Про національну гордість малоросів. Фінал\nНе треба стверджувати, що справжня українська історія створювалася в степу кошовими отаманами і гетьманами – це був маргінес історії. Справжня історія України створювалася в містах.\nОтже, ми підійшли до узагальнень і висновків, на основі яких спробуємо запропонувати свою концепцію історії України – у національному, а не в народницькому чи державницькому варіантах.\nПо-перше, історія України повинна стати синтезом історій усіх народів, які населяють Україну і залишили на території нашої держави потужний культурний слід.\nПо-друге, історія України має бути очищена від домислів і дріб’язкових міфів. Якщо вже творити міф – то на реальній основі і з раціональним контекстом.\nПо-третє, створюючи історію України, не можна підходити до процесів зі старим інструментарієм, використовуючи при розгляді «українськості» такі критерії, як мова, етнічне походження індивідуума і т.д. – тобто застарілі категорії. Інакше ми істотно збіднюємо історію України, відмовляючись від великого пласту минулого батьківщини.\nПо-четверте, для історії України не має бути «незручних» моментів, які дехто з істориків намагається викреслити з історії чи приписати дії зовнішніх сил. І масони, і комуністи, та інші нібито далекі для України явища насправді були породженням українського соціуму і – отже – частиною української історії.\nПо-п’яте, історія України має акцентувати увагу на героїчних моментах, повинна бути наповнена оптимізмом і слугувати не тільки в наукових, але й у виховних цілях.\nПо-шосте, історикам, літераторам та іншим людям гуманітарних професій варто звертати увагу не тільки на історичну науку в академічному варіанті, але і на популяризацію історії України, на створення популярних курсів історії.\nІсторія України не гірша і не краща за інші історії. Просто вона повинна бути подана у всій красі, багатогранності і багатопластовості. Її необхідно не просто вивчити – її необхідно відчути. Історію України слід сприймати не просто як набір фактів – потрібна нова філософія історії України. А для цього необхідно зрозуміти і відчути філософію самої України, української нації, тобто – призначення і перспективи України як явища. Історія України має бути спрямована в майбутнє, а не в минуле. Минуле – це лише сума тих знань, які необхідно конвертувати в майбутні успіхи й у майбутнє державне проектування України. Майбутнє багато в чому залежить від того, які мотиви – мінорні чи мажорні – будуть домінувати в концепції вітчизняної історії.\nЩе кілька моментів.\nУкраїнська історія мусить позбутися комплексу власної недооцінки. Чим європейська історія краще за українську? Та лише тим, що, починаючи з ХVІІІ – XIX століття, європейські історики більш зухвало інтерпретували власні міфи і впроваджували культ національного героїзму. Енергія їхнього національного міфу була спрямована на творення свого, а не на руйнування чужого. Якби Україна мала традицію державності завдовжки в кілька сторіч, у неї не було б потреби створювати культ Треносу (Плачу) як наріжного каменю вітчизняної історії. Згадайте Декалог українських націоналістів? «Помсти смерть славних лицарів» - одна з десяти заповідей націоналіста. І концепція історії України базувалася на культивуванні прагнення помсти – не важить - кому, усім ворогам водночас, як внутрішнім, так і зовнішнім. Помста була головним рушієм українського націоналістичного руху – від зародження до 1943 року. Тільки побачивши наслідки протистояння двох націоналізмів – польського і українського – на Волині, українські націоналісти знайшли в собі сили відмовитися від колишньої концепції і перейти до нового виду націоналізму – творчого, з новим гаслом – «Воля народам, воля людині!»...\nЗавдання українських істориків – показати світові і своїм громадянам, urbi et orbi, що ми, українці, не випадали із загальносвітового контексту і цивілізаційних контекстів. Що ми – не дикі мешканці степів, що тільки-но злізли з коней і намагаються наздогнати цивілізацію. Що ми – не «географічна новинка». І що «Дух одвічної стихії”, що постановив Україну „на межі двох світів”, - живий, він не вмер після того, як Ніцше підписав некролог Богові: більш того, українська нація вперше виступила зі своєю програмою дій у той рік, коли вмер Ніцше... Як тут не згадати англійський гумор? На аркуші паперу – закреслено фразу: „God is deed. Fred”. Над нею – напис: “Fred is deed. God”. Український – як і взагалі, східноєвропейський – Бог народився тоді, коли західноєвропейський – згідно з Ніцше – вмер. І коли вмер сам Ніцше...\n...Але не можна забувати, що ми завжди були частиною Європи. Тамплієри, що заклали основи сучасної європейської цивілізації, мали свої замки на території України. І чи багато українців у вічі бачили руїни замку тамплієрів у Середнім під Ужгородом? У багатьох путівниках є згадування про Середнянський замок?\n…Українських монархів коронували короною, присланою папою – як всіх європейських монархів. І сам факт коронації Данила Романовича, короля Галицького і Волинського, князя Київського й т.д. й т.п. королівською короною сприяв виробленню нового мислення у його підданих – мислення, базованого на європейському понятті про закон, а не на степовій традиції. Саме цей момент – 1256 рік, коронація Данила в Дорогочині – може вважатися переломним моментом, від якого слід починати відлік поділу на український і московський (ще не російський) етноси: у цей момент піддані монархів-родичів зрозуміли один суттєвий момент. А саме: ритуал освячення монархового вінця папою – хай і католиком, але ж християнином – мав більше значення, як наліпка на велике князювання, яка вручається ханом-язичником з монголоїдними рисами і дикими традиціями. Католики, хоча й вірували – з погляду православних – у «неправильного» Христа, одначе їхня віра була близькою і зрозумілою, хіба що «перекрученою». Татарські поклоніння Вогневі і Кущеві викликали відразу у люду Русі... Данило поклонився татарам – але потім весь Галицько-Волинський Літопис перейнявся каяттям і виправданнями, а сам Данило почав створювати Антитатарську коаліцію... Михайло Чернігівський відмовився поклонитися – і зазнав мученицької смерті.\nМосковський етнос – на відміну від українського - був створений саме на ґрунті сприйняття татарів як даності. Слабкі спроби опору – повстання Андрія Ярославовича чи Тверське повстання – були швидко і жорстоко придушені. Чи багато північно-західних князів наважилися чинити спротив Орді? Крім згаданого Андрія Ярославовича – хіба що Дмитро Грізні Очі... Та ще Димитрій Донськой – та це вже було далеко пізніше, після того, як південно-східна Русь була звільнена з-під татарського ярма. Москва зберігала васалітет щодо Орди до кінця XV століття! Звідси – і специфічна ментальність останніх Рюриковичів: вони старанно переймали стиль і методи правління у своїх сюзеренів, прагнули уподібнитися до них.\nКолабораціонізм у російської історії зведено у ранг достоїнства: святий рівноапостольний князь Олександр Ярославович Невський, брат якого, Андрій, виступив проти Орди, не тільки не підтримав брата – він став одним з найближчих соратників Батия в останні роки життя кривавого хана, і, за поширеною версією, його було отруєно в Орді, як жертву боротьби за владу між Батиєвими спадкоємцями. Онук Олександра, Іван Данилович Калита, князь московський, ввійшов в історію завдяки тому, що сам вирішив збирати данину для татар, запропонувавши свої послуги замість послуг баскаків. «Таким чином, частина данини залишалася в Москві, прихованою від хана, і цей чинник сприяв зміцненню Московського князівства», - пишуть із замилуванням історики. При цьому, не зазначаючи на одному істотному моменті: грабував же Калита свій власний народ...\nАле московський етнос став лише частиною етносу російського. Російський етнос виник шляхом злиття московського і новгородського етносів (Новгород – це особлива форма слов’янської самоорганізації, продукт ранньої колонізації слов’янами фіно-угорських територій), а також старих ординських територій. Зауважте: міф Москви як Третього Риму виникає тоді, коли московський етнос переходить до реконкісти. На рівні міфу суспільство сприймало ідеологему про рецепцію традицій Риму і Константинополя на московському ґрунті, насправді ж відбувалося приєднання ординських територій, переймання ординського менталітету й ординських традицій новою спільністю людей, з особою, оригінальною культурою. Основне, що колишні русичі запозичили в Орди, була метафізика влади і метафізика держави – те, чого геть-чисто була позбавлена раціонально мисляча Європа. Ірраціоналізм – от основа світосприймання нового етносу...\nДля того, щоб з цього субстрату – московсько-новгородського, фіно-угро-слов’яно-тюркського - сформувався новий, російський етнос, потрібен був ще один складник. І цей складник відшукав князь Микола Трубецькой, відомий російський філософ, котрий писав у 30-х роках ХХ століття в статті «До українського питання»:\nУкраїнці розвивалися на зовсім іншому ґрунті, аніж росіяни. Українці практично не піддавалися культурному і політичному впливові Орди. Вони комфортно почували себе в єдиній українсько-білоруській державі – Великому Князівстві Литовському. Литовські (україно-білоруські) монархи громили німців під Грюнвальдом і їх запрошували на європейські престоли – до Чехії, Польщі. 1428 року в Луцьку минув з’їзд європейських монархів, на який прибули Великий князь Московський, Великий князь Литовський, король Польщі, кримський хан і хан Буджацької орди, представники турецького султана і молдовського господаря, представники дунайських князівств, чеський король, легат папи римського та імператор Священної Римської Імперії... Чи багато уваги в українській історичній літературі надавали цьому середньовічному саммітові глав держав Європи? Чи знають про цей самміт у Брюсселі?\nЧому досі в українській історії нема місця для битви під Оршею і походу Лжедмитрія на Москву? Адже активним елементом Смутного часу були українці – саме вони, а не етнічні поляки, становили більшість армії Отрєп’єва. І католицизм, який нібито намагався насаджувати Лжедмитрій під час свого царювання в Москві, був радше Греко-католицизмом, горезвісною унією, за якої зберігалася грецька обрядовість, але змінювалася юрисдикція церкви. Римо-католицизм запроваджувати в Москві було б безглуздям, а унія (нове явище, що постало лише за десять років до походу Лжедмитрія ) була б більш м’якою формою релігійної експансії. А захоплення Москви 1612 року козаками і шляхтою? Я розумію росіян, які шанують пам’ять Козьми Мініна і князя Димитрія Пожарського, які звільнили Москву від польсько-білорусько-української окупації. Але не розумію українців, у яких не знайшлося місця в історії Батьківщини для Івана Заруцького, Марини Мнішек і тисяч відомих та безіменних героїв Московського походу...\nЯ не розумію, чому досі в аннали української юридичної думки не вписали ім’я Лева Сапеги – творця знаменитого Литовського Статуту, своєрідної середньовічної Конституції Речі Посполитої. Якщо ми хочемо бути європейцями – чому не шануємо його пам’ять? Так само як пам’ять князя Вітовта чи князя Гедиміна. Пам’ять князів Корецьких, Острозьких, Любомирських, Вишневецьких. Пам’ять наших земляків Михайла Вишневецького і Яна Собесського, що мали честь очолювати Річ Посполиту. Литовці і поляки – це не окупанти українських земель. Це плоть від плоті наша історія. І не треба стверджувати, що справжня українська історія створювалася в степу кошовими отаманами і гетьманами – це був маргінес історії. Справжня історія України створювалася в містах, воєводствах, князівствах.\nНімецька і польська колонізація Поділля, Волині і Галичини – це наша історія. Розвиток генуезьких колоній і Кримського ханства – це теж наша історія. Заселення степу сербами, греками, болгарами і росіянами – це теж наша історія... Справжній герой української історії для нас мислиться в образі такого собі козака Мамая – самозаглибленого, із загадковою посмішкою а ля Мона Ліза, з оселедцем і бандурою простакуватого чоловічка, завжди п’яного й обдертого, що потерпає від мук, але рано чи пізно вибухає праведним гнівом (цей гнів одна київська газета 1918 року влучно передала, описуючи повстання Директорії – «Розпетлюрився такий швець на два винниченки, так як заболбочанить!»). Хтось сказав, що український ідеал зосереджено в образі Тараса Бульби...\nА тим часом на одній із гравюр Якова Гніздовського зображено сюжет – Іван Федоров вручає свіжовидруковану «Біблію» князеві Костянтину Острозькому. На першодрукарі – європейське вбрання кінця XVI століття: широкий іспанський комір, «надуті» короткі штани, європейська куртка, плащ... Саме так вдягалися наші предки – міське населення України, серед іншого південного узбережжя Криму. А тепер подивіться на пам’ятники Івану Федорову (точніше, Федоровичу, подільському шляхтичеві, змушеному через баниції – вигнання за рішенням суду – переселитися в сусідню державу, але потім вернутися на батьківщину) у Львові та Москві. Соррі, але хто на них зображений? Федоров неодмінно б образився...