЗМІ Всі запити, повязані з наданням інформації для ЗМІ, прохання надсилати Нонні Мартиновій, менеджеру із зовнішніх комунікацій. E-mail: Nonna.Martynova@abinbevefes.com


Офіцера КДБ Білорусі «розірвало на шматки» біля кордону з Україною – ЗМІ — New News\nОфіцера КДБ Білорусі «розірвало на шматки» біля кордону з Україною – ЗМІ\nДжерело: білоруська служба «Радіо Свобода»\nДеталі: 5 квітня жителі Мозиря помітили, що співробітники ДАІ перекрили вулицю Ленінську в районі будинків 10 та 12. Там розташована будівля місцевого КДБ. З воріт виїхав мікроавтобус ритуальної служби, за ним «люди в цивільному» та військові.\n«Радыё Свобода» зібрала те, що відомо зараз.\nУ Мозирі мікроавтобус похоронної служби виїхав із двору будівлі, де розташований Мозирський міський відділ КДБ Гомельської області. Видання має підтвердження цього. За ритуальним мікроавтобусом слідували чоловіки у цивільному, за ними – чоловіки у військовій формі. Поруч був припаркований автомобіль Toyota з літерою «V» на борту (один із розпізнавальних знаків, що використовується російськими військовими під час війни проти України).\nІнше джерело «Свабоди» повідомляє, що УАЗ, в якому знаходився співробітник КДБ, підірвався на міні в зоні відселення, біля села Біла Сорока Наровлянського району Гомельської області РБ.\n«Це білоруська територія, звідки там міни? Але є інформація, що водія просто розірвало на шматки. Після цього місцевість обстежили і виявили ще десять мін. Звідки вони поки що невідомо», — сказало джерело.\nОфіційної інформації про загибель двох людей не надходило. Державні ЗМІ РБ, зокрема мозирська газета «Жыццё Палесся», некрологів не публікували.\nНагадаємо: Хоча режим Лукашенка офіційно не оголосив війну Україні, він продовжує надавати територію країни російському агресору як майданчик для дислокування і перекидання військ. З території Білорусі російська армія завдає авіа та ракетних ударів по мирних містах України.


