Озеленення на дачі Dachni-rady.com\n» Жимолость » Озеленення на дачі\nТехніка вертикального озеленення з'явилася більше 2000 років тому і сьогодні набула популярності серед любителів креативного дизайну. Вертикальний фітодизайн широко використовується для оформлення фасадів будівель, особливо у великих мегаполісах. Технологію, завдяки якій рослини себе добре почувають без кашпо, розробив П. Бланк. На фестивалі у Франції в 1994 році була представлена перша вертикальна композиція, вона і стала передумовою для розвитку нових напрямків в дизайні. За системою Бланка прикрашені фасади будівель в багатьох країнах, адже декор з живих квітів виглядає набагато розкішніше штучного. У цій статті хочемо розповісти, як зробити Вертикальне озеленення з палет своїми руками .\n- степлер меблевий;\n- дерев'яні дошки або палет;\nМайстер-клас вертикальне озеленення\n1. Дерев'яний палет можна знайти в будівельному магазині або зробіть таку ж конструкцію з дощок.\n2. Захисним матеріалом обтягніть бічні сторони і нижню частину палета. Закріпіть матеріал степлером. Ця тканина буде утримувати землю всередині конструкції для вертикального озеленення, тому добре прикріпіть її до дощок.\n3. Переверніть палет і приступите до висадки рослин. Візьміть пакети з грунтом і висипайте між планками. Добре утрамбуйте грунт, а потім висаджуйте рослини щільно один до одного.\n4. Після того, як всі проміжки з грунтом будуть засаджені рослинами, залиште піддон на пару тижнів в горизонтальному положенні.\n5. Коли рослини укорінятимуться, піддон можна підняти вертикально і притулити до стіни.\n6. Поливати рослини потрібно буде досить часто, особливо в нижній частині. Види рослин ви можете підібрати самостійно, з урахуванням їх світло - і вологолюбні.\nТаку клумбу можна розташувати в кімнаті, на балконі або у дворі заміського будинку. Існують і інші різновиди вертикального озеленення: килимові сади, модульні сади, в формі картин або панно. Головна відмінність їх від паллетного - способи закріплення і розташування кольорів.\nПодивіться відео: Вертикальне озеленення\nVertical garden - це модний напрям дизайну, яке полюбили цінителі природи і неординарних рішень в оформленні житлового простору. Створіть затишний зелений куточок своїми руками і Ви!\nДжерело: Www. svoimi-rukamy. com\nОзеленення ділянки території\nМистецтво озеленення в ландшафтному дизайні, що увібрало в себе досвід архітектурної, художньо-прикладної практики садівництва і землеустрою, направлено на перетворення або створення куточків природи, що приносять людині не тільки радість спілкування з нею, а й квіти, овочі і фрукти.\nАле, перш ніж починати озеленення саду, необхідно отримати конкретні відомості про географічне положення і мікрокліматі відводиться під озеленення ділянки, грунтових умовах, рослинності, давно зростаючої і тієї, яку доведеться посадити. Все це буде складати так звану природну середу, де має бути провести озеленення майбутнього саду.\nТемпература, як ніякий інший кліматичний фактор впливає на підбір рослин і загальний характер озеленення. Для кожної рослини є свої оптимальні Температурні кордону, при яких воно здатне нормально розвиватися.\nСтупінь освітленості в озеленення ділянки, також важлива для нормального росту і розвитку тих чи інших рослин. Розрізняють світлолюбні, переносять півтінь і тіньолюбиві рослини.\nВологість землі не менш важливий показник при озелененні територій. Волога - складова частина живого організму рослин, матеріал необхідний для процесу фотосинтезу, розчинник мінеральних речовин, необхідних для живлення, оберігає рослини від перегріву. Основним постачальником вологи є атмосферні опади (дощ, сніг, роса і іній), тому, починаючи озеленення ділянки необхідно враховувати середню кількість опадів, що випали в даній місцевості.\nПриступаючи до озеленення ділянки необхідно врахувати родючість грунту, адже грунт є джерелом постачання рослин водою, поживними речовинами, повітрям (для дихання кореневої частини). Якість землі характеризують такі Показники, як насиченість поживними речовинами, вологість, температура, механічний склад, кислотність та інші. Кращою грунтом для озеленення вважається суглинна і супіщаних грунту. Менш підходять грунту для озеленення це - глинисті і піщані, вони вимагають якісного поліпшення.\nОзеленення ділянки дуже важливо проводити з урахуванням рельєфу, адже він грає важливу роль в декоративному оформленні садового простору. Досвідчений дизайнер ніколи не упустить навіть найменшої можливості підкреслити своєрідність навколишньої природи. Починаючи озеленення території, завжди враховують, де вона розташована - на північному або південному схилах, на відкритому або захищеному місцях, - що тягне за собою підбір тих чи інших культур.\nНаступний етап озеленення ділянки - посадка рослин.\nЗа різноманітністю життєвих форм вони поділяються на кілька груп. Чагарники - рослини з декількома здеревілими стволиками, напівчагарники - в здерев'янілих стані знаходиться тільки нижня частина пагонів. Дерева - з добре вираженим одиночним стволом, висота якого в дорослому стані становить 2 м і більше. Так само рослини для озеленення територій поділяються на вічнозелені і листопадні. Хвойні - вічнозелені рослини, що виділяються особливою декоративністю в будь-який час року. Зовнішній вигляд, різноманітність форм, забарвлення стовбурів і самої хвої роблять їх просто не замінними для озеленення та прикраси саду.\nДекоративно-листяні привертають незвичайним кольором листя, але вони менш довговічні, ніж хвойні дерева.\nТрав'янисті. Широка група рослин в озеленення, служить для заповнення вільних від посадок дерев і чагарників ділянок саду. Трав'янисті рослини для озеленення ділянок, в залежності від їх тривалості життя, поділяють Такі їх групи.\nОднорічники - значна група рослин, які демонструють всю свою принадність - квіти, листя, плоди - лише протягом одного сезону.\nДвулетники - життєвий цикл цих рослин становить два роки.\nБагаторічники найбільш декоративні з третього року життя, причому їх декоративність не знижується протягом довгих років.\nТрав'янисті рослини часто застосовують для озеленення клумб, квітників, рокаріїв і альпінаріїв.\nДля вертикального озеленення садять виткі рослини і роблять для них різні підпірні стінки або арки.\nЗавершальною стадією озеленення ділянки є - озеленення газону, підбір його різновиди і посів.\nТаким чином, основним завданням озеленення є створення комфортного середовища для життєдіяльності людини з екологічних, функціональним та естетичним показниками.\nДжерело: Ozelenitel-stroy. ru\nВертикальне озеленення стін на дачі своїми руками квіти і рослини (25 фото)\nПри вертикальному озелененні застосовують кучеряве багаторічні рослини з різними формами плодів і квітів, форм і колірної гами листя. Більшість з них дуже легко розмножуються. Ліани застосовують для створення альтанок, тінистих алей і перлоги. Даний вид озеленення дозволяє візуально збільшити площу насаджень, а так же приховати і замаскувати деякі непривабливі ділянки дому та саду. Також в'юнкі рослини часто використовують для декору садових арок, альтанок, забору і воріт на дачі.\nВертикальне озеленення для садових арок, воріт і огорожі на дачі\nПри оформленні вертикального озеленення використовують два види рослин: лазять і в'юнкі. Лазячі оснащені присосками і вусиками, якими воно чіпляється за будь-яку поверхню виступів і шорсткість, а кучеряве - обвивають опори.\nВертикальне озеленення паркану або стіни кучерявими рослинами\nЦікава ідея для маленької дачі - вертикальний город. Ми вже розповідали про вертикальні грядки для вирощування полуниці, пряних трав, зелені, гарбузів та інших овочів і ягід.\nВертикальне вирощування полуниці на стіні дачі\nТочно також можна вирощувати трави:\nВертикальний город: зелень і пряні трави фото\nЗробити такий вертикальний город своїми руками дуже просто, знадобляться тільки піддони, земля і насіння трав. До речі, таке вертикально озеленення можна зробити не тільки на стіні, але і серед вашої ділянки. Ось ще одна ідея для таких вертикальних грядок або клумб з квітами:\nВертикальна клумба з квітами: піраміда\nВ'юнкий чагарник з великими квітками і ягодами з яскравим забарвленням. Рослина холодостійка і хорошим культивуванням.\nЖимолость для зелених стін фото\nЛимонник швидкоростуча і витривала рослина з деревоподібними стеблами. Особливу красу надають йому щільність соковитих блискучих листя і ніжні суцвіття.\nКитайськи лимонник для вертикального озеленення\nГусті зарості, які восени покриваються красивими і корисними ягодами. Ця рослина легко розмножується і не потребує кропіткої догляду.\nАктинідії в вертикальному озелененні\nРослина самосівні, багаторічна, з яскраво красивими квітами, які за формою нагадують дзвіночки.\nКвіти іпомеї для живих стін\nВитка садова рослина з великими різьбленими листям, невибаглива. Особливо красиво в осінню пору.\nДівочий виноград дуже популярний в озелененні дачі\nДуже поширене лазить рослина зі смачними ягодами. Має здатність вирости до висоти 5-поверхового будинку.\nВертикально озеленення виноградом\nУ різних сортів цієї рослини - різні листя. Вони можуть бути овальними, пір'ястими і не тільки. А також для нього були виведені різні гібриди цієї рослини з яскравими і дуже красивими квітами - ідеальний варіант для вертикального озеленення стін на дачі своїми руками.\nКлематис і його квіти для озеленення стін Сподобалася стаття? Поділися в соцмережах!\nДжерело: Decorwind. ru\nВертикальне озеленення дачі своїми руками ради від ландшафтних дизайнерів\nГуста зелена завіса також знижує рівень шуму, тому так приємно перебувати в її затишній тіні. Ділянки грунту під вертикальними зеленими конструкціями завжди більш зволожені, волога з прихованою тінню землі випаровується повільніше, в результаті на ділянці повітря в літню спеку буде вологішим, з меншим вмістом пилу.\nВаріант # 3 - зонування\nВертикальне озеленення дачі можна з успіхом використовувати для поділу саду на зони. Наприклад, зону відпочинку може відокремлювати від господарського ділянки мальовнича живопліт, яка може мати безліч видів, якщо проявити фантазію.\nНа допомогу садівникам сьогодні є конструкції вертикального озеленення, які створюються спеціально як елементи декору для витких рослин. Металеві та пластикові сітки, решітки з дерева, витончені перголи, ширми - використовуючи один-два елементи в саду, ви вже зможете створити яскраві, виразні образи. Така мальовнича стіна з квітів і зелені додасть особливу красу саду, а для господарів створить затишок і комфортні умови.\nЯкі пристосування можна використовувати?\nАрка - звичний елемент в ландшафтному дизайні, але в останні кілька років використання арок стало особливо популярним. Якщо на ділянці є вільне місце, можна зробити не альтанку, якої вже нікого не здивуєш, а галерею з декількох арок. Прекрасна галерея вийде з плетистих троянд, можна також використовувати жимолость, клематис, іпомею.


