Сьогодні ми поговоримо про те, що таке короткозорість і далекозорість? Згідно зі статистикою за останній десяток років людей, які мають такий дефект, стало набагато більше, ніж раніше. Оптикою, у якої від’ємне значення користується більше мільярда населення. Міопія поширена в основному у молодого покоління. Як правило, вона з’являється у школярів і студентів. Вчені пов’язують це з частою експлуатацією молоді комп’ютерної техніки та засобів мобільного зв’язку.\nОсновною відмінністю прийнято вважати довжину заломлення променів. Простіше кажучи, при такій патології зображення предмета, розташованого поруч, залишається чітким. Вона ж дозволяє нормально сприймати тільки предмети вдалині. Тепер розглянемо докладно ці два захворювання.\nКороткозорість або міопія — захворювання зорових органів. При ньому фокус зображення відбувається перед очними сетчатками. Люди з даною патологією мають або збільшену глибину очних яблук, або їх рогівки володіють великою заломлюючої силою, внаслідок чого відстань фокуса стає невеликим і призводить до появи рефракційної короткозорості. Якщо говорити простими словами, людина страждає захворюванням, здатний чудово бачити те, що знаходиться поруч з ним, але не здатний бачити на великих відстанях. Коли він дивиться здаля на будь-які предмети в його очах вони розпливаються і змазуються. Лікарі рекомендують таким пацієнтам носити окуляри, що мають негативне значення.\nЯких видів буває міопія?\nЗалежно від того, наскільки знизилася зорова гострота, виділяють декілька видів міопії:\nслабкого ступеня (не перевищує три діоптрії);\nсереднього ступеня (не більше шести діоптрій);\nсильною ступеня (перевищує шість діоптрій).\nЧому вона може виникати\nЇї виникнення може відбуватися з кількох простих причин:\nСпадкова генетика. Якщо у обох батьків присутній міопія, то, швидше за все (ймовірність становить 50%) народжена дитина теж буде страждати даним захворюванням;\nВнаслідок перенапруження зорових органів. Щоденне тривале навантаження очей на близьких відстанях, неправильно підібрана поза біля комп’ютера або недостатня кількість світла на робочому місці найчастіше призводять до появи міопії. Від короткозорості в основному страждають стоматологи, люди, чия робота пов’язана з тривалим часом близько комп’ютерної техніки, а також ювеліри;\nНесвоєчасне виконання процесу зорової корекції. При невиконанні необхідних заходів під час першого прояву міопії з’являється подальше перенапруження очей, а потім захворювання починає прогресувати.\nЗверніть увагу: Якщо у вас з’явилися перші симптоми короткозорості, слід негайно починати лікування. Завдяки дії спеціальних вправ і тренувань внутрішніх м’язів зорових органів ви зможете швидко повернути в норму свій зір.\nХвороба поступово прогресує. Ступінь збільшення за дванадцять місяців становить від однієї діоптрії і вище. Найбільше їй піддаються діти шкільного віку. У цей час вони практично щодня відчувають великі зорові навантаження і часто неправильно сидять за письмовими столами. У той же час у них активно росте організм (у тому числі очі). У більшості подовження очних яблук в переднезадних напрямках відбуваються з патологіями. Це викликає недостатнє харчування очних тканин, помутніння склоподібних тіл і призводить до розривів та відшарування сітківки.\nВажливо! З цієї причини людям з даною патологією не бажано під час роботи піднімати тяжкості низько схиливши голову, і займатися фізичними вправами з різкими струсами організму. Тому що може виникнути відшарування сітківки або почне падати зір.\nДалекозорістю (гіперметропія) є захворювання органів зору, повністю протилежна міопії. При такому зоровому відхилення відбувається фокусування зображення за поверхнями сітківок. Люди погано сприймають предмети, розташовані на близьких відстанях (вони розмиваються перед очима), проте чітко бачать все, що знаходиться далеко. Виникнення дефекту відбувається внаслідок коротких очних яблук або плоских рогівки. У цьому стані при попаданні в очі світлові промені заломлюються в недостатній для фокусування на сетчатках ступеня. З цієї причини картинки фокусуються за сетчатками. Як правило, таким захворюванням страждають люди після сорока років або новонароджені діти.\nВиділяють кілька ознак вказують на хворобу:\nпогана ближня видимість;\nпогана далека видимість (при високій стадії хвороби);\nшвидке стомлення органів зору під час читання;\nпри сильному напрузі очей з’являється головний біль і печіння;\nвідбувається формування косоокості і амбліопії;\nоргани зору часто запалюються.\nУвага: гіперметропія в деяких випадках призводить до самого небезпечного ускладнення хвороби – глаукому. Тому при перших проявах симптомів далекозорості необхідно звернутися до фахівця.\nІноді люди починають втрачати здатність добре бачити як на близьких, так і на віддалених відстанях. Це відбувається внаслідок різного уловлювання світлових хвиль областями очей. Тому фокус променів не потрапляє в одну точку. Таку патологію називають астигматизмом. Їй притаманні властивості, якими володіють пацієнти з обома патологіями.\nВиникнення цієї недуги здатне провокуватися декількома факторами:\nнаявність патології з народження;\nдотримання поганої гігієни зорових органів;\nпошкодження очей отримані під час фізичних травм;\nВажливо знати! Вчені досі не встановили, чи можливий перехід короткозорості в гиперметропию. Проте достовірно відомо, що у недуг є властивість об’єднуватися.\nДіагностика в цьому випадку виконується за такими ознаками: у людини відбувається помутніння зору, його супроводжує головний біль, а очі швидко втомлюються. При слабо виражених формах порушення люди не відчувають неприємних відчуттів. Внаслідок чого про астигматизм їм вдається дізнатися після огляду фахівцем.\nЦікаве по темі: Чим корисний лавровий лист від геморою\nВ першу чергу слід пам’ятати, що будь-яке вищезгадане захворювання зору – це порушення форми очей. З-за цього користуючись медикаментозним лікуванням можна досягти тільки короткочасного ефекту поліпшує зір.\nВикористовуючи деякі препарати можна домогтися розширення зіниць. Завдяки цьому підвищиться зорова чіткість. Проте дія позитивного ефекту закінчиться, коли ви перестанете приймати препарати. З допомогою вітамін, можливо, впоратися з незначними симптомами захворювання, однак вилікуватися повністю, не можна.\nВажливо! Найбільш діючим методом, здатним до відновлення нормальної рефракції вважається корекція зору.\nПроводять її трьома способами – очковим, контактним і хірургічним. Носіння окулярів може призначатися тільки на початковій стадії, а хірургічну корекцію роблять у випадках різкого загострення хвороби.\nГострий лімфобластний лейкоз прогноз виживання\nОдонтогенний сепсис, зараження крові від зуба після видалення стамотологом


Запорізька ТПП розширює співпрацю з Чехією | Запорізька торгово-промислова палата\nПромислово-економічний потенціал Запорізького регіону, інструменти підтримки регіонального бізнесу від Запорізької торгово-промислової палати презентовано під час онлайн-конференції «Україна – Чеська Республіка: нові можливості для транскордонного співробітництва».\nВіцепрезидент Запорізької ТПП Андрій КУЦ подякував чеським колегам за підтримку, адже сьогодні така спільна робота – особливо важлива.\nЗахід об’єднав на одному онлайн-майданчику представників 5-ти регіональних палат України: Запорізької, Дніпропетровської, Івано-Франківської, Кіровоградської, Львівської та чеських колег, які презентували регіональні палати Карлових Вар, Пльзенського краю, Моравсько-Сілезького, Злінського, Південно-Моравського, розповіли про ринки та потреби чеських земель, цікаві напрями для бізнесу.\nУчасників заходу вітали президент Чеської торгово-промислової палати Володимир Длоугі і президент Торгово-промислової палати України Геннадій Чижиков.\nМета міжпалатівської конференції– ближче познайомитися з регіонами-учасниками, їх економічним потенціалом, щоб напрацювати нові міжрегіональні проекти співпраці, корисні для бізнесу обох країн.\nУчасники сподіваються, що наступним кроком стануть прямі контакти між регіональним бізнесом – найперспективніший шлях для ефективної ділової співпраці.\nДо речі, Запорізька торгово-промислова палата вже співпрацює з чеськими колегами – діє офіційна Угода з Регіональною торговою палатою м. Брно, підписана у лютому 2022 року під час візиту Томаша КУБАЛИ, віцепрезидента Торгової палати м. Брно до Запоріжжя.\nВосени 2021 року делегація Запорізької ТПП і кластеру «Інжиніринг – Автоматизація – Машинобудування» відвідала спеціалізовану промислову виставку у Брно. Окремий важливий напрям співпраці – у сфері кластерних об’єднань Запоріжжя і Брно. Чеські кластери готові ділитися досвідом і напрацюваннями.\nНаші офіційні партнери – ТПП Злінського краю. Також був запланований спільний проект з Торгово-промисловою палатою Чехії, який призупинено через війну.\nВтім, співпраця триває в нових непростих умовах, а нас надихають запорізькі компанії, які завжди активно користуються міжпалатівськими інструментами ділової підтримки.


Ціни в ЖК Паркові вежі | Нерухомість від забудовників\nЖК Паркові вежі ціни\nРозділ містить ціни в житловому комплексі Паркові вежі. Відображається таблиця поточних цін та графік їх динаміки. Ціни можуть бути представлені у гривні, доларах США або євро. Ціни наводяться в розрізі квартир: однокімнатні, двокімнатні, трикімнатні, офіси. Графік цін побудований з використанням інтерактивного компоненту, тому при наведені на контрольні точки можна побачити їх значення.\nМоніторинг цін в жк Паркові вежі відбувається автоматично раз на тиждень за допомогою власного пошукового робота. Ціни оновлюються за необхідності модератором сайта або самими забудовниками через власний кабінет. Останні значення цін доступні на сайті житлового комплексу за відповідним посиланням. Користувач також може перейти на сторінку цін міста, де представлені всі новобудови з цінами.\nПоточні ціни в ЖК Паркові вежі\nДинаміка цін на 1-кімнатні квартири в ЖК Паркові вежі