\nА поки мало хто зауважує, що події «Мертвих душ» Гоголя відбуваються на території України. А «Мертві душі» ми, українці, маємо знати як отченаш – адже типажі цієї поеми змальовані з наших предків, і дають змогу зрозуміти наші корені й джерела. Згадайте: Чичиков хвалиться на балу, що в нього є стільки й стільки душ у ХЕРСОНСЬКІЙ ГУБЕРНІЇ. Он вони – наші з вами корені. Он вони – наші з вами джерела: Коробочка, Собакевич, Ноздрьов, Плюшкін і Манілов – це друге-третє покоління колонізаторів колишнього Дикого Степу, котрі заснували на старих татарських землях Каховки, Херсони, Миколаєви, Одеси та решту населених пунктів... Гоголь краще за інших знав нашу, українську душу. І історія України буде немислима без історії прототипів гоголівських героїв...\nНе козаками єдиними. Тим паче – не арійцями єдиними. А вже поготів – не самим лише «споконвічним прагненням до возз’єднання з великим російським народом». Радше – всупереч цьому прагненню розвивалася українська історія.\nМи зробили екскурс у сусідню історію не для того, щоб принизити росіян – в принципі, російська історія – не менш цікава і захоплююча, аніж українська, але це – дві абсолютно різні історії. І навіть у роки співіснування в рамках єдиної держави наявною була різниця в менталітеті і конкуренція двох начал – українського з європейськими традиціями і російського з ординськими рудиментарними плямами. Плямами, що їх не змогли відмити навіть німці, що дружною юрбою окупували російське XVIII століття... До речі, саме в XVIII столітті Україна намагалося домогтися, аби її вчули. Чи багато хто пам’ятає зараз такий видатний твір анонімного автора, як «Брань Малороссии с Великороссией»? А «Історія Русів» - хіба не свідчення бажання української еліти бути неросійською, самостійною, собою? Джентльмен на російському престолі, монарх, напевно, що більше за інших мав розуміння обов’язку і честі, Микола Перший, високо цінував «Енеїду» Котляревського, читав і цитував її в оригіналі. І для нього не було сумнівів, що Малоросія – це частина імперії, але малороси – не частина великоросійського народу. І це було об’єктивною реальністю...\nСтрачений Миколою поет Кіндратій Рилєєв писав у поемі «Войнаровський»: «Мне ад Украйну зреть в неволе, её свободной видеть – рай!». Обласканий Миколою поет Олександр Пушкін писав: «Быть независимой державой давно Украине пора», вкладаючи ці слова у вуста свого антигероя – Мазепи. Близький приятель дітей Миколи, граф Олексій Толстой писав про Україну пронизливі і зворушливі рядки – «Колокольчики мои» і «Ты знаешь край, где всё отрадой дышит». Сучасник Миколи й один із класиків української літератури Євген Гребінка вніс величезний вклад у російську культуру, створивши для наших сусідів безсмертний шедевр - романс «Очі чорні». Може, настав час подивитися по-іншому на миколаївську епоху? Миколаївська епоха – це не тільки казарми і муштра, не тільки придушення повстання Чернігівського полку у Василькові під Києвом (можна уявити той жах, що почався б – серед іншого й в Україні – у разі приходу до влади Пестеля з товаришами – почитайте їхні програмні документи), не тільки розгром Польського повстання і ліквідація шляхти, не тільки арешт і заслання Тараса Шевченка – це ще й каталізація українських етнотворчих процесів.\nЗгасаюча нація може піднестися духом унаслідок якоїсь провокації. Для чехів такою провокацією був «Краледворський рукопис» - віртуозна підробка Вацлава Ганки. Після цього настав період масового національного самоусвідомлення чехами себе, перетворення германізованих чехів у власне чехів. Для українців у складі Російської Імперії такою провокацією була вся миколаївська епоха – з культурними віяннями, пошуком культурного й ідеологічного ґрунту, з інтелектуальними дискусіями, таємними гуртками і парамасонськими організаціями. У цьому казані народилася українська (або все ще малоросійська) еліта. Для Росії першої половини XIX століття народження Українства було чимось на кшталт сеансів спіритизму в стилі графа Каліостро чи графа де Сен-Жермена – вишуканим проведенням часу для обраних.\nXIX століття – це період відродження українського Фенікса. У XVIII столітті потенціал України було спрямовано на утвердження власної еліти на вищих і середніх щаблях бюрократичної системи Російської імперії, а також на захист Росії від німецької культурної експансії. Згадайте, хто тоді найбільше противився німецькій навалі? Українець Феофан Прокопович. Українець Стефан Яворський. Українець Димитрій Ростовський (Туптало). Українець Безбородько, що став канцлером Російської імперії. Українці брати Розумовські (до речі, про старшого, Олексія, Юрій Андрухович писав в іронічній формі: «Ставши невінчаним чоловіком, амантом імператриці Єлизавети Петрівни, Розумовський, завдяки своїм надзвичайним сексуальним здібностям, домігся для України скількох поступок і привілеїв, скількох не домоглися інші історичні діячі. Тому він гідний того, щоб внести його ім’я в національний пантеон. «Не мечем, то членом», - таким був його лицарський девіз»). Вихованець київської школи Михайло Ломоносов... Нарешті, козацький сотник Мирович, що намагався зробити переворот у Петербурзі, скинути Катерину Другу і повернути на престол законного імператора Івана Шостого, що перебував тоді в ув’язненні в Шлісельбурзькій фортеці – після перевороту 1741 року...\nСподіваюся, що колись у Москві, на Красній площі, навпроти пам’ятника Мініну і Пожарському, стоятиме стела з написом: «Українцям – від вдячної Росії». А у Варшаві, неподалік від Бельведера, аналогічна стела, з написом: «Українцям – від вдячної Польщі». Бо Україна стільки зробила для зміцнення могутності своїх сусідів, що заслуговує, принаймні, на поважне ставлення до себе і до української нації...\nОтож: після вичерпання внутрішніх резервів українськості Україна вимагала зовнішніх вливань. І вона знайшла їх! Знайшла не стільки і не тільки серед етнічних українців, але і серед тих, хто побажав попрацювати на українську ідею – нехай вона здавалася штучною, нехай невдячною, але однаково привабливою. Не варто забувати – це було романтичне XIX століття, з інакшими уявленнями про світ і про призначення людини, більш сентиментальними і більш шляхетними. Століття, у якому заради коханих билися на дуелі, а після публікації байронівського «Паломництва Чайльд-Гарольда» Європу охопила справжня хвиля самогубств – молодь сильніше і яскравіше відчувала прекрасне, а слова ще мали міць запалювати внутрішній вогонь. “Pelgrzymka narodu Polskiego” і «Jeszcze Polska ne zginela» могли змусити піднятися на боротьбу поляка, «Книга Буття українського народу» і «Ще не вмерла Україна» здатні були змусити українського шляхтича – полонізованого чи русифікованого – згадати про свої етнічні корені.\nВнутрішню енергію українського етносу втілив у собі Тарас Шевченко. Іван Франко і Михайло Драгоманов відкрили Україні дорогу до Європи. Племінниця Драгоманова Леся Українка перетворила Малоросію в Україну – у повному змісті цього слова. Представники польського і російського етносів також влилися в українську справу – і в підсумку на початку ХХ століття відбулося перетворення Малоросії. Почалося втілення проекту «Україна». Проекту, що в кілька етапів (а остаточно – 1991 року) злився з іншими, рівнобіжними проектами, впроваджуваними на цій території...\nОтже, на завершення наших «мудрувань» ми ризикнемо запропонувати свою схему національної історії України. З нею можна погоджуватися чи ні, сперечатися чи сприймати як даність – наше право озвучити власну думку .\nОтже, історія України:\nНайдавніший період. Територія України й антропогенез. Первісні стоянки на території України. Лука Врублевецька. Палеоліт. Стоянки Криму. Мезоліт і неоліт на території України.\nЕнеоліт і енеолітичні культури. Трипілля, генезис трипільців. Міграції народів у енеолітичну епоху.\nУкраїнські античність і варварство. Античні міста-держави в Північному Причорномор’ї. Кіммерійці і скіфи як сусіди античних міст. Скіфське суспільство і взаємопроникнення культур. Боспорське царство і Рим. Римський вплив на територію України. Війни Риму з даками і територія України. Культ Марка Ульпія Траяна і його відгомін в українських епосах. Сармати. Велике переселення народів. Виділення в сарматському потоці східних протослов’ян. Антський союз і протистояння між протослов’янами і німецькими племенами. Гуни і слов’яни. Битва під Каталуонськими полями. Хазарський чинник. Варязький чинник. Виникнення Русі. Аскольд і Дір. Олег. Ігор. Ольга. Святослав. Війни з Візантією і Болгарією. Східні походи. Поширення християнства. Ярополк і Володимир. Кінець української античності (зруйнування Херсонеса). Кінець українського варварства (прийняття християнства).\nУкраїнське середньовіччя. Важливий момент: у цей час з’являється особливе – династичне – світосприймання. Якщо раніше звичайна людина сприймала себе як частина роду, племені, то тепер він починає виступати як підданець того чи того монарха. Легітимність монарха визначається його династичним походженням і старшинством у роді. Період починається з Ярослава Мудрого, під час правління якого вперше відзначено такі зрушення у свідомості протоукраїнців. І якщо в битвах зі Святополком домінують ще старі, родові і племінні традиції, то битва під Лиственом 1027 року між Ярославом Київським і Мстиславом Чернігівським має вже печать нового часу. Брати заперечують старшинство в роді і право на ленні володіння. Ярослав наприкінці життя роздає лени своїм синам – уже не за племінним принципом, а саме за ленним.\nОтже, українське середньовіччя. Ярослав Мудрий. Перемога над печенігами. Васалітет племен, що входять до печенізького союзу, і використання печенігів для охорони степових кордонів Русі. Утворення на печенізьких землях нового, Переяславського князівства. Князівство Тмутараканське. Відмова Русі від концепції постійної експансії і встановлення кордонів Русі. Тріє Ярославичів. Поява половців. Російсько-половецьке протистояння. Володимир Мономах і період стагнації Давньої Русі. Децентралізація Русі. Занепад Києва. Вивищення трьох центрів Давньої Русі – Галича, Чернігова і Володимира. Спроба перебудови Русі за принципом Священної Римської Імперії (проект Романа Мстиславича Галицького і Волинського). Смута і громадянська війна в Південно-Західній Русі. Навала татарських військ на Русь. Окупація російських земель татарами. Коронація Данила, князя Галицького. Утворення двох Русей – Південно-Західної і Північно-Східної. Утворення Великого Князівства Литовського. Поширення юрисдикції Великого Князівства Литовського на Південно-Західні землі Русі. Литовський період. Князівство Феодоро в Криму. Утворення Кримського ханства. Династія Гиреїв.\nНімецька і польська колонізація українських земель - утворення фільваркових господарств. Діяння Гедиміновичів. Битва під Грюнвальдом. Кревська і Городельська унії. Битва під Оршею. Утворення козацтва. Литовські статути. Становище євреїв на території України. Вигнання євреїв за часів Вітовта.\nУкраїнський Ренесанс. Для цього періоду характерний новий етап – етап самоідентифікації за релігійною ознакою. У Європі цей етап починається в XV столітті (Гуситські війни), в Україні – майже на століття пізніше.\nУкраїнські і татарські міста епохи Ренесансу. Кримське ханство і васалітет щодо Османської Порти. Люблінська унія. Утворення Речі Посполитої. Берестейська (Брестська) Унія. Протистояння між православ’ям і католицизмом. Конфесійний компроміс. Спроби уряду Польщі і литовської магнатерії використовувати козаків для оборони південних рубежів речі Посполитої (казус Ярослава: якщо є «вільний» степовий елемент – треба спробувати використовувати його на благо державних інтересів). Козацька вольниця і козацькі походи. Авантюра з Лжедмитрієм. Війна Речі Посполитої з Туреччиною. Сагайдачний. Відродження українського православ’я. Петро Могила. Вплив України на формування еліти й ідеології Московської держави. Козацькі хвилювання 1620 – 30-х років. Протиріччя усередині Речі Посполитої: чинник литовської магнатерії як головна загроза стабільності і розвитку держави. Українська шляхта. Союз королівської влади і козацької вольниці як умова появи феномена Богдана Хмельницького. Буржуазна революція Богдана Хмельницького. Перемоги. Перетворення України в геополітичний чинник. Союз з Московською державою. Віленський мир і смерть Богдана Хмельницького. Виговський. Конотоп і Гадяцькі статті. Проект Великого Князівства Російського. Кінець революції і контрреволюція (Руїна).\nУкраїнське бароко. Характерна риса періоду – відхід від церковно-конфесійного принципу мислення і перехід до етнічного самоусвідомлення. Хоча рудименти сприйняття дійсності крізь конфесійну призму ще довго давалися взнаки. Рудименти – річ уперта.