9 реалій, в яких Азія випереджує нас усіх на багато кроків | Тутка\n9 реалій, в яких Азія випереджує нас усіх на багато кроків\nВ Азії мешкає майже 60% населення планети. Цей континент — колиска давніх цивілізацій, таких як Месопотамія та Індська цивілізація; саме тут винайшли динаміт та папір. І по сьогодні Азія не перестає дивувати нас технологічними та соціальними новаціями, які для нас, населення Заходу, мають якесь футуристичне забарвлення.\nТутка обожнює вивчати цікавенькі факти, які відбуваються по всьому світу. І сьогодні до вашої уваги азійські ноу-хау — сподіваємося, вам сподобається.\n1. Японські квадратні яблука\nЯпонія славиться тим, що перетворює наш звичайний світ у щось незвичайне. Яблуко, такий відомий фрукт, культивують вже тисячу років, але не кожному відомо, що у світі ростуть квадратні яблука. Саме в Японії, за допомогою плісняви, навчилися вирощувати такі диво-плоди. Там вважають, що такий різновид фрукта захищений від хвороб та комах. Окрім свого унікального смаку, диво-яблуко милує око незвичайною геометричною формою, має неймовірний вигляд у десертах та випічці.\n2. День святого Валентина для людей без пари\nЯкщо у вас немає пари, але ви, як співає Селін Діон, “не хочете бути самотніми у День Валентина”, відвідайте Південну Корею. У цій країні запровадили своє свято — Чорний день, і відзначають його 14 квітня. В цей день самотні корейці влаштовують вечірки та зустрічі, розмовляють, діляться своєю самотністю та підтримують одне одного. Однодумці їдять чорну локшину з бобами, яку назвали Jajangmyeon.\n3. Японські квадратні песики\nЗдається, що Японія усе робить на якомусь вищому рівні, і робить усе правильно! А ще складається таке враження, що в Японії одержимі геометрією. Цей тренд кілька років тому зародився у цій країні, де власники маленьких собачок робили їм зачіски геометричної форми. Можливо, нам це здасться дуже дивним, та нехай — хай би песикам подобалося!\n4. Перше “лісове” містечко у світі\nКитай — країна, де все роблять по-іншому, і усе вдало. Ви коли-небудь у своєму житті хотіли полишити галасливий мегаполіс та стати хоч на трішки ближче до природи? Це китайське містечко — “два в одному”, мрія, втілена в реальність. Ліужу проєктували саме з екологічною метою.\nТак, щоби боротися із забрудненням довкілля, на даху кожної будівлі посадили дерева та рослини. Розробники вважають, що щорічно зелені насадження будуть здатні поглинути 10 000 тонн вуглекислого газу та виробити 900 тонн кисню.\n5. Лікування слимаками\nЯкщо ви божеволієте від косметології та доглядової косметики, не можемо не поділитися справжнім проривом у цій галузі, який вперше випробували в Таїланді. Він називається “спа зі слимаками”. Нині люди вже не вечеряють слимачками в розкішних французьких ресторанах: якщо не боїтеся ризикувати та бажаєте випробувати щось нове, процедура, вартістю у $30 саме для вас. Саме за цю суму вам на личко накладуть цих милих тваринок. Як стверджують фахівці, після сеансу шкіра стане м’якшою, більш пружною, розгладяться дрібні зморшки. Час бронювати квитки до Таїланду, еге ж?\n6. Громадське дрімання\nВ багатьох країнах тебе засудять, якщо ти заснув у громадських місцях та неминуче зарахують до безхатьків. Як ви вже могли здогадатися, в Японії все не так. На жаль, більшість японців страждає на хронічне недосипання, тому в їхній країні зародився концепт інемурі — сон в громадських місцях.\nЯпонців шанують за відповідальне ставлення до своєї роботи, відданість їй, яка іноді зводиться аж до трудоголізму. Тому й не дивно, що після напруженого 60-годинного робочого тижня сон в метро чи в парку на лавочці не міг не стати хитромудрим видом мистецтва, бо сплять японці абсолютно всюди: в перерві на каву, під час обідньої перерви в офісах тощо. Ну чому таке не запровадять у решті країн світу?\n7. Перший лікар-робот\nПерший лікар-робот Xiaoyi (“Шаоєій”, що в перекладі означає “маленький лікар”) нещодавно успішно склав іспит з медицини в Китаї. Його розробили для допомоги лікарям ефективніше лікувати хворих. Здається, ніби це сюжет якогось фантастичного фільму, та насправді все реально. Робот набрав 456 балів — на 96 балів більше за прохідний бал.\n8. Варення з блакитного яблука\nЯкщо хочете урізноманітнити свій сніданок, не йдіть далеко — лише погляньте на баночку цього дико апетитного яблучного варення. Ніжно-блакитний колір швидко заполонив собою Мережу, що й не дивно. Його виробляють в Японії з тайського синього чаю (анчану) або, як його ще називають, кліторії трійчастої (вид рослини роду Кліторія родини Бобових, — прим.перекл. Тутка). Рослина зростає в Таїланді.\n9. Човен-пончик у Сінгапурі\nВ Сінгапурі неможливо пропустити погожої днини та не пообідати на березі океану. На щастя, не треба витрачати багато грошей та орендувати цілу яхту! Орендуйте човен-пончик! Вони є і для пар, і одноосібні, і повірте — цей яскравий спогад ще надовго закарбується у вашій пам’яті!\nА які ще дивовижні факти вам відомі про Азію? Поділіться з нами в коментарях.\n25 доказів того, що японці живуть в 3018 році\n10 прикладів, як з віком змінюється відчуття осені\n17 кумедних доказів того, що вагітність – ще та радість\n25 речей, які ви не побачите ніде, крім цих фото\nБатько проілюстрував всі принади догляду за дитиною і його зрозуміють всі, у кого є діти


ТОВ АКТИВ-3 — Код ЄДРПОУ 33596385\nТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ АКТИВ-3\nМІКУЛІН ЮРІЙ ОЛЕКСАНДРОВИЧ\nУчасники та бенефіціари 33596385\nГЛУШЕНКО ДМИТРО ВАСИЛЬОВИЧ\nАдреса засновника: 00000, Київська обл., місто Ірпінь, ВУЛ. УКРАЇНСЬКА, будинок 1-Y\nАдреса засновника: 04050, м.Київ, Шевченківський район, ВУЛ. МЕЛЬНИКОВА, будинок 11, квартира 12\n05.07.2005 Змінився вид діяльності 74.11.1 - ДІЯЛЬНІСТЬ АДВОКАТСЬКИХ ОБ'ЄДНАНЬ ТА ІНДИВІДУАЛЬНА АДВОКАТСЬКА ДІЯЛЬНІСТЬ\n05.07.2005 Змінився розмір статутного капіталу 32 000 грн.\n05.07.2005 Змінилася адреса М.КИЇВ, ОБОЛОНСЬКИЙ Р-Н ПР-Т ОБОЛОНСЬКИЙ БУД. 23-А\nІнформація про компанію "АКТИВ-3"\nОтримайте повноцінне досьє про бізнес "АКТИВ-3". Юридична інформація про бізнес допоможе власнику в виборі, співпрацювати з контрагентом або краще відмовитися. Ці дані зберігаються у відкритих держреєстрах. Такий набiр даних отримують за допомогою ІПН контрагента 33596385.\nДані про компанію "АКТИВ-3"\nЗа кодом контрагента, що називається номер запису в єдиному державному реєстрі, можна дізнатися, в якому місті знаходиться ця юрособа - для "АКТИВ-3" це Київ, в нашому каталозі на літеру А. Юридична адреса контрагента 04205, м.Київ, Оболонський район, ПРОСП. ОБОЛОНСЬКИЙ, будинок 23-А, а також більш докладні дані можна отримати в повній версії наших інструментів. За кодом ОКПО в нашій базі містяться дані про власників і підписантів, прізвища, імена та по батькові цих осіб. Ключові особи цієї компанії - підписант Мікулін Юрій Олександрович, керівник Мікулін Юрій Олександрович, а також засновники Глушенко Дмитро Васильович, Мікулін Юрій Олександрович. У повній версії сервісу знаходяться судові рішення по цій компанії, дані з податкового реєстру і сума статутного капіталу компанії. Форма власності компанії – ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ Дивіться інші компанії в Київ або в каталозі на букву А


ЦЕДЕМ випустив збірник з успішними історіями співпраці влади й громадських організацій - ЗМІ для змін.\nВидання містить 102 історії з майже всіх регіонів України.\nЗбірник історій став одним із результатів інформаційної кампанії «Громадянське суспільство та влада — кращі практики співпраці» Міністерства культури та інформаційної політики спільно з проєктом «Ініціатива секторальної підтримки громадянського суспільства України» (її реалізує ІСАР «Єднання», Український незалежний центр політичних досліджень і Центр демократії та верховенства права). Про це повідомили в ЦЕДЕМ.\nНагадаємо, історії збирали в рамках інформаційної кампанії через оголошений конкурс у період з 26 листопада по 14 грудня 2020 року. Учасники представили проєкти, впроваджені упродовж 2016—2020 років у різних областях України, у місті Києві та на загальнодержавному рівні. Усього на конкурс подано 124 заявки. Інформаційну кампанію та конкурс підтримав Секретаріат Кабміну.\nГеографія історій збірника\n102 історії розміщені в збірнику за географічним принципом і за порядком абетки. Кожна історія — свідчення учасника проєкту, який подав заявку. Додаткову інформацію можна зчитати за вказаними QR-кодами. Як зазначили в збірнику, організатори включили приклади співпраці як з органами виконавчої влади, так і з органами місцевого самоврядування, аби кожна подана історія була почутою та стала для інших мотиватором до співпраці.\nПриклад історії за збірника\n«Збірник історій «Громадянське суспільство та влада — кращі практики співпраці» створено, аби показати успішну співпрацю громадського сектору та органів влади, їхні результативні практики комунікації та спільної роботи», — йдеться в передмові видання.\nКілька історій зі збірника були згадані під час 9-го Форуму розвитку громадянського суспільства 17 грудня 2020 року. Нагадаємо, про його тематику, нові формати об’єднання регіонів в умовах карантину, тренди та пріоритетні сфери роботи, а також про побудову діалогу між представниками громадянського суспільства і влади «ЗМІ для змін» розповів виконавчий директор ІСАР «Єднання» Володимир Шейгус.\nПро важливість діалогу громадянського суспільства та влади, а також пріоритети на наступні 6 років розповів Державний секретар Кабміну Олександр Ярема.\nСкриншоти зі збірника


Церква с. Машів відсвяткувала сотий День народження\n9 липня в селі Машів Любомльського району Волинської області віруючі євангельської церкви провели урочисте богослужіння, присвячене столітньому ювілею.\nСвято зібрало чимало гостей, тому, аби розмістити всіх присутніх, як у колишні часи, на вулиці був поставлений намет. Гості прибули не лише з сусідніх сіл, але і з інших областей та країн (Білорусі, Німеччини).\nНа святі лунала подяка Господу за пройдений шлях, історію церкви, яка сягає початку двадцятого століття, кінця Першої світової війни. Добрим словом згадували тих, хто перший приніс до села та навколишніх хуторів Євангельське слово, зокрема — Давида Мінчука. Згадували, як церква зростала духовно й кількісно навіть у страшні лихоліття, і була відомою в околиці як вогнище Божої благодаті. Уже в 1920 році церква входила до складу Східноєвропейської місії. Особливість початку реформації Машева полягає в тому, що в селі спочатку покаялися в своїх гріхах люди заможні та освічені.\nВ часи Перебудови з цього невеличкого села багато хлопців і дівчат роз’їхалися по світі не лише в пошуках кращого життя, а й будувати доми молитви, допомагати на місіонерських точках, проповідувати Євангеліє. І сьогодні молодь церкви активна в справі благовістя.\nВ рамках свята місцева влада вручила грамоти кільком членам церкви, а церкві подякувала за співпрацю. Машівці вислухали привітання від гостей, у тому числі й від керівництва та старійшин УЦХВЄ: Степана Веремчука, Михайла Панночка, Михайла Близнюка.\nІнна Мельник, vhve.com.ua


Рідкісні підводні кадри зникаючого морського життя – Kenguru\nРідкісні підводні кадри зникаючого морського життя\nBy admin in Надихає 09.12.2018\nЗгідно з доповіддю Всесвітнього фонду дикої природи (WWF), за останні 45 років чисельність морських мешканців скоротилася вдвічі.\nФотограф National Geographic Брайан Скеррі спостерігає за ними на протязі 18 років. Він зробив фотографії багатьох зникаючих видів підводного світу біля берегів Мексики, серед вилучених коралових рифів в центральній і південній частині Тихого океану.\n1. Величезний тунець у Острова Принца Едварда, Канада\nГігантський синьоперий (синій) тунець – дуже загадкова, невловима тварина, яка знаходиться під серйозною загрозою зникнення. За останні 30 років чисельність виду скоротилася приблизно на 90%.\nЦей знімок блакитного тунця, захоплюючого оселедець під рибальським човном, можна вважати рідкісною удачею. Надзвичайно складно відобразити рибу, яка мігрує і рухається зі швидкістю 96,5 км / год.\n2. Дитинча (щеня) гренландського тюленя в затоці Святого Лаврентія, Канада\nЦьому цуценяті приблизно 14 днів від народження, і він робить своє перше занурення. «В такий момент життя вони відлучаються від своїх мам і пірнають в море, температура якого мінус два градуси. Вони точно не знають, що робити. У перші кілька секунд просто бовтаються навколо », – каже Скеррі.\n3. Китова акула і риби, Мексика\n«Це найбільша риба в океані. Я сфотографував свою першу [китову акулу] біля берегів Західної Австралії », – каже Скеррі. Ця фотографія зроблена в Мексиці, де було помічено велике скупчення виду у півострова Юкатан.\n4. Ламантини, джерело «Три сестри», Кристал-Рівер, Флорида\nПід час австралійського туру Скеррі розповідає про ламантинів з Флориди, яких ранні дослідники в Північній Америці називали русалками. Ці величезні водні ссавці втратили більшу частину свого природного місця існування, і їм довелося адаптуватися до урбанізованому середовищі.\n5. Скат манта, який вискочив з води, Мексика\n«Це був один з тих рідкісних моментів … Я знаходився в надувному човні, готовий зайнятися дайвінгом. У мене були фотокамери над і під водою. Цей скат манта тричі підстрибнув над водою, і я швидко зробив кілька кадрів. Один вдалий ».\n6. Довгокрила акула і біолог Уес Претт, Багамські острови\n«Я зробив цю фотографію, працюючи на Багамах над репортажем про акул. Довгокрила акула знаходиться на межі зникнення. З 50-х до 90-х років XX століття чисельність цього виду зменшилася на 99,3%. Існує всього декілька місць, де їх можна зустріти, одне з них – Коралове море».\n7. Шкірясті черепахи, Тринідад, неподалік від узбережжя Венесуели\nШкірясті черепахи – найбільший і найдавніший вид черепах, який найбільш глибоко занурюється. А ще цей різновид морських черепах більше всіх інших знаходиться під загрозою зникнення.\n8. Шкіряста черепаха біля острова Піку, Азорський архіпелаг, Португалія\n«Я там шукав тунця, а натрапив на черепаху. Це дуже рідкісна фотографія. Майже неможливо зустрітися з черепахою під водою ось так близько. Вона ласує піросомами безхребетними, що живуть недалеко від поверхні теплих морів ».\n9. Довгорилий продельфін в водах острова Оаху, Гавайський архіпелаг\n«Ці тропічні дельфіни харчуються по ночах, йдучи подалі від берега на велику глибину, а рано вранці повертаються на мілководді, щоб поспілкуватися і відпочити».\n10. Риби сімейства хірургових, атол Схід, Тихий океан\n«Мені сказали, що ще ніхто не занурювався в цьому районі острова. Стан рифів здавався настільки здоровим, що це було схоже на подорож в минуле. Сцена виглядала буквально казково, тому я зменшив швидкість затвора, і надав знімку злегка абстрактний вид ».\nЛюбов до Арктики. Як живе відлюдниця далеко від цивілізації