Якби, Тату, не московія… – Слово Просвіти\nабо Спогад про окремі острівці життя педагога, поета, юного в’язня Тараса Баланюка із родини борців за Гідність та Свободу\n…Ти народився у багряних барвах осені. Як дивно, природа згасає, а люди народжуються. Такі метаморфози циклічності часу – скаже філософ. Все рухається. І навіть за сьогоденням клубочиться отруйний дим минулого, лише із присмаком солодкого. Котрого, Тату, в Тебе було не так багато…\nЯкби, тату, не московія, якби…\nА зпід коліс життя летіло різне. Не завдяки, а всупереч Ти завжди був Собою.\nІншим ми, Твої діти, Тебе не знали. Дитинство 60х років мало чим хорошим запам’яталося, як і часи шістдесятників. Але трагізму таємниць ми з братом Артуром не помічали. Щовечора чекали Тебе з “малої” (початкової) школи, що в Лузі (між селами Коритне й Замостя, що на Буковинській Вижниччині), де Ти учителював. Хвилювалися разом із Мамою Марією, чи знову не проламався лід на річці Бережниця, через яку ти прокладав шлях туди і звідти. І Мама вкотре клала на шпаргат каструлю з водою, аби розігріти Твої заледенілі ноги. Болі в лівій, обмороженій, так і залишилися до останнього Твого дня…\nТо ми трохи лукавили, що спимо, після чергової, Тобою придуманої, веселої казки… Мізерне вогняне багаття на столі бентежило нас. Ти курив. Багато курив… На клаптиках паперу щось писав. Але чому зминав і… спалював у попільничці від цигарок?..\n– Що там спалахнуло, Тату? – якось вирвалося в мене.\n– Мої спогади, які нікому не потрібні, – відповідав.\n– Тоді чому згадуєш, забудь…\n– Не можу, спати не дають…\nХіба дитячій душі збагнути ідеологічноімперське пекло, через яке Ти пройшов, котре поетичними рядками лягало на папір і вмить вмирало… Так хотілося дізнатися, що ж то за таємницю тато виношував у собі, клав на папір, аби перетворити… на попіл…\n– Не час, доню, не час, – казав, оберігаючи нас від своїх болючих спогадів…\nТобі тоді “тринадцятий минало”, як у Шевченка, в Тебе теж такий вірш є. Червневий вечір нічого поганого не віщував. Ти разом із молодшими братами Леонідом, Мироном і Богданом бавилися в жмурки, Степан – старший, сидів за столом і щось вдумливо читав. Він – адвокат. Казали, дуже розумний був. Сестра Анна – вишивала. Вже смеркало, а Твій тато Михайло (був унікальною людиною: писав вірші, музику, був неабияким художником і громадським діячем), як завжди, у вечірню пору, затримувався. Він разом із друзями репетирували “Назара Стодолю” у … стодолі. Мама Євдокія тривожилася. Час од часу, притримуючи майбутнє немовля… На сьомому місяці була сьомою дитинкою… Чи бачилися тої ночі кольорові сни, а чи чорнобілі – Ти не розповідав. О третій ночі, здалося, пролунав грім із блискавкою, впереміш зі страшним гуркотом. То зайди прийшли. На збір – півгодини. Можна взяти з собою тільки найнеобхідніше. Мама, моя бабуся, заламавши руки, мало не знепритомніла. Та мусила триматися, бо забирали всіх – і дітей теж. Не зважали, що малюки – невинні жертви… Енкаведисти наперед прораховували спадщину високої свідомості батька, який майстерно орудував пензлем, писав вірші, малював ікони і створив сільський драмтеатр…\nТа не ця страшніша за страх картина вкарбувалася у Твоїй дитячій пам’яті. І навіть не забитий вщент товарняквагон потягу людьми, такими, як ви, Баланюки, “неблагонадійними”, де спали по черзі, ридали і мовчали, молилися й божеволіли водночас: куди, за що, чому???\nТарас малий не розумів. Збагнув усе на півдорозі, через тиждень. У мами пологи почалися. Той дикий крик матусі упереміш із плачем немовляти тривав недовго. Замовкли вмить обоє. Жінки рятували неньку, бо кров’ю стікала. Дитя ж спустилипохоронили у… дирку (для туалету)… Казали, мертве було… Чи то так, чи то ні?..\nТо була перша втрата. Друга – вже в Омську, де сім’ю розділили: Твого тата забрали на лісоповал за сотні кілометрів, а маму – мити посуд в офіцерській (в/ч) їдальні. Брат Степан ночами не спав, мозок не сприймав того, що трапилося. Дістав епілепсію від нервів, упав і вмер.\nХарчувалися, якщо можна так сказати, крихтаминедоїдками москальського харчу. Аби хоч трішки полегшити мамині “заробітки”, Ти ремонтував чекістам валянки і чоботи. На вулиці. У мороз –3040… Не важко здогадатися, звідки у Тебе з’явилася і стала вічною хвороба – спондиліт хребта. Тож у 1945му Тебе першого, вже хворого, мама “відправила” потягом із солдатами додому. За декілька тижнів дороги на Буковину Ти навчився курити тютюн, грати на гармошці, співати радянські пісні…\nПізніше – мама з братами і сестрою. Та то була втеча. За яку – новий термін – туди ж до Сибіру… Тебе не забрали. Ти був лежачий… Лікування тривало довго. Дев’ять років – все тіло в гіпсі. Де ти, рідний, брав сили лежачи навчатися, читати, писати вірші, грати на гармошці, жартувати і підбадьорювати інших: ніколи не падати духом!\nПотім настало часткове одужання і знову – на три роки – в панцир.\nКоли сім’я повернулася після другого “терміну”, у Вашій хаті – радянська влада: школа, побуткомбінат, кімнати для винайму тощо. Тільки Твоїм рідним (Ти роками – по лікарнях і санаторіях) місця не було. Повернулися у бабусину – під соломою. Після Твого одужання там і починали Ви з Мамою нове сімейне життя. На митарства хворої людини, та ще й з родини “ненадійних”, ніхто не зважав. Але Ти закінчив Чернівецький університет і став учителем. Директором не був. Бо відмовився навідріз бути комуністом. Твоєї мами, моєї бабки, дикий крик у вагонітоварняку відкрив очі на багато речей…\nЯ добре пам’ятаю ту зелену попільницю, де горіли Твої римовані спогади. Той дерев’яний стіл, де Ви з мамою, також учителькоюфілологом, перевіряли учнівські зошити. Тішилися, що перейшов працювати з Лугу в Замостянську школу. Писав ліричні вірші, які друкували тодішні “районки” – Путильщини й Вижниччини. Але на повну душа розкрилася з приходом Незалежності України.\nОсобливість історії Твого життя – дві поетичні збірочкисповіді – “Співи журавлині” та “Думи з роси”, зроджені абсолютно радикальними половинками долі. Перша – трагічна, гнітюча, сумна; друга – тріумф Твоїх і Маминих почуттів і на цьому тлі – неймовірна любов до нас – Твоїх дітей. Були Ви і залишаєтесь для нас одним цілим з невидимою аурою світла над Вашим портретом…\n…Війна у нас, тату, війна з москалем уже восьмий рік. Москаль украв частину нашої землі на Сході, а тут, на Заході, отруює нашу свідомість. Гинуть вояки і їхні ненароджені діти. Як Твій братик чи сестра. 80 років тому. У далекому 1941му.\nПробачте, мучені й ненароджені, пробачте. Лиш московії нема прощення. Нема й не буде…


На Донбасі загинув боєць з Жмеринського району (Фото) | Всі Новини Вінниці\n15 сiчня 2019 - 16:08\nУ зоні проведення Операції об'єднаних сил загинув боєць із Вінниччини. 14 січня поблизу населеного пункту Зайцеве Донецької області смертельне поранення отримав Микола Семенюк.\nЯк розповіли редакції сайту Vinbazar.com у Жмеринському об'єднаному військовому комісаріаті, чоловік був 1973 року народження. У збройних силах служив за контрактом з 2016 року. Мав звання молодшого сержанта в 72 окремій механізованій бригаді. Займав посаду навідника бойової машини. Загинув від поранення несумісного з життям з великокаліберної зброї.\nЧоловік народився в селі Леляки Жмеринського району, але разом з сім'єю проживав у Браїлові. Вдома у бійця залишилася дружина, а також двоє синів 12 та 14 років.\n"Під час виконання бойових завдань та внаслідок ворожого обстрілу зі сторони проросійських терористів, вчора, 14 січня, загинув наш воїн бригади Чорних Запорожців молодший сержант Семенюк Микола Іванович, позивний "Саїд". Навідник-оператор бойової машини піхоти загинув від несумісних з життям поранень. Микола був на війні з 2014 року. Виконував мужньо та з честю бойові завдання під Старогнатівкою, Авдіївкою та на Світлодарській дузі," - повідомляють у 72 ОМБр ім. Чорних Запорожців.\nЦе перша втрата захисника з Вінниччини у 2019 році.


За даними інтернетресурсів поняття \_"інсайдер\_" подається у двох варіантах: 1) інсайдер - це член якої-небудь групи людей, що має доступ до інформації, закритої для широкої публіки. Контекст використання терміну - співвіднесений з секретною, прихованою або якою-небудь іншою закритою інформацією або знаннями: інсайдер |--- - це член групи, який володіє інформацією, що є тільки у цієї групи ;\n2) інсайдер (анг.| insider, від inside - буквально \_"внутрі\_", \_"зсередини\_") - особа, що має, через свій службовий або сімейний стан, доступ до конфіденційної інформації про справи компанії. Йдеться про посадовців, директорів, основних акціонерів корпорації з широким володінням акціями і їх найближчих родичів.\nЗ обидвох трактувань ми можемо виділити спільну характерну рису, що інсайдери - особи, які \_"мають доступ до інформації\_". Вже цей факт дає підстави для перегляду проблеми інсайдерів.\nРозрізняють дві категорії інсайдерів: 1) осіб, що мають доступ до інформації; 2) співробітників цієї компанії, які прагнуть дістати доступ до такої інформації. Поняття \_"інформація\_" є характерним для кожної з категорії співробітників.\nОднак, недостатній рівень державної підтримки науково-технічних розробок призвів до того, що проекти захисту інформаційних технологій відстають від потреб захисту інформації та мають фрагментарну, організаційно-роз\_'єднану, а часом суперечливу суть.\nУ сучасній технології баз даних передбачається, що створення бази даних, підтримка й забезпечення доступу користувачів здійснюються централізовано за допомогою спеціального програмного інструментарію - системи керування базами даних. Система керування базами даних (СКБД) - це комплекс програмних і мовних засобів, необхідних для створення баз даних, підтримки їх в актуальному стані й організації пошуку в них необхідної інформації. Для керування СКБД має бути особа, яка буде слідкувати, вносити певні зміни та поправки, регулювати технічну підтримку СКБД. Тобто, особа, яка відповідатиме за загальне керування системою на технічному рівні - адміністратор даних (АД). АД - це співробітник, який відповідає за стратегію і політику прийняття рішень, пов\_'язаних з даними об\_'єкта, а адміністратор бази даних (АБД) - це співробітник, який забезпечує необхідну технічну підтримку виконання цих рішень. Отже, АБД відповідає за загальне керування системою на технічному рівні.\nЗробити однозначний висновок з проблеми про способи її рішення у конкретній компанії складно, адже існують численні проблеми, пов\_'язані з інсайдерами|. Одна з них - це кваліфікація фахівців з безпеки, більшість з яких обмежені в поглядах на ту або іншу проблему саме через брак професіоналізму.\nЗокрема, інформація для них - це файли і бази даних, тобто не розуміння суті понять \_"дані\_" і \_"інформація\_", \_"інсайдер\_", \_"зловмисник, що знаходиться у внутрішній мережі\_". З витоками цих об\_'єктів професіонал починає боротися відомими йому засобами: банальна відмова від відчужуваних носіїв, контроль пошти, контроль за числом друкарських копій документа і постановка їх на облік, перевірка портфелів на виході з будівлі тощо. При цьому справжні інсайдери, часто добре поінформовані про ці засоби контролю, скористаються для відправки документа факсом.\nЖивко М.О. Особливості нормативно-правового забезпечення інформації в комп\_'ютерних системах підрозділів МВС // Науковий вісник Львівського державного університету внутрішніх справ. Серія юридична. Збірник наукових праць / Головний редактор В.Л.Ортинський. - Львів, 2007. - Вип. 1. - С. 286 - 293.


Близько тридцяти представників ОБСЄ прибули на місце авіакатастрофи на Донбасі | Політичні новини з Європи: аналітика, прогнози, коментарі | DW | 18.07.2014\nБлизько трьох десятків представників ОБСЄ прибули на місце авіакатастрофи на Донеччині, де напередодні впав малайзійзький літак. Перед цим сепаратисти пообіцяли надати фахівцям туди доступ.\nМісце падіння пасажирського літака у Донецькій області\nБлизько трьох десятків співробітників Організації співробітництва і безпеки у Європі (ОБСЄ) прибули на місце падіння малайзійського літака у Донецькій області, внаслідок чого напередодні загинуло 298 осіб. Про це з посиланням на представників цієї міжнародної організації повідомила агенція Reuters у п’ятницю, 18 липня. Спостерігачі прибули на місце інциденту на вертольоті.\nЦього ж дня в ефірі одного із швейцарських телеканалів президент ОБСЄ Дідьє Буркгальтер повідомив, що тривають перемовини із сепаратистами про організацію гуманітарного "коридору" до місця катастрофи у Донецькій області, передає агенство AFP. Міжнародній організації важливо отримати доступ до так званої "чорної скриньки", що реєструє параметри польоту літального апарата та переговори екіпажу, котра зараз, за його словами, перебуває у руках сепаратистів.\nЛітак авіакомпанії Malaysia Airlines, що виконував рейс з Амстердама до Куала-Лумпура, зник з радарів на висоті десять тисяч метрів під час польоту над українською територією у четвер, 17 липня. Після цього він впав поблизу міста Шахтарськ у Донецькій області. На його борту, за даними авіакомпанії, перебували 189 нідерландських підданих, 43 малайзійці, 27 австралійців, 12 індонезійців, дев'ятеро британців, четверо німців,четверо бельгійців, троє філіппінців, один канадець і один громадянин Нової Зеландії. Внаслідок катастрофи загинуло 298 людей. Україна звинувачує бойовиків на Донбасі у тому, що вони збили літак, натомість сепаратисти це заперечують. СБУ у зв'язку з авіакатастрофою відкрила кримінальне провадження за статтею теракт.\nТеми Організація з безпеки і співробітництва в Європі (ОБСЄ), Донбас, АТО, Донецька область, Сепаратизм, Авіація, Авіакатастрофа\nКлючові слова ОБСЄ, авіакатастрофа, Донецька область, Донбас, сепаратисти, бойовики\nПостійне посилання http://p.dw.com/p/1Cf8P


У "Нафтогазі" проходять обшуки. Читайте на UKR.NET\nУ "Нафтогазі" проходять обшуки\nДержавна фіскальна служба прийшла з обшуками у НАК "Нафтогаз" через підозри про ухилення посадовців компанії від сплати податків на суму 2,7 млрд гривень.\nЗазначається, що з жовтня 2015 року і по сьогодні, посадовці "Нафтогазу" не завершили процедуру митного оформлення газу, який придбали у "Газпрому". Внаслідок цього державний бюджет не отримав 2,7 млрд гривень ПДВ.\n"Виробники теплової енергії фактично споживають газ, що знаходиться у ГТС України, однак "Нафтогаз" не оформляє документи щодо постачання газу та не підписує відповідних актів прийому-передачі, мотивуючи це тим, що газ фактично не постачається, а надається послуга балансування газу в ГТС, внаслідок чого операції з постачання газу документально не оформлюються", - йдеться у повідомленні.\nЯк стверджують фіскали, вони мають докази, які говорять про факт ухилення від сплати податків. Зокрема, ДФС має докази того, що посадовці НАК не передавали до митниці повен пакет документів для митного очищення природного газу.\n"В ході досудового розслідування буде надано правову оцінку діям як службових осіб "Нафтогазу", так і Енергетичної митниці ДФС. Остаточна сума завданих державі збитків буде встановлена у ході судово-економічної експертизи", - зазначили в ДФС.


