Рівнани просять освітитити сквер у центрі (ФОТО) | Новини\nТаку проблему висвітлив рівнянин Вадим Мороз. Чоловік звернув увагу на провулок, який з’єднує вулиці 16-го липня та В. Чорновола і пояснив, що в пізню пору освітлення там немає, тож сквер є досить небезпечним. Тому зареєстрував відповідну петицію на сайті Рівненської міської ради.\n– На нещодавно відремонтованій вуличці, котра з'єднує вулицю 16 Липня із вулицею В. Чорновола є усе окрім ліхтарів. У нічну пору там іти доводиться наосліп - нічого не видно. Встановлення кількох ліхтарів вирішить цю проблему. Думаю, що ліпше встановити їх доти, доки там нічого не трапилося,– розповідає автор ініціативи.\nПідтримати дану петиціюможна до 20 жовтня включно.\nновини Рівне сквер центр освітлення петиція


Samsung створила революційний матеріал для корпусу своїх смартфонів – | iTechua\nГоловна Смартфони Samsung створила революційний матеріал для корпусу своїх смартфонів\nЗараз на ринку можна зустріти мобільні пристрої, корпуси яких виготовлені з найрізноманітніших матеріалів. Це може бути загартоване скло, анодований алюміній, протиударний пластик, кераміка, полікарбонат або навіть шкіра. У кожного з них є свої плюси і мінуси, але схоже, що компанії Samsung вдалося створити революційний матеріал для корпусу своїх смартфонів. Крім того, в майбутньому вона буде використовувати його в своїх смарт-годинах Gear S.\nЗа даними від видання Tmdn, компанія Samsung збирається використовувати створений в 2017 році революційний матеріал в корпусах своїх фірмових мобільних пристроїв. З алюмінієво-магнієвого сплаву, який відомий під фірмовою назвою Metal 12, буде виконаний корпус флагмана Galaxy S10, а також багатьох інших її продуктів. Джерело стверджує, що якимось дивним чином південнокорейській корпорації вдалося зробити так, щоб її новий матеріал пропускав електрику, тому з її нових смартфонів не пропаде підтримка функції бездротової зарядки.\nЗараз зустріти алюмінієво-магнієвий сплав Metal 12 можна в її фірмових ноутбуках Samsung з лінійки Notebook 9, анонс яких відбувся в кінці 2017 року. Тоді ніхто не надав цьому особливого значення, проте тепер точно додадуть, оскільки в недалекому майбутньому корпус абсолютно всіх смартфонів Samsung будуть виготовлені саме з цього матеріалу, а не якогось іншого. Зараз південнокорейський виробник робить все для налагодження його масового виробництва в достатніх кількостях.\nКорпус з алюмінієво-магнієвого сплаву міцніший звичайного алюмінію, а ще він пропускає через себе електроенергію і краще протистоїть фізичному впливу – подряпин, потертостей, вм’ятин і т.д. Крім того, він, як і будь-який інший метал, завжди залишається холодним, що має поліпшити охолодження всіх смартфонів Samsung, які будуть оснащені корпусом з нього.


Електромонтажні роботи у Львові — Львів | Західенергосервіс, ТВО, ПП\nКорчагін Павло Павлович — директор\nКомпанія ”ЗАХІДЕНЕРГОСЕРВІС” виконує наступні види робіт:\n- внутрішні розподільчі мережі електропостачання промислових та цивільних об’єктів;\n- мережі внутрішнього та зовнішнього освітлення;\n- повітряні та кабельні лінії електропередач напругою 0.4-10 кВ;\n- трансформаторні підстанції всіх типів та модифікацій;\n- розрахунок, комплектація та монтаж щитового обладнання;\n- проектні та пусконалагоджувальні роботи.\n”ЗАХІДЕНЕРГОСЕРВІС” - компанія, яка надає повний комплекс проектних та електромонтажних робіт будь-якої складності: від невеликих приватних замовлень до реалізації великих об’єктів в цивільній, промисловій та сільськогосподарській сфері.\n1) Наявність потужної виробничої бази;\n2) Бездоганна репутація;\n3) Більше двухсот успішно реалізованих об’єктів;\n4) У нас працюють висококваліфіковані спеціалісти з великим досвідом роботи;\n5) Індивідуальний підхід до кожного клієнта;\nЗа час нашої роботи здійснено виконання робіт по більш ніж 100 об’єктам та досягли усереднених показників укладання, близько 26 км. кабельно-провідниковоі-продукції в місяць.\nМи реалізували багато об’єктів:\n- житлової забудови з різнотипними інфраструктурними приміщеннями;\n- магістральної електромережі;\n- адміністративно-офісні та готельно-відпочинкові комплекси;\n- торгово-розважальні центри (ВАМ, King Cross);\n- спортивно-оздоровчі комплекси (SportLife);\n- торгово-дилерські центри;\n- логістично-складські та виробничі комплекси;\n- багатофункційні автоматизовані сільськогосподарсько-тваринні споруди;\n- автозаправні комплекси, зовнішнє освітлення тощо.\nСпеціалізований комплекс ліцензованих електромонтажних та проектних робіт на об’єктах цивільно-промислового призначення, будь-якої складності та допуску, що передбачає:\n- участь в отриманні та узгодженні технічних умов на проектування зовнішніх та внутрішніх електромереж і освітлення при новому будівництві чи реконструкції;\n- фахове виконання проектно-кошторисної документацій, аналіз та внесення змін в існуючу з забезпеченням погодження та проходження державної експертизи;\n- безпосереднє здійснення робіт з монтажу та ремонту мереж електропостачання, освітлення, заземлення, електрощитового та електротехнічного обладнання, перед та післямонтажна перевірка, - досвідченими кваліфікованими робітниками, з забезпеченням високої культури планування і організації виконання робіт за стандартами @PMI та заходів і засобів безпеки Health&Safety;\n- повне матеріально-технічне забезпечення процесу виконання робіт засобами та розхідними матеріалами і обладнанням, як з наявних складських запасів і прямих ексклюзивних поставок від провідних виробників електротехнічних матеріалів, так і власного виробництва кабельно-провідникової продукції та електрощитів.\n- наступне чи/та попереднє проведення комплексу лабораторних вимірювань.\nСпівпрацюємо на будь-якій стадії виконання робіт як з Замовниками об’єктів будівництва так і Проектними та Генпідрядними організаціями.\nелектромонтажні роботи львів, виготовлення електрощитового обладнання, виготовлення кабелів, проектно-вишуковувальні роботи, роботи по інсталяції освітлення, монтажні роботи ціни, монтаж щитового обладнання, пусконалагоджувальні роботи, освітлення виробничих приміщень, монтаж електрощитка, прокладка кабелю ціна, електромонтаж обладнання, монтаж електропроводки, електрифікація будівлі, проектування і монтаж світлодіодних систем освітлення, прайс на електромонтажні роботи 2019\nелектромонтажні роботи виготовлення електрощитового обладнання виготовлення кабелів монтаж електропроводки монтаж щитового обладнання монтажні роботи ціни освітлення виробничих приміщень проектно-вишуковувальні роботи пусконалагоджувальні роботи роботи по інсталяції освітлення розподільний щиток


Що ви думаєте про FM-радіостанції,які транслюються на Волині - Сторінка 3 - Форум Луцької інтернет-спільноти\nЩо ви думаєте про FM-радіостанції,які транслюються на Волині\nВолинська інтелегенція хоче радіо "СіД"\nПовідомлення nekto » Сер 21 червня 2006 р. 16:28\nГрупа представників інтелігенції Волинської області звернулася до депутатів Волинської обласної ради з проханням підтримати їхнє звернення до Національної ради з питань телебачення і радіомовлення про виділення частот україномовному радіо «Сім’я і дім». Про це 21 червня повідомив власкор ЗІКу.\nЗвернення підписали обласні керівники облорганізацій національних спілок письменників, журналістів, композиторів, народні артисти України, заслужені діячі мистецтв, лауреати престижних премій, науковці.\nцілком тут: http://www.telekritika.kiev.ua/news/146/0/19523/\nВостаннє редагувалось Чет 11 січня 2007 р. 18:04 користувачем nekto, всього редагувалось 1 раз.\nПовідомлення Black » Пон 28 серпня 2006 р. 10:34\nПобачив вчора рекламу нашого радіо по ТБ з вагітними... Дурня повна... Хай самі слухають своє радіо...\nПовідомлення PashaZT » Пон 28 серпня 2006 р. 10:57\nАга презервативи на вуха надягати треба\nЗ нами з: Вів 03 січня 2006 р. 16:12\nКонтактна інформація користувача perun\nПовідомлення perun » П'ят 01 вересня 2006 р. 11:55\nО, ви ще не чули "Взрослає радіо" в Києві...\nПовідомлення Black » Чет 04 січня 2007 р. 15:18\nМісяць тому їхав з Луцька в Львів клацав по всім станціям, кругом парашу крутили. В Львівську область заїхали спочатку появилось Радіо Сокаль, потім якесь попсове шо не пісня то руска попса, так і записав в телефон - спочатку Радіо Сокаль, потім Радіо Москаль. :D Але потім коли почало тянути Стар ФМ, то був торч, музони і практично не було реклами. А в нас дурнувата реклама тупа і попса по всім каналам...\nПовідомлення beeline_tm » Сер 10 січня 2007 р. 13:34\nblack писав: Ну "Наше радіо" я б хотів би, щоб заборонили. Ну дуже сильно воно вже вуха ріже. Щось таке чув, що Ющенко давав вказівки на рахунок того, щоб по ТБ і радіо крутили якийсь певний процент укр. музики. І це я вважаю правильно.\nщо ви під цим розумієте???\nможе Білик?яка вже невідомо скільки років співає і говорить російською...\nчи Повалій? яка навряд чи заставить Баскова співати українською...\nчи Ані Лорак? які разом з Меладзе щирою українською мовою співають...\nчи Козловського? чи Авіаторів?\nчи що ви маєте на увазі????\nя тут не згідний!!!\nтак, мені теж до вподоби більше було би Кісс ФМ....\nале мої батьки окрім Нашого слухають хіба що Мелодію, коли там старі радянські пісні....\nна кожен товар є свій покупець....\nот тут всі такі розумні, про заборони кричать.... всім не подобається!!!\nфорумчани, а який у вас середній вік?\nа у своїх батьків ви спитали чи будуть вони слухати альтернативну музику???? чи краще всетаки попсу?\nтак, в нас є проблема з "РОСсизмом"... але не стільки в тому значенні, що ми слухає їхню музику, скільки в тому, що наші ВИКОНАВЦІ співають по їхньому....\nПовідомлення Black » Сер 10 січня 2007 р. 13:39\nТобі скинути сюди список українських команд, записи яких в мене є в mp3???\nПовідомлення Azazello » Чет 11 січня 2007 р. 17:53\nbeeline_tm, Справа не в Козловських-Біликах. Попса тупа на будь-якій мові. Ла-ла ла, дєвчьонка, любовь, цвєточькі і т.д.\n"На кожен товар є свій покупець". Тоді чому ігнорують таких покупців, яким попса не подобається, га?\nНайменше все-таки дратувало Сід-ФМ, але й там через пів години Мелодзія звучить...\nПовідомлення Bo_Green » Суб 13 січня 2007 р. 19:22\nНда закрили Ніко падли :( заради якогось отстойного 5го :? , но я пам"ятаю останній день ефіру - це було просто клас. :lol:\nПовідомлення nity » Суб 13 січня 2007 р. 20:36\nПовідомлення Bo_Green » Суб 13 січня 2007 р. 22:34\nНічого не змінилось ?!!! да ефір Ніко і 5го не порівняти, мені Анька дик дуже подобалась\nПовідомлення nity » Нед 14 січня 2007 р. 19:05\nПовідомлення Саня » Нед 14 січня 2007 р. 20:32\nЯ не слухаю радіо. Так склалося...\nАле дик Анька мені подобалася Чесно.\nПовідомлення Azazello » Пон 15 січня 2007 р. 21:24\nПовідомлення vladek » Пон 15 січня 2007 р. 21:41\nAzazello, Заглянь на сайт "Мелодії", там завжди на першій сторінці фото ведучого прямого ефіру. Та й на інших сайтах в галереях теж в переважній більшості є фото ведучих.\nЗІ Не звжди солодкий голосочок відповідає такій же солодкій зовнішності... Часом навпаки... :(


Колишні курсанти з Севастополя стали командирами нових українських бронекатерів\n06 Грудень 2017, 08:24\nУрочиста церемонія в порту Одеси, 5 грудня 2017 року\nКолишні курсанти Академії Військово-морських сил України в Севастополі, які не зламали присягу в 2014 році під час окупації Криму, стали командирами нових малих броньованих артилерійських катерів (МБАК).\nЯк повідомляє кореспондент Крим.Реалії, 5 грудня під час церемонії на морському вокзалі Одеси чотирьом новим катерам проекту 58155 ( «Гюрза-М») були надані назви «Лубни», «Вишгород», «Кременчук», «Нікополь». Бронекатери розроблені проектно-дослідницьким центром кораблебудування в Миколаєві, побудовані на київському заводі «Кузня на Рибальському».\nКомандири бронекатерів Дамір Аулін і Олександр Регула були серед тих курсантів, які в березні 2014 року на території севастопольської Академії ВМС співали гімн України, в той час як російські військові спускали з флагштока український прапор і піднімали прапор Росії. Курсанти передислокувалися до Одеси, навесні 2017 роки закiнчили Інститут ВМС Національного університету «Одеська морська академія», стали лейтенантами.\nКомандир ще одного нового бронекатера «Лубни», Іван Долгих, кар’єру на флоті розпочав у коледжі підготовки старшинського складу при Академії ВМС. Служив на кораблі управління «Славутич» старшиною артилерійської команди.\n4 квітня 2014 року через анексію Криму передислокувалися до Одеси 103 курсанти, частина командирів і викладачів севастопольської Академії ВМС імені Нахімова. Пізніше рішенням Кабінету міністрів України Академія ВМС була розформована, замість неї в структурі «Одеської морської академії» відкрито факультет Військово-морських сил. 1 вересня 2014 року курсанти приступили до занять. У 2016 році був сформований Інститут ВМС.