\nІван Мазепа. Бунт Мазепи проти Петра. Полтавська баталія. Гетьман Орлик. Прутський похід української і турецької армій. Узяття в полон Петра Першого. Похід на Білу Церкву. Перша хвиля української політичної еміграції. Скоропадський. Данило Апостол. Діяльність Малоросійських колегій. Єлизавета і чинник Розумовських. Кирило Розумовський у ролі гетьмана України. Конкуренція шляхти і дворянства в Україні. Масонські ложі. Григорій Сковорода. Бел Шал-Тоф. Нахман. Зародження хасидизму. Велика провокація Катерини – «Коліївщина». Російсько-турецькі війни і розширення території Малоросії. Приєднання Криму до Російської Імперії. Ясновельможний князь Потьомкін як один із діячів української історії. Діяльність Потоцьких і Браницьких. Поділи Польщі. Утворення південноукраїнських міст. Місія Капніста. «Брань Малороссии с Великороссией». «Історія Русів».\nУкраїнський класицизм. «Дві Україні» - Галицька і Наддніпрянська. Навала Наполеона і французькі плани щодо України. Дві концепції стосовно Наполеона – концепція захисту батьківщини від агресії і концепція «Наполеон-визволитель». Таємні товацриства і політизація масонських лож. Спроба масонської революції в Російській імперії – рух декабристів. Іван Котляревський. «Русалка Дністрова». Перетворення Харкова у великий культурний центр Лівобережжя. Миколаївська епоха. Кирило-Мефодіївці. Михайло Чайковський. Слов’янофільська ідея. Київоцентризм. Боротьба українських інтелектуалів за суб’єктність Малоросії. Революція 1848 року в Австро-Угорщині. Політичні і соціальні процеси в Галичині. Хлопоманство на Наддніпрянщині. Концепція Куліша і концепція Шевченка. Іван Франко. Михайло Драгоманов. Російська українська культура. Олексій Толстой і Козьма Прутков. Початок індустріалізації України. Наступи українського міста на українське село. Буковина і Закарпаття. Зародження соціалістичних і анархічних ідей. Андрій Шептицький. Зародження українського націоналізму. Микола Міхновський. Відродження масонського руху в Росії. Максим Ковалевський. Максиміліан Волошин. Володимир Короленко. Ганна Ахматова. Шолом-Алейхем. Зародження сіонізму і Володимир Жаботинський. Столипінська реформа і колонізація українцями Середньої Азії, Сибіру і Далекого Сходу. Нова хвиля еміграції. Політичні платформи українців напередодні Першої світової війни. Перетворення Малоросії в Україну.\nУкраїнська революція. Перша світова війна. Союз визволення України. Діяльність Михайла Грушевського. Початок діяльності Дмитра Донцова. Падіння монархії. Рустикальна (сільська) домінанта в українській революції. Центральна Рада і діяльність соціалістів-революціонерів як оплоту рустикальних революційних сил. Війна з більшовицькою Росією. Проголошення незалежності. Активізація громадського життя в Криму. Кримський похід Петра Болбочана. Брестський мир. Гетьманат: ситуативна перемога урбаністичних сил над рустикальними. Українська Держава Павла Скоропадського. Директорія і реванш рустикальних сил. Революція в Галичині. Взаємодія «двох Україн»: складний шлях до взаєморозуміння. Єврейське питання в українській революції. Петлюра. Сенльська вольниця – рудименти козацтва з модернізованою ідеологією: Нестор Махно, Отаман Зелений (Данило Терпило), Ангел, Григор’єв, Соколовський. Узяття Києва в серпні 1919 року. Муссоліні про перспективи України (серпень 1919 року). Зятковецький мир: перехід Української Галицької армії на бік Денікіна. Діяльність Білої армії в Україні. Українці на Далекому Сході. Колчак. Українські загони в армії Колчака. Створення Червоної Української Галицької армії. Варшавський договір України з Польщею. Спільний похід на Київ. Розгром Петлюри. Чудо над Віслою. Ризький світ. Другий Зимовий похід. Поділ України між чотирма державами\nМодернізація України. Феномен Радянської України. Феномен українського інтегрального націоналізму. Важливий момент: обоє явищ (як УРСР, так і націоналізм у версії Донцова-Коновальця), були антитезами до української революції 1917 – 1921 р. Таким чином, якщо революція мала рустикальний характер, обидва проекти були урбаністичними за своєю суттю, хоча енергія обох проектів черпалася за рахунок перетворення рустикальної енергії в урбаністичну. Головними діючими особами обох процесів були вихідці із села, що рішуче поривають зв’язок із селом і перетворюються в адептів міського життя. Відповідно змінюється стиль мислення, пріоритети і т.д. Істотна різниця: проект УРСР був більш глобальним проектом з яскравим лівим ухилом (комунізм плюс всесвітня революція, Україна як частина майбутнього «єдиного людського гуртожитку»), проект України в розумінні націоналістів – це концепція «свого будинку» - сильного, пасіонарного, багатого, з виразною право-консервативною ідеологією. Українізація. Революція в літературі, науці, мистецтві. Скрипник. Кримсько-Татарська Автономія. Спроба створення Єврейської Автономної Області в Таврії. Створення УВО. Євген Коновалець. Ідеї Дмитра Донцова. Створення Організації українських націоналістів. Терористичні акти в Галичині. Індустріалізація і колективізація. Голод 1932 – 1933 років. Репресії. Розгром рустикальної моделі розвитку українського суспільства. Торжество урбанізації. Остаточний перехід до розвитку України як урбанізованого проекту. Розкол в ОУН. Проголошення незалежності Карпатської України. Друга світова війна й Україна. Приєднання до УРСР Галичини, Волині, Бессарабії і Північної Буковини. Боротьба двох концепцій (УРСР і націоналістична концепція України). УПА. Українські фронти в складі Червоної Армії. Окупація України Німеччиною і її сателітами. Головний підсумок війни для України: УРСР перетворюється в самостійний суб’єкт міжнародного права. Приєднання до УРСР Закарпаття. Післявоєнне відродження. Виникнення донецького і дніпропетровського кланів. Збройна боротьба УПА. Прихід «української партії» до влади в Москві. Хрущов. Приєднання Криму до УРСР. Брежнєв. «Холодна війна» як Третя світова війна. Шелест і Щербицький. Програш СРСР (і УРСР) у Третій світовій.\nУкраїнська революція і побудова незалежної держави. Процеси лібералізації в радянському суспільстві. Горбачов. «Товариство Лева». Український Гельсінська Спілка. Народний рух України. Союз української незалежної молоді. Три концепції майбутнього України: оновлений Союз у вигляді конфедерації, Союз як федерація держав, повна самостійність. 1989 рік і висування гасла незалежності як єдиної політичної платформи. Вибори до Верховної Ради. Проголошення суверенітету України. Голодування студентів у Києві. Зеландсько-Огарьовський процес. ГКЧП. Проголошення незалежності України. Основні рушійні сили української революції: націонал-демократи (Рух, УГС), молодіжні об’єднання, ліберали (демплатформи в КПУ і ЛКСМУ). Сили контрреволюції: комуністи, директорат. Народження України як компроміс між націонал-демократами, комуністами і директоратом. Президентство Кравчука.\n«Ера Кучми». Активізація директорату. Конфлікт між директоратом і колишніми комуністами. Тактичний союз директорату з націонал-демократами. Прем’єрство Кучми. Директорат як самостійна сила. Прихід директорату до влади. Феномен Кучми. «Дніпропетровський клан». «Партія влади». Період олігархату. Гонгадзегейт. Політична криза в державі. Посилення Кучми. Питання політичної реформи.\nТакою ми бачимо схему історії України. Малороси теж мають право на свою національну гордість. Їм нема чого встидатися свої минулим – воно було прекрасним і героїчним. Їм є за що поважати своїх предків. І Українська нація аж ніяк не належить до числа неісторичних. Принаймні, ми в змозі підкорегувати теорію Гегеля і довести історичність української нації. Але нації як інтегральної спільності, а не етносу, що набув політичних рис. Нації, як спільності людей, що проживають на спільній території і об’єднаних спільним майбуттям.


Найзахищеніший у світі смартфон представили офіційно - Korrespondent.net\nНайзахищеніший у світі смартфон представили офіційно\nКорреспондент.net, 19 лютого 2019, 14:25\nНовий смартфон є суперзахищеним\nГаджет був презентований в ОАЕ. Створений він для людей, які працюють в екстремальних польових умовах.\nВ ОАЕ компанія DarkMatter Group представила перший у світі ультразахищений смартфон Katim R01. Він створений для роботи в екстремальних польових умовах. Про це пише Telecompaper.\nСтворенням і тестуванням смартфона займалися інженери з ОАЕ, Фінляндії і Канади. Компанія-виробник також створює серверні послуги і добір додатків на основі користувальницьких і квантово-резистивних криптографічних протоколів.\nНовинка має надміцний корпус і відповідає двом військовим стандартам для жорстких польових умов. Гаджет витримує падіння, проїзд по ньому і занурення у воду на 30 хвилин.\nУ ньому є вмонтований барометр, датчики температури і вологості. Він може протистояти вібрації, воді, пилу, висоті і екстремальній температурі.\nKatim R01 має певні функції безпеки, які відокремлюють комунікації і дані від зовнішнього світу. Він використовує розширений активний фізичний моніторинг і моніторинг у реальному часі для миттєвого виявлення будь-якого вторгнення, а також захищає дані користувача.\nРаніше повідомлялося, що був створений смартфон з рекордно живучою батареєю, яка дозволяє йому працювати на одному заряді до 50 днів.\nНовини від Корреспондент.net у Telegram. Підписуйтесь на наш канал https://t.me/korrespondentnet.\nТЕГИ: смартфон, защита, гаджет\nЗнайдено спосіб зламати Instagram за десять хвилин12\nКитайські вчені створили розумне вікно12\nSony представила новий смартфон Xperia 1 III з 4К-екраном10\nУ Мережі з'явився дизайн iPhone із гнучким екраном8\nЗ'явився рейтинг найпопулярніших додатків 2020 року6\nApple розробляє гнучкий iPhone з незвичайними камерами4\nSony представила новий смартфон Xperia 1 III з 4К-екраном\nКитайські вчені створили розумне вікно\nРобопса Boston Dynamics навчили за командою ходити в туалет у стакан\nFacebook тестує новий сервіс для прямих ефірів\nРепер Will.i.am представив "розумну" захисну маску\nСюжетЗаговорилися тет-а-тет. Візит Зеленського в Париж\nНовини світу — 16 квітня 2021, 19:12\nСюжетІспити і вступ до вишів. Що змінилося в 2021 році\nПодії — 16 квітня 2021, 19:10\nСюжетГавкають, а не кусають. Преса про санкції проти РФ\nНовини світу — 16 квітня 2021, 18:41\nСюжет"Капітуляція". Америка і НАТО залишають Афганістан\nНовини світу — 16 квітня 2021, 16:37\nСюжетПерша в Європі з COVID. Туреччина повернула локдаун\nНовини світу — 15 квітня 2021, 22:30\nСюжетНайжорсткіші? Нові санкції США проти Росії\nНовини світу — 15 квітня 2021, 19:12\nСюжетВ Ізраїлі колективний імунітет. Як це вдалося\nНовини світу — 15 квітня 2021, 18:00\nСюжетЛідер вакцинації. У Чилі рекордний приріст COVID\nНовини світу — 15 квітня 2021, 11:40\nСюжет"Шлях до закінчення війни". Навіщо Україні ПДЧ в НАТО\nНовини політики — 14 квітня 2021, 20:29\nСюжетПік пройшли? Ситуація з COVID в Україні\nНовини України — 14 квітня 2021, 16:36\nСюжетЩо значить дзвінок Байдена Путіну через Україну\nНовини світу — 14 квітня 2021, 15:41\nСюжетНайгарячіша точка світу. Преса про кордон України\nНовини політики — 13 квітня 2021, 21:59\nСюжетГолод і напруга. Прогноз розвідки США на 20 років\nНовини світу — 13 квітня 2021, 21:31\nСюжетКінець вакцинної дипломатії? Ефективність щеплень з Китаю\nНовини світу — 13 квітня 2021, 20:22\nСюжетТуреччина без росіян. Коронавірус чи політика?\nНовини світу — 13 квітня 2021, 19:06\nСюжетКоп вбила темношкірого. США охопили заворушення\nНовини світу — 13 квітня 2021, 18:57


Люки в Чернігові – з Чехії » Черниговский инфо-медиа портал | Чернигов\nЧерниговский городской портал » Все новости » Новости Чернигова » Люки в Чернігові – з Чехії\nЛюки в Чернігові – з Чехії\nУкраїнські міста, зокрема й Чернігів, замовляють люки для каналізаційних та колодязів інших комунікацій у Чехії.\nНа запитання, що звучить на відео нижче, «чому замовляють не в Україні», неформально відповів представник КП «Чернігівводоканал».\nЯкщо коротко, то люки, які виготовляють в Україні – лайно.\nЯкщо більш розгорнуто, то українські аналоги виготовляють з численими кавернами і люки мають високу, до половини, частку браку. Вони не витримують навантаження ранспорту. Також традиційно у наших виробників проблема з геометрією.\nІ навіть якщо замінювати українські люки за гарантією, то роботи із самої заміни обходяться більше вартості люка.\nОтже, початково дорожчі чеські люки в підсумку нібито вийдуть дешевшими. А українські відповідають прислів’ю про те, що жадібний платить двічі.шаблоны для dle 11.2\nДобавлено: 2-08-2018, 09:34