КупитьКрісло АКЛАС Оран CH ANF Коричневе - 1390795453 | офісні та комп'ютерні крісла в partadoma.com.ua\nКрісло АКЛАС Оран CH ANF Коричневе\nКрісло Оран • АКЛАС • CH ANF коричневий. Стильна модель, яка ідеально підходить для кабінету керівника, оформленого в сучасному стилі. За рахунок елегантного дизайну і гармонійного поєднання різних елементів стане відмінним помічником і родзинкою інтер'єру. Оран - це крісло, в якому гармонійно поєднується класичний дизайн, якісні матеріали та сучасні механізми. У ньому ви зможете комфортно працювати, не відчуваючи втоми від багатогодинного сидіння. Завдяки правильно сформованому рельєфу його сміливо можна віднести до категорії ергономічних крісел. М'який наповнювач формує дуже м'яку, обволікаючу посадку.\nОббивка. Як і личить солідному статусу моделі, Оран виготовлена з якісної екошкіра. Цей матеріал практично не поступається за своїми якостями натуральної шкірі, а ціна - це його основна перевага Він має натуральну основу і відмінно зарекомендував себе за роки використання в офісі. Екокожа міцна, еластична і проста в догляді. Красивий темно-коричневий відтінок надає крісла нотки домашнього тепла і затишку і відмінно поєднується з будь-яким дизайном.\nХрестовина. Хрестовина у даного крісла з міцного хромованого металу. Завдяки цьому йому забезпечена надійність і стійкість. При цьому воно легко пересувається за допомогою роликів. Хромоване покриття дуже стійке, воно відмінно захищає поверхню від дрібних подряпин і пошкоджень. Така хрестовина з часом не втратить свій первинний зовнішній вигляд і буде довго радувати вас своїм холодним блиском. Універсальні прогумовані ролики, за замовчуванням встановлені в кріслі, підійдуть для будь-якого типу підлогового покриття. Також для даної моделі підійдуть ролики з хромованими накладками в стилістиці крісла.\nОсобливості. Спинка крісла має правильний вигин у поперековій області, завдяки чому знімається навантаження з хребта і ви будете продуктивно і комфортно працювати, абсолютно не відчуваючи втоми навіть в кінці робочого дня. М'які валики формують зручну бічну підтримку.\nВисота крісла <![CDATA[112-122]]>\nВисота підлокітників <![CDATA[66-76]]>\nДодаткові характеристики <![CDATA[Хрестовина: метал з хромованим покриттям; Підлокітники: метал з хромованим покриттям; Поперековий валик; Інтегрований підголовник; Комфортне хитання; Колеса: гумові; Максимальне навантаження: 120 кг; Вага: 20 кг]]>\nОсобливості <![CDATA[Механізм анификс; Підголівник; Підлокітники]]>\nРозмір спинки <![CDATA[Висота: 70 см; Ширина: 53]]>\nРозміри сидіння <![CDATA[Висота: 46-56 см; Ширина: 53 см; Глибина: 49]]>


Порошенко та Макрон скоординували позиції щодо розгортання миротворчої місії ООН на Донбасі (ФОТО) | Новини на Громадському радіо\nПорошенко та Макрон скоординували позиції щодо розгортання миротворчої місії ООН на Донбасі (ФОТО)\n20 вересня 2017 - 18:26\nПорошенко зустрівся із Макроном у кулуарах Генасамблеї ООН\nПрезидент України Петро Порошенко в кулуарах Генасамблеї ООН зустрівся з президентом Франції Еммануелем Макроном. Про це інформує прес-секретар глави держави Святослав Цеголко.\nЗа його даними, під час зустрічі президенти України та Франції скоординували позиції щодо розгортання миротворчої місії ООН на Донбасі та звільнення українських заручників.\n«Петро Порошенко подякував дружині Еммануеля Макрона за підтримку родини українського журналіста Романа Сущенка, незаконно ув’язненого в Росії», — додав Цеголко.\nЯк раніше повідомляв прес-секретар глави держави, в кулуарах Генасамблеї ООН Порошенко зустрівся з віце-президентом США Майком Пенсом і постійним представником США в ООН Ніккі Хейлі.\n«США підтримують Україну. Дуже позитивна зустріч з Віце-Президентом США Майком Пенсом та представником США в ООН Нікі Хейлі перед засіданням Радбезу ООН щодо миротворчості», — повідомив Святослав Цеголко.\nРаніше Міністр закордонних справ Канади Христя Фріланд під час зустрічі із Міністром закордонних справ України Павлом Клімкіним висловила підтримку ініціативи президента України щодо розміщення миротворчої операції ООН на окупованій території Донбасу.\nНагадаємо, з 18 по 21 вересня з метою участі у 72-й сесії Генеральної Асамблеї ООН Петро Порошенко перебуває з робочим візитом у США.\nДонбас ООН Петро Порошенко Події Політв'язні Політика США Франція


Вентилятор для твердопаливного котла ВЕНТС ВДК нова серія\nВентилятор для нагнітання повітря в топку твердопаливного котла центрального опалення. Може використовуватися для вентиляції приміщень і технічного обладнання.\nТоварів з цієї серії (1)\nВЕНТС ВДК 120 А – алюміній K\nКорпус виготовлений зі сталі з полімерним покриттям. Вхідний отвір захищений сіткою. Вихідний отвір закінчується фланцем з монтажними отворами. На вихідному отворі вентилятора встановлена гравітаційна заслінка, яка перекриває доступ повітря в котел при відключенні вентилятора.\nВикористовуються чотириполюсні однофазні мотори зі зовнішнім ротором і робочим колесом з оцинкованої сталі з вперед загнутими лопатками. Двигуни мають вбудований тепловий захист з автоматичним перезапуском. Застосування в моторах підшипників кочення забезпечує більший термін експлуатації. Для досягнення точних характеристик, низького рівня шуму і безпечної роботи вентилятора кожна турбіна під час збирання проходить динамічне балансування. Мотор вентилятора має клас захисту IP 44.\nРегулювання може бути як плавним, так і ступінчастим, здійснюється за допомогою тиристорного або автотрансформаторного регулятора. До одного регулюючого пристрою можна підключити декілька вентиляторів, за умови, що загальна потужність і робочий струм не будуть перевищувати номінальні параметри регулятора.\nВентилятор встановлюється на дверцята котла за допомогою фланця і гвинтів. Подача живлення здійснюється через зовнішні клеми.\nМіж фланцем вентилятора і котлом бажано використовувати ущільнювач.\nБрошурa "ВЕНТС ВДК"\n( PDF 468,59Kb )\nЗавантажити зображення товару високої якості "ВЕНТС ВДК"\n( PSD 8,14Mb )\nЗавантажити зображення "ВЕНТС ВДК" для Вашого сайту\n( JPG 410,66Kb )\nПаспорт "ВЕНТС ВДК"\n( PDF 932,96Kb )


Вінницький проект «Зелена школа» вчить школярів розділяти відходи і заробляти | Велика Епоха\nУ Вінниці вчителі екології та активісти громадської організації «Наше Поділля» запустили проект «Зелена школа». Його мета — навчити учнів правильному сортуванню відходів у школі, здавати сміття на переробку та отримувати за це додаткові кошти.\nДля реалізації цього проекту організатори відкрили збір коштів на краудфандинговій платформі освітніх проектів GoFundEd. Ще до дедлайну проект зібрав більше за необхідну суму і тепер напевно буде реалізований.\n1. Додати в програму навчання екоуроки.\n2. Встановити контейнери для роздільного збору сміття на території і в коридорах шкіл.\n3. Проводити екологічні майстер-класи, акції, конкурси для веселого і цікавого процесу сортування.\n4. Заохочувати подарунками активних учасників.\n5. Розділене сміття продавати підприємству вторсировини.\n6. На отримані кошти купити потрібний інвентар для школи і дозвілля учнів.\nЗа цей рік команда сподівається не тільки навчити дітей правильному сортуванню, а й зібрати 3—4 т вторсировини. Проект дозволить заощадити велику кількість ресурсів.\nЗараз вже налагоджено сортування відходів у Стрижавському ліцеї. Тут учні заробили на вторсировині близько 8 тис. грн, на які купили 2 тенісних столи і футбольні м'ячі для шкільного спортзалу. Тепер проект «Зелена школа» охопить й інші школи району.\nКуди здати різні види відходів — дивіться інтерактивну мапу від проекту «Велика Епоха».\nПодібні проекти з'явилися і в інших школах України. Наприклад, у Кривому Розі встановили сміттєві контейнери для роздільного збору відходів. Поруч із ними є плакат з роз'ясненням для школярів. Учні однієї з тернопільських шкіл збирають і здають макулатуру. Виручені за це гроші йдуть на організацію свят, покупку LED-ламп і ремонт.\nГромадська організація «Україна без сміття» регулярно проводить в школах різних міст України акції і відкриті уроки із сортування сміття. Нещодавно вони запустили проект #Сортую в Чернівцях.