Колоритна і спекотна Іспанія чекає всіх бажаючих вивчити іспанську мову. Іспанія пропонує безліч прогресивних програм, розроблених спеціально для різних видів діяльності і для різних рівнів підготовки. Традиції і модернізм Іспанії тягне тисячі людей, які хочуть поринути в місцеву атмосферу.\nВи можете гуляти і вивчати іспанську на вулицях Мадрида, Валенсії, Барселони, Гранади і багатьох інших міст. В Іспанії розташовані мовні школи, в які приїжджають студенти з усього світу, ділячись з іншими студентами своєю культурою і традиціями. Це безцінний досвід, як у вивченні мови, так і в плані культурного обміну.


Відрядження в чорнобильський час або Чому я вперше за 35 років не виконав редакційного завдання | Історична правда\nВідрядження в чорнобильський час або Чому я вперше за 35 років не виконав редакційного завдання\nПро що міг би написати український журналіст, якби його не депортували з Росії тамтешні прикордонники...\nДеякі відрядження або окремі епізоди в роботі журналістів я порівнюю з бойовими вильотами льотчиків на війні. І це не просто красива й образна гра слів...\nУ серпні 1990 року в супроводі науковців комплексної експедиції Інституту атомної енергії імені Курчатова Костянтина Чечерова і Юрія Кобзаря мені та фотокореспонденту газети "Вісник Чорнобиля" Володимиру Саврану довелося пройти, пробігти, проповзти й пролізти під завалами четвертого енергоблоку Чорнобильської АЕС до зруйнованого атомного реактора.\nТоді наше життя в радіаційних полях вимірювалося не хвилинами, а секундами. Зате репортаж під назвою "В надрах чорнобильського "Титаніка", надрукований у двох номерах "Вісника Чорнобиля", став сенсацією у світовій журналістиці, бо стараннями двох журналістів було розкрито ті факти, які ретельно приховувала від людей тодішня влада.\nРезультати журналістського дослідження були варті ризику...\nПізніше, працюючи вже не в редакції газети "Вісник Чорнобиля", а в прес-агентстві Чорнобильської АЕС, я разом з журналістами Володимиром Костенком і Валерієм Інютіним тричі піднімався на дах саркофага, де в надзвичайно складних умовах виконувалися роботи з герметизації покрівлі об'єкта "Укриття".\nДенні робочі зміни монтажників тривали тоді від трьох до семи хвилин...\nКерівництво УРСР не усвідомлювало, яку небезпеку несе радіація - історики\nА коли спеціалісти-верхолази зміцнювали стійкість вентиляційної труби над зруйнованим четвертим енергоблоком, ми з Володимиром Костенком (ясна річ, що під контролем розвідника-дозиметриста) долізли аж на саму верхівку отієї червоно-білої вентиляційної труби над саркофагом. Висота від землі - 150 метрів.\nНаш репортаж з фотознімками під назвою "А далі - тільки небо!" облетів півсвіту.\nНемає нічого цікавішого в роботі журналіста, як бути першим. Але за це треба платити своїм здоров'ям, а іноді й найціннішим -життям.\nУ Москві в приміщенні Спілки журналістів Росії висять 311 фотопортретів убитих журналістів. Така висока й дорога ціна за ті газетні рядки, за ті фотознімки і за ті теле- і радіорепортажі, за ту правду, яку доносять до людей самовіддані журналісти.\nУ нас, в Україні, іконостас убитих за правду журналістів значно менший. Але набагато більший, ніж у Росії, перелік імен тих, кого знищила чорнобильська радіація. На недавній зустрічі журналістів-чорнобильців 26 квітня 2011 року в Національній спілці журналістів України перед хвилиною мовчання було зачитано той список.\nМороз іде по спині, коли чуєш імена твоїх колег-журналістів, яких зловив у приціл і добив невидимий снайпер з Чорнобиля. Для нього не має значення ні відстань, ні час...\n26 квітня 2011: пам'ятник ліквідаторам на Мітінському кладовищі. Фото - notavailablenow.livejournal.com\nУ неділю 24 квітня, коли люди святкували день Воскресіння Христа, я їхав з посвідченням про відрядження від газети "День" у поїзді Київ - Москва на Мітінське кладовище, де лежать у бетонних могилах в цинкових трунах пожежники та працівники Чорнобильської АЕС, які вночі 26 квітня 1986 року вступили в бій з ядерною стихією і набрали смертельну дозу радіації.\nЇхав я з метою фотозйомки траурного мітингу в день 25-річчя Чорнобильської катастрофи, але, користуючись нагодою, віз для рідних загиблих ліквідаторів фотознімки, зроблені мною раніше на Мітінському кладовищі. Віз також для російських ліквідаторів кілька книг, у яких були надруковані мої кольорові фотознімки чорнобильців, які живуть тепер за Уралом.\nАле о 21 годині за київським часом того ж 24 квітня на російській залізничній станції Суземка я був знятий з поїзда російськими прикордонниками і депортований в Україну як особа, якій заборонено в'їзд на територію Російської Федерації.\nЯк я вже говорив газеті "День", згідно із законодавством РФ перепустка в прикордонну зону оформляється протягом двох місяців у ФСБ Росії в Москві або в регіональних управліннях ФСБ Росії. Оскільки раніше кілька разів перепустки в прикордонні зони Росії мені оформлялися саме таким чином, то зрозуміло, що органи ФСБ Росії володіли всіма необхідними даними про мою особу.\nЧерез складність та довготривалість дослідницького маршруту в усі місця неможливо було оформити перепустки заздалегідь, тому в Анадир, Хатангу та селище Черський я прибував літаком без заздалегідь оформлених перепусток. Але оскільки законодавство РФ передбачає у виняткових випадках оформлення цих перепусток на місцях, то органи ФСБ та прикордонної служби на моє прохання оформлювали ці перепустки у тих місцях, куди я потрапляв, і таким чином я як журналіст мав офіційний дозвіл на перебування в цих місцях.\nФотозйомка на Митинському кладовищі - це не "бойовий виліт", але коли бачиш неймовірні страждання матерів, батьків, дружин і дітей загиблих ліквідаторів, то на журналіста лягає важкий тягар психологічного навантаження.\nКоли мене депортували з Росії в Україну, я вперше в житті не виконав журналістського завдання. Так, мабуть, почуває себе пілот, збитий у повітряному бою...\nЗа вікном поїзда, в якому я вимушено повертався в Київ, була глибока ніч, але спати не хотілося.\nПригадалася чомусь весна 1990 року, коли я розшукав у Чорнобилі на вулиці Шевченка будинок, у якому народився і виріс майбутній офіцер-пожежник, Герой Радянського Союзу Володимир Правик. Обережно, щоб не здіймати радіоактивний пил, я обійшов усі кімнати. Колишнє життя в них стало мертвою пусткою. Знайшов кілька фотознімків. На одному з них Володимир Правик у формі курсанта пожежного училища, на іншій - його батько Павло Панасович з групою військових повітряних десантників під час армійської служби...\nТі дезактивовані фотознімки я після вахти в Чорнобилі відвіз у містечко Ірпінь, де після евакуації Павло Панасович та Наталія Іванівна Правики отримали квартиру. Познайомилися. І перед тим, як сісти за стіл, я попросив батьків героя-пожежника: "Розкажіть, як тоді все було...".\n- Про вибух на атомній станції ми дізналися вранці 26 квітня, - почав згадувати Павло Панасович. - Через Чорнобиль їхали сотні пожежних автомашин. Першою була думка про сина: саме тієї ночі його пожежний караул ніс службу з охорони ЧАЕС. Дружині вдалося дізнатися, що Володя лежить у Прип'яті в лікарні. Дорога вже була перекрита - і ми на мотоциклі дісталися туди лісовими стежками аж під вечір. Розшукали вікно палати, в якій лежали пожежники. Коли з'явився Володя, то на якусь мить він здався чужим: обличчя загоріле до чорноти, а очі з темно-вишневих стали синіми. Попросив: "Скажіть Наді (дружині його), щоб вона зачинила вікна і не виходила з Наталочкою (донькою маленькою) на вулицю. Бо в Прип'яті - висока радіація. І молока мені привезіть...".\n- Наступного дня, - після довгої паузи продовжив свою розповідь Павло Панасович, - Володі в лікарні вже не було: всіх пожежників відвезли з Прип'яті до Борисполя, а звідти літаком у Москву. Розповідали, що вони йшли до "швидкої", тримаючись один за одного.\nПісля того я вантажив пісок під Лельовим на вертольоти (льотчики скидали його на зруйнований реактор), а дружина поїхала до сина. До 5 травня я був у Чорнобилі. Прийшла телеграма з Москви: "Приїжджай терміново. Володі стає гірше"...\nСаме в той день почалася евакуація жителів Чорнобиля. Я зрозумів, що назад уже ніхто не повернеться. Щоб не мучилися, випустив надвір курей, гусей і кролів. Випустив з кліток і папугу та білку. Взяв з собою тільки документи та кілька фотографій. А повернувся в Чорнобиль аж у липні чи в серпні. Двері нашого будинку були на замку, але одне вікно відчинене. Мародери забрали холодильник, газову плиту, пральну машину... Але не добра мені шкода нажитого. Сина дорогого жаль. Краще б я на ті муки пішов...\n2007: батьки героя Володимира Правика на Мітінському кладовищі. Фото Миколи Хрієнка\nМати була в лікарняній палаті біля сина до останньої секунди його життя.\n- Володя весь час напружено обдумував свої дії в ту страшну ніч, - почала розповідати мені Наталія Іванівна. - Він сумнівався: чи мав право посилати підлеглих пожежників у радіацію? Переживав за здоров'я товаришів. Свої болі та страждання приховував.\nУ останні хвилини покликав батька, руку йому потиснув. А мене попросив: "Світло засвіти, мамо...". Надворі день сонячний, але для Володі була чорна ніч, бо він осліп. Перед смертю з його синіх очей викотилися дві сльози. І замовк назавжди...\nПомер Володимир Правик, як і його товариш офіцер-пожежник Віктор Кібенок, 11 травня. І ховали їх разом - 13 травня. А 25 вересня 1986 року Правику і Кібенку було присвоєно посмертно звання Героїв.\nПісля тієї першої зустрічі з Павлом Панасовичем і Наталією Іванівною у мене склалися добрі стосунки. Я дуже радий, що зміг як журналіст допомогти їм у кількох складних життєвих ситуаціях.\nВиконав і одне незвичайне прохання: нарізав весною черешків з яблунь і груш у старому садку Правиків у Чорнобилі й привіз їх в Ірпінь, де Павло Панасович прищепив ті живці на деревця у своєму молодому садку, який почав вирощувати на новому місці після евакуації...\n...Поїзд ішов з Росії в Україну, була ніч, але мені не хотілося спати. Якщо буду живим, то обов'язково зроблю фотозйомку на Митинському кладовищі наступного року. А газета "День" покаже їх своїм читачам.\nВід редакції. Те, про що не написав Микола Хрієнко\nУчора в деяких українських електронних ЗМІ з'явилася інформація, що нібито пояснює, чому журналістові Миколі Хрієнку було заборонено в'їзд до Росії. При цьому наші колеги посилалися на "поінформоване", проте анонімне джерело, яке все зводило до того, що "М. Хрієнко порушив чинні в РФ правила пересування територією Росії під час його попередньої подорожі. Йдеться про Чукотку".\nТаким чином, зняття українського журналіста з поїзда, коли він їхав у відрядження за редакційним завданням, звелося до поодинокого випадку, до того ж малозрозумілого, тобто до проблеми самого журналіста.\nНасправді це проблема нашого журналістського співтовариства: невміння відстоювати свої професійні інтереси, консолідуватися і, нарешті, звичка задовольнятися інформацією з "чужого голосу", в цьому разі - російської сторони.\nНу, їхня позиція якраз зрозуміла: треба ж якось виправдатися з приводу виниклого інциденту. А ось що змушує наші ЗМІ: одні - бездумно озвучувати, а інші - життєрадісно підхоплювати інформацію, яка, подана не в повному обсязі, помітно викривлює суть питання.\nДо речі, цю саму суть було викладено на сайті "Дня" (28 квітня) та успішно проігноровано колегами. Зрештою, вони могли звернутися до самого журналіста за роз'ясненнями і з'ясували б (див. вище текст Миколи Хрієнка), як мінімум, що по суті він нічого не порушував. А як максимум, що формально обмеження на його в'їзд до Росії зняті.\nІ останнє. Ми не залишаємо надії, що перед Миколою Хрієнком вибачаться. Ось де б нашим колегам виявити солідарність. Інакше "приватні" проблеми окремих журналістів та окремих ЗМІ стануть системною загрозою професії як такої.\nЧитайте також інші матеріали за темою "Чорнобиль"