Курсовая работа: Витрати і ціни і на продукцію - BestReferat.ru\nКурсовая работа: Витрати і ціни і на продукцію\nНазвание: Витрати і ціни і на продукцію\nТип: курсовая работа Добавлен 03:50:02 23 ноября 2008 Похожие работы\nВИТРАТИ І ЦІНИ Н А ПРОДУКЦІЮ\n1. Поняття витрат, їх класифікація та роль\n2. Поняття собівартості продукції\n3. Особливості калькуляції собівартості продукції на підприємствах\n4. Методи калькуляції собівартості продукції на підприємстві\n5. Напрямки зменшення собівартості продукції на підприємстві\n6. Показники оцінки витратності виробництва\n7. Поняття цін, їх види та функції\n8. Методи ціноутворення\n9. Вибір стратегії ціноутворення на підприємстві\nПоложення (Стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 р. №318 і зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 р. №27/4248, зі змінами і доповненнями, визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності. Так, відповідно до п.6. П(С)БО 16 «Витрати» витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що вони можуть бути достовірно оцінені. Елементами витрат визнається сукупність їх економічно однорідних потоків. Об'єктом витрат є продукція, роботи, послуги або вид діяльності підприємства, які потребують визначення пов'язаних з їх виробництвом (виконанням) коштів.\nЗагальноприйнята класифікація витрат за різними ознаками та властивостями наведена в табл. 1.\nЗа місцем виникнення витрати на виробництво групуються за цехами, дільницями, службами та іншими адміністративно відокремленими структурними підрозділами виробництв. Слід нагадати, що залежно від характеру та призначення виконуваних процесів виробництво поділяється на: основне, допоміжне і непромислове господарство. До основного виробництва належать цехи, дільниці, що беруть безпосередню участь у виготовленні продукції.\n1 . За місцем виникнення витрат\nвитрати дільниці витрати служби\nвитрати на групи однорідних виробів витрати на одноразові замовлення витрати на валову продукцію\nДопоміжне виробництво призначене для обслуговування цехів основного виробництва: виконання робіт з ремонту основних фондів, забезпечення інструментом, запасними частинами для ремонту устаткування, різними видами енергії, транспортними та іншими послугами. До нього належать ремонтні цехи, експериментальні, енергетичні, транспортні та інші підрозділи. До непромислового господарства належать: незаводський транспорт, житлово-комунальне господарство та культурно-побутові заклади, підсобні сільськогосподарські підприємства та інші структурні підрозділи, які не беруть участі у виробництві товарної продукції.\nДо прямих витрат належать витрати, пов'язані з виробництвом окремих видів продукції (на сировину, основні матеріали, напівфабрикати, комплектуючі тощо), які можуть бути безпосередньо включені до їх собівартості.\nДо непрямих витрат належать витрати, пов'язані з виробництвом кількох видів продукції (витрати на утримання та експлуатацію устаткування, загальновиробничі, загальногосподарські витрати), що включаються до собівартості за допомогою спеціальних методів. Непрямі витрати утворюють комплексні статті калькуляції (тобто складаються з витрат, що включають кілька елементів), які відрізняються за їх функціональною роллю у виробничому процесі.\nДо умовно-змінних витрат належать витрати, абсолютна величина яких зростає із збільшенням обсягу випуску продукції і зменшується з його зниженням. До умовно-змінних витрат належать витрати на сировину та матеріали, покупні комплектуючі вироби, напівфабрикати, технологічне паливо й енергію, на оплату праці працівникам, зайнятим у виробництві продукції (робіт, послуг), з відрахуваннями на соціальні заходи, а також інші витрати.\nУмовно-постійні - це витрати, абсолютна величина яких із збільшенням (зменшенням) випуску продукції істотно не змінюється. До умовно-постійних належать витрати, пов'язані з обслуговуванням і управлінням виробничою діяльністю цехів, а також витрати на забезпечення господарських потреб виробництва.\nЗа календарними періодами витрати на виробництво поділяються на поточні та одноразові. Поточні (тобто постійні) - звичайні витрати або витрати, у яких періодичність менша, ніж місяць. Одноразові (тобто однократні) - витрати, які здійснюються періодично (періодичність більша, ніж місяць) і спрямовуються на забезпечення процесу виробництва протягом тривалого часу.\nРоль витрат при здійсненні економічних розрахунків полягає в такому:\n- витрати утворюють нижню межу встановлюваної на виготовлену продукцію (товари, роботи, послуги) ціни;\n- облік складових витрат дає змогу виділити найбільш значимі елементи і після здійснення техніко-економічного аналізу впливати на їх зменшення;\n- аналіз витрат дає можливість товаровиробнику порівнювати власні витрати із середньогалузевими, а також з витратами конкуруючих підприємств;\n- величина витрат визначає рівень рентабельності (прибутковості) виготовлення продукції (товарів, робіт, послуг);\n- групування витрат за калькуляційними елементами і обчислення собівартості виробленої (реалізованої) продукції (товарів, робіт, послуг) є якісною характеристикою та узагальнюючим показником ефективності досліджуваного виробництва.\nСобівартість промислової продукції (робіт, послуг) - це виражені в грошовій формі поточні витрати підприємства на її виробництво і збут. Витрати на виробництво утворюють виробничу (заводську) собівартість, а витрати на виробництво і збут - повну собівартість промислової продукції. Перелік включених до собівартості поточних витрат визначено ст.9 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».\nМетою планування собівартості є економічно обґрунтоване визначення величини витрат, необхідних у планованому періоді для виробництва і збуту кожного виду та всієї промислової продукції підприємства, що відповідає вимогам щодо її якості. Розрахунки планової собівартості окремих виробів, товарної і валової продукції використовуються для визначення потреби в оборотних коштах, планування прибутку, визначення економічної ефективності окремих організаційно-технічних заходів та виробництва в цілому, для внутрішньозаводського планування, а також для формування цін.\nПланування собівартості продукції є складовою частиною планування діяльності промислового підприємства і представляє собою систему техніко-економічних розрахунків, які відображають величину (зміну величини) поточних витрат чи витрат, що склалися протягом усього промислового циклу.\nМетою обліку собівартості продукції є своєчасне, повне і достовірне визначення фактичних витрат, пов'язаних з виробництвом і збутом продукції, обчислення фактичної собівартості окремих видів та всієї продукції, а також контроль за використанням матеріальних, трудових та грошових ресурсів. Дані обліку витрат використовуються для оцінки та аналізу виконання планових показників, визначення результтів діяльності структурних підрозділів та підприємства в цілому, фактичної ефективності організаційно-технічних заходів, спрямованих на розвиток та удосконалення виробництва, для планово-економічних та аналітичних розрахунків. У зв'язку з цим слід забезпечити повне зіставлення планових та звітних даних щодо складу і класифікації витрат, об'єктів і одиниць калькулювання, методів розподілу витрат за плановими (звітними) періодами.\nСобівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних: виробничих витрат.\nВідповідно до п.17 П(С)БО 16 витрати, пов'язані з операційною діяльністю, не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг).\nВитрати на збут включають витрати, пов'язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема:\n- оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговельним агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут;\n- витрати на страхування призначеної для подальшої реалізації готової продукції (товарів), що зберігається на складі підприємства;\n- витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів (філій, представництв) підприємства;\n- інші витрати, пов'язані зі збутом продукції (товарів, робіт, послуг).\n- витрати на дослідження та розробки відповідно до П(С)БО 8 «Нематеріальні активи»;\nДо складу елемента «Матеріальні витрати» включається вартість витрачених у виробництві (крім продукту власного виробництва):\nДо складу елемента «Інші операційні витрати» включаються витрати операційної діяльності, які не увійшли до складу вищевказаних елементів, зокрема витрати на відрядження, на послуги зв'язку, плата за розрахунково-касове обслуговування тощо.\n- собівартість реалізованих фінансових інвестицій (балансова вартість та витрати, пов'язані з реалізацією фінансових інвестицій);\n- собівартість реалізованих необоротних активів (залишкова вартість та витрати, пов'язані з реалізацією необоротних активів);\n- втрати від коопераційних курсових різниць;\nПерелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством самостійно.\nКласифікація витрат за елементами використовується при визначенні собівартості продукції в середньому по галузі, по промисловості, на окремих підприємствах незалежно від типу виробництва, номенклатури продукції, виробничої структури.\nПід структурою собівартості слід розуміти співвідношення окремих елементів витрат, які виражені у відсотках до загальної їх суми.\nГрупування витрат за статтями калькуляції докладно охарактеризовано нижче.\nВитрати; пов'язані з виробництвом продукції (робіт, послуг), під час планування, обліку і калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) групуються за статтями так, як це було визначено в попередньому параграфі. Для внутрішньовиробничої економіки підприємства укрупнена класифікація витрат за економічними елементами не дає можливості здійснити детальний аналіз витрат, а також виявити причини, які викликали відхилення від нормального перебігу подій. Калькуляція витрат за калькуляційними статтями полягає в тому, що всі витрати формуються за ознакою виробничого призначення.\nОтже, під калькуляцією собівартості розуміють процедуру обчислення вартості одиниці продукції в розрізі калькуляційних статей. Відтак основним завданням аналізу витрат є визначення собівартості одного окремо взятого виду продукції в загальній вартості товарної номенклатури підприємства.\nСобівартість включає як прямі, так і непрямі витрати. Якщо оцінка прямих витрат не викликає проблем, то непрямі витрати повинні бути розподілені за видами продукції за допомогою певного принципу, який носить умовний характер внаслідок комплексності і стохастичності процесу формування сукупних витрат.\nНайбільш складною стадією визначення точної собівартості одиниці виробу є визначення величини накладних витрат, що припадають на кожну одиницю продукції. Розрахунок накладних витрат спочатку базувався на прямих витратах праці. Останні легко піддавалися підрахунку з урахуванням погодинних ставок, і тому були базою при підрахунку собівартості продукції. Перевагою на користь цього методу була їх значна частка у собівартості продукції завдяки низькому рівню автоматизації.