Інфо Online - Новости - Відомі лідери програвали вибори і поверталися до влади Інфо Online\nГлавная : Гостевая книга : Статьи : Фотогалерея : Поиск 2138243 Портал Інфо Online існує — 13 років, 4 міс. та 15 д.\nАнатолій : Відомі лідери програвали вибори і поверталися до влади\nУ світовій історії лідери, які відіграли важливе значення в критичні моменти для своїх країн, не рідко втрачали владу, але потім тріумфально поверталися.\nТак складалася доля Вінстона Черчилля, Шарля де Голля та Карла Маннергейма.\nВсіх трьох об'єднує те, що вони керували своїми країнами у найтемніші часи - під час Другої світової війни. Вони також займали перші місця у телевізійних проектах, під час яких глядачі обирають найвеличніших своїх співвітчизників.\nЗ чим були пов'язані їхні поразки на виборах, повернення до влади, та яку роль вони в підсумку відіграли для розвитку своїх країн?\n"Я не можу запропонувати нічого, крім крові, важкої праці, сліз і поту"\nКопирайт изображения Getty Images Image caption 13 травня 1940 року Черчилль звернувся з промовою до британців зі студії ВВС, в якій закликав готуватися до "довгих місяців боротьби та страждань" на шляху до перемоги\n"Я повторю перед Палатою те, що вже сказав тим, хто приєднався до нового уряду: "Я не можу запропонувати нічого, крім крові, важкої праці, сліз і поту". На нас чекає суворе випробування. Перед нами багато довгих місяців боротьби та страждань. Ви мене запитаєте, яким є наш політичний курс? Я відповім: вести війну на морі, суші й у повітрі, з усією міццю та силою, яку дає нам Бог; вести війну проти жахливої тиранії, яка перевершує будь-який людський злочин. Ось наш курс. Ви запитаєте, яка наша мета? Я можу відповісти одним словом: перемога, перемога будь-якою ціною, перемога, попри весь жах, перемога, яким би довгим і важким не був шлях; тому що без перемоги не буде життя".\nЦя цитата з виступу Вінстона Черчилля у Палаті громад 13 травня 1940 року стала девізом протистояння цивілізованого світу проти Гітлера та його союзників на довгі п'ять років найбільш кривавої війни в історії людства.\nЗдавалося б, нічого не могло завадити Черчиллю, одному з творців перемоги у війні, талановитому оратору та найдосвідченішому політику свого часу, залишитися при владі після парламентських виборів у Британії у липні 1945 року.\nПісля визволення Берліна у травні 1945 року його рейтинг підтримки в британському суспільстві сягнув 83%.\nКопирайт изображенияGetty Images Image caption 8 травня 1945 року - Третій Рейх переможено. Вінстон Черчилль зустрічає перемогу з королем Георгом VI, королевою Єлизаветою, принцесою і майбутньою королевою Єлизаветою (крайня зліва) і принцесою Маргарет (крайня справа) в Букінгемському палаці\nАле Консервативна партія, лідером якої був Черчилль, програла ті вибори - 36% голосів проти майже 48% у лейбористів. Наприкінці липня він мусив піти у відставку, а уряд сформував лідер лейбористів Клемент Еттлі.\nЩо ж стало причиною поразки?\nЦе були перші за 10 років парламентські вибори у Британії: у 1940 році вибори не відбувалися через стан війни, а країною 5 років поспіль керував коаліційний уряд з провідних партій, в якому заступником Черчилля був його майбутній суперник, лейборист Клемент Еттлі. І виборці голосували за партії та партійні платформи, а не за їхніх лідерів.\nЧастина виборців вважала консерваторів винними в політиці умиротворення, яку проводив попередник Черчилля Невіл Чемберлен. Той підписав 1938 року Мюнхенський договір, який призвів до окупації Чехословаччини та збільшив апетити Гітлера.\nКопирайт изображенияGetty Images Image caption Мюнхенський договір, який підписали Невіл Чемберлен (крайній зліва), прем'єр Франції Едуар Даладьє (другий зліва) з Адольфом Гітлером та Беніто Муссоліні у вересні 1938 року, дорого обійшовся Франції та Британії. Чемберлен ще побачить бомбардування Британії люфтваффе незадовго до смерті у 1940 році, а Даладьє проведе більшу частину війни в німецьких тюрмах та концтаборах\nПолітика консервативного уряду Чемберлена призвела до непідготовленості й поразок Британії на першому етапі війни, руйнації альянсів у довоєнній Європі. Крім цього, лейбористи нагадували про довоєнні роки за правління консерваторів як про час бідності і масового безробіття.\n"Вас поставили перед вибором між війною та ганьбою. Ви обрали ганьбу і ви отримаєте війну", - ці слова сказав Черчилль саме про політику Чемберлена.\nВтім, виборці, які голосували проти консерваторів саме через політику у 30-х роках, хотіли покарати не Черчилля, а його однопартійців.\nКопирайт изображенияGetty Images Image caption У Черчилля був надзвичайно високий рейтинг на момент поразки Третього Рейху, який значно перевершував рейтинг його Консервативної партії\nНевдалим стало й рішення консерваторів зосередитися на питаннях зовнішньої політики та оборони, особі Черчилля-переможця, у той час як лейбористи обіцяли відбудову Британії та реформи. Їм вдалося вловити настрої суспільства, яке п'ять років йшло на великі жертви заради перемоги у війні.\nЛейбористи обіцяли втілити положення Доповіді Вільяма Беверіджа, підготовленої 1942 року. Ця доповідь передбачала створення держави загального добробуту - запровадження соціального страхування, загальнодоступної системи охорони здоров'я як компенсацію за пожертви під час Другої світової війни. Такі перетворення мали здолати п'ять проблем на шляху післявоєнного відродження Британії, якими, на думку авторів доповіді, були "убогість, хвороби, невігластво, бідність та неробство".\nДоповідь сера Вільяма Беверіджа - економіста та одного з лідерів лібералів - стала фундаментом побудови держави загального добробуту лейбористським урядом, що прийшов до влади 1945 року. Черчилль вважав Беверіджа "мрійником"\nЧерчилль, як і більшість консерваторів, не був прибічником втілення доповіді Беверіджа, хоча як не парадоксально, ця доповідь по суті була продовженням реформ, які він проводив на старті політичної кар'єри на чолі Ради Торгівлі у 1908-1910 роках. Тоді він домігся восьмигодинного робочого дня для робітників гірничодобувної промисловості, ухвалення Trade Boards Act, що запроваджував мінімальну зарплату в кількох галузях промисловості, виступав за виплату допомоги з безробіття.\n"Це серйозне загальнонаціональне зло, що будь-який клас підданих Його Величності має отримувати менше прожиткового мінімуму в обмін на всі свої зусилля", - аргументував Черчилль у 1909 році необхідність запровадження мінімальної зарплати.\nУ 1908-1910 роках Черчилль, на той момент член Ліберальної партії, був одним з провідних британських соціальних реформаторів. Вже за пару років на посаді міністра внутрішніх справ він перетворився на головного опонента страйкуючих робітників\nСоціальні ініціативи своєї молодості у 1945 році він не згадував, не намагався вибити соціальний козир в лейбористів, навіть в умовах, коли післявоєнні уряди в багатьох країнах Європи почали втілювати масштабні соціальні програми. Вільяма Беверіджа Черчилль вважав "мрійником".\nПісля поразки Гітлера порядок денний консерваторів більше не був актуальний для значної частини британців. А на тлі чуток у робітничих кварталах, що Черчилль планує ще одну війну - з СРСР - і що доведеться страждати ще кілька років, у лейбористів побільшало виборців.\n"Дайте нам зустріти майбутнє!" - наголошував передвиборчий маніфест лейбористів, які обіцяли мир, процвітання та вирішення економічних проблем.\nВисловлювання Черчилля надихали британців під час війни. "Ніколи на полях людських конфліктів не залежало так багато для людства від настільки небагатьох", - говорив він про роль британської військової авіації під час Битви за Англію. Проте на виборах 1945 року одне висловлювання коштувало йому голосів\nУ промові від 4 червня Черчилль зазначив, що для втілення своєї програми лейбористам доведеться створити "щось на кшталт Гестапо" і зазначив, що права людини та свобода слова можуть опинитися під загрозою за їхнього уряду.\nВідповідь лідера лейбористів Еттлі була жорсткою, він намалював виборцям партію консерваторів як класову елітарну партію, де майже немає людей, що живуть на зарплату.\n"Я повністю згоден з тим, що люди повинні мати найбільшу свободу, сумісну зі свободою інших. Був час, коли роботодавці могли вільно використовувати на роботі маленьких дітей 16 годин на день. Пам'ятаю, коли роботодавці могли вільно використовувати втомлених робітниць на завершенні виробництва штанів за пенні, половину пенні за пару. Був час, коли люди могли вільно ігнорувати санітарію, внаслідок чого тисячі померли від хвороб, яким можна запобігти. Протягом багатьох років кожна спроба виправити це кричуще зло була заблокована під тим самим приводом про свободу для особи", - заявив Еттлі.\nІ нарешті, консерватори знехтували даними соціологічних опитувань, які тоді тільки ставали частиною британської політичної традиції. Опитування свідчили, що у червні 1943 року лейбористи були популярнішими за консерваторів на 10%, а у лютому 1945 року розрив виріс до 18%.\nЛорд Моран, особистий лікар Черчилля, який відвідав його у день оголошення результатів виборів, назвав їх підсумки "невдячністю" британського суспільства.\n"Я б це так не назвав. В них були дуже тяжкі часи", - відповів Черчилль, як стверджує Лорд Моран у своїй книзі "Черчилль: боротьба за виживання 1945-1960".\nНаступні шість років Черчилль був лідером опозиції та займався написанням мемуарів. Під час візиту до США у березні 1946 року він виголосив знамениту промову у Фултоні, яка дала старт Холодній війні.\n"Від Штеттіна на Балтиці до Трієста в Адріатиці, залізна завіса простягнулася поперек континенту. По той бік уявної лінії - всі столиці давніх держав Центральної та Східної Європи. Варшава, Берлін, Прага, Відень, Будапешт, Белград, Бухарест і Софія, всі ці відомі міста і поселення навколо них перебувають в тому, що я маю назвати Радянською сферою, і все підпорядковано, в тій чи іншій формі, не тільки радянському впливу, але дуже сильному і, в багатьох випадках, надзвичайно сильному контролю Москви. Комуністичні партії, які були дуже невеликі у всіх східних державах Європи, дорвалися до влади всюди і отримали необмежений тоталітарний контроль", - наголосив Черчилль, назвавши комунізм загрозою для християнської цивілізації.\nТим часом, уряд Клемента Еттлі втілив обіцянки, націоналізував деякі банки, галузі промисловості та енергетику - загалом 20% економіки, створив Національну систему охорони здоров'я, запровадив безкоштовну медицину і середню освіту, побудував приблизно мільйон житлових будинків, в яких житло отримали родини з низькими доходами. Покращення соціальної ситуації та втілення плану Маршалла сприяли тому, що лейбористи перемогли консерваторів Черчилля і на виборах 1950 року.\nПроте на початку 50-х років витрати на участь у Корейській війні вдарили по британській економіці, протистояння між лівим та правим крилом партії викликало чвари серед лідерів лейбористів.\nНа дострокових виборах у жовтні 1951 року уряд Еттлі втратив владу. Попри те, що лейбористи отримали більше голосів за консерваторів, через мажоритарну систему виборів вони мали менше мандатів у Палаті громад. Черчилль повернувся до влади, зробивши акцент своєму досвіді керівництва країною під час війни, що було актуально в умовах Корейської війни.\nЧерчилль не став скасовувати більшість реформ лейбористів та відмовлятися від Національної служби охорони здоров'я. На той момент він був переконаний у необхідності втручання держави в економіку, його уряд відзначився масштабним будівництвом житла.\nГоловні зусилля після повернення до влади він спрямував на укріплення "особливих відносин" зі США та збереження Британської імперії. 1952 року Британія реалізувала ядерну програму, започатковану урядом Еттлі, і стала третьою ядерною державою у світі після США і СРСР.\nНезабаром внаслідок інсульту його здоров'я погіршилося і чутки про відставку стали реальністю. У віці 80 років 1955 року Черчилль передав керівництво урядом своєму протеже та міністру закордонних справ Ентоні Ідену.\nЧерез десять років, 1965 року він помер.\n2002 року ВВС провела телепрограму "100 великих британців", в рамках якої опитані британці поставили Черчилля на перше місце в цьому переліку.\n"Як ви хочете управляти країною, в якій існує 258 сортів сиру?"\nКопирайт изображенияGetty Images Image caption Шарль Де Голль був першим французом, який зі студії ВВС кинув виклик військам Третього рейху, що окупували Францію\nЦей відомий вислів генерала Де Голля про управління країною з 258-ма сортами сиру, мабуть, найкраще демонструє труднощі, з якими йому довелося стикнутися протягом 29-ти років зусиль зробити Францію однією з найвпливовіших країн світу. І підсумовуючи результати його діяльності, можна сказати, що де Голлю таки вдалося.\nУ червні 1940 року французька армія зазнала поразки внаслідок успішного наступу армій Гітлера. Прем'єр-міністр країни маршал Петен погодився на умови перемир'я, що передбачали окупацію 60% континентальної території Франції німецькими військами і роззброєння французької армії.\nВиклик Третьому Рейху кинув один з колишніх підлеглих Петена 49-річний генерал де Голль, що почав збирати у Лондоні сили для визволення батьківщини. Його промова в студії ВВС 18 червня 1940 року поклала початок Руху Опору у Франції.\n"Що б не трапилося, полум'я французького опору не повинно згаснути і не згасне", - закликав французів де Голль.\n"Франція програла битву, але вона не програла війну! Нічого не втрачено, тому що ця війна - світова. Настане день, коли Франція поверне свободу і велич... Ось, чому я прошу всіх французів об'єднатися навколо мене в ім'я дії, самопожертви та надії. Хай живе Франція!" - йшлося у його відозвах, які поширювалися у Франції.\nКопирайт изображенияGetty Images Image caption На День взяття Бастилії 14 липня 1940 року де Голль інспектував перших добровольців "Вільної Франції" у Лондоні. Через чотири роки він виступатиме на площах визволених французьких міст\nЧотири роки по тому, після запеклої боротьби "Вільних французьких сил" де Голля з німецькими військами та колабораціоністами за французькі колонії та після висадки союзників у Нормандії, Де Голль очолив тимчасовий уряд, якому довірили керівництво визволеними французькими територіями. Тобто фактично він став головою держави.\n25 серпня 1944 року де Голль з тріумфом вступив у Париж, визволений після повстання та капітуляції німецького коменданта, який відмовився виконати наказ Гітлера про знищення міста.\n"Франція повертається у Париж, у свій рідний дім. Вона повертається сюди закривавленою, але сповненою рішучості. Вона повертається сюди навченою важким уроком, але більш ніж коли-небудь свідомою своїх обов'язків та прав", - наголосив він, промовляючи з паризької ратуші.\nУ своїх "Військових мемуарах" де Голль згадував, що в останні місяці війни французи очікували від нього дива.\n"Не усвідомлюючи весь масштаб руйнувань, страшний брак всього необхідного і тяжкий тягар подальшого ведення військових дій, багато хто вважав, що незабаром в повному обсязі налагодиться виробництво, що постачання швидко покращиться, знову відновиться комфортабельне довоєнне життя. Союзників вважали персонажами лубкових картинок, володарями нескінченних ресурсів, якими вони готові були поділитися з Францією, заради любові до якої вони сприяли її звільненню, а тепер бажали відновити її могутність у себе під боком. Що ж до де Голля, персонажа дещо казкового, який уособлює в їхніх очах дивовижне звільнення, то він сам по собі був здатний зробити всі ті дива, яких від нього чекали", - писав він.\nКопирайт изображенияGetty Images Image caption Парижанка намагається поцілувати де Голля у день визволення Парижа\nУ тимчасовий уряд де Голля увійшли представники всіх політичних сил, які підтримали Рух Опору - від правих до комуністів. Були націоналізовані ключові галузі промисловості, банки, підприємства, що належали колабораціоністам, підвищені зарплати та пенсії, відновлено 40-годинний робочий тиждень.\nАби зупинити масові розправи, 40 тисяч колабораціоністів відправили до в'язниць, ще дві тисячі засудили на смерть.\nУ 1945 році на виборах до Установчих зборів, що мали ухвалити конституцію, 26% голосів здобули комуністи, майже 25% - прихильники де Голля та християнські демократи з партії МРП і 24% - соціалісти. Але вже у січні 1946 року де Голль пішов у відставку з посади прем'єр-міністра через розбіжності з лівими та представниками МРП, які хотіли перетворити Францію на парламентську республіку з незначними повноваженнями для президента.\nДе Голль натомість волів створити сильну президентську республіку, де уряд призначав би президент. У промові влітку 1946 року він зазначив, що саме неефективна парламентська республіка призвела до зради національних інтересів країни, але випробування, що випали на долю Франції виявили еліту, для якої майбутнє країни важливіше за партійні протиріччя.\n"(Порятунок. - Ред.) принесла еліта, що стихійно вирвалася з глибин нації, яка, піднявшись вище якихось класових і партійних пристрастей, присвятила себе боротьбі за звільнення, велич та оновлення Франції. Розуміння своєї моральної переваги, сприйняття самопожертви і подвигу як святої справи, бажання першою відгукнутися на ризиковане і небезпечне доручення, презирливе ставлення до суєти, амбіцій та інтриг ... віра в перемогу і щасливе майбутнє Батьківщини - такий психологічний портрет цієї еліти, яка почала з нуля і ціною величезних жертв повела за собою всю Імперію і всю Францію", - наголосив де Голль.\nПроте у жовтні 1946 року на референдумі більшість французів підтримали Конституцію, що передбачала парламентську республіку. У наступні 12 років, до повернення де Голля до влади, країною встигли покерувати 24 уряди.\n"Країна і світ ставали свідками скандального спектаклю існування "урядів", сформованих в результаті компромісів, які піддавалися лютим нападкам з усіх боків відразу ж після того, як вони створювалися, підривалися внутрішніми розбіжностями і суперечностями, і які незабаром скидали в результаті голосування, яке частіше за все висловлювало лише нестримний апетит нових кандидатів на міністерські портфелі", - описував цей період у "Мемуарах надії" Шарль де Голль.\nГенерал не змирився з поразкою, заснувавши "Об'єднання французького народу", до якого долучилося чимало його бойових побратимів. Вони виступали за зміну Конституції та побудову президентської республіки.\nКлючові партії - від соціалістів до християнських демократів - утворили коаліцію, аби не допустити де Голля або комуністів до влади, і перед виборами змінили виборчу систему з пропорційної на мажоритарну, аби ускладнити їм завдання.\nУ 1951 році партія де Голля здобула друге місце на виборах з 22% голосів - після комуністів з 26%, але жодним чином не змогла вплинути на формування уряду. Генерал вимагав одностайної позиції депутатів партії під час голосувань, через що почав сваритися з прихильниками і у 1953 році він оголосив про розпуск партії.\nВін на кілька років залишив політику й присвятив себе написанню "Військових мемуарів". Втім, багато прихильників де Голля залишилися у політиці, і звернулися до нього, коли Франція опинилася у кризі.\nЦя криза була пов'язана з невдалою спробою уряду зупинити рух за незалежність в Алжирі, що вилилася в кровопролитну війну.\nКопирайт изображенияGetty Images Image caption Карикатура Daily Mail "Массю скидує де Голля на Париж", 1958 рік. ЗМІ натякали, що бунт офіцерів в Алжирі, одним з очільників якого був генерал Массю, допоміг де Голлю повернутися у владу\nНа тлі чуток, що уряд готується відмовитися від Алжиру, там відбувся заколот французьких ультраправих, до яких приєдналися деякі офіцери армії. Вони вимагали зробити все, аби Алжир лишився французьким і за пропозицією генерала Массю закликали де Голля створити уряд суспільного порятунку.\n15 травня де Голль звернувся з заявою до ЗМІ: "Ось уже 12 років, як Франція намагається вирішити проблеми, непосильні для режиму партій, і йде до катастрофи. Колись у важкий для неї час країна довірилася мені, аби я повів її до порятунку. Сьогодні, коли на країну чекають нові випробування, нехай вона знає, що я готовий прийняти на себе всі повноваження Республіки".\nДля тих, хто не сприймав заколотників, він був рятівником від екстремістів, а повсталі офіцери сподівалися, що генерал захищатиме збереження імперії.\nПроте політики, які керували країною 12 років, лякали суспільство тим, що де Голль встановить у країні режим сильної руки.\nНа прес-конференції 19 травня 1958 року журналіст запитав його, чи готовий він гарантувати основні права людини.\n"Чи я посягав колись на основні права? Я їх відновив (1944 року. - Ред.). Чому ви хочете, щоб у 67 років я почав кар'єру диктатора?", - відповів Де Голль.\n1 червня 1958 року парламент обрав де Голля прем'єром. Незабаром він домігся ухвалення на референдумі конституції, що перетворювала Францію на президентську республіку, попри опозицію ультраправих та лівих, а у грудні того ж року був обраний президентом.\nВін не виправдав жодних сподівань організаторів алжирського заколоту. У 1958-1960 роках більшість французьких колоній отримали незалежність, хоча Франція змогла зберегти вплив у багатьох з них.\nНа референдумі у січні 1961 року понад 75% французів погодилися на самовизначення Алжиру, а у 1962 році Франція визнала його незалежність. Понад мільйон французів залишили Алжир.\nУльтраправі бойовики кілька разів безуспішно намагалися вбити де Голля, аби помститися за втрату Алжира. Під час замаху 22 серпня 1962 року в неброньований автомобіль генерала випустили 187 куль, з них 14 потрапили в авто. Ані президент, ані його дружина не постраждали, автомобілю з двома пробитими шинами вдалося поїхати від переслідувачів.\n1965 року де Голль став переможцем перших всенародних виборів президента Франції з 55% голосів виборців.\nКопирайт изображенияGetty Images Image caption Під час замаху 22 серпня 1962 по президентському автомобілю Citroen DS випустили 187 куль, 14 з них потрапили в авто. Шарль де Голль, його дружина, водій та ад'ютант президента лишилися неушкодженими\nКінець колоніальної імперії дав стимул розвитку Франції, а зменшення військових видатків дозволило направляти більше коштів на розвиток науки та технологій.\nЗа підсумками правління де Голля, що тривало до 1969 року, Франція зробила стрибок у майбутнє.\n60-і роки були найкращими в післявоєнній історії для французької економіки. З 1958 по 1969 рік середньорічні темпи зростання ВВП складали 5,48% - трохи менше ніж у Західної Німеччини та Італії, але більше, ніж у США чи Великої Британії. Найвищими були темпи зростання у промисловості, відкривалися десятки нових заводів та високотехнологічних виробництв, будувалися сотні кілометрів автошляхів.\nЗростання експорту складало 10,25% на рік, доля Франції у світовому об'ємі експорту за 1958-1969 роки зросла на з 4,9 до 5,5%.\nПрибуток домогосподарств у розрахунку на одного мешканця зростав у 1958-1969 роках на 4,7%, дедалі більше французів могли собі дозволити відпочинок на курортах та купівлю автомобіля. Кількість автомобілів з 1960 по 1969 роки зросла більш ніж удвічі - з 6,2 млн до 13,7 млн. На день в країні будувалося 1400 квартир.\nГоллізм почали називати "акушером сучасності".\n1959 року де Голль оголосив про намір зробити Францію ядерною державою.\n"Через 10 років у нас буде чим вбити 80 млн росіян. І я думаю, що не нападуть на людей, в яких є чим вбити 80 млн росіян, навіть якщо в них є чим вбити 800 млн французів, якщо припустити, що 800 млн французів існують", - аргументував він.\nУ 1960 році країна випробувала ядерну зброю, у 1968 році - термоядерну.\nКопирайт изображенияGetty Images Image caption У 1967 році у Франції почали будівництво першої атомної сумбарини - Le Redoutable\nСША намагалися завадити французькій ядерній програмі, і заборонили експорт до країни необхідних американських комп'ютерів IBM та СDС. Де Голль ухвалив план Сalcul, який дав імпульс виробництву комп'ютерів для військових та цивільних потреб та дослідженням в галузі інформатики.\nЗавдяки державній підтримці, аерокосмічна та суднобудівна галузі Франції стали одними з найкращих у світі. У 1961 році було відкрито національний центр космічних досліджень CNES, який за чотири роки запустив перший французький супутник.\nУ березні 1969 року здійснив свій перший політ надзвуковий літак Конкорд, розроблений французькими та британськими компаніями за підтримки урядів двох країн. А суднобудівна галузь країни створила теплохід "Франція", який чверть століття був найбільшим у світі.\nКопирайт изображенияGetty Images Image caption Літак "Конкорд", що здійснив перший політ у 1969 році, став символом технологічного прогресу Франції\nКількість науковців у країні за 10 років зросла у 4 рази, було збудовано 2500 шкіл і суттєво розширився доступ до вищої освіти, при чому, третині студентів держава платила стипендії.\nДе Голль вважав потужну економіку та потужні державні інститути двигуном прогресу.\n"У Франції великими проектами займається держава. Що я можу зробити. Підприємці не підприємничать", - зазначав французький президент.\nВодночас він кинув виклик біполярній системі, намагаючись позиціювати Францію як альтернативний центр сили.\nПрипинення участі у військовій організації НАТО, визнання комуністичного уряду Китаю, засудження війни у В'єтнамі та промови де Голля у країнах Латинської Америки дратували США.\nЦе зовсім не означало, що де Голль мав якісь симпатії до лівих - він оскаржував першість Вашингтону.\nПозиції генерала почали руйнуватися після масштабних протестів у травні 1968 року, двигуном яких були ліворадикальні студенти. Проте причина невдоволення, що зростала в країні була глибшою, ніж захоплення ідеями Мао Цзедуна чи Троцького в паризьких університетах, адже протести швидко поширилися на робітників та бідні верстви населення.\nЧимало французів вважали, що просто не змогли скористатися з економічного піднесення 60-х, особливо порівнюючи себе з більш успішними співгромадянами. Дрібні фермери не витримували конкуренцію через автоматизацію, робітники були незадоволені своїми зарплатами, західні та центральні регіони відставали у розвитку, а дехто взагалі залишився жити в нетрях-бідонвілях, попри роки процвітання.\nЗначна частина молоді, з покоління "бебі-буму", вступила в доросле життя, вимагала змін і вважала де Голля надто старим та консервативним, аби задовольнити їхні вимоги.\nДе Голль закликав до придушення протестів, але його прем'єр Жорж Помпіду пішов на певні поступки демонстрантам, аби заспокоїти ситуацію. Це викликало конфлікт між ними і в лавах голлістів. Помпіду незабаром був відправлений у відставку - "у резерв республіки", за словами де Голля.\nКопирайт изображенияGetty Images Image caption Помпіду обрали президентом за місяць після відставки де Голля\nАле вже у квітні 1969 року французи не підтримали на референдумі ініціативи де Голля з реформи державних інститутів і він виконав обіцянку піти у відставку. Невдовзі на президентських виборах переміг Помпіду.\nШарль де Голль помер через рік після відставки, 1970 року.\n"Франція овдовіла!" - заявив у зверненні до французів президент Помпіду.\nУ 2005 році на телеканалі France 2 провели програму "Найвеличніший француз усіх часів". Де Голлю французи віддали перше місце.\n"Ми захищали незалежність нашої держави"\nКарл Густав Маннергейм вважається у Фінляндії національним героєм. З його ім'ям пов'язані ключові події становлення цієї держави, що виникла на уламках Російської імперії після революції 1917 року.\nНа момент революції у Росії Маннергейму виповнилося 50 років. Виходець зі шляхетного шведського роду, він був генерал-лейтенантом царської армії, знайомим з імператором Миколою II, якому свого часу особисто доповів про результати російської розвідувальної експедиції у Східну Азію.\nТож нічого дивного, що з самого початку Маннергейм став ворогом більшовиків. Не побачивши готовності російської аристократії до боротьби з ними, у грудні 1917 року він повернувся на батьківщину, аби підтримати становлення незалежної Фінляндії.\nНа початку 1918 року Маннергейм, який, попри знання кількох мов, погано володів фінською, був призначений головнокомандувачем і очолив процес створення фінської армії.\n"Я був впевнений, що наша країна володіла ширшими можливостями для порятунку культури і суспільного ладу, ніж Росія. Там я спостерігав лише відсутність віри й пасивність, на батьківщині ж я відчув непереборне прагнення людей боротися за свободу", - згадував у своїх "Мемуарах" Маннергейм.\nВін заперечував, що у Фінляндії відбувалася громадянська війна, і називав її визвольною.\n"За подібними вигадками стоїть прагнення звинуватити законні уряд і армію в розв'язуванні війни, але це не приховає того факту, що в 1918 році ми захищали недоторканність і незалежність нашої держави. Якби ми не піднялися на боротьбу в 1918 році, Фінляндія в найкращому випадку перетворилася б в автономну область Радянського Союзу - без жодних національних свобод, без справжньої державності, і нам би не знайшлося місця серед вільних націй", - пояснював генерал.\nКопирайт изображенияGetty Images Image caption Карл Маннергейм прослужив у кавалерійських частинах російської армії 30 років і дослужився до звання генерал-лейтенанта\nМаннергейм аргументував початок бойових дій тим, що попри визнання незалежності Фінляндії радянським урядом на чолі з Леніним, російські військові залишилися на території країни. Деякі офіцери російської армії дійсно підтримали більшовиків, та взяли участь у керівництві фінською Червоною Гвардією.\n"Саме тому війна, що спалахнула, була війною визвольною, боротьбою за свободу. Цей факт не може змінити і ту обставину, що незабаром ми були змушені вести військові дії не тільки проти росіян, але і проти бунтівників всередині країни", - додає він у "Мемуарах".\nДо травня 1918 року фінська армія за допомогою шведських добровольців та німецьких військових завдала поразки місцевій Червоній гвардії, де переважали етнічні фіни-робітники, і встановила контроль над всією територію країни.\nВійна з обох боків супроводжувалася чисельними військовими злочинами, масовими стратами полонених та запідозрених у нелояльності цивільних.\nТисячі переможених опинилися в концтаборах на довгий час, де помирали від голоду і хвороб, або були розстріляні. Маннергейм зазначав у мемуарах, що виступав проти створення концтаборів.\nМаннергейм приймав парад перемоги у тій війні, але незабаром залишив посаду головнокомандувача через рішення сенату Фінляндії залучити німецьких офіцерів для розбудови армії, оскільки виступав проти зближення з Німеччиною.\nПроте він не припиняв контакти з представниками Британії та Франції і після поразки Німеччині у війні у грудні 1918 року пристав на пропозицію фінського уряду стати регентом Фінляндії - фактичним керівником держави.\nМаннергейм домігся визнання незалежності Фінляндії західними державами у травні-червні 1919 року, протидіючи пропаганді з боку російських білих емігрантів, які навіть в умовах перемог більшовиків у Росії не збиралися відмовлятися від претензій на Фінляндію, намагався відстояти для країни Аландські острови, на які претендувала Швеція, та направив добровольців до Естонії, які допомогли завдати поразку більшовикам у цій країні.\nФінляндія того ж року стала республікою. Маннергейм був незалежним кандидатом на президентських виборах 25 липня, але програв ліберальному кандидату Каарло Стольбергу. За генерала проголосували лише 50 з 200 депутатів парламенту, консерватори та представники партії шведської меншості.\nЛіберали, аграрії та соціал-демократи, які підтримали Стольберга, були занепокоєні, що Маннергейм може перетворитися в авторитарного лідера та почати наступ на Санкт-Петербург, аби допомогти російським білим, у той час як вони хотіли досягти миру з радянською Росією та зберегти ресурси країни, а не витрачати їх на порятунок російської аристократії. До того ж, переможець виборів Стольберг пропонував покращення соціальної політики щодо робітників та бідних, аграрну реформу, аби запобігти зростанню популярності комунізму.\nВтім, прогнози Маннергейма, що існування фінської парламентської республіки буде супроводжуватися постійними політичними кризами, виправдалися: за наступні 20 років у країні змінилося 19 урядів.\nКопирайт изображенияGetty Images Image caption "Брудна білизна диктаторів". Гітлер пере сорочку, на якій написано "Польща", Сталін - сорочку з написом "Фінляндія". Сорочки з написами "Австрія" та "Чехословаччина" вже розвішані. Карикатура з французького журналу Marianne, лютий 1940 року\nМаннергейм повернувся на авансцену 1931 року, коли пристав на пропозицію від президента Свінхувуда стати керівником Ради оборони. На цій посаді він домігся збільшення оборонного бюджету, закупівлі нової військової техніки, і побудував "лінію Маннергейма" - укріплення на прикордонній з СРСР території.\nОдразу після вторгнення радянських військ на територію Фінляндії після початку Зимової війни 30 листопада 1939 року Маннергейма призначили головнокомандувачем армії.\nНа допомогу фінській армії прийшли кілька тисяч добровольців зі Швеції, Норвегії, Данії, Естонії, США, серед яких були кадрові військові. Проте навіть з такою допомогою співідношення сил було не на користь Фінляндії, особливо щодо військової техніки - у фінів було 32 танки, з яких лише 10 було придатні для боїв, а радянська армія зосередила лише на карельскому перешийку біля фінського кордону 1450 танків.\nПопри перевагу радянських військових, їм не вдалося швидко прорвати фінську оборону, тисячі радянських солдатів потрапили у полон або замерзли, а радянські втрати загиблими та померлими перевищували фінські щонайменше у чотири рази.\nКопирайт изображенияGetty Images Image caption Фінські військові-"примари" під час Зимової війни\nПізніше Маннергейм наголошував, що радянська пропаганда намагалася перебільшити значення "лінії Маннергейма", аби виправдати допущені помилки.\n"Оборонна лінія, звичайно, була, але її утворювали лише подекуди довготривалі кулеметні гнізда та два десятки збудованих за моєю пропозицією нових дотів, між якими були прокладені траншеї. Її міцність стала результатом стійкості і мужності наших солдатів, аж ніяк не результатом міцності споруд", - писав він у мемуарах.\nКопирайт изображенияGetty Images Image caption Фінські військові ведуть радянських полонених під час Зимової війни 1939-1940 років\nБританія і Франція надто довго обговорювали відправлення військ на підтримку Фінляндії, а Швеція та Норвегія відмовилися відкрито стати на бік Фінляндії у війні і пропускати британців і французів через свою територію. Після прориву лінії оборони у лютому 1940 року, Маннергейм почав наполягати на переговорах з СРСР через вичерпання ресурсів.\nУ березні 1940 року Фінляндія мусила погодитися на мирний договір і втрату чотирьох тисяч квадратних кілометрів території, де вироблялося 11% ВВП Фінляндії і де проживали 12% населення. Понад 400 тисяч людей були евакуйовані з території, яка відходила до СРСР\nПроте фінська армія довела свою витривалість і відстояла незалежність країни.\n"В історії воєн майже не зустрінеш прикладу, коли армія, набагато слабкіша свого ворога за чисельністю і спорядженням, здатна була завдати противнику настільки важких втрат, раз за разом відбивати атаки, навіть при відступі", - згадував Маннергейм.\nКопирайт изображенияGetty Images Image caption Картина радянського художника Олександра Блінкова "Взяття Виборга". В СРСР намагалися зобразити Зимову війну переможною, натомість жахливі втрати радянської армії у боях з фінами переконали Гітлера у її неготовності до війни з більш сильним суперником\nНапередодні нападу Гітлера на СРСР нові вимоги з боку Москви, окупація радянськими військами держав Балтії, створення на радянській території Карело-Фінської соціалістичної республіки та донесення розвідки про плани Москви щодо окупації Фінляндії у 1941 році підштовхували Гельсінкі до співпраці з Німеччиною.\nДосі не з'ясовані всі обставини вступу Фінляндії у війну на боці Німеччини. Гітлер заявив про участь Фінляндії у війні на боці Німеччини, але фінський уряд змусив міністра закордонних справ Третього Рейху Ріббентропа дезавуювати цю заяву.\nВтім, СРСР звинуватив Фінляндію в наданні аеродромів німецьким літакам, які бомбардували радянську територію, а 25 червня радянська авіація завдала ударів по фінським містам. Існує версія, що радянська розвідка сприйняла за правду дезінформацію з Берліна про концентрацію німецьких військ у Фінляндії, і у керівництві СРСР остаточно відкинули можливість нейтралітету Фінляндії.\n26 червня президент Фінляндії Рюті оголосив про війну з СРСР, яку ц Фінляндії назвали "війною продовженням". Протягом кількох місяців фінські війська відвоювали всі території, втрачені під час Зимової війни, а також встановили контроль над радянською Карелією. Вже у листопаді 1941 року фінська армія припинила наступ, перейшла до оборони і почала часткову демобілізацію.\nКопирайт изображенияGetty Images Image caption Фінський пропагандистський плакат часів Зимової війни зі зверненням до радянських військових\nНімецьке командування з серпня безрезультатно вимагало участі фінської армії в наступі на Ленінград з півночі, а потім взяти участь в перерізанні Мурманської залізної дороги, важливої для постачання радянської армії допомоги від союзників. Маннергейм відмовляв.\n"Здійснюючи опір участі наших військ в наступі на Ленінград, я виходив перш за все з політичних міркувань, які, на мою думку, були вагомішими за військові. Постійним обґрунтуванням з боку росіян при порушенні кордону Фінляндії було твердження, що незалежна Фінляндія нібито є загрозою для другої столиці Радянського Союзу. Тому нам розумніше було не давати противнику в руки зброї в цьому спірному питанні, яке навіть після закінчення війни не було б зняте з порядку денного", - стверджував генерал у мемуарах.\nОкрім того, Маннергейм відмовився від передачі командування над фінськими частинами німецьким офіцерам, і зіграв не останню роль у відмові висилати єврейських біженців.\nЗустріч з Гітлером, який несподівано прилетів у Фінляндію на день народження Маннергейма у червні 1942 року, не змінила позицію фінського головнокомандувача.\nКопирайт изображения Getty Images Image caption Несподіваний візит Гітлера у Фінляндію на день народження Маннергейма у 1942 році не змінив позицію головнокомандувача фінської армії щодо наступу на Ленінград\nПід час завершальної фази війни з СРСР у червні 1944 року Маннергейм домігся, аби домовленість про постачання Фінляндії необхідних для протидії наступу радянської армії ресурсів виглядала як таємна домовленість президента Рісто Рюті з міністром закордонних справ Третього Рейху фон Ріббентропом про те, що країна буде боротися на боці Гітлера до кінця.\nОтримавши від німців тисячі протитанкових гранатометів та десятки винищувачів, фінські військові за допомогою асів німецьких люфтваффе у битві при Талі-Іхантала перемогли та зупинили наступ радянської армії.\n"Угода з Ріббентропом виконала своє завдання. Зараз треба було підготувати вихід Фінляндії з війни, але до цього мала відбутися зміна глави держави", - писав у мемуарах Маннергейм.\nПрезидент Рюті пішов у відставку, аби до влади прийшла людина, яка не оголошувала війну СРСР і не мала домовленостей з керівництвом Третього рейху. У Фінляндії його вчинок часто розглядають як самопожертву.\n4 серпня 1944 року парламент видав спеціальний закон, згідно з яким Маннергейм став президентом на шість років. Він фактично об'єднав у своїх руках цивільну та військову владу.\nПісля поразки в битві при Талі-Іхантала СРСР не наполягав на безумовній капітуляції Фінляндії. У вересні почалися радянсько-фінські перемовини, а Маннергейм повідомив Гітлера у листі про вихід з коаліції з Німеччиною.\n"Народ Фінляндії останнім часом навчився думати реалістично. На своєму досвіді він зміг переконатися, що і наша країна була пішаком у політичній грі великих держав і що жодна велика держава не погребувала використовувати малу країну у своїх інтересах. Найкращим свідченням цього є коливання в позиції Німеччини. Спочатку німці, будучи союзниками росіян, принесли нас у жертву на вівтар свого російського союзника, потім, переслідуючи власні інтереси, підтримували нас в період між війнами в 1940-1941 роках. Обставини привели до того, що ця підтримка перетворилася у братство по зброї", - писав Маннергейм.\nФінляндія уклала перемир'я з СРСР 19 вересня, кордони повернулися до лінії, накресленої під час Зимової війни, країна втратила район Петсамо - єдиний вихід до Баренцева моря з нікелевими рудниками. Проте Фінляндії вдалося зберегти суверенітет і залишитися неокупованою радянськими військами.\nКілька місяців фінській армії довелося відбивати Лапландію, де німці спалювали фінські села, руйнували мости та дороги. У квітні 1945 року війна на фінській території завершилася.\nУ березні 1946 року 78-річний Маннергейм пішов у відставку за станом здоров'я. Радянський Союз не наполягав на включенні його до переліку фінських політиків, яких судили як військових злочинців після завершення війни.\nКопирайт изображенияGetty Images Image caption Після смерті Маннергейма у 1951 році за ініціативою фінських студентів почався збір коштів на спорудження йому пам'ятника у Гельсінкі. У ньому взяли участь 737 тисяч людей, пам'ятник було встановлено 1960 року\nУ своїх мемуарах Маннергейм шкодував, що скандинавським країнам - Норвегії, Швеції та Фінляндії - після Зимової війни не вдалося домовитися про оборонний союз, який, на його думку, зупинив би і напад Гітлера на Норвегію, і зробив би непотрібним вступ Фінляндії у війну проти СРСР. Винними в цьому Маннергейм вважав недалекоглядних політиків зі скандинавських країн.\n"Я хочу сказати майбутнім поколінням, що розбрат у власних рядах б'є сильніше, ніж меч кривдника, а внутрішні розбіжності широко відчиняють двері перед противником, що приходить ззовні. У двох останніх війнах фіни самі довели, що одностайний народ, нехай навіть він чисельно малий, може розвинути величезну ударну силу і винести найважчі випробування", - писав він.\nОцінка діяльності Маннергейма є різною. У західних авторів переважає думка, що Маннергейм був саме тою людиною, яку потребувала Фінляндія на етапі становлення незалежності.\n"Маннергейм був надзвичайно обережний щодо німців, як і в 1918 році. Він не був другом нацистів", - зазначив в коментарі OZY британський історик Джонатан Клеменс, автор книги "Маннергейм: президент, солдат, шпигун".\nУ день народження Маннергейма, 4 червня, у Фінляндії відзначається День сил оборони. За традицією, командувач Збройних сил в цей день покладає вінки до його могили на кладовищі у Гельсінкі.\nУ 2004 році Фінська телерадіомовна корпорація Yle провела телепрограму "100 великих фінів" - Маннергейм отримав перше місце.\nЦікаво, що в Росії комуністи та деякі націоналісти ставляться до Маннергейма перш за все як до союзника Гітлера і ворога країни, а російське керівництво такої оцінки уникає і вшановує його пам'ять. У 2001 році квіти на могилу маршала Маннергейма у Гельсінкі поклав російський президент Володимир Путін, а у 2009 році його приклад наслідував Дмитро Медведєв.\nКопирайт изображения Getty Images Image caption У червні 2016 року глава адміністрації Путіна Сергій Іванов та міністр культури Росії Володимир Мединський відкрили пам'ятну дошку Маннергейму у Санкт-Петербурзі\nУ червні 2016 року в Санкт-Петербурзі на фасаді одного з університетів за участі керівника адміністрації президента Росії Сергія Іванова відкрили меморіальну дошку Маннергейму.\nНезадоволені політактивісти поливали дошку червоною фарбою і намагалися розрубати сокирою, то ж за кілька місяців її прибрали і відвезли до одного з музеїв.\nСтраница сгенерирована за 0.36 сек. и 14 запросов к базе данных ( PHP: 17% БД: 83% )