Як можновладці за допомогою корупційних схем заробляють на людях з інвалідністю - УКРАИНА КРИМИНАЛЬНАЯ\nЯк можновладці за допомогою корупційних схем заробляють на людях з інвалідністю\nКого і як Мінсоцполітики допускає до освоєння бюджетних коштів і чи ефективно та прозоро ці кошти розподіляє та використовує?\nВ Україні понад 600 тис людей з інвалідністю потребують технічних засобів реабілітації (ТЗР): протезів, інвалідних візків, ходунків та медичних ліжок, зазначає Економічна правда. Для порівняння: це населення таких міст, як Миколаїв або Кривий Ріг.\nУсі ці засоби купуються за кошти платників податків не через систему ProZorro, а через укладання прямих контрактів з підприємствами. Так, у 2020 році Мінсоцполітики передало їм 1,5 млрд грн, а у 2022 році витратить 1,7 млрд грн.\nЗасоби реабілітації – необхідна допомога людям з інвалідністю з боку держави. Здавалося б, посадовці мають особливо прискіпливо ставитися до цих витрат, адже від них залежать якість життя людей, їх шанс адаптуватися в суспільстві.\nПроте система побудована так, що іноді кошти за цією програмою використовуються до абсурду неефективно, а подекуди й цинічно. Так, замість необхідних засобів реабілітації держава витратила 627,3 тис грн на дитячі триколісні велосипеди. Їх «вручили» людям з інвалідністю у віці 20-77 років.\nІнша поширена практика – «накручувати» ціни на протези та інші засоби. Наприклад, одні підприємства продають протези стегна по 139 тис грн, інші – по 44 тис грн. Тобто різниця у вартості однакових ТЗР може сягати 300%.\nПопри мільярдні витрати, через недоліки системи та неефективне використання коштів не всі, хто потребують таких засобів, їх отримують. Кого і яким чином Мінсоцполітики допускає до освоєння бюджетних коштів і чи ефективно та прозоро ці кошти розподіляє та використовує?\nЗ погляду особи з інвалідністю отримання безкоштовного засобу реабілітації виглядає так.\nЯкщо просто, то система побудована так, що людина з інвалідністю може навіть не знати, скільки держава витратила на купівлю її протеза або візка.\nЗ боку держави та підприємств процедура зовсім інша.\nОднак жоден з цих етапів не позбавлений корупційних ризиків і схем.\nЯкі є корупційні схеми\nУсі корупційні ризики на етапах забезпечення людей з інвалідністю засобами реабілітації можна поділити на дві групи.\nПерша група описує корупційні схеми, які виникають при взаємодії людей з інвалідністю з посадовцями.\nДалі – їх чотири характеристики.\n1. Змова членів медичних комісій і підприємств для внесення неправдивих відомостей про те, який засіб потребує людина з інвалідністю.\nЧерез цю схему з державного бюджету підприємствам можуть відшкодовувати кошти за вироби, які не відповідають реальним потребам людей з інвалідністю. Наприклад, у вересні 2017 року двох прикутих до ліжка осіб з інвалідністю першої групи забезпечили електроскутерами вартістю 81,1 тис грн.\n2. Вимагання хабарів за довідку про кращий засіб реабілітації.\nПісля вибору необхідного протеза або інвалідного візка лікар підприємства підбирає характеристики індивідуального засобу реабілітації з урахуванням функціональних можливостей людини з інвалідністю.\nТест, який використовується для визначення цього рівня, побудований таким чином, що соціальні показники (робота, навчання, здійснення підприємницької діяльності, військова служба, зайняття виборної посади, участь у спортивних змаганнях) є визначальними та достатньо широкими для трактування.\nУ результаті деякі лікарі (особливо державних та казенних підприємств, заробітна плата яких не залежить від прибутку підприємства) пропонують людям з інвалідністю «за невелику винагороду» визначити потребу в засобах реабілітації з покращеними функціями та оснащенням.\nНаприклад, лікар зі Львова погодився за 200 дол зазначити в анкеті людини з інвалідністю вищий рівень рухового навантаження на протез нижньої кінцівки, що впливало на вартість протеза, на який особа могла претендувати. За отримання хабаря він був оштрафований на 17 тис грн.\n3. Тиск на людей з інвалідністю, аби ті обрали конкретне підприємство, від якого окремі працівники органів соціального захисту мають зиск.\nСаме органи соціального захисту, а віднедавна і ЦНАП ознайомлюють людей з переліком підприємств, які можуть забезпечити їх засобами реабілітації. При цьому їх працівники іноді пов’язані з конкретними компаніями та отримують винагороду за наполегливий вплив на вибір особи з інвалідністю.\nНаприклад, приватне підприємство, яке, за версією слідства, перебувало в змові з територіальними органами соціального захисту, за 2018-2021 роки отримало від Фонду соціального захисту інвалідів майже 700 млн грн.\n4. Маніпулювання даними в системі на користь приватних підприємств.\nЧерез недосконалість ведення Централізованого банку з проблем інвалідності (ЦБІ) довгий час існувала практика несанкціонованого доступу до особистих карток таких осіб та маніпулювання даними.\nЗокрема, через «злив» окремим приватним підприємствам даних про людей з інвалідністю до останніх майже відразу після внесення особистої інформації до ЦБІ телефонували з пропозицією забезпечити необхідним засобом реабілітації.\nПісля цьогорічних змін системи підприємства повідомляють про «перехоплення клієнтів» новими способами. Наприклад, у систему вносяться відомості про підприємство, яке буде забезпечувати особу засобом реабілітації, без відома такої особи, а в певних випадках – навіть якщо вона обрала інше підприємство.\nДруга група ризиків стосується корупційних схем, які виникають під час взаємодії посадовців та підприємств, які виготовляють, постачають та ремонтують засоби реабілітації за державні кошти.\nРаніше засоби реабілітації виготовляли лише державні і казенні підприємства. В останні роки кількість приватних компаній, які виготовляють засоби реабілітації, зростає. Зараз із 106 підприємств лише 12 державні або казенні.\nЗа інформацією Фонду соціального захисту інвалідів, у 2020 році з коштів платників податків приватні підприємства отримали 84% державних коштів, виділених на засоби реабілітації. Це понад 1,3 млрд грн.\nЗа цих умов особливого значення набула процедура доступу та контролю діяльності підприємств на мільярдному ринку, виплати на якому гарантує держава.\nЯкі ризики можна віднести до другої групи?\n1. Вибіркова діяльність комісій з вибору постачальників.\nФормально система побудована таким чином, що особа з інвалідністю може обрати будь-яке підприємство для забезпечення її засобами реабілітації. На практиці ж такі підприємства повинні пройти процедуру відповідності кваліфікаційним вимогам, яку здійснює спеціальна комісія Мінсоцполітики.\nЧленами комісії є не лише представники міністерства, Фонду соціального захисту інвалідів, громадськості, а й СБУ, хоча це суперечить законодавству.\nЗміст кваліфікаційних вимог описаний у загальних рисах, що сприяє довільному їх тлумаченню та дозволяє комісії в ручному режимі визначати їх відповідність. Це призводить до штучного тиску на підприємства, блокування їх роботи або навпаки – до фаворитизму та надання привілеїв іншим підприємствам.\nНаприклад, комісія може призначити виїзну перевірку підприємства (правила її проведення не визначені) і не приїжджати місяцями. Робота підприємства блокується, а для конкурентів організації створюються сприятливі умови.\n2. Безпідставне збільшення вартості засобу реабілітації.\nПотрапивши на ринок виробництва засобів реабілітації, деякі підприємства використовують можливість безпідставно збільшувати вартість ТЗР, яка підлягає компенсації з держбюджету. Це відбувається за посередництва фіктивних фірм при нібито закупівлі в них деталей для засобів.\nНаприклад, одна фірма купила деталі протезних механізмів в іншого підприємства, яке, за версією слідства, не працювало та використовувалося як «прокладка» для переказу та переведення в готівку привласнених коштів. Фонд соціального захисту інвалідів уклав договір з цим підприємством на 2 млн грн.\n3. Фіктивний імпорт засобів реабілітації для збільшення їх вартості.\nЩе один спосіб штучного завищення цін на засоби реабілітації для освоєння більшої кількості коштів платників податків – «імпорт» засобу на територію України через укладення фіктивних угод. Тобто ніякий імпорт не здійснюється, а відбувається заміна документів на продукцію, придбану в Україні.\nНаприклад, працівники одного підприємства купили інвалідні візки в українських виробників. Далі їх транспортували до Польщі для заміни документів про походження і потім повернули в Україну. За два роки Фонд соціального захисту інвалідів переказав на рахунки цього підприємства понад 150 млн грн.\nОкремої уваги заслуговує діяльність державних та казенних підприємств.\nЗ одного боку, вони забезпечують людей з інвалідністю засобами реабілітації, які через низьку рентабельність нецікаві приватним підприємствам. З іншого – саме державні підприємства стають джерелом корупції через недоброчесні підходи до управління, що є однією з основних причин їх збитковості.\nЄ принаймні три проблеми, пов’язані з державними підприємствами галузі.\n1. Зловживання під час обрання керівників підприємств.\nЗакон визначає, що керівників казенних протезно-ортопедичних підприємств обирають за конкурсом, але це не гарантує ухвалення неупереджених рішень.\nПідтверджує це призначення керівника Одеського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства. Директор Фонду соціального захисту інвалідів пообіцяв вплинути на членів конкурсної комісії Мінсоцполітики для призначення «потрібної» особи, за що одержав 318 тис грн.\n2. Приватні інтереси керівників держпідприємств, які мають власні компанії.\nСеред керівників державних та казенних підприємств лише одиниці не мають власних компаній. Вони зазвичай зареєстровані на наближених до директорів осіб, дублюють діяльність казенних підприємств і «перехоплюють» договори з Фондом соціального захисту інвалідів на забезпечення осіб з інвалідністю ТЗР.\nНаприклад, виконувач обов’язків директора Львівського казенного підприємства водночас був власником приватного підприємства – одного з лідерів у галузі.\nЯк керівник казенного підприємства він несвоєчасно укладав договори з Фондом соціального захисту інвалідів на реалізацію виготовлених ТЗР, що призводило до занепаду заводу. Натомість його приватне підприємство за 2018-2021 роки отримало з державного бюджету майже 700 млн грн.\n3. Розтрата майна державних підприємств.\nЯк і на багатьох державних підприємствах, поширеною є розтрата майна, особливо в умовах відсутності директора, з яким укладений контракт.\nНаприклад, за версією слідства, головний інженер, що виконує обов’язки директора без укладення контракту та головний бухгалтер одного казенного протезно-ортопедичного підприємства у 2018-2020 роках переказали частину коштів з 34 млн грн, отриманих від Мінсоцполітики, з основного рахунку підприємства на рахунок відокремленої філії та їх привласнили.\nТакож у листопаді 2020 року казенне підприємство придбало запчастини до автомобіля Mitsubishi, хоча авто такої марки на його балансі немає. Зате такий автомобіль є у в. о. директора вказаного підприємства.\nКорупційні схеми, які будувалися роками, не обмежуються описаними вище. Серед найбільш руйнівних наслідків корупційних практик – розтрата коштів бюджету. Їх можна було б витратити на інші потреби людей з інвалідністю та забезпечення сучасної системи реабілітації, доступ до якої мали б усі українці.\nТимчасом платники податків не здогадуються, наскільки неефективно витрачаються їх кошти. Громадяни повинні перші запитати в парламенту та уряду, чому така система досі існує та як будуть витрачені наступні 1,7 млрд грн, виділені з бюджету для підтримки та реабілітації 600 тис українців.\nМінсоцполітики розробляє нове регулювання сфери. Проте воно не вирішує описаних проблем, а лише посилює повноваження спеціальних комісій.\nНАЗК та ІЗІ закликають парламент та уряд комплексно переглянути регулювання в цій сфері, а не вносити точкові зміни до підзаконних актів, які лише погіршують ситуацію та підвищують рівень корупційних ризиків.\nДжерело: НАЗК, ІНСТИТУТ ЗАКОНОДАВЧИХ ІДЕЙ, Економічна правда\nМатеріал підготовлено на основі антикорупційної експертизи законодавства та дослідження корупційних ризиків у системі забезпечення осіб з інвалідністю технічними засобами реабілітації, проведених НАЗК та ІЗІ.\nПорноместь в Украине\nПочему новый рекорд смертности от ковида в Украине – не последний\nГибель «Боинга». Картограф ставит точки на і: Зарощенское было в зоне, подконтрольной «ДНР»\nPublished 18 июня 2015 ·