\nОднак розвиток ринкових відносин призвів до необхідності розширення асортименту виготовлюваної підприємствами продукції. Товари стали відрізнятися за властивостями, розмірами, витратами ресурсів, складністю дизайну тощо. Завдяки цьому величина накладних витрат досягла тієї межі, де перестала спостерігатися кореляція між ними і прямими витратами праці.\nНа зміну моделі оцінки за прямими витратами праці в масштабах усього підприємства прийшла інша модель - модель оцінки нормативів цехових накладних витрат на кожен вид продукції. При цьому величини нормативів установлювалися виходячи з особливостей виробничого циклу і залишалися незмінними протягом тривалого часу. Сутність моделі полягала в тому, що спочатку накладні витрати нараховувалися на так звані оцінювані одиниці (на окремі цехи і операції), потім - розподілялися в кожному цеху на окремі види робіт.\nПроте ця модель також мала недоліки. При великій варіації видів продукції відбувалася їх систематична переоцінка з високим рівнем виробничих витрат і недооцінка продуктів з низьким рівнем виробничих витрат.\nУ такій ситуації виникла необхідність у застосуванні більш точного методу, яким виявився метод поопераційного обліку, АВС-метод. Істотним поняттям АВС-методу є поняття провідників витрат (носіїв витрат). Провідник (носій витрат) - будь-який процес (технологічна операція, угода тощо), що призводить до появи певного виду витрат підприємства і розглядається як укрупнено (для всього підприємства), так і деталізовано (в межах конкретного підрозділу підприємства). Він описується за допомогою кількісного показника, який є базовим і використовується як кількісний вимірник відповідного носія витрат;\nАВС-метод представляє собою двохстадійний процес розподілу витрат.\nНа першій стадії накладні витрати співвідносяться з визначеними базовими показниками (часом роботи технологічного устаткування, кількістю операцій контролю якості тощо). На другій стадії витрати визначаються за кожним видом виробничої діяльності відповідно до носіїв витрат. Прикладами операцій-носіїв витрат є переналагодження устаткування, контроль якості, замовлення на виробництво (складання графіків), робота технологічного устаткування, споживання енергії тощо.\nАВС-метод іноді називають операційною оцінкою. Його головна перевага полягає в тому, що він дозволяє точно відстежити причини виникнення накладних витрат і тим самим точно визначити собівартість одиниці продукції.\nПроцедура АВС-методу включає чотири етапи:\n1) аналіз бізнес-процесу виробництва продукції;\n2) визначення операційних центрів;\n3) відстеження витрат за операційними центрами;\n4) вибір провідників (носіїв) витрат.\nПерший етап полягає в систематичному вивченні операцій, які утворюють виробничий процес, на цьому етапі ідентифікують виробничі операції. З точки зору управління витратами слід розподілити всі операції на дві групи: операції, що додають цінність продукції (безпосередньо пов'язані з виробництвом) і операції, що не додають цінності продукції (інші операції, включаючи переміщення продукту від однієї до іншої дільниці тощо).\nПроцедура цього етапу здійснюється в такій послідовності:\nа) будується діаграма процесу з деталізацією кожного кроку за операціями від моменту одержання сировинно-матеріальних ресурсів до виготовлення готової продукції. Для кожної операції повинен бути задокументований час обробки, очікування, кількість перероблюваних сировини і матеріалів тощо. Час операції вказується в діаграмі як індикатор споживання ресурсів продуктом;\nб) кожна операція аналізується на приналежність до першої чи другої групи;\nв) визначаються шляхи виключення операцій, що не додають цінності продукції.\nДругий етап передбачає визначення операційних центрів.\nОпераційний центр - частина виробничого процесу, для якої складається звітність за витратами при виконанні окремих операцій. Операції доцільно розподіляти на чотири групи:\n1. Операції на рівні одиниці продукції (наприклад, споживання енергії, обслуговування, непрямі витрати праці).\n2. Партіонні операції - операції, здійснювані щоразу при переміщенні чи виготовленні партії продукції (наприклад, переналагодження устаткування, доставка продукції споживачу).\n3. Операції для окремих видів продукції - операції, які здійснюються при необхідності і охоплюють бізнес-процеси, направлені на випуск широкого асортименту продукції.\n4. Загальновиробничі операції (наприклад, управління підприємством, страхова діяльність тощо) - операції, виконувані на рівні усього випуску продукції.\nНеобхідність групування операцій за операційними центрами обумовлена збільшенням розходжень між видами продукції і бажанням одержати більш точну інформацію про виробничі витрати з виготовлення продукції.\nТретій етап передбачає відстеження витрат за операційними центрами. З метою уникнення отримання недостовірних даних підприємство надає перевагу прямому відстеженню витрат за кожним операційним центром.\nЧетвертий етап передбачає вибір провідників витрат.\nЯк вже визначалося, витрати розподіляються за видами продукції. Це відбувається через вибір провідників витрат, які повинні бути описані за допомогою відповідного показника.\nПРИКЛАД 11.1.Підприємство випускає два вироби: А і В. Виріб А випускається в кількості 5000 шт. у рік, а виріб В - 20000 шт. у рік. Обидва вироби мають потребу в 2 годинах прямої праці для кожної випущеної одиниці. Таким чином, витрати прямої праці на Підприємстві складають 50000 годин. Для випуску виробу А потрібно 10000 годин (5000 шт. х 2 години /шт.), для випуску виробу В - 40000 годин (20000 шт. х 2 години). Витрати на матеріали й оплату праці на одиницю виробу складають: для продукту А-35 грн і 15 грн (при розцінці 7,5 грн на годину) відповідно, для продукту В-25 грн і 5 грн (при розцінці 7,5 грн на годину) відповідно.\nНакладні виробничі витрати підприємства складають 1 млн грн на рік.\nХоча обидва вироби потребують однакових витрат прямої праці, виріб А вимагає більшої кількості операцій контролю якості і більшої кількості переналагоджень устаткування, чим виріб В, що обумовлено складністю проекту. Крім того, продукція А випускається дрібними партіями, що обумовлено більшою кількістю виробничих замовлень у порівнянні з продукцією В.\nРІШЕННЯ. Розглянемо способи визначення накладних витрат підприємства за допомогою методів розподілу, що базуються на прямих витратах праці та АВС-аналізі.\n1. Використання прямих витрат праці як бази для розподілу накладних витрат. Розрахуємо норматив накладних витрат підприємства стосовно витрат прямої праці: Виробничі накладні витрати /Витрати прямої праці - 1000000 грн / 50000 годин - 20 грн / годину. Використовуючи цей норматив, розрахуємо собівартість виробів (табл. 2).\nВизначення собівартості продукції при використанні прямих витрат праці як бази для розподілу накладних витрат\nМатеріали (грн / виріб)\nВитрати прямої праці (грн. виріб)\nВиробничі накладні витрати (2години х 20 грн / годин-виріб)\nХоча даний метод є швидким і простим, він може використовуватися тільки тоді, коли вплив інших факторів незначний.\n2. Використання АВС-аналізу.\nПрипустимо, що шляхом аналізу виробничих операцій було виявлено вісім операційних центрів з їх провідниками витрат, які наведені в табл. 3.\nВизначення операційних центрів і провідників витрат відповідно до АВС-методу\nОпераційні центри і провідники витрат\nОчікувана кількість операцій\nТрудові витрати (людино-годин)\nРобота устаткування (машино-годин)\nВиробничі замовлення (кількість)\nПереналагодження устаткування (кількість)\nДоставка матеріалів (кількість партій)\nВитрати обробного інструмента (кількість)\nКонтроль якості (кількість операцій)\nРобота допоміжного устаткування\nВикористовуючи відповідні провідники витрат, необхідно встановити нормативи накладних витрат для кожного операційного центра (табл. 4).\nНормативи накладних витрат за операційними центрами\nВеличини витрат на операцію\n80 грн / переналагоджування\n40 грн / доставку\nВитрати обробного інструмента\n200 грн / інструмент\n34 грн / контроль\nЦі нормативи у свою чергу використовуються для перенесення витрат з операційних центрів на продукцію. В табл. 5 наведений розрахунок розподілу накладних витрат кожного операційного центра за видами продукції (вироби А і В) і наступна оцінка накладних витрат, що припадають на одиницю продукції.\nРозподіл накладних витрат за виробами\nТрудові витрати, 1.60 грн /людино-годину\nРобота устаткування, 2.10 грн /машино-годину\nВиробничі замовлення, 75 грн /замовлення\nПереналагодження устаткування, 80 грн/ переналагодження\nДоставка матеріалів, 40 грн /доставку\nВитрати обробного інструмента, 200 грн /інструмент\nКонтроль якості 34 грн /контроль\nРобота допоміжного устаткування, 2 грн /машино-годину\nУсього накладних витрат\nНакладні витрати на одиницю поодукції\nОтже, що на кожен виріб А припадає 93,2 грн накладних витрат, а на кожен виріб В 26.7 грн. Калькуляцію повної собівартості одиниці продукції при використанні обох методів наведемо в табл. 6.\nВикористання прямої праці як бази розподілу\nЯк видно з табл. 6, при використанні першого методу на кожен виріб було нараховано по 40 грн накладних витрат. У дійсності накладні витрати на одиницю продукції склали відповідно 93,2 грн і 126,7 грн. Отже, перший метод привів до недооцінки вартості виробу А і переоцінці вартості виробу В.\nОсновні переваги АВС-методу:\n1) поліпшує систему обліку витрат підприємства, допомагає в отриманні більш точних результатів;\n2) збільшує число облікових одиниць, використовуваних для акумуляції накладних витрат (за цехами і відділами);\n3) змінює базу, використовувану для нарахування накладних витрат на продукцію (будь-які базові показники, простежені за продукцією чи виконуваними операціями);\n4) змінює сприйняття різних видів накладних витрат, які формально є непрямими витратами (використання енергії, контроль якості, переналагодження устаткування);\n5) дає можливість управлінцям приймати дієві рішення щодо вибору ефективної маркетингової стратегії випуску прибуткової продукції і контролю витрат на стадії їх виникнення.\nІстотними недоліками використання АВС-методу є:\n1) довільність у виборі базового показника;\n2) значні витрати на дослідження операцій, оформлення документації тощо.\nЯк було визначено в п. 2, усі виробничі витрати розділяються на витрати прямих матеріалів, прямої праці і загальновиробничі накладні витрати. Якщо перші дві групи відносяться до прямих змінних витрат (безпосередньо відносяться на виготовлену продукцію), то загальновиробничі накладні витрати є змішаними (включають як змінну, так і постійну компоненти).