Кубок «РП»: на часі – півфінали | Рідне Прибужжя\nМинулих вихідних відбулися чвертьфінальні поєдинки поточного розіграшу Кубка «Рідного Прибужжя» з футболу пам’яті Миколи Баранова.\nУ Братському місцеві футболісти приймали сусідів з Єланця. «Дербі» виправдало свій статус: обидві команди продемонстрували відмінний футбольний характер та наполегливо шукали шляхів до воріт суперника. Та якщо єланчани змарнували свої шанси в атаці, то господарі поля кращу реалізацію, двічі відправивши м’яча до цілі. На 47-й хвилині відкрив лік голам Роман Овчаренко, а на 77-й хвилині Сергій Антоненко подвоїв перевагу своєї команди.\nЩе впертішим виявився поєдинок між командами Сухоєланецької та Первомайської ОТГ Миколаївського району, що відбувся на стадіоні села Бузьке. Двічі господарі поля вели у рахунку (голами відзначилися Олександр Апостолов і Олександр Вертинський), і стільки ж разів гості відігравалися зусиллями Андрія Услова та Артема Горошка. Тож, за кінцевого рахунку основного часу 2:2, долю півфінальної путівки довелося вирішувати в серії післяматчевих пенальті. Тут влучнішими виявилися хлопці з Первомайської ОТГ, які «перестріляли» своїх візаві з рахунком 6:5.\nРезультати решти матчів: Веселинівська ОТГ – Мигіївська ОТГ 3:0, Баштанська ОТГ – Очаківська ОТГ 3:0.\nТаким чином, у півфіналах, які заплановані на суботу, 30 жовтня, поміряються силами Первомайська ОТГ Миколаївського району – Баштанська ОТГ, Веселинівська ОТГ – Братська ОТГ. Відповідно до проведеного жеребу, зустрічі відбудуться на полях команд, що вказані першими у своїх парах.\nPrevious Article «Борщ з бичками»: Валерій Коба презентував нову книгу\nNext Article «Красная» зона: для невакцинированных горожан вводят жёсткие ограничения