«Він житиме, допоки ми живі»: у Лесиному виші згадали Василя Голюка | Східноєвропейський національний університет імені Лесі Українки\nГоловна / Публікації / «Він житиме, допоки ми живі»: у Лесиному виші згадали Василя Голюка\nМетодист бібліотеки вишу Світлана Кресак, читаючи вірш пана Василя «Люблю. Нікого не люблю», зазначила, що їй як жінці хочеться схилити голову перед чоловіком, який умів так любити і так вилити свої почуття у слові.\nВарто зауважити, що не одну поезію Василя Савоновича композитори перетворили на пісні, тож присутні мали змогу послухати «Осінні скрипки», «Хризантемний вальс» й інші твори автора і ще раз пересвідчитися у його таланті.\nУсі з особливим теплом і трепетом згадували Василя Савоновича та характеризували його як уважну, турботливу та невимовно добру людину.\nОднокласниці Світлана та Надія пригадали дитячі роки і виділили серед найголовніших рис Василя Голюка саме доброзичливість і готовність прийти на допомогу. Зі сльозами на очах пані Надія розповіла: «Це була людина надзвичайної душі. Василь завжди підтримував із усіма нами зв’язок, цікавився нашими справами та справами наших рідних. Мій найстарший син теж названий Василем. Василь хрестив його і женив. Він знав усе про всіх. Допомагав, любив. Він жив для всіх. Нам зараз дуже важко. Ми все ще не віримо, що його нема. Не приймаємо його відхід. Не можна змиритися, що так швидко не стало такої хорошої людини. Дякуємо усім за те, що пам’ятаєте».\nКрім хороших людських якостей Василь Савонович був наділений ще й такими рисами, як працелюбність і сумлінність. Наприклад, одного разу на роботі він допустив несуттєву та дріб’язкову помилку і після цього дуже переживав і картав себе.\nПрацелюбність і безкорисливість Василя Голюка підтвердив і Віктор Гребенюк. Чоловіки працювали пліч-о-пліч у видавничому відділі майже 10 років. Віктор Іванович пригадав, що Василь Савонович довгий час був заступником завідувача відділу на громадських засадах, а коли з’явилися ставки, то він не побажав бути «на грошах». Це передовсім засвідчує безкорисливість і безмежну віддачу та самопожертву на користь роботі.\nОсобливо трепетними та теплими були спогади ще однієї колеги Василя Голюка – Наталії Завальної: «Я набирала його вірші. Ми обговорювали кожне слово, кожну букву, кожну кому. Бувало й так, що він казав мені: “Ну, назвіть мені цього вірша”. І ми разом давали йому назву. Це було приємно і неабияк зблизило нас. Я знаю усіх присутніх, тому що всі є в тих віршах». Також саме завдяки Василеві Савоновичу Наталія Сергіївна й сама почала писати вірші: «Він мені допомагав, давав поради. Важко усвідомлювати, що цього року – перший день народження, на який я не отримала в подарунок вірш від Василя. Він назавжди залишиться в моїй пам’яті».\nДосить болісною для Василя Голюка була тема війни на Донбасі, що закарбовано у вірші, який Василь Савонович написав, коли пройнявся смертю односельчанина, який перебував у зоні АТО.\nПрисутні довго пригадували своє знайомство і те, що пов’язувало їх із Василем Савоновичем. Усі погодилися, що це була людина, яка любила усіх і дарувала частинку себе кожному.\n«Він живе в нас. Він буде жити, допоки живі ми» – червоною ниткою пронизано через увесь захід, який завершився «зустріччю» присутніх із їхнім другом – на екрані з’явилося відео одного з концертів, де Василь Голюк читав свій вірш.


Антисептик з парфумом 55 мл з аналогом Christian Dior, Dior Homme (Крістіан Діор, Діор Ом) - Smart Smell\nАнтисептик з парфумом 55 мл з аналогом Christian Dior, Dior Homme (Крістіан Діор, Діор Ом) кількість\nАнтисептик з парфумом 55 мл з аналогом Christian Dior, Dior Homme (Крістіан Діор, Діор Ом)\nАртикул: 118702118 Категорії: Christian Dior, Dior Homme, Антисептик з парфумом 55 мл\nАнтисептик з парфумом 55 мл з аналогом Christian Dior, Dior Homme (Крістіан Діор, Діор Ом) відноситься до сімейства деревних парфумерних ароматів. Одні з найбільш багатогранних композицій - деревні. Ноти дерева звучать по-різному: тепло, вершково, димно, солодко, з земляним або навіть металевим відтінком. Наприклад, кедр - молочний і трохи солодкий, а сандал може бути копченим і квітковим. Деревні ноти (або відтінки) додають аромату тепло, насиченість, благородство, вишуканість, приборкують пристрасть квіткових і пряних компонентів.\nАнтисептик з парфумом 55 мл з аналогом Christian Dior, Dior Homme (Крістіан Діор, Діор Ом) відноситься до сімейства квіткових парфумерних ароматів. Найпоширеніше сімейство запахів - завдяки різноманітності ефірних масел, отриманих з квітів різних видів і підвидів. Аромати найчастіше мають солодкі ноти і досить масивні, хоча зустрічаються і більш свіжі і легкі відтінки. В основному це духи для жінок, хоча є й винятки. Дуже яскраві літні аромати, інтенсивні в чистому вигляді. Створюють романтичний, літній настрій у свого власника. Безпосередньо до цього типу прийнято відносити не всі аромати взагалі, а лише ті, в яких квіткові ноти (одна квітка або частіше букет) домінують.\nБудьте першим, хто залишив відгук “Антисептик з парфумом 55 мл з аналогом Christian Dior, Dior Homme (Крістіан Діор, Діор Ом)”“ Скасувати відповідь


ЗАЛОЗИ БЕЗ проток: У медичній латині залози позначаються словом glandulus, що - - - Медична Бібліотека на medbib.in.ua\nЗАЛОЗИ БЕЗ проток\nУ медичній латині залози позначаються словом glandulus, що початково означало жолудь ».\nСпочатку цим терміном називали ущільнення тканини, за формою і розмірами нагадували «жолудь». З часом примхи термінології призвели до того, що цим словом стали позначати будь-який орган, функцією якого є вироблення рідкого секрету.\nНайпомітнішими залозами є такі великі органи, як печінка і підшлункова залоза. Кожен з них виробляє великі кількості рідини, яка виливається у верхні відділи тонкого кишечника через спеціальні протоки. Є й інші, більш дрібні залози, які також виділяють свій рідкий секрет в різні ділянки травного каналу. Шість слинних залоз виділяють слину в порожнину рота через свої вивідні протоки. У слизовій оболонці шлунка і кишечника знаходяться незліченні крихітні залізяки, які в першому випадку виділяють шлунковий, а в другому - кишковий сік.\nКожна залізяка, незважаючи на свої розміри, забезпечена власним вивідним протокою.\nКрім того, є залози і на шкірі - потові і сальні, які через дрібні протоки виділяють свій секрет на поверхню тіла. (Молочна залоза, що виробляє молоко, являє собою видозмінену потових залоз і виділяє молоко назовні через вивідні протоки.)\nПотім до вчених дійшло, що в організмі існують органи, які продукують секрети, які не виділяються через протоки ні на шкіру, ні в травний тракт. Замість цього їх секрет виділяється безпосередньо в кровоносне русло л у тим дифузії через клітинні мембрани без допомоги вивідних проток, яких ці залози позбавлені. У вченому світі виникло суперечність не приводу того, що вважати критерієм віднесення органу до категорії залоз - його здатність продукувати секрет або наявність вивідної протоки. Остаточне рішення було винесено на користь секреції, так що тепер розрізняють два типи залоз - звичайні залози і залози без проток (до обох типів цілком докладемо простий термін «залози»).\nРізниця в природі секреції також знайшла своє відображення в термінології. Секреція, яка супроводжується виходом секрету з залози (подібно до того, як слова залишають гортань) на поверхню шкіри або в шлунково-кишковий тракт, називається укзокрінной (від грецького слова «екзокринні» - «виділяю назовні»). Секреція, при якій секрет покидає залозу, але залишається в даху циркулюючи по організму, була названа ендокринної (від грецького слова «ендокринології» - «виділяю всередину»). Перший з цих термінів використовується рідко, а другий є вельми розбраті »пораненим. Більш того, термін «ендокринні залози» практично витіснив з ужитку назви «залози без вивідних проток». Систематичне вивчення останніх і їх секреції отримало тому назва «ендокринологія».\nШлунково-кишкові гормони, описані в главі 1, виробляються клітинами слизової оболонки кишечника, і ці клітини практично нічим не відрізняються від сусідніх клітин, що ускладнює виділення з цих залоз.\nКраще в зв'язку з цим говорити просто про те, що слизова оболонка кишечника виконує залізисті, або гландулярного, функції. За це виняток. Майже всі гормони виділяються в кров спеціальними залозами внутрішньої секреції. Часто ці залози являють собою окремі органи. Іноді це групи клітин, які більш-менш чітко виділяються на тлі інших клітин органу, який виконує в організмі зовсім інші функції. Дуже цікавим прикладом останнього роду є групи ендокринних залоз, нероздільно перемішаних з клітинами екзокринної залози, причому залози абсолютно видатною. Я маю на увазі підшлункову залозу.\nТе, що панкреатична залоза виділяє в кишку травні соки, було відомо з XVII століття, і з початку XIX століття вчені стали впритул займатися саме цією функцією підшлункової залози. Панкреатическая залоза виробляє секрет, що складається з такої кількості травних ферментів (синонім слова «ензим»), що цей секрет по праву вважається найбільш важливим травним соком організму. Здавалося, не було ніяких причин думати, що підшлункова залоза виконує ще одну, теж дуже важливу, секреторну функцію.\nОднак з'ясувалося, що клітинне будова підшлункової залози проявляє цікаву неоднорідність. У 1869 році німецький анатом Пауль Лангерганс повідомив, що серед звичайних клітин підшлункової залози розташовуються дрібні скупчення клітин, що виділяються на тлі навколишньої тканини. Число цих клітинних скупчень величезне і варіює від півмільйона у одних індивідів до двох з половиною мільйонів у інших. Однак ці скупчення так малі, що всі вони разом навряд чи становлять 1 - 2% від загальної ваги залози. Так як панкреатична залоза людини важить близько 85 грамів (3 унції), то загальна маса описаних клітинних скупчень навряд чи досягає 1 грама.\nЯка б не була функція острівців, вони швидше за все, не мають нічого спільного із звичайною секрецією підшлункової залози. Підтвердженням тому з'явився той факт, що при перев'язці вивідного про струму залози у експериментальних тварин звичайні клітини залози зморщувались і атрофувалися (подібно паралізованим м'язам, які не здатні скорочуватися). Навпаки, клітини острівців продовжували залишатися життєздатними. На їх функцію не впливала перев'язка вивідної протоки, і якщо острівці володіли секреторною активністю, то були залозами без проток.\nДалі, якщо в досвіді видалити підшлункову залозу у експериментальної тварини, то можна з повною підставою очікувати, що у нього порушиться травлення. Не було ніяких підстав думати, що трапиться щось ще. Ніхто, природно, не очікував, що видалення залози виявиться для такої тварини фатальним. Здавалося, що якщо годувати його підлозі перевареної їжею, то воно взагалі не буде відчувати жодних серйозних незручностей.\nПроте, коли два німецьких фізіолога в 1889 році видалили у собаки підшлункову залозу, вони виявили, що через деякий час у тварини розвинулася серйозна хвороба, нічого спільного не мала з травленням, але зате навдивовиж схожа на людське захворювання, зване цукровий діабет.\nПересадка власної підшлункової залози під шкіру собаці зберігала тварині життя, хоча було ясно, що в новому положенні вивідний проток не міг працювати. Тому профілактичну роль підшлункової залози у попередженні цукрового діабету треба було шукати аж ніяк не в її травному соку, який в нормальних умовах всього лише покидає залозу через її вивідний проток.\nКоли десять років по тому Бейліс і Старлінг розробили концепцію гормону, вченим здалося досить імовірним, що острівці Лангерганса якраз і є тими залозами без вивідних проток, які продукують гормон, відсутність якого призводить до захворювання на цукровий діабет.\nЦукровий діабет - це хвороба, відома людству з найдавніших часів. Це одне з малопоширених захворювань, при яких організм виробляє аномально велику кількість сечі, тому здається, що вода, не затримуючись, проходить через організм. Звідси, до речі, з'явилося і назва «діабет», яке в перекладі з грецької означає «проходити наскрізь». Найсерйознішою різновидом діабету завжди вважали таку, при якій хворий чоловік починав виділяти солодку сечу. (Спочатку цей факт був підтверджений тим, що на сечу таких хворих охоче зліталися мухи, але потім знайшлися цікаві лікарі, які спробували на смак сечу хворих на цукровий діабет.) На медичної латиною цукровий діабет називається diabetes mellitus (друге слово походить від грецького слова «мед »). Дуже часто в побуті цю хворобу називають просто «діабет», що не додаючи до цього нік, кого визначення.\nЦукровий діабет досить поширене захворювання; в західному світі протягом життя цукровий діабет захворює 1 - 2% населення. Тільки у Сполучених Штатах налічується більше мільйона діабетиків. Хвороба з найбільшою частотою вражає людей середнього віку і частіше зустрічається при ожирінні. Крім того, це одна з небагатьох хвороб, які розвиваються у жінок частіше, чому чоловіків. Хвороба часто вражає членів однієї сім'ї, тому родичі хворого на діабет мають більше шансів захворіти, ніж люди, у яких в сімейному анамнезі немає цукрового діабету. До симптомів цієї хвороби відносяться голод, спрага, навіть якщо людина багато їсть і п'є. При відсутності лікування діабетик не в змозі засвоїти їжу, яку він споживає. Сильно підвищена кількість виділеної сечі. Крім того, хворий сильно худне. Через деякий час - за відсутності лікування - він впадає в кому і вмирає.\nЦе захворювання до цих пір залишається невиліковним, в тому сенсі, що діабетик ніколи не стане здоровою людиною після проведеного курсу лікування і не перестане в ньому потребу. Однак він може, отримуючи підтримує довічне лікування, вести майже нормальне життя (завдяки досягненням XX століття), і це досягнення ні в якому разі не можна применшувати.\nІнформація, релевантна " ЗАЛОЗИ БЕЗ Протока "