\nЗмінні виробничі накладні витрати варто відносити на собівартість готового продукту, тому що вони включають витрати на силову енергію, непрямі матеріали, упакування, контроль якості тощо, разом з тим постійні виробничі витрати потребують розподілу за такими варіантами:\n- віднесення їх на сукупність витрат, пов'язаних з реалізацією продукції в конкретний період, подібно до збутових і адміністративних витрат.\nІншими словами, ключовим питанням оцінки собівартості продукції є вибір періоду для віднесення постійних виробничих витрат: періоду їх фактичної появи чи періоду реалізації продукції.\n1) метод поглинених витрат, при якому усі виробничі витрати (змінні і постійні) відносяться на собівартість виробленої продукції і пропорційно розподіляються між реалізованою продукцією і продукцією, що залишилась на складі;\nДля того щоб зрозуміти принципове розходження між цими підходами, варто пам'ятати, що із загального обсягу виробленої продукції тільки частина реалізується (приносить дохід), а інша частина залишається на складі. Це є тиловою ситуацією сьогодення. Адже стовідсоткове спрогнозувати і спланувати виробничо-господарську діяльність конкретного підприємства в часі неможливо.\nПри застосуванні методу прямих витрат постійні виробничі витрати - це витрати, пов'язані зі сприянням виробництву, а не з випуском конкретних одиниць продукції. Тому їх варто враховувати як витрати конкретного періоду і відразу списувати на реалізовану в даному періоді продукцію. При застосуванні методу поглинених витрат для оцінки запасів на складі необхідно враховувати постійні;виробничі витрати, необхідні для виробництва продукції.\nПРИКЛАД 2. Підприємство-виготовляє один вид продукції. Його діяльність характеризується такими показниками: ціна за одиницю продукції (без ПДВ) - 11 тис грн; змінні витрати на одиницю продукції - В тис грн; постійні виробничі витрати за місяць - 240 тис грн; нормальний рівень виробництва - 150 виробів; адміністративні і збутові витрати на місяці - 100 тис грн. Обсяг виробництва продукції по місяцях: 1, 2, 3, 4 місяці 150 виробів; 5 місяць-170 виробів; в місяць -130 виробів. Обсяг реалізації готової продукції по місяцях: 1 місяць - 140 виробів; 2 місяць - 130 виробів; 3 місяць - 160 виробів; 4 місяць - 150 виробів; 5, 6 місяці - 160 виробів. При цьому до початку оціночних операцій склад був порожній.\nРІШЕННЯ. Здійснимо порівняльний аналіз розрахунку собівартості і прибутку в кожному місяці за допомогою методів прямих та поглинених витрат.\nУ табл. 7 представлені результати розрахунку відповідно до методу прямих витрат.\nУ табл. 8 аналогічні розрахунки здійснені за допомогою методу поглинених витрат.\nРозрахунок прибутку за методом прямих витрат\nСумарні змінні витрати\nРозрахунок прибутку за методом поглинених витрат\nПринципове розходження між розрахунковими схемами досить очевидне з наведених у таблицях 7-8 даних. Разом з тим слід зазначити, що відповідно до обох схем сумарна величина прибутку за півріччя однакова і складає 660 тис грн. Отже, у загальному підсумку підприємство нічого не втрачає і нічого не виграє.\nРазом з тим, при використанні цього методу існує можливість спотворення реальної собівартості окремих видів продукції, тому що непрямі витрати розподіляються за видами продукції відповідно до визначеної бази, що призводить до необґрунтованого встановлення цін на продукцію.\n- передбачає оцінку запасів готової продукції на складі тільки за змінними витратами;\nКрім того, метод прямих витрат дає можливість визначити прибуток, який приносить продаж кожної додаткової одиниці продукції і, відповідно, планувати ціни і знижки на визначений обсяг продажів.\nРозрахунок зменшення собівартості продукції відбувається під впливом дії таких техніко-економічних чинників, як: підвищення технічного рівня виробництва, покращання організації виробництва і праці, зміна обсягу і структури виготовлюваної продукції тощо.\nУрахування змін вказаних факторів визначає таку послідовність розрахунку напрямків зменшення собівартості:\n- за тими ж чинниками визначається рівень зниження собівартості продукції. Методика розрахунку напрямків зменшення собівартості продукції за окремими факторами виглядає таким чином:\n1. Розрахунок зменшення собівартості продукції у результаті підвищення техніко-технологічного рівня виробництва ( ) відбувається за формулою (1):\nде Со , С1 – витрати на одиницю продукції до і після проведення заходів;\nQ0 , Q1 – кількість продукції, виготовленої відповідно до і після впровадження відповідних заходів.\n2. Розрахунок зменшення собівартості продукції (економія) внаслідок зменшення матеріальних витрат ( ) здійснюється за формулою (2):\nде СМВ0 - загальна сума амортизаційних відрахувань базового року;\nІв , Інв , Іц - індекси зміни середньорічної вартості основних виробничих фондів і фондомісткості продукції відповідно, частка одиниці.\n3. Розрахунок зменшення собівартості продукції (економія) внаслідок зменшення витрат по заробітній платні ( ) здійснюється за формулою (3):\nде С ЗП0 - сума витрат на заробітну плату базового року;\nІв , Іт , Ізп - індекси зміни обсягів виробництва, трудомісткості виробів та оплати праці, частка одиниці.\n4. Розрахунок зменшення собівартості продукції (економія) внаслідок зменшення відрахувань в соціальні фонди від заробітної плати ( ) здійснюється за формулою (4):\nде - (економія) внаслідок зменшення витрат по заробітній платі;\n- індекс обов'язкових відрахувань від заробітної плати в соціальні фонди, частка одиниці.\n5. Розрахунок зменшення собівартості продукції внаслідок економії на умовно-постійних витратах ( ) при зростанні обсягів виробництва продукції здійснюється за формулою (5):\nде 0 - загальна сума умовно-постійних витрат базового року;\nІв - індекс зміни обсягів виробництва продукції, частка одиниці.\n6. Розрахунок зменшення собівартості продукції (економія) внаслідок зменшення амортизаційних відрахувань ( ) здійснюється за формулою (6):\n7. Розрахунок зменшення собівартості продукції за рахунок зміни структури (асортименту) виготовлюваної продукції ( ) здійснюється за формулою (7):\nо - собівартість асортименту продукції базового року;\nсі1 - собівартість конкретної і-ої одиниці продукції у плановому періоді;\nQi 1 - обсяг виготовлення і-ої продукції в плановому періоді.\n8. Розрахунок загального зменшення собівартості продукції ( ) як сума зменшення витрат за всіма розглянутими факторами і обчислюється за формулою (8):\nОцінка витратності виробництва продукції на конкретному підприємстві здійснюється з метою визначення його виробничого потенціалу та можливостей оптимізації виробничої програми. Основними показниками оцінки витратності виробництва є:\n1) потреба в сировинно-матеріальних ресурсах на одиницю виробленої підприємством продукції ( ), яка обчислюється за формулою (9):\nде Нсмі - норми витрат сировини і матеріалів на виробництво продукції, в натуральних вимірниках (т, кг, м3 , л, км, кВт-години тощо);\nЦсмі - покупна ціна сировини чи матеріалів, грн за одиницю;\n2) загальні витрати на основну сировину та матеріали, паливо та електроенергію, газ та воду, напівфабрикати в собівартості продукції (Ссм ) визначаються за формулою (10):\nде Нсмі - норми витрат сировини і матеріалів на виробництво одиниці продукції, в натуральних вимірниках (т, кг, м3 , л, км, кВт-години тощо);\nЦсмі - ціна сировини чи матеріалів, грн за одиницю;\n3) сума умовно-змінних витрат у собівартості продукції (Сзм ) визначається за формулою (11):\nде Взі - умовно-змінні витрати на виробництво продукції, які залежать від змін обсягів виробництва продукції. До них відносять витрати на сировину, основні й допоміжні матеріали, напівфабрикати та комплектуючі, паливо, електроенергію, пару, воду, стисле повітря тощо, заробітну плату основних виробничих працівників-відрядників з відрахуваннями;\n4) матеріалоємність виробництва (Мє ) - показник, який характеризує суму матеріальних витрат (Ссм ) в обсязі всієї виготовленої підприємством продукції (ВП). Він розраховується за формулою (12):\nСсм – сукупні витрати на сировину, матеріали, напівфабрикати, необхідні для виготовлення певної продукції (без енерговитрат);\nЦі – ціна одиниці виготовленої продукції відповідно до асортименту;\nQi – обсяг конкретного виду виготовленої продукції в натуральних одиницях в межах асортименту;\nn – ассортимент продукції.\n6) енергоємність виробництва (Еє ) - показник, який характеризує суму витрат на оплату енергоресурсів (СЕ ) в обсязі всієї виготовленої підприємством продукції (ВП). Він розраховується за формулою (13):\n7) зарплатоємність виробництва (ЗПє ) - показник, який характеризує суму витрат на оплату праці промислово-виробничого персоналу підприємства (ФОП) в обсязі всієї виготовленої підприємством продукції (ВП). Він розраховується за формулою (14):\n8) собівартість обсягу виготовленої продукції (Сзаг ) розраховується як сума всіх витрат на виробництво і реалізацію продукції.\nСобівартість валової продукції як показник застосовується для внутрішніх потреб підприємства, на якому величина залишків незавершеного виробництва не є стабільною. За валовою продукцією обчислюється виробнича собівартість, за товарною і реалізованою - повна.\nСобівартість товарної продукції (СТП ) обчислюється за формулою (15):\nСТП = Свп ±(3Нв 1 - Знво ). грн, (15)\nЗнв о , Знв 1 - вартість залишків незавершеного виробництва за собівартістю на початок і кінець розрахункового періоду відповідно.\n9) собівартість одиниці виготовленої продукції (Сод ) визначається за складеною калькуляцією або шляхом ділення загальної собівартості продукції (Сзаг ) на обсяг її виробництва в натуральному вираженні (О) за формулою (16):\n, грн за одиницю продукції,\n10) витрати на 1 грн продукції (витрати на 1 грн валової продукції, витрати на 1 грн товарної продукції, витрати на 1 грн реалізованої продукції) (zвп , zтп , zРП ) обчислюються шляхом ділення собівартості продукції (Сзаг ) (собівартості валової продукції Свп , собівартості товарної продукції Ст , собівартості реалізованої продукції СРП ) на її обсяг у вартісному вираженні (обсяг валової продукції ВП, обсяг товарної продукції ТП, обсяг реалізованої продукції РП), тобто за формулами (16, 17,18):\nЦіна є грошовим вираженням вартості товару. Роль ціни полягає в тому, що вона повинна покривати витрати на виробництво товарів (послуг) і приносити товаровиробнику гарантований прибуток, забезпечуючи справедливий рівень рентабельності.\n1) вимірювально-інформаційна функція полягає у вираженні в єдиній грошовій формі різних за своєю натуральною формою товарів (послуг).