Сьогодні в Кременчуці відбудеться Бал медалістів - 05366.com.ua\nСьогодні в Кременчуці відбудеться Бал медалістів\n27 червня о 15 годині в сесійній залі виконавчого комітету Кременчуцької міської ради відбудеться Бал медалістів.\nЦього дня нагороджуватимуть золотими та срібними медалями випускників загальноосвітніх закладів міста, котрі досягли високих показників у навчанні.\nЯк повідомляє департамент освіти Кременчука, цього року шкільне навчання завершили та здобули середню освіту 833 кременчуцьких випускників. З них 28 нагородять золотими медалями, а 20 – срібними медалями.\nОкрім того, на заході відзначать і призерів Всеукраїнського етапу Малої академії наук України.\nбал медалісти золотімедалі срібнімедалі випускники високіпоказники навчання призери малаакадеміянаук


Символізм рослинного світу в українській культурі! Частина 2\nСимволізм рослинного світу в україн...\nНародні символи – це святиня кожного народу! Саме тому ми вирішили розповісти ще більше цікавої інформації про значення флори на українській землі. У попередній статті Ви можете дізнатись, які рослини оберігають, а які – надають красу та здоров’я. Повірте, Україні є чим здивувати!\nУ минулі часи соняшник - символ сонця, праці та достатку, посідав значне місце в українській культурі. Люди прикрашали квітами домівки та паркани, зображували бутони у картинах, а також вишивали зображення рослини на одязі. Соняшник настільки міцно поєднаний з Україною, що важко повірити в те, що він прийшов до нас із чужоземних країн. Так, у 18-му столітті Христофор Колумб повертався з Північної Америки в Європу, а на борту мореплавець перевозив чарівну рослину-сонце. Саме таким чином скарбничка української символіки поповнилась на ще одну енергетично сильну квітку. До речі, з самого початку соняшник вирощували лише для декоративного оформлення подвір’я.\nЦі квіти вважаються одними з найдорожчих для всіх українців! Мальви символізують любов до рідної землі, і не було жодної домівки, де б Ви не побачили цієї рослини. Українці вірили, що якщо взяти з собою квіти у подорож, то мандрівник обов’язково повернеться на Батьківщину.\n«Без верби та калини нема України» - так говорить народна мудрість! Мабуть, калина вмістила в себе всю символіку українського народу. Чому ж саме ця рослина? Напевно, через свою красу, через лікувальні властивості та палкий червоний колір. Навіть узимку калина не підкорюється сильним морозам, так само, як українці залишаються незламними та нескореними в тяжкі часи.\nРекомендуємо: "Калина - образ України"\nУкраїнський вінок – це справжній оберіг від всього лихого, адже стільки квітів-символів зібралось в одному місці. Найпочесніше місце в ньому посідає саме деревій. У народі ці квіти називають деревцем. Для українців рослина є символом нескореності, адже де б не проріс деревій він завжди зацвітає.\nУ різних країнах ці квіти символізують зовсім протилежні поняття. Для українців рута – це символ дівочості, цнотливості та очищення, а для інших європейських країн – символ горя, смутку та нерозділеного кохання. Мешканці Поділля зашивали рослину у подушки, щоб захистити себе від кошмарів, а мати садила квіти на могилі сина, аби люба дівчина ніколи його не забувала.\nКвіти безсмертника символізують здоров’я та довговічне життя. З цієї рослини знахарі робили лікувальні настоянки, й по сьогоднішній день вона використовується в оздоровчих процедурах. Дуже часто українці плели віночки із безсмертника лише для того, аби втамувати головний біль.\nДуже цікавий звичай, пов’язаний з рястом, зберігся в нашій культурі. У перші дні цвітіння рослини усі збігалися в ліс, аби потоптати ряст, промовляючи:\nУкраїнці вважали, що якщо вони будуть духовно поєднанні з природою, то Бог їм дасть здоров’я та сил.\nУ народі ходить ще така назва чебрецю – «Богородицька трава». Використання чудо-рослини було найрізноманітнішим:\nЗ квітів виготовляли особливий напій, який приймали на Зелені свята, аби пом’янути небіжчиків.\nУ давнину тогочасні волхви використовували чебрець (євшан-зілля) під час богослужіння. Вони вірили, що якщо обкурювати спаленною рослиною приміщення, то це принесе добробут та щастя у домівки людей.\nКвіти чебрецю брали у походи, як згадку про рідний край.\nМолоді дівчата використосовували рослину для привороту хлопців, а вагітні жінки протирали шкіру живота настоянкою, щоб захистити майбутню дитину від злих духів.\nУ народі ходять повір’я, що з любистку дівчата готували зілля, яким причаровували місцевих юнаків, а також носили квіти під пахвою, щоб сподобатись коханому. Саме цим й пояснюються інші назви рослини – любчик та приворотне зілля. Дійсно, якщо розтерти листочки рослини, то можна відчути п’янкий аромат прянощів. У любистку ще багато корисних властивостей. Ним і рани лікують, і волосся відваром полощуть, і обличчя протирають – щоб хлопці любили.\nЗ давніх часів й по сьогоднішній день квіти ромашки використовують у гадані за принципом «любить - не любить». Завдяки її ніжній структурі ромашку називають рум’янцем та рум’янком. Рослину дуже часто використовують у медицині. Лікарі призначають ромашку для покращення слуху та зору, при малярії та жовтянці, а також для приготування купелю.\nУкраїнські традиції дуже цікаві та різноманітні. Не забувайте про них та пам’ятайте, адже це наше минуле, це наше сьогодення, а також майбутнє!\nСледующая статья Українські фестивалі, про які мало хто чув (Частина 1)