Погода в Харівці вчора - Путивльський район, Сумська область - Архів погоди: META\nПрогноз погоди у Харівці: -6°\nПогода в Харівці за вчора\nОпадів не було. Холодно було протягом усього дня. У першій половині дня холодніше.\nПрогноз погоди в Харівці оновлено 1 годину тому\nЗахід 27 січня, 11:21\nСхід 27 січня, 02:36\nІсторичний максимум температури повітря в Харівці за останні 73 років дорівнює +4 ℃ і був зареєстрований метеорологами 2002 року.\nНайбільш рясні опади в Харівці випадали 2008 року - 11 мм.\nПогода у Харівці


Медицина, вагітність, аборти : ОРГАНІЗАЦІЯ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ. ПЕРВИННА МЕДИКО-САНІТАРНА ДОПОМОГА\nПервинна медико-санітарна допомога ПМСД є основною і найважливішою ланкою в організації охорони здоров'я населення. Вона надається переважно за територіальним принципом, тобто медичний працівник обслуговує певну кількість людей, які проживають на території, що за ним закріплена.\nВ Основах законодавства України про охорону здоров'я, прийнятих Верховною Радою у 1992 році, первинна медико-санітарна допомога трактується як основна частина медико-санІтарної допомоги, що передбачає: консультацію лікаря; просту діагностику та лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь; профілактичні заходи; направлення пацієнта для надання спеціалізованої І висококваліфікованої допомоги.\nВсесвітня організація охорони здоров'я ВООЗ дає таке визначення ПМСД: До первинної медико-санітарної допомоги входить основна лікувальна допомога - проста діагностика та лікування, направлення у складних випадках на консультацію на більш високий рівень; профілактична допомога та основні санітарно-освітні заходи. У розвинутих країнах світу провідним працівником первинної медико-санітарної допомоги є родинний лікар, або лікар загальної практики.\nСвоїми коренями родинний лікар сягає громадської земської медицини. Уперше земські лікарі запропонували проводити на своїх дільницях породинну реєстрацію хвороб для виявлення причин їх розповсюдження. Оскільки родинний лікар обслуговував певну територію дільницю, він отримав назву дільничного. Пізніше цей термін став основним.\nУ роки нестримної спеціалізації медичної допомоги, яка була проголошена основним засобом її поліпшення, радянська медицина докорінно змінила суть родинного лікаря, розподілила його функції серед дільничних терапевтів, педіатрів, акушерів-гінекологів, цехових та підліткових лікарів, які й зараз поки що здійснюють первинне медико-санітарне обслуговування. Спеціалізація медичної допомоги призвела до збільшення кількості вузьких фахівців, а чим більше їх ставало, тим важче хворому було отримати необхідну допомогу. За здоров'я пацієнта формально почали відповідати багато лікарів, а фактично не відповідав ніхто.\nПо-перше, родинний лікар уособив усю відповідальність за здоров'я кожної родини. Він зосередив у своїх руках до 90 % всієї необхідної медичної допомоги.\nУ системі медичної допомоги різних країн частка родинних лікарів коливається від 15 % у США до 50 % у Канаді. Скрізь це найпоширеніша лікарська професія. Кількість мешканців, яких обслуговує родинний лікар, становить пересічно у СІЛА 1300 чол., в Канаді - 1500, в Англії - 2000.\nРодинний лікар вільно обирається своїми пацієнтами. Він надає допомогу цілодобово. Амбулаторія родинного лікаря, як правило, складається з 3-х кабінетів; приймального, оглядового та кабінету для проведення допоміжних обстежень. Основним розділом його діяльності є профілактична робота. Спостерігаючи за усіма членами родини, лікар визначає фактори ризику хронічних захворювань, проводить профілактичні обстеження на предмет раннього виявлення артеріальної гіпертензії, цукрового діабету, глаукоми, ішемічної хвороби серця, виразкової хвороби, новоутворень. Кожному пацієнту родинний лікар дає індивідуальні поради стосовно режиму та характеру харчування, заняття фізичною культурою та іншими видами відпочинку, розпізнавання ранніх симптомів хвороб.\nЛікувально-діагностична робота. Родинний лікар діагностує та лікує переважну більшість хвороб. Коли виникає потреба в наданні допомоги з боку вузького фахівця, або лікування у стаціонарі, він активно втручається у ці процеси, даючи свої поради І консультації.\nСанітарно-освітня робота полягає у проведенні бесід стосовно дотримання своїми підопічними здорового способу життя, шкідливого впливу на організм тютюнокуріння, зловживання алкогольними напоями, про охорону довкілля, турботу кожного пацієнта за власне здоров'я. Помічником родинного лікаря є, як правило, медична сестра, яка активно співпрацює з ним у всіх видах його діяльності.\nУ переважній більшості країн родинна медицина має автономний статус, тобто виведена Із загальної структури медичних закладів і підпорядковується безпосередньо місцевим органам влади. Не розлогий управлінський апарат контролює дії родинного лікаря, а передовсім пацієнт, який його вільно обирає, або місцевий орган влади, який його фінансує. Проте у всіх випадках прямо або через страхову компанію кошти виділяє держава.\nФінансування діяльності родинного лікаря прямо залежить від кількості пацієнтів. Максимальна кількість пацієнтів, яких здатний обслужити кваліфікований родинний лікар лікар загальної практики в Україні, складає 3800 осіб. Якщо бажаючих більше, вони стають у чергу. Якщо ж до лікаря записалось менше 1900 пацієнтів, на його посаду оголошується конкурс.\nНа шляху відродження родинної медицини в Україні необхідно вирішити ряд проблем. Це, насамперед, налагодження підготовки родинних лікарів, вилучення їх із загальної системи медичної допомоги, створення відповідної матеріально-технічної бази та радикальна перебудова вторинного і третинного рівнів медичної допомоги.\nПоки що первинне медико-санітарне обслуговування здійснюють декілька фахівців: дільничні акушер-гінеколог та педіатр, підлітковий лікар, дільничний та цеховий терапевти,\nОсновні обов'язки дільничного лікар я-терапевта: надання медичної допомоги мешканцям дільниці на прийомі й вдома; при необхідності організація консультацій хворих іншими фахівцями; експертиза працездатності, оформлення листків непрацездатності, направлення на МСЕК для визначення інвалідності; диспансерне спостереження за хворими і здоровими контингентами з метою раннього виявлення хвороб і активного оздоровлення хворих; своєчасна госпіталізація хворих у стаціонари; організація і проведення профілактичних щеплень; раннє виявлення, діагностика і лікування інфекційних захворювань, екстрене повідомлення про всі випадки інфекційних захворювань, харчових і професійних отруєнь; санітарно-освітні заходи на дільниці, пропаганда здорового способу життя; систематичне підвищення своєї кваліфікації; забезпечення надання екстреної медичної допомоги хворим незалежно від їх місця проживання у випадках безпосереднього звертання при гострих станах, травмах, отруєннях; аналіз соціальних умов праці й побуту мешканців дільниці, розробка заходів щодо їх поліпшення; аналіз показників здоров'я на своїй дільниці.\nНавантаження дільничного терапевта на прийомі складає 5 хворих за 1 годину, вдома відповідно - 2 хворих. Пересічно лікар працює на амбулаторному прийомі від 2,5 до 3,5 годин, надає допомогу хворим вдома від 3-х до 4-х годин.\nДільнична медсестра, працюючи під безпосереднім керівництвом І контролем лікаря, має такі обов'язки: надає лікувальну допомогу жителям дільниці; виконує призначення лікаря як в поліклініці, так і вдома; регулює прийом хворих залежно від черговості й стану здоров'я; за вказівкою лікаря вимірює хворим кров'яний тиск, проводить термометрію та інші маніпуляції; заповнює медичну документацію талони амбулаторного пацієнта, карти екстреного повідомлення, направлення на лікувально-діагностичні обстеження, вносить дані про результати обстежень в медичну карту амбулаторного хворого, допомагає заповнювати санаторно-курортні карти, виписки з медичних карт тощо; видає чергові талони для повторних відвідувань; пояснює хворому методику підготовки до лабораторних, інструментальних та інших досліджень; бере активну участь у проведенні диспансеризації на дільниці, санітарно-освітньої роботи; відвідує хворих вдома і виконує всі призначені маніпуляції І процедури; комплектує відповідним набором медикаментів, перев'язувального матеріалу і медичних інструментів спеціальну сумку, призначену для відвідувань хворих вдома; проводить профілактичні щеплення; систематично підвищує свою кваліфікацію шляхом участі в роботі рад медичних сестер, навчання на курсах підвищення кваліфікації.\nПервинна медико-санітарна допомога робітникам і службовцям промислових підприємств надається сіткою медичних закладів, у районі діяльності яких проживають працівники, а також спеціальними закладами; медико-санітарними частинами МСЧ і здоров-пунктами ЗП лікарськими І фельдшерськими. Ці спеціальні заклади розміщені на території самих підприємств або недалеко від них.\nМСЧ створюються на великих підприємствах з кількістю робітників 4000 і більше, а на підприємствах хімічної, вугільної, нафтопереробної та гірничорудної промисловості - 2000 і більше.\nОсновне завдання здоровпунктів - надання першої допомоги при нещасних випадках і травмах, раптових захворюваннях, проведення профілактичної роботи в цехах. Надання першої допомоги лри нещасних випадках передбачає такі види невідкладної допомоги: зупинка кровотечі, накладання пов'язки, штучне дихання тощо. При необхідності здоровпункт організовує направлення потерпілого в поліклініку або стаціонар.\nВідповідно до основних завдань медико-санітарна частина надає кваліфіковану лікувально-профілактичну допомогу, здійснює диспансерне спостереження за хворими і здоровими контингентами, організовує і проводить попередні медичні огляди при прийнятті на роботу, а також періодичні й цільові профогляди; проводить експертизу тимчасової непрацездатності, аналіз показників захворюваності з тимчасовою непрацездатністю й інвалідності, їх причин, виробничого травматизму І професійної захворюваності, комплекс заходів з метою реабілітації хворих та інвалідів, включаючи рекомендації про переведення на іншу роботу; бере участь у розробці комплексного плану санітарно-оздоровчих заходів і контролі за його виконанням; проводить санітарно-освітню роботу і дає рекомендації щодо раціонального режиму праці та відпочинку, пропагує здоровий спосіб життя.\nВелику роль у діяльності цехових терапевтів відіграє профілактична робота. Вона може бути ефективною тільки за умови належного вивчення особливостей даного виробництва і умов праці робітників, а також знання конкретної професійної патології. На основі вивчення технологічних І санітарно-гігієнічних особливостей виробництва лікарі МСЧ розробляють відповідні заходи щодо зниження захворюваності й виробничого травматизму.\nЗгідно з положенням про лікаря-терапевта цехової дільниці, на нього покладено такі основні функції: раннє виявлення захворювань, своєчасна діагностика і кваліфіковане лікування хворих; надання медичної, допомоги при нещасних випадках, травмах, професійних отруєннях на виробництві; диспансерна робота на цеховій дільниці; експертиза працездатності відповідно до діючого законодавства; контроль за раціональним працевлаштуванням відповідно до висновку лікарсько-контрольної комісії ЛКК; вивчення й аналіз умов праці робітників і розробка пропозицій щодо приведення їх у відповідність із санітарно-гігієнічними вимогами; керівництво і контроль за роботою фельдшерського здоровпункту; систематичний аналіз захворюваності з тимчасовою втратою працездатності й професійної захворюваності та розробка заходів щодо їх зниження; відбір осіб, які потребують санаторно-курортного лікування, дієтичного харчування.\nОсобливу увагу МСЧ повинна. надавати профілактиці виробничого травматизму, адже він приносить величезні економічні збитки. Це питання вирізняється своєю актуальністю в наш час, в період загальної кризи економіки України, коли більшість виробництв простоює, а виробничий травматизм зростає. Це пояснюється насамперед тим, що служба техніки безпеки на виробництві зазнала суттєвих скорочень, технічне обладнання на підприємствах, як правило, застаріле, несправне, мають місце погіршення трудової дисципліни, зловживання алкоголем, халатне ставлення до використання захисних засобів та нехтування елементарними правилами техніки безпеки.\nПервинна медико-санітарна допомога більш відокремлена в сільській місцевості за рахунок територіальної віддаленості від центрів вторинної допомоги центральних районних лікарень.\nОсновною особливістю надання медичної допомоги сільським мешканцям є її етапність. Крім цього, особливостями надання медичної допомоги в селі є специфіка розселення, великий радіус обслуговування, характер сільськогосподарського виробництва великі території, сезонність, поганий стан доріг, гірше, ніж у містах, транспортне сполучення. Усі ці особливості свідчать про те, що доступність первинної медичної допомоги значно нижча у сільській місцевості порівняно з містом.