Appartements Binderhof в Ерпфендорф в Австрія - Найкращі знижки на перебування в готелях\nGasteiger Strasse 29, Ерпфендорф, Ерпфендорф, Австрія, 6382 - Показати на карті\n2 односпальних ліжок та 5 л...\nБільше про Appartements Binderhof\nЗручно розташований у Erpfendorf, Appartements Binderhof є ідеальної відправною точкою для екскурсій в Ерпфендорф. Саме звідси гості можуть насолоджуватися легким доступом до всього, що це чудове місто може запропонувати. Завдяки своєму зручному розташуванню, готель пропонує вам легкий доступ до визначних місць, які варто оглянути.\nAppartements Binderhof пропонує бездоганний рівень обслуговування та всі необхідні для туристів зручності. Ви можете насолоджуватися у готелі підібраними характеристиками топ-класу, такими як безкоштовний Wi-Fi у всіх номерах, автостоянка, сімейний номер, все для барбекю, зона для паління.\nвсі номери оснащені всіма зручностями для забезпечення максимального комфорту. Готель пропонує вам безліч унікальних можливостей для відпочинку, таких як поле для гольфу (у межах 3 км), катання на лижах, настільний теніс, сад. Зі зручим місцем розташування та безліччю можливостей, Appartements Binderhof займає перше місце у багатьох відношеннях..