“Західні Бескиди — на території сусідньої Польщі” | Домів/Domiv\nНеподалік м. Сколе у Львівській області є особливе місце, край мальовничих середньогірських ландшафтів, унікальних у Європі дрімучих букових пралісів 170–180-річного віку, крутих схилів і диких звірів, де в лютому 1999 року на площі 35 684 га було створено національний природний парк «Сколівські Бескиди». Розташований НПП «Сколівські Бескиди» у межах гірського масиву Східних Бескидів (Західні Бескиди — на території сусідньої Польщі), які є північно-західною частиною витягнутого вздовж головної осі Українських Карпат одного із пасом цих гір — Зовнішніх, або Скибових, Карпат. Власне, самі Східні Бескиди включають гірські ландшафти Верхньодністровських і Сколівських Бескидів. На території останніх і розміщений національний парк. Найвищою гірською вершиною НПП «Сколівські Бескиди» є гора Парашка (1268 м).\nСколівські Бескиди… Щось таємниче, казкове і водночас ніжне, приємне і ласкаве відчувається у цьому топонімі, назві гірського краю, якого Бог обдарував природою надзвичайної краси і благодаті. Вишукана естетична цінність бескидських ландшафтів, етнографічна специфіка бойківського краю, гостинність місцевих жителів забезпечують високий рекреаційний потенціал парку. Таємничі чари вікових величних лісів, безмежні панорами гір на фоні синього неба, численні гірські потоки прозорої води, напоєне медовими пахощами квітів повітря і цілющі мінеральні джерела, смарагдові полонини приваблюють, зачаровують і дають відпочинок. Тут бував Іван Якович Франко, гірські стежки пам’ятають опришків…\nЦе край талановитих народних умільців, самобутні вироби яких (різьблені дерев’яні речі, вишивки, килими, намиста, кераміка, предмети одягу) цінуються далеко за межами Карпат.\nПарк приваблює гомінкими гірськими потоками, галасливими водоспадами річки Кам’янки. Відомий також водоспад Гуркало на Малій Річці біля с. Корчин. Перекати трапляються на всіх потоках та ріках парку, але особливо мальовничі вони на р. Рибник Майданський, Павловому та Чудиловому потоках.\nЦікава будова земної поверхні Сколівських Бескидів. Зокрема, асиметричні геологічні складки-луски (хребти) тут, ніби скиби на зораному полі, налягають одна на одну, створюючи своєрідний скибовий рельєф (Орівська скиба). У місцях виходу пісковиків поширені скельні утворення («бескити», «бескеття»), взяті часто під охорону як геологічні пам’ятки природи. Зсув-урвище на корінному схилі долини р. Рибник Майданський є цікавим пізнавальним об’єктом для еколого-освітніх екскурсій і польових практик студентів-географів.\nЗагалом, у Бескидах гірські хребти, як правило, мають широкі, округлі та лагідні гребені і відносно похилі, м’які схили. Міжгірні долини просторі (хоча й не без вузьких: згадаймо легендарну Тухлю, історичне село в долині р. Опор, — із «Захара Беркута» Івана Франка), що сприяє їхній доступності і зручності в рекреаційному освоєнні.\nОсобливо гірські схили Бескидів зручні для звичайного (відпочинкового, сімейного чи компанійського) гірськолижного туризму. Класичним прикладом у цьому відношенні є широковідома гора Тростян, підніжжя якої знаходиться за 2 км від смт Славське Сколівського району на Львівщині. Саме Славське розташоване у живописній долині рік Опір і Славської. І все це — у мальовничих Бескидах, недалеко (25 км) до національного природного парку «Сколівські Бескиди»!\nГора Тростян справедливо вважається центром гірськолижного спорту і туризму. За висоти 1300 м над рівнем моря вона, зрозуміло, не може змагатися за протяжністю гірськолижних трас з Альпами, де найбільше у світі гірськолижних курортів (Австрія, Швейцарія, Франція, Італія). Але досить добре витримує конкуренцію за складністю спуску. Так, найважчим є стрімкий центральний схил, який, без сумніву, подарує захоплюючі хвилини спортивних випробувань тим, хто насмілиться спуститися по ньому. Складности трасам також надають снігові горби, що формуються сотнями лижників. Новачкам гірських лиж Тростян запропонує відносно пологий західний і пейзажний північний схил. Усього на горі — п’ять канатних і один крісельний підйомники. Ще чотири підйомники — на інших схилах навколо Славська.\nТрапляються у Бескидах кам’яні розсипи, стрімкі урвисті скелі — «греготи», «бескиди» (форми так званого гольцевого скульптурного рельєфу). Від перших («греготів») пішла назва розташованих поряд, південніше, в Івано-Франківській області, гір Горган (що також входять до Зовнішніх, Скибових Карпат), а від других («бескидів») — гори Бескиди. Зазвичай частіше ці скопища каміння зустрічаються у скелястих і менш доступних Горганах. Але справжні кам’яні поля (так звані «куруми») характерні для альпійського високогір’я, районів Півночі і Сибіру (взнаки дається морозне вивітрювання, багаторічна мерзлота).\nНазву гір «Бескиди» дехто пов’язує з племенем якихось «бессів», що жили тут, або, за іншою версією, з грецьким словом, що означає «пасовисько, полонина». Можливо, вірогідніше друге… Втім, Бескиди споконвіку були прабатьківщиною нашої української народности — бойків (між ріками Сяном і Лімницею). Хоча… було кельтське плем’я бойїв, що протягом ІІІ — І століть до Р. Х. «борознило» простори Центральної і Східної Європи (в межах сучасної Австрії, Південної Німеччини, Північно-Східної Італії, Чехії, Словаччини, Угорщини, чи Паннонії). Під тиском ворожих і сильних тоді гетів і даків бойї знайшли пристановище (тобто сховалися) десь тут — у Карпатському краї. У І ст. до н. е. згадується ж бо Бойська пустеля (рівнина), що знаходилась у басейні р. Тиса. Це про що говорить? — Що, крім північних схилів Карпат, бойки обживали й південні (де протікає р. Тиса). Зазначимо, що кельти в ті часи були найбільш високорозвинутим народом. Можливо, кельти-бойї, а то й «бесси», асимілювавшись із місцевим людом, прибрали назву бойків-українців! Чогось у вимові бойків часто трапляється буквосполучення — «боє». Пам’ятаймо також, що І. Франко — славетний бойко!\nТа вернімося до природи цього чарівного краю. Особливо багате у межах НПП «Сколівські Бескиди» — ландшафтне різноманіття. У північній частині парку сформувалися ландшафти крайового низькогір’я, почленованого допливами річки Стрий, із залишками ялицево-букових лісів. Значну частину парку займають середньогірні сильно розчленовані зворами (яругами) ландшафти із смерековими, смереково-ялицево-буковими і ялицево-смереково-буковими лісами. Для них характерні порівняно великі абсолютні висоти — до 1100–1200 м, значна стрімкість схилів і велика залісненість. Долини потоків, які течуть у місцях поширення твердих ямненських пісковиків, мають вигляд мальовничих ущелин. Одна з них — долина Кам’янки — охороняється, як геоморфологічна пам’ятка природи. Ознайомитись із особливостями геоморфологічної будови території національного природного парку можна на екологічних стежках та маршрутах, прокладених по хребту г. Парашка (туристичний маршрут м. Сколе — с. Майдан) та по хребту Зелем’янки (екологічна стежка «Павлів потік — урочище Святослав»).\nУтім, доволі цікава історія урочища Святослав! Йдеться про трагічну загибель на початку ХІ ст. у Сколівських Бескидах київського князя Святослава. Про цю подію історичні документи мовчать, просто вони відсутні. Бо ж скільки в нас чого пропало?!.. Так, у квітні 1718 р. згоріла багатюща бібліотека Києво-Печерської лаври, у якій зберігалися літописи, акти княжої доби (а підпалили її, між іншим, підіслані Петром під виглядом ченців агенти). Щодо кончини князя Святослава існують лиш перекази, що передаються з покоління у покоління. Та з літописних джерел відомо, що після смерти Володимира Великого почалася суперечка між його синами за батьківський престол. До слова, доволі сивоборода українська біда… Якщо коротко — думаю: всі вони (сини Володимира) були ж не від одної матері, а жінок князі брали (так було заведено) — з «усього світу». Від того — не одна, синівська, кров. Святополк Окаянний, який убив Бориса й Гліба, хотів прибрати і третього брата — Святослава, головного претендента на князівський трон. Святослав шукав допомоги у свого тестя — угорського короля, але в долині побіля нинішнього м. Сколе його наздогнали дружинники Святополка. У збройній сутичці Святослав загинув. Було це у рік смерти батька — князя Володимира (1015 р.). Відтак, поширення в народі переказів про смерть Святослава і послужило причиною для найменування місцини Урочищем Святослава.\nТакож відомо дві фольклорні версії стосовно поховання Святослава у Карпатах. Перша — разом з тілом князя у могилу було покладено його бойове спорядження, друга — князь був похований за давнім (ще з часів прадавньої Аратти, держави трипільської цивілізації, VІ–ІІІ тис. до Р. Х.) культовим обрядом трупоспалення. Насипану могилу і всю долину назвали Святославовою. Можливо, достовірність місцезнаходження могили і, відповідно, народнопоетичного топоніма з часом буде достеменно підтверджено археологічними дослідженнями. Бо, як сказано, диму без вогню не буває…\nТа повернімось до чарівної природи «Сколівських Бескидів», з їхнім багатющим біотичним різноманіттям. Гляньте лиш — яке тут різнобарв’я рослин!.. Одних занесених до Червоної книги України маємо понад 50 видів. Так, ранньою весною з-під снігу з’являються суцільні фіолетові килими з квітів шафрана Гейфеля, трохи пізніш зацвітають відомий нам з дитинства підсніжник білосніжний, чи звичайний (пам’ятаєте, як ми його змалку збирали?), білоцвіт весняний… У травні в Бескидах цвітуть орхідеї — билинець довгорогий, чи комарниковий, зозулинець салеповий, пальчатокорінник травневий. Цвіте на кінець весни всім знайома цибуля ведмежа (черемша), тендітна і красива лунарія оживаюча зі світло-ліловими, білими або фіолетовими квіточками, а також — отруйна! — з родини пасльонових — скополія карніолійська. Влітку зір милує арніка гірська, астранція велика, любка дволиста, лілія лісова, зозулині сльози серцелисті… В темнохвойних лісах росте баранець звичайний. Восени на луках з’являються лілові квіти пізньоцвіту осіннього… З одного боку, все це добре, та з другого — усі ці рослини у Червоній книзі!\nРізноманітний і видовий склад фауни. Тут можна натрапити на оленя благородного, кабана дикого, куниць — лісову і кам’яну, ведмедя бурого (у межах національного парку їх аж 24!). З рідкісних видів водиться борсук, горностай, кіт лісовий, рись (виявлено 19 особин). У 1965 році з Біловезької Пущі сюди завезено 10 зубрів, які добре прижилися і дають потомство. Зазвичай багате пташине царство — тетереви або тетеруки (з їхнім весняним бурмотінням), рябчик (орябок), дятли зелений і трипалий, шишкар ялиновий, плиска гірська, щеврик гірський, беркут, шуліка рудий, сова сіра, сокіл сапсан, а також занесені до Червоної книги України — глухар (глушець), підорлик малий, сорокопуд сірий і навіть суто поліський «житель» — лелека чорний.\nГуста річкова мережа, яку утворюють притоки річок Стрий та Опір, робить цю територію особливо привабливою для літнього туризму, а довгі пологі гірські схили сприяють розвитку гірськолижного спорту. Серед вкритих хвойним лісом хребтів у мальовничій гірській улоговині, на берегах р. Опір, розташоване м. Сколе — центр зимового туризму. Перспективними у цьому плані є також урочища Павлів Потік, Зелем’янка (Сколівське лісництво), долина р. Велика річка, долина р. Кам’янки (Дубинське лісництво), урочище Панасівка (Коростівське лісництво).\nНа околицях парку розташовані традиційні курортні місцевості — Східниця, Сколе, Славське. Особливе значення має суміжне смт Східниця, де знаходиться Всеукраїнська дитяча оздоровниця — курорт «Східниця» з великими запасами мінеральних вод типу «Нафтуся» (гідрокарбонатно-натрієвих з підвищеним вмістом органічних решток). Окрім того, на території парку налічується близько 30 мінеральних джерел різної бальнеологічної дії. Джерела лікувальних мінеральних вод відомі в долині р. Рибник Майданський, околиці с. Новий Кропивник, між населеними пунктами Корчин і Верхнє Синевидне. Відпочивальників приймають близько 50 санаторіїв, пансіонатів, баз відпочинку і туристичних кемпінгів.\nДля науково-пізнавального туризму інтерес становить городище древньоруського літописного міста-фортеці «Тустань» (X–XIII cт.) на Урицьких скелях (Підгородцівське лісництво), що й сьогодні вражають відвідувачів своєю суворістю і непідступністю. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.10.1994 р. ця історична місцевість оголошена Державним історико-культурним заповідником «Тустань». Тустань — княж-град, наскельне місто-фортеця, яке існувало впродовж півтисячі років (ІХ–ХІІІ ст.) Як оборонний пункт літописна Тустань існувала до ХVІ cтоліття включно. Фактично укріплення розміщувалось на трьох скельних групах: Камінь, Острий Камінь та Мала Скеля, що нині — біля села Урич на Львівщині. У ХІІІ ст. через Тустань (!) проходив історичний шовковий шлях — трансконтинентальний: з Китаю в Португалію. Чому? — Тустань була одним з основних пунктів торгівлі галицькою сіллю (мінерал galit — кам’яна сіль — від того й топонім західноукраїнського краю — «Галичина»!). Історичні (писемні) та археологічні дані свідчать — Тустань була митницею з ІХ до середини ХV століть.\nЗавдяки своєрідним археологічним «документам» — численним пазам і врубам, що висічені на скелях у місцях існування дерев’яної забудови, вдалося виконати наукову реконструкцію з достовірністю на 90 відсотків і відтворити п’ятиповерховий житловий комплекс загальною висотою понад 18 м. Все це свідчить про високий рівень нашої матеріальної культури у ті часи, і не тільки у великих центрах України-Руси, а й на далеких окраїнах.Архітектурно-археологічні дослідження Тустані з 1971 р. проводить відомий дослідник М. Рожко. Власне, вони і привели його до відкриття не відомої раніше у слов’янському світі окремої середньовічної наскельної фортифікації.\nЧерез територію національного парку проходять автомобільна і залізнична транспортні артерії міжнародного значення, що робить його економічно перспективним, особливо для іноземних туристів. Зображення трембітаря, що трапляється по дорозі, — немов візитна картка НПП «Сколівські Бескиди». У межах національного парку і довкола нього розвивається сільський туризм, який дає змогу тутешнім мешканцям отримувати у наш час альтернативні прибутки, що значно залежатиме від чистоти та незайманости місцевої природи.\nДля ближчого і повнішого ознайомлення з територією національного природного парку «Сколівські Бескиди» можна здійснити короткі мандрівки двома еколого-пізнавальними стежками. Це свого роду «світлини» у природу національного парку. Одним із найцікавіших об’єктів НПП «Сколівські Бескиди» є долина річки Кам’янка, правої притоки річки Опір, до якої, власне, і вирушимо.\nЕколого-пізнавальна стежка «Долина річки Кам’янка» розпочинається від автобусної зупинки «Дубина», поряд з якою розкинувся дубовий гай віком за 100 років. Далі маршрут іде до мосту через річку Опір. На мосту варто зупинитися і помилуватися чудовою панорамою долини Опора. З лівого боку видно гирло р. Кам’янка. Відразу за мостом, наліво, — дорога на турбазу «Карпати», а в кількох десятках метрів, прямо, — контрольно-пропускний пункт НПП «Сколівські Бескиди».\nМаршрут продовжується уздовж р. Кам’янка в напрямку мальовничого водоспаду. Вище по руслу є ще декілька водоспадів, але цей — найкрасивіший. Це улюблене місце відпочинку екотуристів. Тут вода широкою завісою спадає з шестиметрової висоти. Величезні брили пісковику, що в хаотичному безладді нагромадились у руслі, «дикі» прямовисні скелі на лівобережжі, за які чіпляються корінням ялиці та смереки, справляють незабутнє враження. У сонячні дні над водоспадом грає веселка. Вище водоспаду долина річки розширюється. Тут влаштовано місце для відпочинку, можна розпалити багаття, розміститися на нічліг із наметом.\nПриблизно за півкілометра від водоспаду, вліво, стежка підіймається стрімким схилом до унікального для національного парку природоохоронного об’єкта — урочища Журавлиного. Тут, на оліготрофному (верховому, бідному на підземне живлення) глибокому сфагновому торфовищі, росте (що Ви думаєте?) тайговий мешканець — «північний виноград» — журавлина болотна (рос.— клюква), а також бобівник трилистий, росичка круглолиста, очерет звичайний та ін. Тільки одна засторога — в урочищі Журавлиному забороняється розпалювати вогнища, влаштовувати ночівлі — це зона регульованої (тимчасової) рекреації парку.\nМаршрут еколого-пізнавальної стежки «Бучина» прокладено долиною Павлового потоку у межах Сколівського лісництва. Стежка починається біля входу до зони відпочинку «Павлів потік» і проходить поряд із двома діючими туристичними базами — «Гуцулка» та «Пролісок», що робить її рекреаційно привабливою. Початок стежки — на березі ставу, де влаштована рекреаційна ділянка, обладнана дерев’яними лавками, місцями для вогнищ, мангалами. Поряд з місцем відпочинку розташована криничка «Оксана», де завжди, навіть у дуже гарячу пору, витікає чиста холодна вода.\nДалі Вам доведеться пройти крізь штучно створений водоспад, зімкнуте 40–50-річне ялицеве насадження та біля джерела «залізної води», котре витікає з розщілини між каменями. Через значний вміст окислів заліза джерельна вода має специфічне червоне забарвлення.\nПісля джерела стежка повертає праворуч та переходить через потік. Тут починається урочище Бучина (яке й дало назву стежці) з великою ландшафтною поляною. За поляною стежка заходить у смерекове насадження, на узліссі якого влаштовані полянки для відпочинку, з місцями для вогнищ. Закінчується стежка біля ялицевого лісу віком понад 100 років.