\nПерший етап надання медичної допомоги — сільська лікарська дільниця СЛД. До складу її входять сільська дільнична лікарня, або лікарська амбулаторія, фельдшерсько-акушерські пункти, дитячі дошкільні заклади.\nУсі заклади сільської лікарської дільниці працюють під керівництвом головного лікаря сільської дільничної лікарні амбулаторії.\nВеличину території СЛД визначають залежно від чисельності населення та радіуса обслуговування. Пересічно чисельність населення, яке проживає на дільниці, становить 4 тис. осіб, радіус обслуговування - 7 км віддаль від пунктового села до найвіддалені-шого населеного пункту СЛД. Пунктовими називають села, в яких розміщена сільська дільнична лікарня, або амбулаторія. Основними завданнями СЛД є надання первинної медико-санітарної допомоги мешканцям села. Тут слід звернути увагу на характерні особливості здоров'я сільського населення. Це, насамперед, той факт, що здоров'я сільських мешканців у 2,5 раза гірше, ніж міських. У селі значно більша частка осіб похилого віку 60 років і більше, має місце так зване різке старіння людей, особливо негативні тенденції визначались у демографічних показниках: смертність у селі значно перевищує народжуваність. Спостерігаються негативний природний приріст, депопуляція вимирання людності, вищий рівень смертності немовлят.\nЗалежно від кількості ліжок, сільські дільничні лікарні бувають 4-х категорій: І - 75-100 ліжок, II - 50-75; III - 35-50 і IV - 25-35. Переважно на СЛД розгортаються дільничні лікарні III І IV категорій, які надають медичну допомогу за такими найпоширенішими фахами: терапія, педіатрія, акушерство. Сільська дільнична лікарня складається з таких основних підрозділів: амбулаторія, стаціонар, допоміжні підрозділи рентгенологічний кабінет, маніпуляційний кабінет, клінічна лабораторія, аптека, господарча частина, подекуди кабінет медичної статистики якщо збір статистичної інформації децентралізований.\nНа сучасному етапі реорганізації системи медичної допомоги в цілому, скороченні лікарняних ліжок у стаціонарах, дільничні лікарні потрібно зберегти, оскільки вони є первинною і найдоступнішою ланкою в наданні медичної допомоги сільським мешканцям. Пересічна потужність сільської дільничної лікарні в Україні за 1999 рік становила 16 ліжок.\nУ сільській лікарській амбулаторії СЛА первинну медичну допомогу надають, як правило, такі фахівці: терапевт, педіатр і стоматолог. Якщо чисельність мешканців дозволяє більше 10 тис:, вводять ще посади хірурга й акушера-гінеколога табл. 13.1.\nДоступність первинної медико-санітарної допомоги мешканцям села значно нижча, ніж у місті.\nЛише у 2000 році згідно наказу МОЗ України № 33 від 23.02, штатні посади лікарів, що працюють на селі, прирівняли до міста.\nНа 1 посаду дільничного лікаря-терапевта припадає 1700 осіб, на 1 посаду дільничного лікаря-педіатра - 800 дітей.\nЛікарі дільничної лікарні амбулаторії ведуть амбулаторний прийом дорослих і дітей, обслуговують виклики додому, надають невідкладну медичну допомогу, проводять диспансерне спостереження, забезпечують медичну допомогу працівникам сільського господарства в період масових польових робіт, проводять санітар-но-протиепідемічну та санітарно-освітню роботу серед сільських мешканців, здійснюють організаційно-методичне керівництво і контроль за діяльністю фельдшерсько-акушерських пунктів, при необхідності направляють хворих для надання медичної допомоги на вищий рівень.\nУ кожній амбулаторії працює фельдшер. Посади дільничних медсестер встановлюються на кожних 2500 дорослих і 600 дітей, акушерок - на 3500 осіб, але не менше 1 посади при обслуговуванні більше 1500 осіб.\nФельдшерсько-акушерські пункти ФАП організовують у селах з кількістю жителів 700 і більше, якщо відстань до найближчого медичного закладу становить понад 2 км, а також у населених пунктах з меншою кількістю жителів, якщо відстань до найближчого медичного закладу перевищує 4 км.\nНа фельдшерське-акушерських пунктах залежно від чисельності мешканців, які обслуговуються, можуть працювати тільки фельдшер і санітарка, фельдшер, акушерка і санітарка, фельдшер, акушерка, патронажна медсестра і санітарка.\nОсновна функція ФАПу - профілактична робота. На ФАП покладено такі функції: надання мешканцям долікарської медичної допомоги; своєчасне і в повному об'ємі виконання призначень лікаря; організація патронажу дітей і вагітних жінок; систематичне спостереження за станом здоров'я механізаторів, тваринників, рільників; проведення профілактичних щеплень згідно з планом; проведення під керівництвом лікаря комплексу профілактичних, протиепідемічних і санітарно-гігієнічних заходів з метою зниження захворюваності й травматизму, смертності немовлят; санітарно-освітня робота.\nПервинна медико-санітарна допомога дітям і вагітним жінкам надається на сільській лікарській дільниці дільничними лікарями, фельдшерами, патронажними медсестрами, акушерками під керівництвом районних спеціалістів: педіатра й акушера-гінеколога. Ця допомога полягає у виявленні вагітних у ранні строки, навчанні їх стосовно гігієни вагітності, правильного догляду і годування дитини, систематичному спостереженні за розвитком дітей у перші З роки, особливо на 1-му році життя, медичному обслуговуванні дітей у дитячих дошкільних закладах і школах.\nПервинна медико-санітарна допомога дітям вікова група — 0-14 років у містах надається дільничними педіатрами дитячих поліклінік консультацій, а також лікарями-педіатрами дитячих дошкільних закладів ясел, садків, шкіл.\nЧисельність дітей на педіатричній дільниці пересічно становить 800 осіб на 1 дільничного педіатра. Навантаження для дільничних педіатрів згідно з нормативами складає за 1 годину: на амбулаторному прийомі — 5 дітей, при проведенні профілактичних оглядів — 7 і при наданні медичної допомоги вдома Для забезпечення надання медичної допомоги в дитячих дошкільних закладах і школах 1 лікарську посаду педіатра призначають на 180-120 дітей в яслах ясельних групах дитячих ясел-садків, на 600 дітей у дитячих садках і на 2000 учнів у школах.\nУ середньому дільничний педіатр працює на амбулаторному прийомі у поліклініці від 2,5 до 3,5 годин, надає допомогу дітям у домашніх умовах від 3-х до 4-х годин.\nОсобливістю дитячої поліклініки є наявність двох входів: один - для здорових дітей, другий - для хворих. Вхід для хворих дітей веде до спеціального приміщення - фільтра, де матерів, які прийшли з дітьми на прийом, розпитує медична сестра, яка також оглядає горло і шкіру дитини, вимірює температуру тіла з метою виявлення інфекційного захворювання. Якщо дитина хвора, її направляють у спеціальний кабінет бокс, де її оглядає педіатр і дає рекомендації матері стосовно лікування І догляду.\nУ дитячій поліклініці дільничний педіатр приймає в основному здорових дітей з хронічними захворюваннями і хворих з неінфек-ційними захворюваннями без гострих явищ, які прийшли на прийом повторно. Хворих з гострими інфекційними захворюваннями обслуговують вдома.\nЗа даними наукових досліджень, дільничні педіатри витрачають багато свого робочого часу приблизно ЗО % на те, що могла б робити медична сестра. Тому особливо важливим елементом в організації роботи на педіатричній дільниці є чітке визначення обов'язків і їх виконання основним помічником педіатра - дільничною медичною сестрою.\nНа кожну посаду дільничного педіатра встановлюють 1,5 посади дільничної медичної сестри.\nОбов'язками дільничної медичної сестри є надання медичної допомоги дітям вдома згідно з призначеннями лікаря, профілактична робота з метою виховання здорової дитини; проведення профілактичних щеплень; санітарно-освітня робота серед матерів; систематичне вимірювання антропометричних даних з метою оцінки фізичного розвитку дітей; облік роботи за встановленою формою; участь у веденні медичної документації; систематичне підвищення кваліфікації.\nПровідним методом роботи дільничної педіатричної служби є диспансерний метод - активне, динамічне спостереження за здоровими і хворими контингентами.\nПерший період - антенатальна охорона плода, що здійснюється дільничним педіатром сумісно з акушером-гінекологом жіночої консультації. Основна форма роботи в цей період - допологовий патронаж вагітних в 28 і 32-36 тижні вагітності. Допологовий патронаж, як правило, виконує дільнична медична сестра, яка ознайомлюється з побутовими умовами майбутньої матері, пояснює їй значення правильного режиму харчування, праці й відпочинку для розвитку плода, ознайомлює ЇЇ з методами підготовки до годування, дає рекомендації стосовно придбання необхідних предметів для догляду за новонародженим.\nДругий період - динамічне спостереження за новонародженим, яке проводить дільничний педіатр разом з медичною сестрою на 1-2-у добу після виписки дитини з пологового будинку. В дитячу поліклініку надходить корінець Обмінної карти роділлі. Лікар під час свого першого відвідування ретельно оглядає немовлят, дає матері поради І рекомендації стосовно режиму годування, сну і догляду за дитиною. Наступні патронажі здійснює дільнична медсестра. Другий лікарський патронаж проводять у віці 2-х тижнів.\nТретій період - щомісячне динамічне спостереження за немовлям протягом 1-го року життя. Проводиться комплексна оцінка фізичного і нервово-психічного розвитку та стану здоров'я у так звані декретовані періоди: 3, 6, 9 І 12 місяців. Педіатр відображає розвиток і стан здоров'я дитини у ці вікові періоди в етапних епікризах, які вносяться в основний медичний документ - Історію розвитку дитини — ф. 112/0. Сюди підклеюють корінець обмінної карти з пологового будинку і лист допологового патронажу.\nЧетвертий період - динамічне спостереження за дитиною у віці від 1 до 7 років, яке проводять дільничний педіатр і медичні працівники дитячих дошкільних закладів. Рівень розвитку і стан здоров'я дітей оцінюють: на 2-му році життя — 1 раз у квартал, на 3-му році життя - 1 раз у півріччя, потім - 1 раз у рік. У віці 6-7 років проводять комплексний медичний огляд перед тим, як дитина піде до школи.\nЗгідно з даними наукових досліджень, виділяють 5 груп здоров'я у дітей:\nII група - практично здорові з наявністю факторів ризику;\nЯкій вказують результати комплексних медичних оглядів, профілактичних щеплень, а також всі випадки захворювань.\nШкільний лікар і медична сестра здійснюють надалі постійне спостереженні: за здоров'ям дітей, слідкують за дотриманням гігієнічних вимог у школі, дають рекомендації стосовно занять фізичною культурою, виробничою практикою, проводять профілактичні щеплення дітям, дегельмінтизацію.\nПовсякденна робота лікаря і медичної сестри полягає у контролі за санітарним станом школи, дотриманням правил особистої гігієни школярами, в проведенні санітарно-освітньої роботи, в контролі за режимом харчування.\nУ підлітковому віці 15-18 років первинна медична допомога надається підлітковими терапевтами, які працюють у складі поліклінік.\nПервинну медико-санітарну допомогу жінкам у містах надають жіночі консультації або гінекологічні кабінети, що входять до складу поліклінік і медико-санітарних частин.\nЖіноча консультація, - лікувально-профілактичний заклад диспансерного типу. Основними завданнями жіночої консультації є: проведення профілактичних заходів, спрямованих на запобігання ускладнень вагітності, пологів, гінекологічних захворювань; формування у жінок здорового способу життя; надання лікувальної допомоги жінкам під час вагітності й пологів, гінекологічним хворим; виконання роботи з метою профілактики абортів застосування засобів контрацепції, своєчасного звернення вагітних у жіночу консультацію до 3 міс. вагітності; зниження материнської смертності й перинатальної смертності; проведення санітарно-освітньої роботи; вивчення умов праці й побуту жінок; надання соціально-правової допомоги жінкам відповідно до діючого законодавства.\nЖіноча консультація працює згідно з дільнично-територіальним принципом. Штати лікарів - акушер-гІнекологів згідно з наказом МОЗ України № 33 від 23.02.2000 р. формуються з розрахунку: одна посада лікаря на 3300 жінок.\nОсновні функції дільничної акушерки: виконання всіх призначень лікаря у жіночій консультації і вдома; допологовий і післяпологовий патронаж вагітних з метою вивчення житлових і побутових умов, дотримання правил особистої гігієни і здорового способу життя, рекомендації щодо застосування протизаплідних засобів; складання списків жінок у віці понад 15 років, які проживають на дільниці; санітарно-освІтня робота; ведення необхідної медичної документації.\nЗ метою раннього виявлення гінекологічних захворювань кожна жінка, яка проживає на дільниці, повинна бути оглянута лікарем або акушеркою один раз протягом року, кожна працівниця промислового підприємства - 2 рази на рік.