Від утворення до сьогодення: шлях відомого дніпровського гурту МеріЛінор\n/ Новости / Від утворення до сьогодення: шлях відомого дніпровського гурту МеріЛінор\nГурт МеріЛінор був утворений у 2018 році у місті Дніпро. Грає гурт у стилі: nerd-punk, post-rock, hip-hop rock, pop-rock, alternative, grange.\nГородецький (Антон Свірідонов) — бас\nПочаток (весна 2017 – осінь 2018)\nНавесні 2017 два музиканта TJ Hinako (вокал) і Rain Сергій Шинкаренко (гітара) утворили акустичний дует з робочою назвою «Тільки і всього». Після серії вдалих виступів було прийнято рішення зібрати повноцінний рок гурт.\nВосени 2017 року команду приходять Вінс (Олександр Шабельский, барабани) і Йоль (Юлія Ткач, бас).\nВ кінці березня 2018 року «МеріЛінор» записує перший сингл «ЧетыреМоста». Буквально відразу, під продюсуванням Юрія Яхно («Дом грибоедова»; «GAUDA»; Директор, саунд-продюсер KSRecords) і за участю Андрія Богданова («Дом грибоедова», «GAUDA», «abproject») пишеться другий сингл «НебоТаМісяць». Через місяць видано третій сінгл команди «Пішак». Сингли потрапляють в ротації радіостанцій: Джем FM (Київ — 95,6 FM), Radio ROCKS (103,6 FM), UA: Радіо Промінь, FM Галичина (Львів — 89,7 FM), Радіо Місто Над Бугом (Вінниця — 101,8 FM).\nКоманда багато виступає по різних містах України та бере участь в різних фестивалях і конкурсах.\nВосени, після перемоги в Дніпровському конкурсі «Sloboda Rock Fest», МеріЛінор отримує сертифікат на зйомку кліпу, а в кінці вересня презентує своє перше відео на пісню «НебоТаМісяць». За перші дні кліп набирає більше 15 000 переглядів на YouTube а так само потрапляє в ефіри невеликих міських TV каналів.\nСтановлення (осінь 2018 – весна 2020)\nВосени 2018 року МеріЛінор оголосила краудфандінговий збір коштів на запис дебютного альбому. Для цих цілей використовується платформа NaStarte (нині неіснуюча). На превеликий подив хейтерів і самих учасників гурту до кінця року необхідна сума на запис альбому зібрана.\nВідразу після новорічних свят гурт на 5 днів оселився в студії KSRecords (п. Братське)\n13 березня 2019 року МеріЛінор випускає свій дебютний альбом з нехитрою назвою «13». Альбом складається з 13 драйвових треків об’єднаних загальною концепцією nerd-pank як охрестили свій стиль самі музиканти в процесі запису.\nNerd-punk, який більш nerd, ніж панк, але панкова терпкість, гіркота і нецензурна лексика в наявності. Романтика великих міст і спальних районів, музика для плеєра і дороги, то, що буде поруч в маршрутці, в черзі супермаркету і під час ранкової пробіжки. Те, що ви бачите і відчуваєте кожного дня вкладене в рими і ритм.\nНа пісню «Пішак» влітку випускається лірик-кліп. Восени команда знімає кліп на пісню «ЧетыреМоста». Локація зйомок — центральний міст м. Дніпро, який тільки відкрили після тривалої реставрації та спору між мером міста та Президентом України. У перші дні кліп збирає понад 20 000 переглядів на YouTube.\nПоступово в перервах між концертними поїздками МеріЛінор активно пише нові пісні для наступного альбому. Наприкінці осені команда знімає сюжетний матеріал для кліпу на пісню «Тримай».\nВзимку 2020 роки команда приступає до накопичення матеріалу на новий альбом. І будує плани на весняні концерти, фестивалі та поїздки. В які життя вносить свої правила і карантинні обмеження, локдауни і інша дич руйнує всі ці плани на корені. Але група не здається і продовжує працювати.\nНа початку весни на місце бас гітариста в групу приходить Антон (Городецький) Свірідонов. В результаті басові партії стали більш панково-потужними і звучними. У березні 2020 року виходить сінгл «Тримай». А вже в квітні в самий пік карантину група на протязі 5 годин роботи в студії записує і випускає актуальний сингл «Мама (письмо из карантина)».\nДо дня захисту дітей виходить кліп на пісню «Тримай», головні ролі в якому зіграли юні тіктокери Дніпра.\nВ кінці серпні 2020 року на лейблі Jul’s service music виходить перша частина другого альбому «Город грехов vol.1». Запис альбому було зроблено групою своїми силами на студії Yellow Submarine Records (м. Дніпро). Саунд продюсували вокаліст і гітарист команди спільно. Всі технічні подробиці, від самого запису до зведення і мастерінгу виконав Сергій (Rain) Шинкаренко. Клавішні партії в треку «Мама», в альбомної версії, зіграні Антоном Пурцеладзе, дніпровським інструменталістом, композитором і співаком, добрим другом команди. Це концептуальний альбом про місто і його мешканців. Онлайн пристрасть і офлайн ненависть, страхи, бажання, мрії.\nСьогодення (зима 2020 … )\nУ перший день зими МеріЛінор випускають черговий сингл «Зима» відразу в форматі відеокліпу. А якщо уявити, що зима це не пора року, а хтось конкретний? Наприклад дівчина, навіжена і з дивним характером. Пісня про кохання, або, як зараз модно писати, про токсичні відносини.\nТут чути активний експеримент гурту в поєднанні акустичних інструментів (гітара, флейта) зі звуками синтезаторів ударів в долоні і тупанням ніг. Клавіші та сінті для цієї композиції написав ще один хороший друг гурту — Tim Kolmogorov\nЗараз гурт накопичує матеріал для другої частини другого альбому, робоча назва «Місто гріхів (клуб невдах)». Як зазвичай альбом буде містити треки на різних мовах. Подає заявки на фестивалі і планує проведення сольних і малосольних концертів, в гострій надії на послаблення карантинної істерії. На питання «а що якщо карантин триватиме ще рік» відповідь проста: матеріалу багато, будемо записувати, знімати кліпи, робити музику.