Натяжна стеля у ванній: види, плюси і мінуси, монтаж\nЯ розповім, що таке натяжна стеля, його переваги і недоліки експлуатації, які форми стельової конструкції підкреслять дизайн ванної і на що слід звертати увагу, вибираючи натяжний полотно для стелі в санвузол і чи можна взагалі ставити його в такому приміщенні.\nПлюси і мінуси натяжної стелі у ванній кімнаті\nНатяжні стельові конструкції зайняли свою нішу в сучасному дизайні.\nВідзначимо основні плюси і мінуси експлуатації такої стелі в санвузлі:\nЗдатність за мінімально короткий час створювати рівну поверхню. Відсутня етап підготовки чорнової поверхні, що істотно прискорює і спрощує процедуру установки натяжна конструкції.\nВеличезний вибір кольорів, кольорів та фактур дозволяє втілити в реальність будь-яку дизайнерську задумку.\nНатяжна стеля допомагає приховати комунікації, створити додатковий шар тепло і шумоізоляції в ванній.\nТермін експлуатації (за умови грамотного монтажу) в ванні перевищує п’ятнадцять років. За цей час стеля не вимагає фарбування і іншого поточного ремонту.\nнатяжний полотно легко мити.\nНатяжні конструкції на стелі у ванній – додатковий захист від протікання.\nНатяжні конструкції на стелі у ванній – додатковий захист від протікання сусідів зверху\nНегативні моменти експлуатації натяжна конструкції в санвузлі:\nЛегко пошкодити гострим предметом.\nПри нагріванні провисає. Не варто використовувати в санвузлі нагрівальні прилади.\nНа глянцевому поверхні стелі залишаються сліди від конденсату води.\nКупуючи матеріали для натяжної стелі, не забувайте перевіряти у продавця наявність сертифікатів якості.\nНизькоякісний варіант при нагріванні виділяє неприємний запах.\nНа глянцевому поверхні стелі залишаються сліди від конденсату води\nІснує два основних види таких стель: тканинної і з ПВХ плівки. Кожен з них має свої переваги і недоліки, які важливо враховувати при виборі полотна в ванну кімнату.\nТканинної стелю – дихаюче покриття\nТканинної стеля не вимагає особливих навичок в роботі, його просто змонтувати своїми руками. На відміну від ПВХ плівки тканинне полотно можна використовувати в опалювальних приміщеннях.\nВибираючи тканинне полотно ванну кімнату пам’ятайте, що цей матеріал вбирає запахи, пари, які не стримує воду при затопленні, в разі пошкодження не підлягає ремонту (тільки заміні). Гарненько подумайте, перш ніж купити тканинної стелю в санвузол.\nПлівкові полотна відрізняє ширина (до 5 метрів) дозволяє за один раз покрити досить велику площу ванною або туалету. Також безперечною перевагою плівкового стелі є його здатність витримувати великі навантаження і воду. Якщо сусіди забули закрити кран, плівковий стеля врятує ремонт санвузла.\nнеможливість монтажу плівкового стелі в неопалюваних приміщеннях;\nнаявність шва, при стику двох полотен.\nПлівкові покриття можна монтувати тільки в опалювальних приміщеннях\nСеред розмаїття плівкових полотен виділяють три основні групи:\nМатові поверхні прості в догляді, недорогі за вартістю, дозволяють в мінімально короткі терміни створити ідеально рівну стелю (по виду нічим не поступається добре отштукатуренний поверхні).\nМатові поверхні прості в догляді і недорогі по вартості\nГлянцеві стелі за рахунок дзеркальної поверхні допомагають візуально збільшувати простір ванної кімнати. Величезна кількість квітів, принтів дозволяють створити стильний інтер’єр.\nНа глянцевих стелях неможливо приховати шви з’єднання полотен.\nВибираючи глянцеву поверхню потрібно бути готовим до того, що на таких стелях видно краплі води і розлучення пара.\nГлянцеві стелі за рахунок дзеркальної поверхні допомагають візуально збільшувати простір\nОптимальний варіант для стельової конструкції – сатинова полотно. Воно з трохи приглушеним блиском, ідеально підкреслює обробку і меблі ванною.\nСатинові поверхні не притягують пил, не вимагають складного догляду. Візуально вони нічим не відрізняються від тканинного полотна, створюючи м’який, трохи відображає ефект, ідеально вписується в будь-який дизайн.\nЄдине що необхідно враховувати, вибираючи сатинові стелі – його високу вартість і досить складний монтаж на багаторівневі конструкції.\nСатинові поверхні не притягують пил, не вимагають складного догляду\nОсновна перевага натяжної стельової конструкції – здатність приймати абсолютно будь-яку форму, завдяки чому можна втілити в реальність будь-яку задумку і побажання.\nНайчастіше використовують такі форми натяжних стель:\nарочна. Фіксація відбувається на рівні ванни, за рахунок чого створюється плавний перехід стелі в стіну. Арочні конструкції допомагають створити ілюзію відкритого простору, зоряного неба або пливуть хмар.\nхвиляста. Стелі такої форми дозволяють створити заспокійливу, розслаблюючу атмосферу у ванній кімнаті. За рахунок поєднання двох кольорів, створюється ілюзія руху морських хвиль. Ширина, висота і кількість вигинів підбирається індивідуально за бажанням.\nХвилястий стелю створює заспокійливу атмосферу\nконусная. Варіанти такої форми добре вписуються в простір правильної форми (квадрат). Конус розташовують по центру конструкції. На піку конуса фіксується освітлювальний прилад.\nКонусная форма добре вписується в квадратне простір\nРівна поверхня – простий спосіб фіксації. Каркас з металопрофілю фіксується на одному рівні по всьому периметру санвузла, і вже на змонтований каркас фіксується полотно. Рівна поверхня допомагає створити акуратний стелю, а при правильно підібраному відтінку глянцю – візуально збільшити простір.\nбагаторівневі конструкції. Якщо дозволяє висота приміщення, багаторівневі конструкції в санвузлі – спосіб зробити стильний дизайн. Багаторівневі конструкції допоможуть зонувати приміщення ванної. Головне герметизувати стики, щоб волога пара не проникало до чорнової стелі і прихованій електропроводці.\nКонусні поверхні краще вибирати для приміщення з високими стелями.\nПодовжена центральна частина конусного варіанти візуально приховує вільний простір.\nБагаторівневі конструкції допоможуть зонувати приміщення ванної\nЯк вибрати натяжна стеля для ванної\nВибираючи натяжні полотна для стелі у ванну кімнату згадайте поради фахівців:\nзвертайте увагу на плівки ПВХ, що відрізняються вологостійкістю, здатністю врятувати ремонт від затоплення сусідів;\nзвертайте увагу на перевірених виробників, гарантують високу якість продукції;\nретельно продумуйте колірне рішення стельової конструкції. Натяжний полотно має гармоніювати із загальним дизайном санвузла, не викликати дискомфорту, створювати приємну, розслаблюючу атмосферу.\nНатяжна стеля у ванній кімнаті – хороше рішення міцного, довговічного покриття дозволяє створити індивідуальний стиль і просту атмосферу в приміщенні. Можна робити його як простим, так і з малюнком, такий варіант відмінно підійде і для великої, так і для маленької ванної.\nНатяжна стеля у ванній: види, плюси і мінуси, монтаж Ссылка на основную публикацию\nЧохол для телефону своїми руками: майстер-клас виготовлення для сенсорних моделей\nСьогодні в магазинах продається велика кількість чохлів для смартфонів, проте ...\nСкандинавська ванна у Вашому домі з мінімальними витратами\nСкандинавський стиль - сучасна інтер'єрна класика. Він набув поширення не так ...\nСтворення оригінального кухонного дизайну не завжди пов'язане із застосуванням ...


Обмін Visa/MasterCard AZN на Payeer RUB, список найвигідніших курсів\nКурси обміну Visa/MasterCard AZN на Payeer RUB\nТаблиця містить важливі відомості щодо курсу переказу Visa/MasterCard AZN на Payeer RUB.\tТам ви знайдете все обмінні пункти, які зараз діють. Найбільш вигідні пропозиції знаходяться вгорі.\tОзнайомтеся з описом таблиці.\nMagnetic Exchange Com 1.0000від 10 17.5217 2475 4120.2 0/0/0\nЯк поміняти азербайджанські манати Віза або Мастеркард на Пайер рублі? Щоб вибрати той чи інший обмінний пункт, розташований в таблиці, врахуйте наступні моменти:\nМайте на увазі, що деякі пункти транслюють процедуру переказу Visa/MasterCard AZN на Payeer RUB як введення коштів.