\nЦіна є критеріальним орієнтиром при обґрунтуванні підприємством рішення щодо доцільності і вигідності виробництва визначеного виду товарів (послуг), а також щодо розширення чи скорочення виробництва;\n2) розподільна функцій передбачає, що за її допомогою здійснюється перерозподіл доходів між товаровиробником і споживачем;\n3) стимулююча функція полягає в тому, що ціна має інтенсифікувати виробництво, спрямовуючи його на залучення додаткового капіталу для розширення та розбудови діяльності підприємства;\n4) регулююча функція полягає в тому, що ціна коригує попит і пропозицію товарів на ринку, а також визначає взаємини між споживачами і виробниками на рівні встановлення рівноважної ціни.\nВ практиці ціноутворення існує досить розгалужена класифікація цін:\n- за обсягами реалізації продукції виділяють оптові і роздрібні ціни;\n- за якістю виготовленої продукції розрізняють ціни для товарів вищої якості, першого сорту, другого сорту тощо;\n- за часом дії розрізняють постійні, тимчасові (на освоювану продукцію), сезонні ціни (відповідно до пори року);\n- за територіальною ознакою виділяють єдині (загальнодержавні), місцеві, світові ціни тощо;\n- за ступенем урахування в ціні транспортних витрат (франкування цін) розрізняють тринадцять базисів постачання, зібраних в чотири групи:\n«Е» - термін - ЕХ Works (продавець передає товар покупцю на своїй території);\n«F» - терміни - FСА, FAC і FОВ (продавець зобов'язаний доставити товар перевізнику, визначеному покупцем);\n«С» - терміни - СFR, СІF, СРТ і СІР (продавець повинен укласти контракт на перевезення без прийняття на себе ризиків втрати або ушкодження товару або додаткових витрат внаслідок подій, що мають місце після відвантаження і відправлення);\n«D» - терміни - DАF, DЕS, DЕQ, DDU і DDР (продавець повинен нести всі витрати і ризики, необхідні для доставки товару в країну призначення.\nБільш детальна класифікація цін наведена в табл. .9.\nОтже, ціна має враховувати корисність товарів чи суму якісних властивостей, заради яких цей товар придбавається.\nЗа ступенем визначеності розрізняють визначені ціни та ціни, що визначаються.\nПід визначеною ціною розуміють фіксовану вартість товару.\nПід ціною, що визначається, розуміють непряме посилання на умови обчислення ціни до моменту здійснення платежу.\nЗа способом фіксації ціни бувають: тверді, періодично тверді, рухливі та плаваючі.\nКласифікація цін відповідно до ступеня урахування транспортних витрат\nЕХW відправлення Франко-завод (... назва місця)\nFСА Франко-перевізник (… назва місця призначення)\nFАS Франка уздовж борта судна (... назва порту відвантаження)\nFОВ Франко-борт (назва порту відвантаження)\nСFК Вартість фрахт (... назва порту призначення) СIF Вартість, страхування і фрахт (... назва порту призначення) СРF Фрахт /перевезення оплачені до (... назва місця призначення)\nСIР Фрахт / перевезення i страхування оплачені до (... назва місця призначення)\nDАF Постачання до кордону (... назва місця доставки)\nDES Постачання із судна (... назва порту призначення)\nDЕQ Постачання з пристані (... назва порту призначення)\nDDU Постачання без оплати мита (... назва місця призначення) DDP Постачання з оплатою мита (... назва місця призначення)\nТверда ціна встановлюється в момент укладення контракту, вона не підлягає зміні протягом усього терміну його дії і не залежить від періодичності постачання товару (послуги).\nПеріодично тверді ціни на товар передбачають встановлення певної фіксованої суми, дійсної на визначений період часу.\nРухлива ціна - це ціна, яка переглядається, якщо ринкова ціна певного товару до моменту його постачання зміниться. Рухливі ціни, на відміну від періодично твердих, за умов істотних змін на ринку передбачають перегляд і коригування на певний відсоток.\nПлаваюча ціна - це ціна, обчислена шляхом перегляду базисної ціни з урахуванням змін виробничих витрат в період укладання угод (формування портфелю замовлень).\nЗа ступенем оприлюднення розрізняють опубліковані ціни, до яких відносяться довідкові ціни, біржові котирування, ціни аукціонів, ціни фактичних угод, ціни пропозицій окремих фірм та розрахункові ціни.\nКоли йдеться про продаж унікального товару, який раніше на ринок не постачався і який надто складно порівняти з аналогами, застосовується розрахункова ціна. При її обчисленні враховуються технічні й комерційні умови замовлення, наводиться порівняння з аналогічними товарами.\nВ своїй діяльності підприємство може зіткнутися з досить неординарними ситуаціями на ринку. Відповідно до кожної ситуації воно повинно застосовувати різні стратегію і тактику поведінки. Так, прагнення до виживання підприємства в жорсткому ринковому середовищі змушує його йти на цінові поступки доти, доки ціна покриває витрати.\nЯкщо пріоритетом розвитку підприємства є досягнення високих поточних фінансових показників, воно встановлює ціну на товар, здатну забезпечити максимальне надходження поточного прибутку і готівки, а також максимально відшкодувати витрати. Завоювання лідерства за показниками частки ринку змушує підприємства, які є ринковими претендентами, йти на максимально можливе зниження цін.\nПопит, як правило, визначає максимальну ціну, яку підприємстві може запросити за свій товар. Мінімальна ціна товару визначається витратами на його виробництво. Ціна на товар повинна повністю покривати всі витрати на його виробництво і збут, включаючи справедливу норму прибутку за докладені зусилля і ризик. На встановлення цін впливають також ціни конкурентів та їх ринкова реакція. Знаннями про ціни і товари конкурентів підприємство може скористатися при розробці власної політики ціноутворення.\nОсновним методом ціноутворення на підприємстві є модель «середні витрати плюс прибуток», відповідно до якої здійснюється нарахування визначених націнок на повну собівартість товару. Схематично ця модель може бути представлена формулою (19):\nЦ = С + П + ПДВ + АЗ + Пп +Тн +М, грн, (19)\nде Ц - ціна одиниці продукції;\nС - повна собівартість одиниці продукції;\nАЗ - акцизний збір (якщо товар підакцизний);\nПп - вартість послуг посередників (якщо вони залучаються підприємством для товаропросування на ринку);\nТн - інші торговельні надбавки до ціни (на реалізацію продукції в мережі роздрібної торгівлі, в магазинах тощо);\nМ - мито (якщо продукція експортується).\nУ ринковій економіці важливо визначити величину планового прибутку. Як правило, цю величину обчислюють на основі встановленої на кожному підприємстві для кожної одиниці товару норми прибутковості (рентабельності).\nІншим досить поширеним методом ціноутворення є розрахунок ціни на основі аналізу беззбитковості і забезпечення цільового прибутку. Цей метод ціноутворення грунтується на графіку беззбитковості.\nНа підставі обчисленої «калькуляції собівартості, конкретної одиниці продукції розраховується її беззбитковий обсяг виробництва (QБ ), при якому, підприємство ще і не отримує гарантованого прибутку, але вже й не несе збитків. Він визначається за формулою(20):\n, у натуральних одиницях.(20)\nСзмод - сума умовно-змінних витрат, що припадає на одиницю виробленої продукції, грн на одиницю продукції.\nОтже, знаючи точку беззбитковості для виробництва конкретного виду продукції, можна обчислити граничну ціну для покриття всієї суми виробничих витрат за формулою (21):\n, грн за виріб. (21)\nЕфективний обсяг виробництва продукції (ОЕФ) забезпечує підприємство прибутком. Він розраховується виходячи із суми планового прибутку (Ппл ), що його одержує підприємство при заданому рівні рентабельності, тобто за формулою (22):\n, у натуральних одиницях(22)\nВинайдення ефективного обсягу виробництва продукції дає можливість визначити ціну, яка б забезпечила підприємству відшкодування всіх витрат та надходження певного прибутку. Така ціна обчислюється за формулою (23):\n, грн за виріб(23)\nПри ціноутворенні за рівнем поточних цін підприємство керується цінами конкурентів і менше уваги звертає на показники власних витрат. Ціна в такому разі може бути встановлена на рівні, вищому чи нижчому за рівень цін основних конкурентів.\n- політику цін (ціновий образ підприємства, надання знижок з ціни, реакцію на цінову політику конкурентів;\n- вплив ціни на інших учасників ринкової діяльності (оптових і роздрібних торговців, торговельного персоналу, конкурентів, постачальників, державних службовців).\nПринципово нові продукти - вперше освоєні на підприємстві товари, що не мають аналогів серед існуючих видів продукції. Вони призначені для задоволення нових потреб споживачів.\nВерхня межа ціни (ЦВЕРХ ) встановлюється з тих міркувань, що споживачу придбання нового товару вигідніше, ніж придбання аналога, що випускається на ринку, за формулою (24):\nде ЦАН - ціна найближчого аналога нового товару;\nЕСП - споживчий ефект.\nНижня межа ціни (Цнижн ) визначається інтересами виробника і обчислюється за базисом ціни, тобто включає сукупні виробничі витрати на виготовлення продукції, плановий прибуток за встановленим рівнем рентабельності та податок на додану вартість, її можна розрахувати за формулою (25):\nЦнижн = С+ ЕВИР = С + П + ПДВ, грн,\nОбчисливши верхню і нижню межі, товаровиробник може встановити будь-яку з них. Також він може встановити ринкову ціну на новий товар як середньозважену величину суми вказаних рівнів. Крім того, ціна виготовленої нової продукції може визначатися з урахуванням коефіцієнта розподілу ефекту від нової продукції ( ) за формулою (26):\nЦ нижн = , грн\nОднак, на практиці вкрай важко встановити і тим паче розподілити ефект від споживання нової продукції. Очевидним є також те, що якщо у виробника немає прибуткового інтересу у виробництві нової продукції, він її виготовляти не буде.\nКласичний підхід до вибору стратегії ціноутворення на нові товари наведений на рис. 1.\nРис. 1. Стратегії ціноутворення на нові товари\n1. Стратегія «зняття вершків» передбачає встановлення високою первісної ціни з метою одержання максимального доходу з усіх сегментів ринку, готових заплатити високу ціну. Це забезпечує підприємству невеликий обсяг продажів при більшому доході з кожного продажу. Отже, на нову продукцію встановлюються найвищі ціни, які тільки можна встановити на визначеному сегменті ринку. Після того як початкова хвиля збуту уповільнюється, підприємство знижує ціну, щоб залучити наступний сегмент ринку, який влаштовує нова ціна. Діючи подібним чином, підприємство «знімає» максимально можливі фінансові «вершки» із самих різних сегментів ринку.\nВикористання стратегії «зняття вершків» доцільне, коли:\nПідхід до ціноутворення змінюється, якщо товар є частиною товарної номенклатури. У цьому випадку підприємство розробляє систему цін, яка може забезпечити одержання максимального прибутку за всією номенклатурою. До цієї системи відносяться такі стратегії:\n- стратегія встановлення цін на обов'язкові комплектуючі включає встанелення цін на товари, використовувані разом з основним виробом (наприклад, леза для бритви);\n- стратегія встановлення цін на набори товарів припускає об'єднання делькох товарів у набір і продаж його за нижчою ціною.