Статті – Цифрова колекція художнього музею\nВ 1950—1960-х в СРСР 30% від загальносоюзного виробництва художнього фарфору припадало на українські заводи (серед них продуктивно працювали Городницький, Коростенський, Баранівський, Полянський, Київський експериментальний кераміко-художній заводи та ін. ). Ольга Рапай працювала скульптором на Київському експериментальному кераміко-художньому заводі. Її фарфорові статуетки\nУкраїнський фарфор радянського періоду 1920-х – початку 1930-х років став логічним продовженням авангарду початку XX століття, орієнтованого на естетичну революцію, яка зруйнувала б духовну косність існуючого суспільства. Виробникам порцеляни було поставлене завдання: «випускати фарфор революційний за змістом, досконалий за формою та\nПершою спробою консолідації творчих сил художників, які складали напрямок символізму в російському мистецтві було відкриття виставки «Червона троянда» в травні-червні 1904 року в колонній залі Дворянського зібрання Саратова. Експонувалося 109 картин групи молодих московських та саратовських живописців, а також керамічні вироби\nМикола Павлович Ульянов (1875-1949) – російський і радянський живописець, графік, художник театру; педагог, автор мемуарів, есе. Заслужений діяч мистецтв РРФСР (1932). М.П. Ульянов народився у 1875 році у Єльці (нині Ліпецька область) в родині повітового фельдшера. У 1887 році закінчив Єлецьку церковно-приходську\n20 квітня 1982 року, в день народження видатного художника мариніста Р.Г. Судковського, відбулося урочисте відкриття музею мариністичного живопису його імені. Музей було відкрито на батьківщині художника, в місті Очакові, як відділ Миколаївського обласного художнього музею ім. В.В. Верещагіна. У ньому\nВалентин Олександрович Сєров (1865 – 1911) – видатний російський живописець і графік, визнаний майстер психологічного портрету, учень Іллі Рєпіна. Валентин Сєров народився 19 січня 1865 року в родині відомого петербурзького композитора та критика і його учениці, Марії Бергман. Він з самого\nПортрет Михайла Вериківського\nОдин із значних творів відомого українського митця XX століття Анатолія Петрицького «Портрет Михайла Вериківського» аж дотепер вважався назавжди втраченим Утім, цей графічний аркуш, виявляється, знаходиться в колекції Миколаївського художнього музею ім. В.В. Верещагіна. Цей факт був з'ясований, коли співробітник цього\nФонвізін Артур Володимирович (1883 - 1973) - видатний російський і радянський живописець-аквареліст. Один з найбільш самобутніх майстрів, які вийшли з кола «Маковець». романтик акварелі Фонвізін Артур Володимирович (1883 - 1973) - видатний російський і радянський живописець-аквареліст. Один з найбільш самобутніх майстрів,\nПавло Петрович Соколов-Скаля – видатний радянський живописець і графік. Дійсний член Академії мистецтв СРСР (з 1949). Народився в Стрельні поблизу Петербурга 21 червня (3 липня) 1899 у сім'ї залізничного службовця. З 1906 року сім'я переїхала до Саратова, а у 1914році до\nКоровін Костянтин Олексійович (1861-1939) – російський живописець імпресіоніст, театральний художник, педагог і письменник. Академік живопису (з 1905 р). Головний декоратор і художник московських театрів (з 1910 р). Своїми архітектурними проектами виставкових павільйонів, ескізами кераміки, меблів, тканин художник вніс свій вагомий\nМурзанов Володимир Олексійович (1872-1922) – український живописець і графік, автор пейзажів і тематичних картин. Навчався у Петербурзькій Академії мистецтв (1892-1895) у видатного художника Іллі Рєпіна. За роки навчання неодноразово був нагороджений медалями (1893 рік – мала заохочувальна, 1894 рік – велика\nСергій Олексійович Лучишкін (1902-1989) – відомий живописець, графік, сценограф, режисер. Заслуженний художник РСФСР. Народився 30 травня (12 червня за новим стилем) 1902 року в Москві у родині купців. Сергій з дитячих років любив малювати. З 15 років навчався на курсах декламації\nБорис Михайлович Кустодієв (1878 –1927) – російський радянський художник. Академік живопису Імператорської Петербурзької Академії мистецтв (1909). Член Асоціації художників революційної Росії (з 1923 року). Портретист, театральний художник, декоратор. Борис Кустодієв народився в Астрахані. Його батько, Михайло Лукич Кустодієв (1841-1879), був професором\nПершою ластівкою серед російських жінок, що ввійшли в історію живопису безперечно вважається видатна російська та французька художниця Зінаїда Євгенівна Серебрякова (у дівоцтві Лансере). Зінаїда Лансере народилась 12 грудня 1884 року в родинному маєтку Нескучне Курської губернії (нині Харківського району Харківської області).