Зоомагазини Ужгород: список, мапа, адреси, телефони📞\nLocator Ужгород ЗоомагазиниЗоомагазини Ужгород\nЗоомагазини у Ужгороді\nЗоомагазини Rocky знаходиться у Ужгороді, вулиця Закарпатська.\nвулиця Грушевського, тел. 0(95)799-44-2... показати\nвулиця Грушевського, 63/16, тел. 0(95)799-44-22 детальніше\nЗоомагазини Зоомагазин Наутилус знаходиться у Ужгороді, вулиця Грушевського.\nвулиця Фединца, тел. 0(95)672-28-8... показати\nвулиця Фединца, улица, тел. 0(95)672-28-80 детальніше\nЗоомагазини Зоомагазин Мадагаскар знаходиться у Ужгороді, вулиця Фединца. Сьогодні ця організація працює за графіком з 10:00 до 16:00.\nвулиця Підгірна, вулиця, тел. детальніше\nЗоомагазини Зоомагазин знаходиться у Ужгороді, вулиця Підгірна.\nЗоомагазини Зоомагазин знаходиться у Ужгороді, вулиця Капушанская. Сьогодні ця організація працює за графіком з 08:00 до 18:00.\nвулиця Минайская, минайська, тел. детальніше\nЗоомагазини Зоомагазин знаходиться у Ужгороді, вулиця Минайская.\nвулиця Фединца, тел. 0(66)175-17-2... показати\nвулиця Фединца, 21, тел. 0(66)175-17-29 детальніше\nЗоомагазини Зоомагазин знаходиться у Ужгороді, вулиця Фединца.\nУжгород, проспект Свободи, тел. 0(50)543-62-7... показати\nУжгород, проспект Свободи, проспект, тел. 0(50)543-62-73 детальніше\nЗоомагазини Зоомагазин Зоомир знаходиться у Ужгороді, проспект Свободи. Сьогодні ця організація працює за графіком з 10:00 до 19:00.\nкоротко про зоомагазини у Ужгороді\nНа цій сторінці зібрані зоомагазини, розташовані у Ужгороді. Locator.ua відомо про вісім зоомагазини поряд з цим місцем серед яких Rocky, Зоомагазин Наутилус, Зоомагазин Мадагаскар та інші , які розташовані на вул. Закарпатська, вул. Грушевського, вул. Фединца і інших вулицях поряд. Тут ви знайдете точні адреси, мапу розташування, ☎ телефони, години роботи, відгуки про ці зоомагазини.\nСкільки Зоомагазини у Ужгороді?\nЗа даним Locator.ua у Ужгороді ведуть діяльність 8 Зоомагазини.\nДе знаходиться найближчі від мене Зоомагазини у Ужгороді?\nДля того аби дізнатись за якою адресою знаходиться найближчі від вас Зоомагазини, перейдіть на сторінку Зоомагазини у Ужгороді і наближайте карту Locator.ua до вашого місцезнаходження або натисніть на іконку геолокації в блоці управління мапою справа внизу.\nЯкі ціни на послуги Зоомагазини у Ужгороді?\nПослугами яких Зоомагазини у Ужгороді краще скористатись?⭐\nРекомендуємо звертатись до Зоомагазини, які мають високий рейтинг за оцінками Locator.ua: Rocky, Зоомагазин Наутилус, Зоомагазин Мадагаскар.


Бібліотека Кременчуцького медичного коледжу імені В.І. Литвиненка: Знайомтесь - Кременчук !\nЗнайомтесь - Кременчук !\nТрадиційно наприкінці вересня бібліотека залучається до відзначення Дня міста. В цьому році Кременчуку виповнилося 447 років.25 вересня в бібліотеці коледжу відбулася подорож по найцікавішим місцям Кременчука «15 чудес Кременчука». Працівники закритого на ремонт Краєзнавчого музею підготували для кременчуцьких студентів віртуальну екскурсію «Топ-15 місць Кременчука».\nЇї презентувала старший науковий співробітник завідуюча відділом науково-освітньої роботи Кременчуцького краєзнавчого музею Селезньова Ірина Геннадіївна. Вона розказала студентам усілякі цікавинки про визначні місця Правобережжя та Лівобережжя Кременчука.\nЕкскурсія розділена на 3 частини: 7 чудес Крюкова, 7 чудес Лівобережжя та Крюківський міст. До чудес увійшли: Чумацький шлях, будинок Чуркіна, музей А. С. Макаренка, клуб І. Котлова, будиночок для спостереженням за Дніпром, галерея ім. Наталії Юзефович, скеля-гранітний реєстр, сам музей, пам'ятник щуці, казкова галявина, а також собори й парки Кременчука. Бібліотекарі підготували книжкову виставку «Знайомтесь - Кременчук».\nОпубліковано Бібліотекар о 9/26/2018 04:42:00 дп


Головна / Новини / У Вінниці представники громадських організацій зустрілися з виконавчим директором Офісу зв’язку українських аналітичних центрів у Брюсселі\n«Перше завдання - інформаційна функція. Треба, щоб у чиновників у Брюсселі, а також в європейських аналітичних центрів була можливість поглянути на події в Україні очима українських експертів. Друге - вплив української аналітичної спільноти на рішення Євросоюзу щодо України. Ми маємо використати можливість впливу на рішення ЄС щодо України ще на етапі їх розробки. Третє - інтеграція українських організацій у всілякі аналітичні об''''єднання та мережі Європи. Четверте - логістична підтримка наших аналітичних центрів у Брюсселі та європейських столицях. Організовувати візити, конференції або консультації в європейських інституціях набагато легше, якщо у тебе є постійний офіс у Брюсселі», - розповіла виконавчий директор Офісу.


Керування CarPlay за допомогою Siri або вбудованих елементів керування автомобілем - Apple Підтримка\nКерування CarPlay за допомогою Siri або вбудованих елементів керування автомобілем\nCarPlay використовує керування голосом Siri, тому можна попросити те, що необхідно зробити. CarPlay також працює з вбудованими елементами керування автомобілем, наприклад сенсорним екраном, поворотним регулятором або сенсорною панеллю. Відомості про те, як керувати дисплеєм, див. у посібнику користувача, що постачається з автомобілем.\nДля виклику Siri виконайте одну з наведених нижче дій, доки не пролунає звуковий сигнал Siri.\nНатисніть і утримуйте кнопку голосових команд на кермі.\nТоркніть і утримуйте кнопку «Початок» на початковому екрані CarPlay.\nПоставте Siri запитання або попросіть виконати завдання.\n«Get directions to the nearest coffee shop» (отримати вказівки до найближчої кав’ярні);\n«Call Eliza» (зателефонувати Олені);\n«Play more songs like this one» (відтворити інші пісні, схожі на цю);\n«What’s my next meeting?» (дізнатися про наступну зустріч);\n«Remind me to pack an umbrella when I get home» (нагадати взяти з собою парасольку, коли я повернуся додому);\nЩоб не чекати, доки Siri помітить, що ви перестали говорити, можна утримувати кнопку голосової команди на кермі, коли ви говорите, і відпускати її після завершення.\nВідкриття програми. Торкніть програму на сенсорному екрані або поверніть поворотний регулятор, щоб вибрати програму, потім натисніть регулятор.\nПовернення до початкового екрана CarPlay. Торкніть кнопку «Початок» на сенсорному екрані або поверніть поворотний регулятор, щоб вибрати кнопку «Початок», потім натисніть регулятор.\nВи також можете кілька разів натиснути кнопку «Назад» поруч із поворотним регулятором або натиснути й утримувати її, доки не повернетеся на початковий екран.\nПовернення до початкового екрана автомобіля. Торкніть іконку з логотипом автомобіля, якщо вона відображається на початковому екрані, або натисніть фізичну кнопку «Початок» на радіо, якщо її передбачено в автомобілі.\nПовернення до програми, що нещодавно використовувалася. Торкніть іконку на краю сенсорного екрана або поверніть поворотний регулятор, щоб вибрати іконку, потім натисніть регулятор.\nПерегляд додаткових програм. За наявності більше восьми програм деякі з них можуть відображатися на іншій сторінці початкового екрана. Щоб переглянути їх, посуньте вліво на сенсорному екрані або поверніть поворотний регулятор.\nІнформацію про додавання програм див. у розділі Використання інших програм за допомогою системи CarPlay.\nШвидке прокручування списку. Торкніть літери у списку з правого боку сенсорного екрана або поверніть поворотний регулятор.\nПерегляд поточного джерела звуку й керування ним. Виберіть «Зараз грає», щоб переглянути поточну аудіопрограму.\nПеревпорядкування іконок на початковому екрані системи CarPlay.\nКоли ви не керуєте автомобілем, відкрийте меню «Параметри» на iPhone, перейдіть у розділ «Загальні» > CarPlay, а потім виберіть свій автомобіль.\nТоркніть і утримуйте будь-яку іконку, а потім виконайте одну з наведених нижче дій.\nПереміщення іконки. Перетягніть її.\nВилучення іконки. Торкніть результат. Щоб знову додати іконку, знову торкніть її.\nУ верхньому лівому куті іконки, яку можна вилучити, відображається сіре коло.\nЗміни, внесені в іконки, відобразяться на початковому екрані системи CarPlay під час наступного підключення до неї.\nНазад Підключення до CarPlay Далі Використання програми «Карти»


Поява прищів – це одна з найбільш злободенних проблем зі шкірою. Причому вугри та прищі можуть з'явитися не тільки у підлітків, але і у жінок, вік статевого дозрівання яких давно залишився позаду. Неправильне лікування поряд з видавлюванням прищів призводить до появи шрамів, рубців, поширенню інфекції. Ось чому так важливо якомога раніше почати боротьбу з прищами і робити це комплексно.\nПо праву до числа ефективних засобів по догляду за жирною і проблемною шкірою, схильною до утворення прищів і вугрів, відносяться маски. Ви можете придбати готові маски для проблемної шкіри в магазинах, аптеках, або ж приготувати їх самостійно. Пропонуємо вам скористатися такими рецептами:\nДобре зарекомендувала себе очищаюча маска з ріпи та моркви. Овочі потрібно зварити й розім'яти до консистенції пасти, яку слід накласти на обличчя на 15 хвилин. Змивають таку маску теплим молоком.\nКрім того варто звернути увагу і на маску з полуницею, або м'якоттю персика. М'якоть (не більше 3 ягід) слід змішати з коньяком. Після 10 хвилин маску змивають молоком.\nБілкові маски для обличчя проти прищів очищають і відбілюють шкіру, звужують пори. Береться один яєчний білок і сік лимона (1 ч.л.), змішується і збивається в піну. Суміш наноситься на обличчя ватяним тампоном в декілька шарів з інтервалом в 5 хвилин, у міру висихання.\nУ рецептах масок від прищів можна знайти і такий склад: яєчний білок збивають в піну, наносять на обличчя, а через 15 хвилин змивають теплою водою.\nУ боротьбі з прищами вже давно використовуються маски зі свіжих неочищених огірків. Їх накладають на 20 хвилин. Огірок попередньо натирають, 3 ст. л. маси заливають 2 склянками окропу, настоюють деякий час.\nЗвичайні дріжджі, розведені теплою кип'яченою водою або перекисом водню добре живлять шкіру, звужують пори. Дріжджі (50 г) слід розвести до консистенції сметани і нанести в декілька шарів. Після підсихання суміш змивається теплою, а потім холодною водою.\nМожна зробити самостійно і маску від прищів з соди. Як? Вам знадобиться звичайна харчова сода, вода. Розведіть соду (1 ст. Ложку у воді (пів стакана) і нанесіть суміш на обличчя. Через 20 хвилин змийте маску теплою водою.\nКартопля теж допомагає очищати шкіру від прищів. Картоплину середнього розміру треба зварити в невеликій кількості молока – до отримання рідкої кашки. Коли маска від прищів охолоне, нанесіть її на лоб, ніс, підборіддя (Т-зона). Через 15 хвилин вмивайтеся теплою водою.\nМаску з меду та лимона можна наносити кілька разів на тиждень. Потрібно змішати в рівних пропорціях сік лимона і мед. Нанести отриману суміш точково на прищі. Після того як вона підсохне – нанести другим шаром. Змити теплою водою.\nМаска з календули підсушує шкіру і регулює виділення сала, має дезінфікуючі властивості. Спиртовий розчин календули можна купити в аптеці, розбавити 1 ст.л. в 0,5 склянки води, змочити в цьому розчині марлеві серветки і на 30 хвилин накласти на обличчя. Вмитися теплою водою.\nНічні маски для обличчя проти прищів\nДеякі маски від прищів можна залишати на ніч для досягнення найкращого ефекту. До таких масок відносять мильну і глиняну:\nВізьміть шматок господарського мила, намочіть його і протріть їм кожен прищик. Після цього не змивайте маску цілу ніч, а вранці вмивайтеся теплою водою з тим же милом.\nРозведіть 1 чайну ложку білої / чорної глини 1 столовою ложкою зеленого чаю, змішайте з декількома краплями лимонного соку – маска від прищів готова! Її слід залишити також на всю ніч.\nВикористовувати маски для обличчя проти прищів слід регулярно – при цьому спокій під час процедури – одна з найважливіших умов їх ефективності.