Сяргей Горбік: ПРО ВІДСУТНІСТЬ СВЯЩЕННОГО САНУ У БІЛЬШОСТІ ІЄРАРХІЇ РОСІЙСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКИ В УКРАЇНІ\n2020-05-28 20:50:20 eye-2 2727 — comment 0\nЯк ти можеш сказати до брата свого: Давай, брате, я заскалку вийму із ока твого, сам колоди, що в оці твоїм, не вбачаючи? Лицеміре, вийми перше колоду із власного ока, а потім побачиш, як вийняти заскалку з ока брата твого.\nВиступаючи проти Православної Церкви України, представники Московського Патріархату дуже люблять посилатися на різні канони, яким дають власне тлумачення та наповнення. Але шукаючи «скалку в оці брата свого», пропустили один суттєвий факт: колишній очільник Російської Православної Церкви в Україні, митрополит Володимир Сабодан, цілком канонічно втратив духовний сан ще в липні 1992 р. ... І ця подія ретельно приховається в Московському Патріархаті. Отже, тільки факти.\nЦя історія почалася в далекому 1992 р., коли колишній архієрей Української Автокефальної Православної Церкви Антоній (Фіалко) вирішив повернутися в Московський Патріархат та 27 липня 1992 р. отримав повторну хіротонію з рук митрополита Володимира Сабодана. Цім актом всі учасники цього дійства цілком свідомо порушили 68 Апостольське правило: «Якщо хтось — єпископ, або пресвітер, або диякон, прийме від когось друге рукопокладення, нехай буде позбавлений священичого сану — і він, і той хто рукоположив його, хіба що цілком достовірно відомо буде, що від єретиків має рукопокладення. Тому що, ні хрещеними, ні рукопокладеними від таких, ні вірними, ані служителями Церкви бути неможливо». Адже докладно відомо, що ані владика Мстислав Скрипник, ані владика Антоній Щерба, які здійснили першу архієрейську хіротонію цієї особи 23 червня 1991 р., єретиками не були .\nЩо правда, деякі представники Московського патріархату заперечують канонічність самого владики Мстислава Скрипника та його ієрархів, висуваючи їм клеймо «розкольників», тому розглянемо це питання більш прискіпливо.\nГоловним аргументом прибічників РПЦ є той факт, що гідність священика та єпископа Мстислав Скрипник отримав в УАПЦ, яка була створена в 1942 р. Але питання в тому, що її тогочасний очільник митрополит Полікарп Сікорський нікого не «розколював». Він діяв цілком канонічно, за дорученням Предстоятеля Польської Автокефальної Православної Церкви митрополита Діонісія. Це підтверджує той факт, що в 1944 р., митрополит Діонісій видав усім архієреям УАПЦ відповідні довідки, які беззаперечно свідчать про визнання їх хіротоній. Рішення очільника ПАПЦ було підтверджено Вселенським Патріархом у 1945-1946 рр. Саме це врятувала архієреїв та священиків УАПЦ від видачи СРСР, якого домагалися радянські представники в Германії.\nЗагалом, не дивлячись на невизначений церковний статус УГПЦ (сьогодні – УПЦ Канади) та УПЦ США до їх прийому в склад Константинопольського патріархату, канонічність та апостольська спадковість її архієреїв та священиків ніколи не піддавалися сумніву. Так, коли Константинопольський патріарх Димитрій 1 квітня 1990 р. взяв УПЦ Канади під свій омофор як чергову митрополію Вселенського Патріархату, всі архієреї та священики були прийняті в існуючому сані, ніякі «пересвяти» або «досвячення» над ними не здійснялися. Те саме відбулося і з УПЦ США. І хоча неофіційні речники Московського Патріархату дуже багато писали про «невизнання» цих актів, але до ніяких кроків щодо розриву євхаристичної єдності з Константинопольським Патріархатом не вдавалися.\nАле для нас головним являється той факт, що владика Мстислав Скрипник у 1947-1950 рр. був Предстоятелем УПЦ Канади, очолював або брав участь у хіротоніях її архієреїв та священиків. А митрополит (на той час єпископ) Антоній Щерба, який теж брав участь у хіротонії єпископа Антонія Фіалко 1991 р., сьогодні очолює УПЦ США та є визнаним архієреєм Вселенського Патріархату.\nТакож, підходячи до головного, варто нагадати історію подолання явного розколу 1992-1998 рр. у Болгарської Православної Церкві, коли всі розкольники були прийняти в БПЦ у існуючому сані через покаяння. І цей акт беззаперечно визнала Російська Православна Церква, яка брала участь у церковній миротворчій нараді.\nМусимо також нагадати нашим братам з Московського Патріархату історію унії з Російською Православною Церквою Закордонної, коли не дивлячись на всі попередні «анафеми», «позбавлення сану» та «заборони» з боку Російської Православної Церкви, всі ієрархі та священики РПЦЗ були прийняти у існуючому сані навіть без покаяння. А їх апостольська спадкоємність анічим не відрізняється від спадкоємності УАПЦ (1942).\nОтже, можемо зробити попередній висновок, що в справі визнання хіротоній відіграє роль тільки наявність апостольської спадковості та відсутність єресі. Що цілком підтверджує канонічний статус архієреїв Мстислава Скрипника та Антонія Щерби в 1991 р. До слова, у липні 1995 р., сам митрополит Володимир Сабодан визнав: «Церква може бути невизнаною Вселенським Патріархом, але канонічною» .\nЄ ще один незаперечний доказ того, що Московський Патріархат визнавав канонічність ієрархії УАПЦ (1942 р.). У 1993 р. Мінськ навідав ієрарх Білоруської Автокефальної Церкви, митрополит Миколай Мацукевич (+ 2002), який мав пряму гілку хіротонії від УАПЦ (1942). При цьому, що БАПЦ не була визнана Вселенським Православ’ям, очільник Білоруського Екзархату РПЦ МП, митрополит Філарет Вахромеїв, надав йому для служіння храм на честь Петра і Павла в центрі Мінську, видав миро для здійснення хрещень, а священики екзархату співслужили владиці Миколаю. Коли на однієї з прес-конференцій, митрополита Філарета запитали про цю колізію, він відповів автору цього допису, що «не визнає БАПЦ», але визнає архієрейську гідність митрополита Миколая. У подальшому митр. Філарет неодноразово підтверджував це листами до білоруського автокефального владики.\nТак що ж реально відбулося літом 1992 р. з точки зору канонічного права?\nЄпископ Антоній Фіалко, який мав беззаперечну архієрейську хіротонію УАПЦ, вирішив повернутися в Російську Православну Церкву. Без оцінки моральності цього кроку, можемо сказати – перехід у іншу юрисдикцію цілком вписується в православне канонічне право. Навіть коли попередня юрисдикція бажаючого здійснити перехід вважалася очільниками РПЦ «розкольницькою», то вони мусили прийняти у існуючому сані через покаяння (що самі підтвердили у 1998 р. при ліквідації розколу БПЦ).\nОднак, знаючи про прийом УПЦ Канади як митрополії в Константинопольський Патріархат; знаючи що канонічність не пов’язана з юрисдикційним статусом Церкви; знаючи про відсутність єресі в УПЦ США, митрополит Володимир Сабодан йде на свідоме порушення 68 апостольського правила. А те, що він це порушення робив свідомо, можна зрозуміти з його інтерв’ю в Чернівцях, коли з цього приводу відповів «Тут є проблема» .\nТаким чином, Московському Патріархату, перед тим як закликати Вселенське Православ’я обмірковувати канонічність Православної Церкви України, варто задуматися над діями митрополита Володимира Сабодана та канонічності досить великої кількості своїх архієреїв, хіротонії яких він очолював після 27 липня 1992 р., адже згідно канонів він вже був мирянином.\nЗрозуміло, що після рішення Вселенського Патріарха, ці обставини мають чисто теоретичне значення, бо ПЦУ отримала повне канонічне визнання, і закиди Московського Патріархату є цілком безсенсові. Але, через богословсько-канонічну дискусію, хочеться запитати думку Російської Православної Церкви щодо статусу митрополита Володимира Сабодана після 1992 р.; ставлення до архієрейських свячень, які він очолював та ставлення до його хіротоній священиків. Хочеться сподіватися, що відповідь РПЦ буде позбавлена притаманної їй політичної інтриги, а канонічно і богословські зважена у дусі братньої любові до своєї Матері-Церкви Київської, як настановив нас апостол народів (Рим. 12:10). Православна Церква України бачить тут приклад своєї Матері-Церкви Константинопольської і уклінно вдячна Вселенському патріархові Варфоломію І, що він по-батьківськи не міг вже більше дивитися на кривду, яку терпить його Церква-Донька від Москви і за словом апостола Павла взяв на себе тягар Доньки-Церкви.\nСьогодні ПЦУ складає низький уклін Матері-Церкві в особі Вселенського патріарха Варфоломія, що він як блискучий каноніст дослідив нашу не просту справу і, побачивши, що все входить в норми канону тільки треба все це зібрати во єдине, відважився і зробив. Та виявилося не все так просто. Москва і ті, що за Москву, стали переступниками канонів. Вони сьогодні самі собі не можуть вірити чи вони канонічні чи вже ні, а відтак, тепер треба робити ревізію, тобто перевірку канонічності навіть хіротоній єпископів Московського Патріархату в Україні. Про неканонічний титул митрополита Онуфрія патріарх Варфоломій вже писав до Української Церкви. Мабуть вони бояться розкрити свої документи, бо їхні, як бачимо з дослідження, хіротонії під знаком питання. Москва переслідує єпископів Української Автокефальної Православної Церкви, єпископів Київського Патріархату, шукає, як вже було сказано вище, скалку в оці ближнього, а колоди у своєму оці свідомо не хоче бачити, бо їй це не вигідно. Видається, що московські міркування такі: нехай єпископи УПЦ МП не канонічні, але вони волю Москви успішно виконують – судяться, одурюють. Для такої справи таких хіротоній досить. У апостольські часи вже були диякони, які мали дерновиння не визнавати Ісуса Христа в тілі. Так і наші «ревнителі», коли їм вигідно, не визнають канонічних хіротоній. Московські єпископи в Україні не визнавали сан українських єпископів, але їм це вигідно. Про свої ж свідомо вперто мовчать, не йдуть до світла, щоб їх діла не стали явними. Подібно й Симон волхв дивував людей своїм мистецтвом чаклування, але коли побачив справжніх носіїв Духа Святого, зрозумів свою реальну бідність. Так і тепер Московський Патріархат в Україні мусить побачити свою уявну духовність і натягнуту канонічність.\nПро таких уже сказав Христос, коли сліпий сліпого веде, то обидва в ямі. Якщо митрополит Володимир Сабодан був поза канонами, то його спільники теж. Московська Церква будувала такі міцні фундаменти своєї канонічності і важиться нехтувати Вселенським Православ’ям, а такої колоди у себе не бачить або свідомо замовчує. При цьому дуже переймається канонічністю ПЦУ, але де ваша фундаментальна канонічність? Чи не слід було єпископату МП в Україні мовчки прийти на Об’єднавчий Собор 2018 року, як зробили кілька мудріших з між них, і прийняти ікономію Вселенського патріарха, який запрошував і усно і письмово усіх, і повернутися в канонічний стан, покласти кінець ворожнечі та суперечкам, не давати злому духові руйнувати Церкву Христову в Україні і не заважати ділу спасіння в Христі? Ще справа до кінця не програна, ще можна й сьогодні скоритися Матері-Церкві і повернутися в ПЦУ, прийняти ікономію Вселенського патріарха (Томос), яка залагодить все, як і залагодила все на соборі у 2018 році. Покладемо ж кінець чварам Церкви Христової в Україні. Не заважаймо українському народові здобувати спасіння.\n1. Більш можна прочитати тут: прот. Сергій Горбик. До питання визнання Вселенським Патріархатом хіротонії Київського Патріархату та Української Автокефальної Православної Церкви\n2. Чернівецька газета «Час» (від 16.06.95).\nРелігії Факти Московія Церква


Обвал на вулиці Руській у Чернівцях: у трубах водогону два прориви » Новини Чернівці: Інформаційний портал «Молодий буковинець»\nСьогодні, у понеділок 14 червня, на вулиці Руській біля 89 будинку розпочались ремонтні роботи по ліквідації аварії, яка спричинила провал посередині автомобільної дороги.\nНа цій ділянці проходить кілька труб водопровідної мережі та одна - каналізаційна. Через прориви на водопровідних трубах вода вимила ґрунт та потрапляє в каналізаційну трубу.\nБуло перекрито воду в мережі та організовано її відкачування. Вже на цьому етапі стало зрозуміло, що є не один, а два прориви на трубах водогону.\nДля того, щоб відремонтувати усі мережі на даній ділянці (водопровідні - з витоками, каналізаційну - з провалом), до роботи залучена спеціальна техніка, бригади водогопровідної та каналізаційної мереж. По закінченні робіт буде відновлене дорожнє покриття, зараз бруківку розбирають і складають обабіч.\nПоки тривають роботи, призупинено рух тролейбусів, однак легковий транспорт проїжджає.\nТеги - відходи, ферма, господарство


Створено Віталій на 26 квітня 2021 .\nЗ метою вшанування пам'яті ліквідаторів аварії на ЧАЕС, поглиблення знань про цю страшну трагедію, з метою навчити сприймати чужу біду, чужий біль як власний в шкільній бібліотеці Летичівського ліцею1 підготовлено книжкову виставку "Є місце подвигу не тільки в дні війни", годину пам'яті "Дзвони Чорнобиля" ( 4- А кл., Кл. керівник Березовська О. М.). А також вшанували пам'ять ліквідаторів аварії на ЧАЕС біля пам'ятника покладанням квітів.\nОсь і завершився шкільний тиждень активізму, до якого приєдналися не лише учасники команди, а й усі працівники ліцею. Улюблені місця відпочинку поприбирали, дерев та квітів насадили, зробивши свій внесок для покращення життя у нашій громаді. І незважаючи на карантин та дистанційне навчання ми зуміли кожен окремо, але спільно та сильно втілити наш проєкт.\nЗапрошуємо усіх бажаючих, незважаючи на те, що проєкт #СпільноСильно завершився, долучатися до нашої ініціативи "Прибери улюблене місце відпочику"


п’ятниця, 18 червня 2021, 18:03\nЗ неділі, 9 травня, у Німеччині набули чинності послаблення карантинних заходів для повністю щеплених людей, а також тих, хто одужав.\nЗокрема, вони відтепер можуть без пред’явлення негативного тесту відвідувати перукарні, непродуктові магазини (які працюють за попереднім замовленням часу закупівлі), ботанічні сади та інші заклади, для відвідання яких тести потрібні.\nОкрім того, для них не діє обмеження контактів (яке наразі становить одне домогосподарство плюс одна людина) та нічна комендантська година.\nЧитайте також: Глава МОЗ Німеччини вважає, що без жорсткого локдауну третю COVID-хвилю не подолати\nЛюди, які вже мають дуже малі шанси інфікуватися, також не повинні відбувати домашній карантин після повернення з інших країн (окрім тих, які визначені як регіони з розповсюдженням небезпечних штамів).\nВодночас використання маски та дотримування дистанції залишається обов’язковим.\nПослаблення починає діяти для людини через 2 тижні після щеплення другою дозою вакцини проти коронавірусу, для цього потрібні мати відповідні документи на підтвердження, з кінця червня – в електронному вигляді. Для тих, хто одужав протягом останніх 90 днів – довідка від лікаря. Експерти побоюються появи сфальсифікованих сертифікатів. Перевіряти документи буде поліція.\nПротягом 3 днів на цьому тижні відповідну постанову прийняв федеральний уряд, схвалили Бундестаг і Бундесрат і підписав президент ФРН.\nВ уряді підкреслюють, що не йдеться про надання жодних «привілей» щепленим, а лише про повернення основних прав громадян.\nНапередодні канцлер ФРН і міністр охорони здоров’я заявили, що є всі ознаки того, що «третю хвилю пандемії вдалося переломити».\nЧитайте також: Бундестаг ухвалив правила пандемічного «гальмування» у Німеччині\nСтаном на 9 травня, за даними сайту вакцинації, повністю щепленими є 9,1% населення (7 572 228 людей), щонайменше одну дозу вакцини отримали в Німеччині 32,3% населення (26 954 545 осіб). Нових випадків інфікування за минулу добу було зафіксовано Інститутом Роберта Коха 12 656, загалом з початку пандемії – 3 520 329 людей, померло – 84 775.\nНімеччина Вакцинація Карантин Маски ПЛР-тест Мутація