\nГеофафічний підхід до ціноутворення передбачає ухвалення рішення про вс новлення підприємством різних цін для споживачів, які знаходяться у різних частин країни (виходячи з транспортних витрат). В межах підходу виділяють такі стратегії:\n1. Встановлення цін за місцем походження товару передбачає, що товар передається перевізнику на умовах франко-вагон, після чого всі права і відповідальність за нього переходять до замовника, який повністю оплачує всі транспортно-страхові витрати. Перевагою цієї стратегії є розподілена оплата транспортних витрат.\n2. Встановлення єдиної ціни з включенням в неї витрат з доставки є повною протилежністю попередньому методу, оскільки підприємство встановлює єдину ціну, включенням однієї і тієї ж суми транспортних витрат незалежно від місцезнаходже ня покупця. Перевагою цієї стратегії є відносна простота її застосування і можливість для підприємства рекламувати єдину ціну в загальнонаціональному масштабі.\n4. Встановлення цін відносно до базового пункту дає можливість товаровиробнику обрати певне місто за базове і компенсувати транспортні витрати в сумі, яка дорівнює вартості доставки з вказаного пункту, незалежно від того, звідки в дійсності відбулося відвантаження. Перевагою цієї стратегії є те, що одночасно з підвищенням ціни для замовників, які знаходяться неподалік від базового пункту, для віддалення від нього замовників ця ціна знижується.\nВ межах цієї стратегії використовуються такі знижки:\n1. Знижки за платіж готівкою передбачають зменшення ціни для покупців, які оперативно сплачують рахунки.\n2. Знижки за кількість закуповуваного товару передбачають зменшення, ціни для покупців, які замовляють великі партії товару. Однак, знижки за кількість не повинні перевищувати суми економії витрат продавця, отримуваної внаслідок скорочення витрат, пов'язаних з продажем, підтримкою запасів і транспортуванням товару.\n3. Функціональні знижки товаровиробники пропонують службам товароруху, які виконують визначені функції з продажу товарів, їх збереження тощо.\n4. Сезонні знижки передбачають зменшення ціни для споживачів, які здійснюють несезонні покупки товарів. Сезонні знижки дають можливість продавцю підтримувати стабільний рівень виробництва протягом усього року.\n5. Здійснення заліків. Під заліком розуміють інші види знижок з прейскурантних цін. Зокрема, товарообмінний залік — це зменшення ціни нового товару за умови повернення старого. Заліки на стимулювання збуту - виплати чи знижки з ціни для винагороди дилерів за участь у програмах реклами і підтримки збуту.\nВстановлення цін для стимулювання збуту передбачає встановлення зменшених цін на цільові товари, які приносять постійний прибуток, заради залучення більшої кількості покупців. При цьому товаровиробник розраховує на те, що споживачі придбають й інщі товари зі звичайними націнками. Окрім того, ця стратегія стимулює встановлення цін для особливих випадків (зимові, весняні, передсвяткові розпродажі) тощо.\nВстановлення дискримінаційних цін передбачає внесення коригувань до встановлених раніше підприємством цін з урахуванням різниці мок споживачами, товарами, місцевістю тощо. При застосуванні цього методу підприємство продає товар за різними цінами без урахування різниці у витратах, пов'язаних з його виробництвом. Встановлення дискримінаційних цін відбувається в різних формах: з урахуванням різних груп покупців, їх місцезнаходження, пори року та часу покупки.\n- виробнича собівартість продукції (робіт, послуг);\n- витрати за статтями калькуляції;\nЗменшення активів (або збільшення зобов'язань), які призводять до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови можливості їх достовірної оцінки\nСукупність економічно однорідних витрат\nПродукція (роботи, послуги або вид діяльності підприємства), які потребують визначення пов'язаних з їх виробництвом (виконанням) витрат\nВиражені в грошовій формі поточні витрати підприємства на виробництво і збут продукції\nБудь-який процес (технологічна операція, угода), що призводить до появи певного виду витрат підприємства і розглядається як укрупнено (для всього підприємства), так і деталізовано (в межах конкретного підрозділу під підприємства)\nВитрати на окремі види виробів, а також витрати на основне і допоміжне виробництво\nВитрати, пов'язані з виробництвом окремих видів продукції (на сировину, основні матеріали, покупні напівфабрикати і комплектуючі тощо), які можуть бути безпосередньо включені до їх собівартості\nВитрати, пов'язані з виробництвом кількох видів продукції (витрати на утримання й експлуатацію устаткування, загальновиробничі, загальногосподарські витрати), що включаються до собівартості за допомогою спеціальних методів\nВитрати, абсолютна величина яких зростає із збільшенням обсягу випуску продукції і зменшується з його зниженням\nВитрати, абсолютна величина яких із збільшенням (зменшенням) випуску продукції істотно не змінюється\nВитрати, періодичність яких менша, ніж місяць\nПеріодично здійснювані витрати (з періодичністю більшою місяця), спрямовані на забезпечення процесу виробництва протягом тривалого часу\nЕкономічно обгрунтоване визначення величини витрат, необхідних у плановому періоді для виробництва і збуту кожного виду та всієї промислової продукції підприємства\nСвоєчасне, повне і достовірне визначення фактичних витрат, пов'язаних з виробництвом і збутом продукції, обчисленнях фактичної собівартості окремих видів та всієї продукції, а також контроль за використанням матеріальних, трудових і грошових ресурсів\nСума виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновироб-ничих витрат та наднормативних виробничих витрат\nЗагальногосподарські витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством\nСума прямих матеріальних витрат, прямих витрат на оплату праці, інших прямих витрат, а також змінних загальновиробничих та постійних розподілених загальновиробничих витрат\nВитрати на проценти (за користування отриманими кредитами, за випущеними облігаціями, за фінансовою орендою тощо) та інші витрати підприємства, пов'язаними з залученням позикового капіталу\nЗбитки від інвестицій в асоційовані, дочірні або спільні підприємства, які обліковуються методом участі в капіталі\nСпіввідношення окремих елементів витрат, які виражені у відсотках до загальної суми витрат на виробництво і реалізацію продукції\n5. Які фактори не впливають на зниження собівартості продукті"?\n6. За способом перенесення вартості на виготовлену продукцію витрати класифікують на:\nд) витрати виробництва, витрати цеху, витрати дільниці і витрати служби.\nб) облік складових витрат дає змогу виділити найбільш значимі елементи і після здійснення техніко-економнного аналізу впливати на їх зменшення;\nв) аналіз витрат дає можливість товаровиробнику порівнювати власні витрати із середньогалузевими, а також з витратами конкуруючих підприємств;\nд) групування витрат за калькуляційними елементами і обчислення собівартості виробленої (реалізованої) продукції (товарів, робіт, послуг) є якісною характеристикою та узагальнюючим показником ефективності досліджуваного виробництва;\n8. Які елементи не включають до виробничої собівартості продукції відповідно до П(С)БО 16 «Витрати»?\nд) плата за оренду земельних і майнових паїв.\n10. Які елементи не включаються до собівартості реалізованої продукції?\nв) нерозподілені постійні загальновиробничі витрати;\n11 Які з перелічених нижче елементів витратне відносяться до змінних загальновиробничих витрат?\nа) витрати на обслуговування й управління виробництвом (цехами, дільницями), що змінюються прямо (або майже прямо), пропорційно до зміни обсягу діяльності;\nб) витрати на обслуговування й управління виробництвом, що залишаються незмінними (або майже незмінними) при зміні обсягу діяльності.\n12. До складу елемента «Матеріальні витрати» не включається...\nа) вартість сировини й основних матеріалів;\nє) вартість тари й тарних матеріалів;\n13. Який метод визначення точної собівартості одиниці виробу за допомогою розподілу величини накладних витрат, що припадають на кожну одиницю продукції, представляє собою двохстадійний процес, в якому на першій стадії накладні витрати співвідносяться з визначеними базовими показниками (часом роботи технологічного устаткування, кількістю операцій контролю якості тощо), а на другій стадії вони визначаються за кожним видом виробничої діяльності відповідно до носіїв витрат?\nа) метод обліку прямих витрат праці;\nв) модель оцінки нормативів цехових накладних витрат на кожен вид продукції;\n14. З яких етапів складається процедура АВС-методу?\nб) визначення операційних центрів;\nг) вибір провідників (носіїв) витрат;\nд) процедура АВС-методу включає всі визначені етапи.\n15. При якому методі калькуляції собівартості змінні витрати відносяться на вироблену продукцію, а постійні витрати відносяться на реалізовану продукцію?\n16. Особливості якого методу калькуляції собівартості полягають в тому, що він ґрунтується на розподілі усіх складових витрат собівартості за видами продукції, передбачає розрахунок повної собівартості продукції, будується на розподілі витрат на прямі і непрямі, дає можливість оцінити запаси готової продукції на складі за повною собівартістю?\n17. Який з наведених нижче показників не відноситься до критеріїв оцінки витратності виробництва?\nб) собівартість одиниці діродукції;\nе) заргплатоємність продукції;\nг) загальнодержавні, місцеві і світові;\n22. Яка стратегія ціноутворення передбачає встановлення порівняно низької ціни на товар з метою залучення якомога більшої кількості покупців і завоювання більшої частки ринку збуту, завдяки чому скорочуються виробничі витрати, і по мірі їх скорочення поступово зменшуються ціни?\nб) стратегія встановлення цін у межах товарного асортименту;\n23. Яка з наведених нижче стратегій встановлення цін за географічною ознакою відповідає визначенню: «підприємство встановлює єдину ціну з включенням однієї і тієї ж суми транспортних витрат незалежно від місцезнаходження покупця.\nПеревагою цієї стратегії є відносна простота її застосування і можливість для підприємства рекламувати єдину ціну в загальнонаціональному масштабі»?\n1. Однією з позицій товарного асортименту підприємства шинної галузі промисловості є шини 175/70 Р-13 БЛ-85, які призначені для автомобіля марки «Жигулі» моделі 06. Така продукція користується стабільним попитом через насиченість вітчизняного автомобільного ринка даним товаром. Для виробництва 1000 таких автопокришок необхідна безліч матеріалів, численний перелік яких наводиться тут разом з нормами їх витрат та закупівельними цінами.