Пільги чи соціальну допомогу отримує кожен четвертий мешканець Закарпаття Reporter UA\nПільги чи соціальну допомогу отримує кожен четвертий мешканець Закарпаття\nНині маємо чимало проблем —упадкованих від попередніх років і керівників, колишнього Союзу, а також новітніх, викликаних економічною кризою. Кожен оцінює ситуацію, що склалася, по-своєму: думки різняться від "всі вони гади-сволочі" до "все нормал і далі буде ще краще". Що ж насправді маємо у нашому обласному ґаздівстві?\nНайболючіше для більшості закарпатців питання — працевлаштування та соціальне забезпечення. До розмови ми запросили начальника головного управління праці та соціально захисту населення Віктора МАЦОЛУ.\n— Вікторе Васильовичу, за минулі чотири роки Україна пережила чимало змін. Що змінилося у плані працевлаштування та соціальної захищеності наших громадян?\n-- Ми займаємося багатьма питаннями працевлаштування та соціального захисту, наданням послуг інвалідам, ветеранам, сиротам, утримуємо мережу установ, які надають соціальні послуги — 6 інтернатів (з них три для дорослих, які мають специфічні захворювання), геріатричний пансіонат для літніх людей та 19 територіальних центрів. Упродовж останніх років ми змогли зробити практично в усіх цих закладах поточні і капітальні ремонти, змінити покрівлі, встановити сучасні системи опалення. Тобто займалися перш за все тим, щоб створити гідні умови для проживання людей, які там перебувають.\nТериторіальні центри обслуговують одиноких непрацездатних осіб, інвалідів за місцем їхнього проживання. У багатьох з цих закладів є відділення постійного перебування на 10-20 осіб, які знаходяться на повному державному утриманні. Запевняю, що усюди створені належні умови для проживання, лікування і харчування людей, надання їм соціально-культурних послуг.\n— Що нового привнесено за ці роки у соціальну сферу краю?\n— 2006 року для модернізації надання соціальної допомоги ми залучили кошти Світового банку, близько 3,5 млн. грн. До кінця поточного року у 10 управліннях будуть створені відділи, які працюватимуть за принципом "єдиного вікна". Тобто людина приходить, подає документи і отримує відповідь на своє прохання. Нині освоєно 85% коштів, одне відділення в Ужгороді на пл. Ш.Петефі вже працює. Незабаром такі відділення відкриються у Мукачеві та Мукачівському районі. Додам, що робота цих відділень буде повністю комп’ютеризована, для відвідувачів створять комфортні умови перебування включно зі спеціалізованими туалетами для людей з обмеженими фізичними можливостями. У багатьох районах до цією роботи також долучаються і кошти місцевих бюджетів. Повністю ми завершимо модернізацію системи надання соціальної допомоги в області в середині наступного року.\n— Як вам вдалося залучити ці кошти?\n— Співпрацюючи з центральними відомствами та міністерством праці і соціальної політики України. А також завдяки сприянню обласної державної адміністрації. Угоду про надання коштів підписував голова ОДА.\nПопит на працівників є\n— Однією з найболючіших проблем для закарпатців завжди була проблема працевлаштування. Вдалося хоч трохи покращити ситуацію?\n— Упродовж 2006-2009 років на Закарпатті створено 117 тисяч нових робочих місць. Тож завдяки цьому нині рівень зайнятого населення у нас навіть перевищує середньо український показник, а рівень безробіття постійно зменшується і є нижчим за загальнодержавний. Добре виконується Програма зайнятості населення. Правда нині через проблеми в економіці темпи трохи знизилися. Важливо, що нові робочі місця є сучасними і досить якісними. Особливу активність ми спостерігали у туристичному, готельному, ресторанному бізнесі, будівництві. Гадаю, ми практично вичерпали свій потенціал по створенню робочих місць.\n— Який рівень безробіття маємо нині?\n— Нижчий, ніж загалом по державі. 2006 року він сягав 7,1%, 2008-го — 6,4%. У першому кварталі нинішнього року знову, правда, почав зростати — близько 10,4%.\n-- Ще одне нарікання — робота є, але вона не завжди гідно оплачується…\n-- Цими роками ми спостерігаємо добру тенденцію до щорічного зростання середньої зарплати в області. Якщо, приміром, 2006 року, середня зарплата у нас була 868 грн, 2007-го — 1091 грн, 2008-го — 1453 грн, то у липні нинішнього року вже фіксуємо 1685 грн. середньомісячної зарплати. Темпи зростання зарплати у закарпатців нині на майже 7% вищі, ніж загалом по країні. Зазначу, що торік серед областей Карпатського економічного району по рівню оплати праці Закарпаття займало третє місце після Івано-Франківської та Львівської областей.\n— Які причини такого зростання?\n— У попередні роки ми мали доволі високу інвестиційну активність і відкриття потужних підприємств. Нині ж, на щастя, нашу область не надто зачепила світова фінансово-економічна криза, тож підприємства в основному працюють стабільно і навіть почали нарощувати виробництво. Проблеми, звісно, є, але вони не такого масштабу, як загалом в Україні.\n— Левова частка вашої роботи — розподіл і виплата різного роду соціальних допомог. Вони цими роками зросли чи зменшилися?\n— Зросли як виплати, так і кількість осіб, що їх отримують. До прикладу, якщо у 2006 році різні види державної допомоги отримали майже 60 тис. закарпатських сімей, то торік уже майже 100 тисяч. Упродовж нинішнього року соціальні допомоги вже отримали понад 96 тис. сімей.\n— А субсидії?\n— Тут ситуація дещо інша. Розмір субсидій постійно зменшується. Якщо 2007 року понад 30 тис. сімей отримали субсидії, на житлово-комунальні послуги, то цьогоріч лише понад 9 тисяч. Однак це не пов’язано зі скороченням фінансування. Причина переш за все у зростанні добробуту людей, які вже можуть самостійно оплачувати житлово-комунальні послуги.\n— Звідки берете кошти на соціальні виплати?\n— Перш за все це кошти з субвенцій державного бюджету. 2006 року нам надали понад 194 млн.грн, 2007-го — понад 340 млн.грн, 2008-го — майже 477 мільйонів. Нинішнього року вже отримали понад 393 мільйони при запланованих понад 566 мільйонах.\n— Обласна влада виділяє гроші для соціальних виплат?\n— Звичайно. У нас діє обласна програма "Турбота", яка щороку оновлюється і доповнюється. Вона передбачає надання різного роду підтримки реабілітаційним закладам, громадським організаціям, що займаються соціальною роботою, а також матеріальну підтримку сім’ям та особам, що опинилися у складних життєвих обставинах. Фінансування цієї програми за останні роки зросло майже вчетверо.\n— Знаю, що мережа соціальних закладів також розширилася…\n— Так. Від обласного центру комплексної реабілітації інвалідів та дітей-інвалідів відкрито чотири нові відділення у Берегівському, Іршавському, Свалявському та Тячівському районах. Скажу, що лише у нашій області зроблена така робота. У цих закладах надається допомога інвалідам та дітям-інвалідам, яка передбачає комплекс реабілітаційних та соціальних послуг, педагогічну та фізичну реабілітацію. За планами обласної програми за кілька років такі заклади будуть відкриті в усіх районах і містах нашого краю.\nУ жовтні нинішнього року матимемо ще одну приємну подію — у Тячеві розпочне роботу відділення Вільшанського будинку-інтернату для молодих людей (18-35 років) на 25 осіб. Заклад споруджений за спонсорські кошти зі Швейцарії та Чехії і забезпечуватиме, в тому числі, професійну і трудову реабілітацію вихованців. Це унікальний і єдиний в Україні сучасний соціальний проект.


В Україні знизилася врожайність картоплі у 2020 році — КУРКУЛЬ\nВ Україні знизилася врожайність картоплі у 2020 році\n2 березня 2021 101 0\nЗа даними обласних державних адміністрацій у 2020 р. в Україні спостерігається значне падіння середньої врожайності картоплі. Про це повідомив Сергій Шупик, начальник управління землеробства і рослинництва Мінекономіки, інформує Latifundist.com.\n«Виробництво картоплі в 2020 р., за даними обласних державних адміністрацій, склало 20,72 млн т. Зокрема, сільгосппідприємства виробили майже 367 тис. т (1%), а господарства населення — 20,35 млн т (98%)», — розповів він.\nЧитати також: Названо український сорт картоплі з врожайністю до 100 т/га\nФахівець зазначив, що основними виробниками картоплі в 2020 р. стали такі області:\nВінницька — 1,9 млн т;\nЖитомирська — 1,8 млн т;\nЛьвівська — 1,6 млн т;\nКиївська — 1,5 млн т.\n«У 2020 р. спостерігається значне падіння середньої врожайності картоплі. По Україні врожайність картоплі, вирощеної всіма категоріями господарств, становить 15,7 т/га, що на 4,5% нижче за показники 2015-19 рр.», — підкреслив Сергій Шупик.\nВідзначається, що за даними Держстату динаміка балансу картоплі (внутрішнє споживання) свідчить про те, що втрати картоплі стабільно ростуть.\nЧитати за темою: На Херсонщині вирощуватимуть експериментальні сорти картоплі


Ердоган на виборах в Туреччині: спочатку більшість у парламенті, потім широкі повноваження президента\n18 Жовтень 2018, Київ 20:41\n05 Червень 2015, 06:56\nПрезидент Туреччини Реджеп Таїп Ердоган виступає на мітингу в місті Карс, 3 червня 2015 року\nУ Туреччині 7 червня відбудуться парламентські вибори\nУ Туреччині 7 червня відбудуться парламентські вибори, на яких, більшою мірою, вирішуватиметься доля президента країни Реджепа Таїпа Ердогана, ніж питання формування нового уряду. Номінально, виборці обиратимуть 550 членів Великих національних зборів, але за лаштунками Ердоган намагається забезпечити переконливу перемогу для своєї правлячої Партії справедливості і розвитку (ПСР), щоб проштовхнути фундаментальні зміни в конституції Туреччини, що дало б йому ще більше президентських повноважень.\nОдна з цих змін – заміна нинішньої парламентської системи правління європейського стилю на президентську, в якій керуватиме сам Ердоган. Інші партії не виявляли особливого інтересу до цієї ідеї. Вони воліють зберегти нинішню парламентську структуру влади в Туреччині.\nГолова Центру вивчення економіки і зовнішньої політики в Стамбулі Сінан Улген каже, що Ердоган, який був обраний президентом на виборах у серпні минулого року, віддає перевагу президентській системі, бо вона дасть можливість ефективно сконцентрувати більше влади в його руках. За словами Улгена, перехід до президентської системи допоміг би Ердогану «позбутися існуючої системи стримувань і противаг» щодо його повноважень.\nЕрдоган, у свою чергу, заявив, що парламентська система повинна бути замінена, тому що вона стримує економічне зростання. За нинішньої парламентської системи, президентські повноваження Ердогана є переважно символічними.\nПартія Ердогана ПСР абсолютною більшістю править Туреччиною вже 13 років і передбачається, що вона здобуде перемогу й на цих виборах, але спостерігачі кажуть, що останніми тижнями відрив ПСР від опонентів скорочується.\nДві цифри будуть вкрай важливими для цілей Ердогана і Партії справедливості і розвитку щодо зміни конституції: 330 місць ПСР дозволили б партії внести зміни до конституції через національний референдум, в той час як 367 місць дозволять партії внести прямі зміни до конституції в самому парламенті. Обидві цифри можуть тепер бути в недосяжності.\nНаразі ПСР має 311 місць у парламенті, тоді як переважно світська опозиційна Республіканська народна партія (РНП) має 125 місць. Решта місць розподілені серед інших дрібних партій і незалежних кандидатів. Партіям потрібно зібрати щонайменше 10 відсотків голосів виборців, аби потрапити до парламенту.\nАналітики наводять кілька причин можливої втрати популярності Ердогана і партії ПСР. Серед них: поширені звинувачення у корупції, слабка турецька економіка і відносно високий рівень безробіття. Рівень безробіття в країні становить 11,3 відсотка – це найвищий показник за останні п'ять років.\nКрім того, імідж Ердогана був заплямований застосуванням з боку уряду суворих заходів проти протестувальників у Стамбулі через пропонований проект знищення відомого парку Гезі. Серед цих суворих заходів було ухвалення нових жорсткіших законів, які, серед іншого, надають поліції право використовувати справжні, а не гумові кулі проти протестувальників і затримувати громадян без постанови суду.\nУлген каже, що швидкий розвиток деяких дрібних партій, зокрема прокурдської Народної демократичної партії (НДП), очолюваної харизматичним лідером Селахаттіном Демірташем, заважає ПСР Ердогана отримати абсолютну більшість у парламенті.\nАгентство Associated Press пише, що під керівництвом 42-річного колишнього правозахисника Демірташа, Народна демократична партія розширила свою виборчу базу і вийшла поза межі курдських регіонів Туреччини, залучаючи лівих і ліберальних виборців в інших частинах країни.\nДемірташ повідомив інформаційному агентству, що багато людей вважають, що лише його партія здатна зашкодити «прагненням Ердогана отримати необмежену владу». «Те, що Ердоган називає «президентством», ми називаємо це – «диктатурою», – сказав Демірташ агентству.\nЯкщо НДП вдасться подолати 10-відсотковий бар'єр для проходження в парламент, зауважує Улген , це, найімовірніше, приборкає панування ПСР і стане запобіжником досягнення нею абсолютної більшості голосів.\nЯк стверджує Улген, є кілька можливих сценаріїв коаліції, що можуть зв’язати ПСР з іншими дрібними партіями або навіть об'єднати основні опозиційні партії проти ПСР, у випадку, якщо правляча партія не зможе забезпечити достатньо місць, щоби самостійно сформувати уряд.\nЗа словами Улгена, найбільш вірогідний сценарій буде об'єднувати ПСР і ультраправу Партію націоналістичного руху (ПНД). Партія ПНД, яка виступає проти зусиль уряду задля досягнення миру з курдськими повстанцями на сході, стала популярною в минулому році. Попри їхні відмінності в політиці щодо курдів, обидві партії – ПСР і ПНД – мають підтримку тих самих консервативних виборців.\nУлген стверджує, що є й інша ймовірність – це велика коаліція між ПСР і головною опозиційною партією РНП. Хоча шанси, що Ердоган пристане на цей союз – низькі, додав Улген. За його словами, цей альянс означав би кінець прагненням Ердогана запровадити президентську систему правління.\nІнші сценарії включають в себе коаліцію, яка об'єднала б усі провідні опозиційні партії – РНП, НДП, ПНД – проти правлячої партії, але це може виявитися нереалістичним сценарієм, враховуючи широкі ідеологічні відмінності між деякими учасниками.\nAssociated Press пише, що Ердоган взявся за велику азартну гру, коли він оголосив у минулому році, що домагатиметься президентства в першому прямому голосуванні країни за формальний пост, а не приводитиме свою партію до перемоги виборах в якості прем'єр-міністра, як у попередні роки. Ердоган упевнений, що після переїзду в президентський палац, він зробить свою посаду потужною за допомогою більшості в парламенті. Це може стати неабияким прорахунком для людини, яка домінує в турецькій політиці відколи його партія прийшла до влади в 2002 році.\nНад матеріалом працювали Mark Baker та Ростислав Хотин.\nЕрдоган: спочатку Росія має відповісти за ситуацію у Криму і на Донбасі\nТуреччина виділила Україні 10 мільйонів доларів гуманітарної допомоги\nЧи стане Туреччина союзником України?\nТуреччина: Росія має знати поняття «геноцид» через її політику