Вчені обіцяють відновлювати зір за 10 секунд за допомогою чудо-лінз - СТВОРЕНО НАУКОЮ\nВчені обіцяють відновлювати зір за 10 секунд за допомогою чудо-лінз\nЗа словами доктора Гарту Уебба, він винайшов новий вид лінз. Це пристрій може імплантуватися всередину ока і усувати дефекти зору.\nВін зазначив, що операція може виконуватися без госпіталізації і без анестезії. Імплантація штучної лінзи виглядає наступним чином: в око вводять фізіологічний розчин і через десять секунд приєднується до ока. За словами Уебба, дефекти зору моментально усуваються і воно стає ідеальним.\nУебб зазначає, що його винахід дуже ефективний. Такі лінзи не повинні віддалятися. За словами доктора, даний винахід набагато безпечніше, ніж лазерна хірургія. Так, останній метод лікування може обернутися вкрай негативними наслідками у разі видалення здорової тканини рогівки.\nПовідомляється, що спочатку нові лінзи будуть тестувати в лабораторії на тварин. Потім, у разі вдалих дослідів, в експерименті зможуть взяти участь і люди. Лікар зазначає, що він працював над своїм винахід вісім років, а в наступному році лінзи будуть доступні для пацієнтів.\nОднак і для їх застосування є деякі обмеження. Так, використовувати лінзи зможуть пацієнти, яким виповнилося 25 років, оскільки для цього структура очей ще не досягла остаточної форми.


З квітня електроенергія для українців подорожчає майже на 20%. До 2017 - у 3,5 рази - Гроші і економіка України. Новини бізнесу.\nЗ квітня електроенергія для українців подорожчає майже на 20%. До 2017 - у 3,5 рази\nНаціональна комісія держрегулювання енергетики та комунальних послуг має намір збільшити мінімальний тариф на електроенергію для населення (при споживанні менше 100 кВт/год на місяць) на 18,8%, або на 5,8 коп/кВт-год до 36,6 коп/кВт- годину з 1 квітня 2015 року, а також затвердити п'ятиетапне підвищення тарифів на електроенергію для населення до 2017 року\n26 лютого 2015 13:49\nПро відповідний намір заявили члени комісії на засіданні у четвер, передає depo.ua з посиланням на «Українські новини».\nОстаточне рішення про підвищення тарифів оформлене в окрему постанову і прийняте комісією.\nКомісія також має намір встановити нові пороги споживання: від 100 кВт/год до 600 кВт/год на місяць і понад 600 кВт/год замість діючих до 150 кВт на місяць, від 150 до 800 кВт та понад 800 кВт.\nДля споживачів, місячне споживання яких становить від 100 до 600 кВт/год, тариф на електроенергію з 1 квітня може збільшитися на 50%, або на 21,1 коп/кВт-година до 63 коп/кВт-год.\nПри споживанні понад 600 кВт-год на місяць тариф може збільшитися на 5%, або на 6,7 коп/кВт-год до 140,7 коп/кВт-год.\nКрім того, НКРЕКУ має намір у п'ять етапів підняти середньозважений тариф на електроенергію для населення у 3,5 рази або на 87,25 коп/кВт-год до 122,83 коп/кВт-година до березня 2017 року.\nОстаточне рішення про підвищення тарифів окремо оформлене і також прийняте комісією.\nЗокрема, комісія має намір поетапно піднімати тарифи для населення: з 1 квітня 2015 року, з 1 вересня 2015 року, з 1 березня 2016 року, з 1 вересня 2016 та з 1 березня 2017 року.\nТаким чином, з 1 березня 2017 тариф для споживачів, які використовують до 100 кВт/год на місяць, складатиме 90 коп/кВт-година при нинішніх 30,84 коп/кВт-година (при споживанні до 150 кВт/год).\nДля споживачів, які використовують від 100 до 600 кВт/год на місяць, тариф становитиме 168 коп/кВт-година при нинішніх 41,94 коп/кВт-година (при споживанні від 150 до 800 кВт/год), при споживанні понад 600 кВт/год з березня 2017 року ціна також складатиме 168 коп/кВт-год.\nЯк повідомляв depo.ua, раніше міністр енергетики та вугільної промисловості України Володимир Демчишин прогнозував, що з березня 2015 року українців чекає підвищення тарифів на електроенергію на 40%.\nМітки: подорожание, электроэнергия, тариф


Заклади охорони здоров’я Вінниці - ivinnychanyn.com\nЗаклади охорони здоров’я Вінниці\nВінниця має розвинену мережу закладів охорони здоров’я, які надають визначений пакет послуг. Відповідно до отриманих ліцензій, оплата праці лікарів та іншого персоналу здійснює Національна служба здоров’я України. Місцеве управління здійснює департамент охорони здоров’я Вінницької міської ради. Він розподіляє виділені державою кошти та проводить контроль за їх витратою керівниками лікувальних закладів. Також місцева влада розробляє стратегію розвитку вінницьких лікарень: займається питаннями укомплектування кадрами та апаратами діагностики, розробкою стратегії розбудови реконструкції і ремонту приміщень комунальних некомерційних підприємств охорони здоров’я. Всього Вінницькій міській раді підпорядковано 17 закладів охорони здоров’я. Далі більш детально про кожен з них. Далі на ivinnychanyn.\nВсього у Вінниці функціонує п’ять центрів первинної медико-санітарної допомоги. Вони працюють з 8:00 ранку до 20:00 вечора.\nЦПМСД №1 знаходиться за адресою вул.М.Зерова 13. Він почав працювати у 2012 році, після реорганізації “Міської поліклініки №1”. На відкриття нової амбулаторії з міського бюджету було витрачено понад мільйон гривень. Вперше за багато років тут з’явився апарат для проведення флюорографічного обстеження, вартістю 700 тисяч гривень. Пацієнтів приймають спеціалісти сімейної практики (педіатри та терапевти), а також хірург, гінеколог, окуліст, ЛОР, онколог та проводяться УЗД дослідження. У стаціонарі одночасно можуть лікуватися 11 пацієнтів. Якщо людині знадобиться невідкладна допомога, то лікарі зможуть її надати, пересуваючись двома автомобілями. Запис на прийом можна здійснити у телефонному режимі, а також за допомогою електронної програми “Поліклініка без черг”.\nЦПМСД №2 надає медичну допомогу у семи амбулаторіях, де працює 225 спеціалістів та обслуговує майже 100 тисяч населення. На денному стаціонарі може одночасно лікуватися 45 пацієнтів. В амбулаторіях надається багато видів лабораторних, рентгенологічних та функціональних досліджень. Останні вісім років закладом керує заслужений лікар України Тамара Кривов’яз.\nЦПМСД №3 знаходиться за адресою вул. Хмельницьке шосе, 96. Він об’єднує сім амбулаторій. Всі пацієнти, які потребують медичної допомоги, але їх стан не вимагає цілодобового контролю, можуть знаходитись на денному стаціонарі. У центрі постійно працює кабінет ультразвукового дослідження, фізіотерапевтичний кабінет, рентген, лабораторія та пункт невідкладної медичної допомоги. Нині заклад очолює Сергій Бельц.\nЦПМСД №4 знаходиться за адресою вул.Замостянська, б.18. У 2010 році заклад визнали найкращим медичним закладом Вінниці. Центр об’єднує сім амбулаторій. Тут працюють сімейні лікарі, дільничні терапевти та педіатри, а також хірург, травматолог, дитячий та дорослий невропатолог. На денному стаціонарі можуть лікуватися 17 пацієнтів.\nЦПМСД №5 розташована за адресою вул. Замостянська, буд.49. Тут працює 257 медичних працівників, з них 45 лікарів. Центр первинної допомоги об’єднує сім амбулаторій. Пацієнти можуть прийти на огляд окуліста, ЛОРа, гінеколога, дитячого стоматолога та дорослого травматолога.\nУ Вінниці медичну допомогу можна отримати у чотирьох багатопрофільних лікарнях\nМіська клінічна лікарня № 1 розташована за адресою вул. Хмельницьке шосе, 96. Медичний заклад спеціалізується на наданні невідкладної (екстреної) медичної допомоги, амбулаторно-консультативної та стаціонарної медичної допомоги дорослому населенню. Клінічна лікарня є базою 6-ти кафедр Вінницького національного медичного університету.\nМіська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги має багату історію та створена ще у XIX столітті. Сучасна назва та перелік послуг були визначені у 2018 році. Усі відділення та спеціалісти доступні вінничанам цілодобово. У лікарні одночасно можуть отримувати допомогу 320 пацієнтів. В МКЛШМД щороку лікують та рятують життя 30 тисячам людей, ще понад 20 тисяч звертаються до місцевого травмпункту.\nМіська клінічна лікарня №3 функціонує з 1946 року. У лікарні надають допомогу пацієнтам, що відносяться до ЦПМСД №1, 4, 5. Місцеві спеціалісти постійно підвищують свою кваліфікацію та удосконалюють методи надання медичної допомоги.\nМіська лікарня «Центр матері та дитини» створена у 1998 році. Тут надають допомогу жінкам, породіллям та дітям до 18 років. Головною особливістю цього медичного закладу є об’єднання пологового будинку та дитячого стаціонару, тож лікарі можуть контролювати стан вагітної до та після пологів в одному місці, не розлучаючи її з дитям.\nЦей медичний центр було створено за рахунок інвестицій Міжнародного банку реконструкції та розвитку у 2014 році. У центрі серцево-судинної патології працює 44 спеціаліста, з них п’ятеро кандидати медичних наук. Всі пацієнти з кардіологічними проблемами з Вінниці та області їдуть за допомогою саме сюди. За необхідності у центрі проводять електрокардіостимуляцію та імплантацію постійних водіїв ритму серця, а також кардіохірургічні операції на відкритому серці з використанням апарату штучного кровообігу.\nУ Вінниці працює два пологові будинки. Найбільшим та найпотужнішим серед рододопоміжних закладів області та приймає найбільшу кількість пологів, як в місті, так і в області є Пологовий будинок №1. Пологовий будинок №2 було створено у 1937 році. Зараз він обслуговує близько 60 тисяч місцевих мешканок. У 2003 році експерти ЮНІСЕФ надали пологовому статус «Лікарня – доброзичлива до дитини». На базі обох пологових працює кафедра акушерства та гінекології Вінницького Національного медичного університету ім. М.І.Пирогова.\nПослуги у галузі стоматології надають у стоматологічній поліклініці, а також «Медичному стоматологічному центрі». Тут надають послуги у галузі естетично, лікуванні карієсу, лікуванню під мікроскопом, вирішують проблеми ясен, ротової порожнини, проводять хірургічні операції, імплантацію з подальшим протезуванням та багато інших захворювань.\nPrevious articleДе у Вінниці можна застрахувати життя та здоров’я\nNext articleКультурне життя Вінниці: куди сходити на вихідних