\n1.1. Основні матеріли:\nкаучук марок НК-1С - 804,6 кг за ціною 5 грн / кг, СКІ-3 - 1042,1 кг (5,4 грн / кг), СКМС-ЗОАРК - 1376,0 кг (4,42 гри / кг), СКС-ЗОАРК-15БР - 0,7 кг (3,8 грн / кг); найрит марки А - 0,5 кг (7 грн / кг); бутилкаучук БК-1675 -15,7 кг (5,6 грн / кг); хлорбутил - 0,5 кг (6,2 грн / кг); СКД 2ГР ЗК - 298,6 кг (4,9 грн / кг); каучук латексу СКД-1 - 7,9 кг (5 грн / кг); каучук латексу ВП-107 - 3,4 кг (8 грн / кг); регенерат - 0,4 кг (1,68 грн / кг); білила цинкові - 166,7 кг (5,2 грн / кг); технічний вуглець марок П-234 (ПМ-100) - 2,2 кг (1,48 грн / кг), П-245 - 1181,9 кг (1,68 грн / кг), П-514 (ПМ-50) - 873,3 кг (1,36 грн / кг); корд анідний -1323,4 м2 (4,70 грн / м2 ); металевий корд - 561,2 м2 (6,2 грн / м2 ); бязь - 6,3 м2 (3,03 грн / м2 ); капронова тканина -1,2 м2 (4,76 грн / м2 ); проволока - 286 кг (3,5 грн / кг).\nангідрид фталевий - 10,5 кг (2,58 гри / кг); нафтонат - 5,8 (42 грн / кг); сантогард - 4,3 кг (24 грн / кг); кислота бензойна - 3,8 кг (4,6 грн / кг); віск - 26 кг (2,96 грн / кг); діафен - 50,9 кг (20 грн / кг); резорцин - 1,2 кг (19 грн / кг); ацетонаніл - 26,1 кг (7,2 грн / кг); гексол - 5,3 кг (13,2 грн / кг); сульфенамід М - 25,2 кг (14,2 грн / кг); сульфенамід Ц -14,2 кг (11,4 грн / кг); амберол - 0,8 кг (27,6 грн / кг); дггіодиморсролин - 11,8 кг (13,2 грн / кг); октофор Н - 4,4 кг (8 грн / кг); октофор Н 103 - 0,3 кг (13 грн / кг); сірка мелена - 14,1 кг (0,44 грн / кг); сірка полімерна - 113,6 кг (8,4 грн / кг); каніфоль - 73,2 кг (3,6 грн / кг); масло ПН-6 - 115,8 кг (0,6 грн / кг); масло мінеральне - 1,3 кг (7,4 грн / кг); мазут - 2,5 кг (0,32 грн / кг); кислота олеїнова - 3,8 кг (2,6 грн / кг); парафін технічний - 0,1 кг (3,8 грн / кг); ренацит - 0,8 кг (35 грн / кг); смола природна - 90,9 кг (2 грн / кг); стеарин технічний - 63,6 кг (5 грн / кг), бітум - 14,7 кг (1 грн / кг), рубракс - 2,3 (1 грн / кг), смола епоксидна - 9,1 кг (17 грн / кг), метафениленбюмалеїн - 0,1 кг (0,86 грн / кг), модифікатор РУ - 10,5 кг (19,6 грн / кг), модифікатор АРУ -1,7 кг (15,2 грн / кг), поліетилен - 10,4 кг (0,1 грн / кг), пігмент жовтий - 0,1 кг (2,1 грн / кг), фарба штемпельна жовта - 0,2 кг (12,44 грн / кг), каолін - 213,1 кг (0,1 грн / кг), крейда - 23 кг (2 грн / кг), слюда - 24 кг (5 грн / кг), тальк - 24,3 кг (0,8 грн / кг), бензин - 91,2 кг (1 грн / кг), їдкий натр - 0,2 кг (0,06 грн / кг), клей декстриновий - 0,4 кг (0,18 грн/ кг), масло МС - 3,3 кг ((12 грн / кфемульсія - 4,4 кг (0,22 грн / кг), мило - 10,3 кг (1,9 грн / кг), скипидар - 0,6 кг (3,8 грн / кг), формалін - 1,6 кг (0,54 грн/кг),етигацетат 0,1 кг (3 грн/кг), концентрат апатиту – 5,3 кг (грн/кг).\n1.3. Енергія на технологічні цілі-49360 кВт-годин за ціною 0,156 грн / кВт-годину.\nВідповідно до матеріальних та енергетичних потреб необхідно визначити матеріальні та енергетичні витрати в розрахунку на 1 автопокришку та на 1000 автомобільних покришок, а також обчислити собівартість однієї автопокришки марки 175/70 К-13 БЛ-85, якщо частка описаних вище матеріальних витрат в ній складає 68%.\n2. Підприємство фармацевтичної галузі промисловості випускає медичний препарат «Аспаркам», призначений для лікування ішемічної хвороби серця і гіпокаліємії, викликаної застосуванням салуретичних засобів. Цей препарат користується підвищеним попитом серед людей, що мають хвороби серця. Його також застосовують при порушеннях ритму, пов'язаних з інтоксикацією препаратами наперстянки, при пароксизмах мерехтіння передсердь, а також нещодавно виниклих хворобах шлункової екстрасистології. Для виготовлення 438000 ампул розчину «Аспаркаму» необхідні такі основні матеріали та сировина:\n- аспарагінова кислота – 1805 кг за ціною45 грн/кг;\n- сорбіт - 1226 кг за ціною 17 грн / кг;\n- коробки 438000 шт. за ціною 0,15 грн / шт.;\n- папір пергаментний -10950 кг за ціною 1,9 грн / кг;\n- шпагат-1971 Окгза ціною 1,25 грн/кг;\n- пакувальні медичні ящики -10950 шт. за ціною 2,2 грн /шт.\nДля виготовлення препарату необхідна також електроенергія в обсязі 240900 кВт-годин за ціною 0,15 грн / кВт-година, природний газ - 254040 м3 за ціною 0,2 грн / м3 , стисле повітря - 11826 м3 за ціною 0,05 грн / м3 , вода технічна - 118260 м3 за ціною 0,03 грн / м .\nВикористовуючи вказані показники, необхідно обчислити сукупні матеріальні витрати для виготовлення однієї ампули та 438000 ампул розчину «Аспаркаму», а також визначити собівартість однієї ампули «Аспаркаму», якщо частка вказаних вище матеріальних витрат в ній становить 75%.\n3. Виробнича собівартість товарної продукції на плановий рік по підприємству має скласти 16000 тис грн. Позавиробничі витрати в цілому по підприємству перед бачаються в сумі 900 тис грн. Виробнича собівартість одиниці виробу 8 тис грн.\nНа основі планових показників підприємства визначте суму позавиробничих витрат, які включаються в собівартість одиниці виробу.\n4. На виробництво виробу в плановому році передбачені такі витрати (грн): сировина і матеріали - 426,5; основна і додаткова заробітна плата виробничих робітників з відрахуванням на соціальні заходи 23,8; загальновиробничі витрати - 11,1; позавиробничі витрати - 2% до виробничої собівартості.\nВизначте виробничу та повну собівартість виробу на плановий рік.\n- основна заробітна плата виробничих робітників 31\n6. Виробнича собівартість товарної продукції на плановий рік по підприємству складає 32000 тис грн. Позавиробничі витрати передбачаються в сумі 5120 тис грн. На виробництво цільового виробу планують такі витрати (грн): сировина і матеріали - 320; основна і додаткова заробітна плата виробничих робітників з відрахуваннями на соціальні заходи - 42; витрати на утримання та експлуатацію устаткування - 55; загальновиробничі витрати - 60.\n9. На основі наведених в таблиці даних про випуск продукції підприємством необхідно оцінити можливість скорочення витрат в плановому періоді порівняно з базовим періодом за всіма можливими напрямками:\nВитрати матеріалів на одиницю продукції\nЦіна одиниці матеріалів\nКількість виробів за планом (шт)\nПовна вартість одиниці продукції за планом на рік (грн)\nОптова ціна за одиницю продукції (грн)\n11. Товарна продукція підприємства в плановому році складає 505 тис грн, її повна собівартість 445 тис грн. Витрати на 1 грн товарної продукції за звітний рік очікуються в розмірі 89,88 коп.\nЗаплановане зниження витрат розподіляється за елементами таким чином, у відсотках: витрати на сировину та матеріали - 16%; витрати на заробітну плату з відрахуваннями на соціальні потреби - 12%, витрати на утримання та експлуатацію машин і устаткування - 10%, накладні витрати -18%.\n14. У І кварталі поточного року питомі змінні витрати на виріб склали 95 грн, ціна одиниці продукції 125 грн, загальні постійні витрати 1000 тис грн. У II кварталі ціни на сировину зросли на 10%, що призвело до зростання змінних витрат також на 10%.\n16. Для визначення виробничої і повної собівартості виробу підприємство має такі дані: витрати на виробництво цільового виробу А: основна сировина і матеріали - 102 грн, паливо і енергія на технологічні цілі - 27 грн, основна заробітна плата виробничих робітників - 45 грн, додаткова заробітна плата виробничих робітників - 22 грн, відрахування на соціальні потреби - 26 грн, витрати на утримання та експлуатацію устаткування - 38 грн. Витрати на виробництво продукції по підприємству в поточному році склали (тис грн): основна заробітна плата виробничих робітників - 970, витрати на утримання та експлуатацію устаткування - 610, загальновиробничі витрати - 660, загальногосподарські витрати - 740, позавиробничі витрати - 310, виробнича собівартість товарної продукції -1484р. Визначує виробничу та повну собівартість виробу А на плановий рік.\n17. Обчисліть оптову ціну, ціну реалізації та роздрібну ціну виробу А, якщо прибуток від реалізації виробу складає 5 грн, собівартість реалізованої продукції – 30 грн, ставка податку на додану вартість відповідно до норм чинного законодавства 20%, акцизний збір складає 25%, а торговельнаШцінка - 45%.\n18. Сформуйте роздрібну ціну виробу, якщо прибуток від реалізації виробу запланований на рівні 15 грн, собівартість реалізованої продукції 50 грн, ставка податку на додану вартість відповідно до норм чинного законодавства 20%, торговельна на цінка - 15%.\n20. Постійні витрати підприємства на виготовлення продукції за попередніми оцінками склали суму в 512 тис грн, їх орієнтовна частка в сумі сукупних виробничих витрат складає 32%. Пробний обсяг виробництва нової продукції має скласти 1 млн одиниць. Ціноутворення на продукцію, виготовлену підприємством, здійснюється за моделлю «середні витрати плюс прибуток» з урахуванням податку на додану вартість (ПДВ). Ціна одиниці найближчого на ринку аналогу у конкурента, який складає гідну конкуренцію виготовленому новому товару, знаходиться на рівні 2,5 грн.\nВизначте доцільність виробництва нової продукції, а також критичний та ефективний обсяги її виробництва підприємством, якщо норма прибутковості її виробництва закладена на рівні 15%.\n21. Підприємство планує започаткувати виробництво абсолютно нових товарів, які мають поліпшені властивості порівняно з найближчими аналогами на ринку. В ході проведення маркетингових досліджень було встановлено, що споживчий ефект на вироблений товар має скласти 2,4 грн з одиниці продукції, що визначає його споживчу цінність. Попередньо складений кошторис витрат показує, що для виробництва пробної партії товарів в розмірі 500 тис одиниць необхідно 3,5 млн грн, а рентабельність випуску такої продукції має скласти 20%. Ціноутворення щодо визначення нижньої межі ціни здійснюється за моделлю «середні витрати плюс прибуток» з урахуванням податку на додану вартість ПДВ. Ціна найближчого аналога виробленої продукції зафіксована на рівні 8,3 грн за одиницю.\n22. Підприємство започатковує випуск нових товарів з поліпшеними властивостями з метою захоплення визначеного ринкового сегменту. Пробний обсяг випуску і реалізації продукції складає 10 тис одиниць товару. Сукупні витрати на її виробництво і реалізацію складають суму 25,7 тис грн. З одиниці продукції планується отримати прибуток в розмірі 0,52 грн. Для реалізації своєї продукції підприємство залучає посередників, послуги яких будуть сплачуватися в розмірі 5% від обсягів реалізованої продукції. Податок на додану вартість нараховується за ставкою 20%. Визнайте, за якою ціною підприємству слід продавати виготовлену продукцію на визначеному ринковому сегменті?\nОбчисліть економічний ефект (чи збиток) від продажу на ринку пробної партії товару в обсязі вказаних вище 10 тис одиниць товару.\n23. Річна фінансова звітність підприємства наведена в Балансі та Звіті про фінансові результати. За наведеними в них даними необхідно проаналізувати витратність роботи підприємства протягом звітного періоду, обчисливши показники собівартості товарної продукції, собівартості реалізованої продукції, матеріалоємність продукції, зарплатоємність продукції, витрати на 1 грн товарної продукції, витрати на 1 грн реалізованої продукції. Необхідно також проаналізувати структуру собівартості товарної продукції за економічними елементами.\nоблікові методи участі у капіталі інших підприємств\nДебіторська заборгованість на товари, роботи, послуги\nІІ. ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ НАСТУПНИХ ПЛАТЕЖІВ\nІнші довгострокові фінансові операції\nВідстрочені фінансові зобов’язання\nІнші довгострокові зобов’зання\nКредиторська заборгованість на товари, роботи, послуги\nза фінансові результати\nІ. ФІНАНСОВІ ВИТРАТИ\nДохід від реалізації продуктів\nФінансові результати від звичайної діяльності оподаткування:\nЛопух 19:10:17 08 июля 2017\nРаботы, похожие на Курсовая работа: Витрати і ціни і на продукцію