У ВАСУ підтвердили, що отримали подання щодо Власенка\n01 березня 2013, 12:34\nУ Вищому адміністративному суді України підтверджують надходження позову від голови Верховної Ради Володимира Рибака про дострокове припинення депутатських повноважень члена фракції «Батьківщина» Сергія Власенка.\nЯк повідомляють українські інформагенції з посиланням на прес-службу ВАСУ, подання щодо позбавлення депутатських повноважень Власенка розглядатиме суддя Михайло Зайцев.\nПри цьому в прес-службі суду не уточнили аргументації позову, зазначивши лише, що його розглядатимуть не в терміновому порядку, і що наразі позов ще не призначений до розгляду.\nКрім того, у прес-службі ВАСУ підтвердили отримання позову про позбавлення мандата члена фракції Партії регіонів Андрія Веревського. Про те, що спікер звернувся до ВАСУ з приводу повноважень цього депутата, сьогодні повідомив член фракції Партії регіонів Володимир Олійник. За його словами, це свідчить про те, що вибірковості в цьому питанні немає.\nСьогодні Власенко заявив, що після рішення ВАСУ про позбавлення його мандата його можуть заарештувати. Захисник Тимошенко спрогнозував, що це може статися в ніч на суботу.\nМинулого місяця Власенко заявляв, що його хочуть позбавити депутатських повноважень, а мотивом для цього є те, що він займається адвокатською діяльністю, зокрема це стосується справи Юлії Тимошенко. Проте Власенко наголосив, що є захисником, а не адвокатом колишнього прем’єра.\nВін також заявив, що подав до Ради адвокатів України заяву з проханням скасувати його адвокатське свідоцтво, щоб не було підстав для якихось «політичних інсинуацій».


Долю підкаже біорамка - Piвнe-Paкуpc\nДивне оголошення з’явилося нещодавно в одній із рівненських газет - “Шукаю загублені речі. Недорого”. Як з’ясувалося, “сищик” під час роботи не використовує ні металошукач, ні вівчарку, ані інші традиційні методи. Він керується виключно інтуїцією!\n- У мене пропав мій улюблений шкіряний браслет, - кажу чоловіку по телефону. - Допоможете розшукати?\n- Побачимо, - чую у відповідь.\nПісля п’ятихвилинної паузи дідусь мовив, що, найімовірніше, я його залишив у квартирі знайомих. Попросив перерахувати, у кого я бував останнім часом, після чого вказав на одне з імен. Це було стовідсоткове влучання, бо ж я наперед знав, де моя річ, - просто перевіряв здібності чоловіка! “Феноменально! Ви сказали правду!” - говорю екстрасенсу. - Скільки з мене?” За свої послуги “сищик???” попросив п’ять гривень, мовляв, цього вистачить за роботу.\nНаступного дня автор цих рядків завітав до чоловіка - оплатити послугу і заодно взяти інтерв’ю. Але, на жаль, він погодився на це лише тоді, коли я пообіцяв не називати в газеті його прізвище.\n- Ну і як вам удається “знаходити” загублені речі?\n- Дуже просто. Бачите ось ці два алюмінієві дроти? - показує мені Микола Васильович. - Це - біолокаційні рамки. З ними й працюю (чоловік узяв рамки до рук і, заплющивши очі, щось мовив про себе. Дроти повернулися вправо - авт.). Це означає відповідь “так”, якщо рамка повертається вліво - “ні”, - пояснив дідусь. - Шукаю загублену річ методом “тику”, ставлячи питання рамці: вона вдома? На вулиці? В сусіда? На дачі? Під ліжком? У шухляді? Кишені? Отримуючи відповідь “так” чи “ні”, знаходжу те, що шукаю - від дрібних предметів до викрадених авто.\n- Нічого собі! І що, ніколи не помилялися?\n- Ніколи. Інша справа, коли я відмовляю людині у пошуку загубленої речі. Бо перед роботою я обов’язково ставлю питання: варто чи не варто допомагати цьому клієнту? Якщо рамка покаже “ні” (поверне вліво) - значить, ні! Руйнувати Божий план, без його на те згоди, не маю права, бо сам буду покараний. При позитивній відповіді, я починаю роботу абсолютно впевнений, що рамка мене не підведе.\n- Дуже дивно: як ці два дроти можуть знати правильну відповідь?..\n- (Сміється) На запитання відповідає не дріт у руках, а інтуїція, яка “промовляє” через рамку. Вона ж (інтуїція), у свою чергу, підключена до інформаційного поля Землі, де записана вся інформація про події минулого, теперішнього та, орієнтовно, майбутнього. Отож, налагодивши контакт з інтуїцією, можна почерпнути багато інформації, якої не знайдеш у матеріальному світі.\n- Дізнатися, наприклад, до якого вузу найкраще вступати, з якими людьми не варто зустрічатися, який контракт вигідно підписувати, чи приїде сьогодні теща в гості, хто переможе в чемпіонаті світу з футболу тощо.\nОднак, доступ до інформації обмежений. Я, наприклад, не можу передбачити подій, з яких міг би мати матеріальну вигоду. Вже кілька разів намагався зірвати “джек-пот” за допомогою біорамки - не виходить.\n- Який метод спілкування із підсвідомістю найпростіший?\n- На мій погляд - за допомогою маятника. Берете свій перстень, підв’язуєте його до нитки (довжина - сантиметрів із двадцять) і піднімаєте вгору - отримуєте маятник. Тепер запитуйте. Як правило, на “так” він рухається вправо, на “ні” - вліво. Тренуйтеся щодня. Спочатку ставте питання, на які вже знаєте відповіді. Привчайте маятник видавати вам правильні твердження. Однак, перед роботою завжди запитайте: чи доступна мені така-то інформація?.. А вже потім починайте працювати.\n- А чи не гріх займатися подібними справами?\n- Хіба розвиток своїх прихованих можливостей є чимось гріховним?..\n- Чесно кажучи - не знаю. А як реагують рівняни на впровадження вами нової послуги?\n- Переважно - насторожено. У Києві чи Луганську пошук загублених речей за допомогою біорамки є нормальним явищем. А от у Рівному більшість людей з недовірою ставляться до цього методу. Телефонують, ставлять провокаційні запитання. Однак, уже чоловік із десять скористалися моєю методикою, сімом із них я допоміг.\n- Що переважно шукаєте?\n- Документи; гроші, які ховають, а потім забувають місце схованки; місцезнаходження викраденого авто, загублені сережки, персні тощо. Однак, не можу, на жаль, відшукати зниклих безвісти людей. Ця інформація мені недоступна. Однак, я знаю людей, які можуть це робити.\n13.07.2006 Руслан ГОРУК\n• «Кармановірус»… (118)\n• Електронні лікарняні. (114)\n• 5 простих способів очистити повітря в кімнаті (106)\n• Цибулю не зберігайте поряд із картоплею (93)\n• Квіти на городі садять не для краси (88)\n• Як вибрати шампури для шашлику (87)\n• Корисні хитрощі під час прання одягу (87)


У Росії в авіакатастрофі розбилася хокейна команда » Новини Чернівці: Інформаційний портал «Молодий буковинець»\nУ Росії в авіакатастрофі розбилася хокейна команда\nСьомого вересня під Ярославлем (Росія) зазнав авіакатастрофи літак ЯК-42, на борту якого перебувало 45 людей - одна з найтитулованіших команд Росії "Локомотив" (Ярославль) і технічний персонал літака.\nЗагинуло 43 людини - 36 хокеїстів та тренерів і 7 членів екіпажу.\nСеред загиблих хокеїстів троє вихідців з України - це Олександр В'юхін, Данило Собченко та Віталій Анікеєнко.\nТакож загинув знаменитий словацикий хокеїст Павол Демітра, чотири чемпіони світу у складі збірної Чехії та багато відомих російських хокеїстів.\nЗа даними МНС РФ, двоє людей вижили і перебувають у важкому стані. Це російський хокеїст Олександр Галімов і один член екіпажу.\nЛітак, який вилетів з аеропорту "Туноша" о 15:05 за київським часом, не зміг набрати безпечну висоту і зачепив антену маяка, що знаходиться за злітною смугою.\nВідомо, що загинули хокеїсти з шести країн: Росії, Чехії, Словаччини, Швеції, Німеччини та Латвії. Вихідці з України мали російське громадянство.\nЯрославський "Локомотив" є триразовим чемпіоном Росії (1997, 2002, 2003). Також клуб ставав двічі срібними призером (2008, 2009) і чотири рази бронзовими (1998, 1999, 2005, 2011). Команда виступає в Континентальній хокейній лізі (КХЛ).


Відбувся воркошоп з фізичної безпеки громадських активістів | Центр демократії та верховенства права\nВідбувся воркошоп з фізичної безпеки громадських активістів\n«Коли йдеться про безпеку – треба завжди думати креативно».\n2-3 червня відбувся другий воркшоп з фізичної безпеки громадських активістів під час війни, на якому практичними порадами ділились фахівці з питань безпеки Олександра Делеменчук та Агіт Мірзоєв.\nТема безпеки нині є надважливою для України, тож другий воркшоп зібрав навіть більше громадських активістів та правозахисників, ніж перший. Тренінг відвідало 35 активістів та активісток з усієї України – серед них були ті, що виїхали та хто зараз знаходиться на тимчасово окупованих територіях України.\nСеред іншого, на воркшопі відповідали на питання:\nЯк коректно прорахувати ризики, з якими може зіштовхнутись активіст/ка чи його/її організація?\nЩо робити під час евакуації на підконтрольну уряду територію України?\nЯк не стати жертвою інформаційної маніпуляції?\nЯк діяти активіст/кам, що знаходяться на окупованих територіях?\nУже традиційно, після майстерні всі учасники мають можливість отримати додаткові консультації з тренерами. Упевнені, дводенний воркшоп надав багато корисної інформації для наших активістів та активісток про те, як убезпечити себе й свої організації, а отже зробив наше громадянське суспільство трохи сильнішим в умовах війни.\nТренінг організовано ІСАР Єднання, Центром демократії та верховенства права (ЦЕДЕМ) та Міжнародним центром некомерційного права (ICNL) за щирої підтримки Агентства США з міжнародного розвитку у рамках проєкту «Освітлення нових рішень та програмних інновацій для стійкого простору (INSPIRES)» який реалізується ICNL та за щирої підтримки Агентства США з міжнародного розвитку проєкту «Ініціатива секторальної підтримки громадянського суспільства України», який реалізується ІСАР Єднання у консорціумі з Українським незалежним центром політичних досліджень (УНЦПД) та Центром демократії та верховенства права (ЦЕДЕМ).