Етнографічні особливості Опілля та жителів регіону: населення, господарство, традиції та звичаї — Студопедія\nЕтнографічні особливості Опілля та жителів регіону: населення, господарство, традиції та звичаї\nОпілля (Подільське горбогір'я) − український етнокультурний регіон, західна частина Подільської височини в межах Львівській, Івано-Франківській та Тернопільської областей України. За сучасним адміністративно-територіальним поділом України, до складу Опілля входять населені пункти сучасного Перемишлянського, на північ від Дністра Миколаївського і Жидачівського районів Львівської області, Рогатинського та Галицького районів Івано-Франківської області та поселення на північ від Дністра і на захід від річки Золота Липа Бережанського, Підгаєцького і Монастириського районів Тернопільської області.\nВ Івано-Франківській області площа Опілля становить 1256 км2. Населення − 96,4 тис. осіб, в тому числі міського − 10 тис. осіб, сільського − 86,4 тис. осіб. Ріллі − 94 722 га, лісу − 21 242 га. На одного сільського мешканця припадає 1,3 га ріллі. Міст − 2, селищ − 4, сіл − 137. На 1 км2 припадає 76,7 осіб. В одному селі в середньому мешкає 631,4 особи. На території Опілля виявлені стоянки мустьєрської доби.\nТериторія Опілля − розлога степова рівнина, подекуди погорблена (з переважанням висот 350−400 м.) з акуратно обробленими полями і затишними селами, що вирізняються своєю мальовничістю, якої їм надають різноманітні сучасні ансамблі будівель, що вдало вписались у місцевий ландшафт. найчастіше опіллями називають лісисті території з великими «вікнами» полів і луків, давно освоєних і заселених людьми.\nВ першому − початку другого тисячоліть опілянські міста і села постійно руйнувались ордами кочівників. Письмові джерела свідчать, що на території сучасного Івано-Франківського Опілля існували такі поселення, як: Рогатин (1340 р.), Чесники (1368 р.), Любша, Підбір'я, Руда (1375 р.), Обельниця (1379 р.), Журів, Колоколин, Чагрів (1394 р.), Набережна (Библо 1391 р.), та ін. Протягом ХІV−ХVІІІ ст. на території Опілля виникло 134 населених пунктів.\nУ широкому значенні назву Опілля (слово слов'янського походження) вживали до низки географічних місць і населених пунктів в Білорусі, Польщі, Росії та Україні, де природно поєднувалися безлісі ділянки орних земель разом із залісненими і трав'янистими площами з сірими лісовими ґрунтами і помірно-континентальними кліматичними умовами.\nЖителів Опілля називають опілянами. Їх традиційне основне заняття − землеробство. Своєю культурою і побутом опіляни близькі до мешканців Покуття і Поділля. Їжа також досить близька до покутської.\nЦікаве Опілля своїм одягом. Опільський комплекс вбрання виявляє ознаки переходового типу між галицьким на півночі, бойківським на півдні та лемківським на заході. Сорочки вишиванки опільських жінок були переважно уставковими, з «крискою» (невеликим стоячим комірцем) або невеликим виложистим коміром, які здебільшого оздоблювали вишивкою.\nПризбираний низ рукава викінчували манжетом. Майже всю площу високої уставки оздоблювали густою геометризованою вишивкою, яка композиційно складалася з трьох орнаментальних частин. Відмінною ознакою вишиванок був композиційний прийом оконтурювання рослинною орнаментальною смугою кольорових мережаних швів, які поєднували уставку зі станом та рукавом. Виділявся також і орнаментальний прийом викінчення манжетів. На відміну від галицьких опільські жіночі вишиті сорочки оздоблювали на грудях довгою, майже до пояса, вишитою орнаментальною смугою.\nЧоловічі вишиванки сорочки були переважно уставкового типу, довгими (до колін і навіть нижче), і носились, як правило, навипуск. Їх вишивали переважно на обшивці, комірі, уставках та по низу.\nВишиті Чоловічі сорочки Опілля були позначені своєрідними прийомами оздоблення. Смугасту орнаментальну композицію на вишиванках − «уставки» виконували переважно чорними нитками з делікатним доповненням тоненьких смужок червоного кольору.\nУ жінок побутували чорні, темно-червоні (вишневі), або оксамитові безрукавки і спідниці, вишиті низинкою рослинним орнаментом, а в останні роки − бісером. Поверх спідниці жінки одягали фартухи-запаски, зшиті з двох частин домотканого полотна, з'єднані між собою вертикальним мережаним швом. У західних районах Опілля ці запаски були білого кольору, як у галицькому вбранні, а в центрально-південних − поперечно-смугастими, з дрібноузорною орнаментикою насиченого вишнево-червоно-чорного кольору. Крім того, в опільському вбранні та вишиванці побутували запаски, що шилися з фабричної одноколірної чи квітчастої вовни у вигляді одного полотнища, яке призбирували («морщили»).\nЛайбики − прямоспинні короткі до лінії талії жіночі безрукавки − в центральних районах Опілля шили з битого білого сукна. Шийний викотнакладні маленькі кишеньки та край лайбика оконтурювали темним сукном га оформляли по контуру смугою квіткового орнаменту, вишитого кольоровими вовняними нитками − волочками.\nКрім того, були в ужитку й довгі безрукавки з овечого хутра, з круглим смушковим виложистим коміром, поли яких лише прилягали одна до одної, скріплюючись гачками. Чоловічі камізельки на вишиванки шили переважно з купованої тканини темних кольорів, на підкладці, довжиною трохи нижче пояса, із застібкою на ґудзики по центру грудей. Верхнім плечовим одягом як жінок, так і чоловіків Опілля були свити: прямоспинні, з вшитими по боках клинами та невеликими розрізами у долішній частині, і приталені сіряки, з відрізною спинкою та двома вставними від лінії талії клинами, які поширювали свиту донизу. Хоча в різних районах Опілля побутували свити різних кольорів (брунатні, темно-сірі), пріоритетним був білий колір.\nЧоловіки також носили капоту − довгополий кольоровий, переважно синій, верхній одяг типу довгої свити з високим коміром-стійкою і вилогами, які обкладали кольоровим сукном, та прямими рукавами з манжетами. Комір, вилоги, краї піл та долішню частину капоти оздоблювали кольоровими кантами. Капоту підперезували тканим поясом. Чоловіки носили кожухи з виложистим хутряним коміром і відворотами на рукавах, вишитими квітковим мотивом з кольорових «волічок».\nШию жінки та дівчата прикрашали червоним кораловим намистом, склянчиною − скляним намистом, або блискавками − скляними блискучими коралями сріблястого й золотистого кольорів.\nВолосся, розділене прямим проділом на дві частини, дівчата заплітали в одну косу, яку викінчували звисаючим бантом із кольорової, переважно червоної, стрічки.\nЯк і скрізь на Україні, опільські дівчата прикрашали голову вінками з живих квітів, які накладали поверх обв'язаної навкруги голови м'якої вишитої квітами стрічки − галунки. Позаду до вінка чіпляли різнокольорові стрічки, які спускали по спині.\nТакож дівчата завивали голову хусткою, складеною по діагоналі у вигляді смуги, залишаючи традиційно відкритим тім'я голови. Один кінець хустки спускали по спині, а другий на ліве плече. Відкрите волосся прикрашали косицею з упліток і стрічок, яку укладали впоперек від однієї до іншої скроні. Головними уборами опільських жінок були і намітки та обруси. Намітки пов'язували по очіпку по-різному: обрамляли кінцями обличчя; закидали один кінець наперед через праве плече (другий звисав за спиною); обидва кінці утворювали на спині «цибу» − петлю, яка сягала пояса.\nОдним кінцем обрусу − досить широкого та довгого шматка білого тонкого полотна − жінки обвивали голову в очіпку, обрамляючи обличчя Своєрідністю вирізнялися способи комбінованого пов'язування намітки і хустки.\nАНАТОМІЯ І ФІЗІОЛОГІЯ ЦЕНТРАЛЬНОЇ ТА ПЕРИФЕРИЧНОЇ НЕРВОВОЇ СИСТЕМИ, ЇЇ ВІКОВІ ОСОБЛИВОСТІ\nАнатомо-фізіологічні особливості молодших школярів\nАнтисептики ароматичного ряду (фенол чистий, іхтіол, дьоготь, мазь Вількінсона, лінімент за Вишневським). Особливості протимікробної дії та застосування.\nРайонування України. Загальна характеристика Прикарпатського краю. | Опілянська наречена 2005 р. Газдиня 2006 р.


У державному підприємстві «Борзнянське лісове господарство» – першими в Чернігівській області — вирішили відновити поголів’я диких тварин, і, зокрема, свиней.\nАдже після негативних наслідків, які завдала мисливським господарствам африканська чума свиней, їх на Чернігівщині майже не залишилося. А тому в лісовому хазяйстві започаткували відновлення поголів’я цього виду диких тварин. Для розведення завезли аж із Херсонщини вісім голів дорослих свиней, які вже дали потомство і згодом будуть випущені в угіддя.\nЯк відомо, лосі знаходяться під державним захистом, тобто занесені до Червоної книги України, тож полювання на цих тварин суворо заборонено.


Левиць із зоопарку на Львівщині відправили до Африки - у львові - Ваші новини\nЛевиць із зоопарку на Львівщині відправили до Африки\nУ понеділок, 19-го листопада, 3-ох левиць, які проживали в приватному звіринці "Білаки" неподалік міста Самбір відправили до реабілітаційного центру.\nЗнаходиться він у Південній Африці.\nІнформацію про перевезення тварин розмістили у себе на сторінці в соцмережі Facebook Лайонел Де Ланґе та Анна Масяч - захисники тварин з міжнародного фонду ім. Лоуренса Ентоні.\nЗ метою безпечного та комфортного перевезення тварин приспали, після чого перемістили до клітки. Далі, за допомогою вантажівки, їх доставили в аеропорт Бориспіль, звідки сьогодні вранці, 19-го листопада, левиць відправили літаком до ПАР.\nПо прибутті на місце, яка має відбутись 21-го листопада, тварини мешкатимуть у парку "Краґґа Камма", повідомили захисники тварин. Працівники цього парку займаються реабілітацією видів з Африки.\nІз трьома дорослими левицями, яким дали прізвиська Люка, Чарлі і Кай, до Африки також вирушило левеня Натан. Раніше левеня утримували у місті Хмельниць, в приватному звіринці.\nЗбір коштів для порятунку цих тварин, ще навесні 2018-го року, розпочав директор українського офісу міжнародного фонду ім. Лоуренса Ентоні Лайонел Де Ланґе.\n19.11 На Львівщині знову виявлено нелегальний скотомогильник\n15.11 Лебедів зі Стрийського парку забрали на зимівлю\n08.11 Дикі та екзотичні тварини будуть під охороною у Львові\n30.10 Львівські шахтарі перекриють дорогу державного значення