\nДивне життя великого художника, вченого, археолога, мандрівника, літератора - Миколи Костянтиновича Реріха. Визначна його мистецька спадщина. Музеї Європи, Америки, Азії пишаються наявними в їх колекціях творіннями майстра. Миколаївському художньому музею ім. В.В. Верещагіна належить єдиний графічний твір майстра, який був придбаний\nМиколаївський обласний художній музей ім. В.В. Верещагіна заснований і відкритий напередодні Першої світової війни, 6 червня (25 травня) 1914 року. Клопоти зі створенням художнього музею в Миколаєві, втім, як і в Херсоні, Катеринославі, Архангельську, взяв на себе князь Микола Гедройц.\nПорцеляна є благородним і найбільш досконалим видом кераміки. Як правило, у фарфорі виділяють кілька основних типів: бісквітний, твердий, м'який, кістяний. ТВЕРДИЙ і БИСКВІТНИЙ Німецька мануфактура Meissen у Саксонії стала відкривачем нової на той час «твердої» порцеляни. Тверду порцеляну іноді називають «справжньою» порцеляною.\nІсторія техніки «пате-сюр-пате» У 1849 році на Севрській фарфоровій мануфактурі у Франції було розроблено техніку декорування фарфорової поверхні під назвою «pâte-sure-pâte», що буквально перекладається як «шар за шаром». Її винахідник Луї Роберт (Louis Robert). Художник - кераміст Марк Луї Солон\nЦибулиний декор порцеляни Майсен\nФарфор з підглазурним синім розписом вперше з'явився у 1420 році і став дуже популярним і відомим за правління китайського імператора Кансі (кінець XVII - початок XVIII ст.). На мануфактурі Meissen намагалися знайти ідеальний синій колір фарби, який найкраще повинен був виграшно


Дурайзамі-Симон Лурдузамі — новий префект Конгрегації для Східніх Церков | Патріархат\nДурайзамі-Симон Лурдузамі — новий префект Конгрегації для Східніх Церков\nЯк повідомив ватиканський півофіціоз «Осерваторе Романо», з 31 жовтня 1985 р. Папа Іван Павло II прийняв прохання кард. Рубіна про звільнення його з відповідального обов’язку префекта Конгрегації для Східніх Церков. Це рішення сталося з причини поганого здоров’я. На місце В. Рубіна Папа Іван Павло II номінував префектом цієї ж Конгрегації кард. Дурайзамі-Симона ЛУРДУЗАМІ.\nЛурдузамі народився 5 лютого 1924 р. в Каллері, Карматака, Індія. По студіях в «Лойола Коледж» в Мадрасі був висвячений в ієреї 21 грудня 1951 р. Завершив науку докторатом із Латинського Канонічного Права в Урбанському Університеті в Римі 1956 року. По свяченнях Лурдузамі виконував різні обов’язки, був канцлером і секретарем архиєпископа міста Пондікері, видавав католицький тижневик в тамільській мові «Сава Віябі», був теж директором Товариства Католицьких Лікарів, Товариства Католицьких Студентів Медицини, Асоціяції Ньюмана і Союзу Католицьких Університетських Студентів. 22 серпня 1962 р. був висвячений на титулярного єпископа Соцуза в Лібії і номінований помічником Бенгалори. 9 листопада 1964 р. був піднесений до титулярного архиєпископа Філіппі й номінований коадьютором з правом наслідства Бенгалори. Від II січня 1968 р. до 2 березня 1971 р. самостійно провадив Бенгалорським Архиєпископством.\nЛурдузамі є латинського обряду і тамільської народности. Під час його урядування постало заворушення між вірними його архиєпархії. Бенґалор знаходиться в Індійському Федеративному Штаті Карматака, а в латинській архиєпархії є більшість вірних тамілів, а меншість карматаків. Вірні карматакської народности вимагали єпископа власної крови. Щоб зарадити цій проблемі, Лурдузамі був покликаний до Риму і тут номінований другим секретарем Конгрегації для Євангелізації Народів (колись Конгрегація для поширення віри або Пропаганда фіде). 24 лютого 1973 р. стає секретарем цієї Конгрегації, президентом Папських Місійних Товариств і Віце-Великим Канцлером Папського Урбанського Університету. Ці обов’язки виконував донедавна.\nЯк секретар Конгрегації для євангелізації народів, нерідко заступався на різних форумах за Латинською Індійською Церквою проти інтересів східньої Малябарської Індійської Церкви. В Індії був президентом Національної Літургічної Комісії для Індії та інспіратором Національного Літургічного і Катехитичного Центру в Бенгалор, йдучи, таким чином, за думками свого рідного брата Амалолвадаса Лурдузамі — славного індійського богослова і літургіста, який висунув теорію інкультуризації індійської літургії. Отже, на думку братів Лурдузамі, поширену їхнім центром з латинської, малабарської і маланкарської літургій, треба створити одну індійську літургію — злити всі три обряди! А що вони, брати Лурдузамі, латинники, то інкультуризація літургій має йти в цьому напрямі. Ця тенденція перейшла і на малабарського кардинала Парекатіла, який зладив реформу малабарскої літургії і вислав її до Конгрегації для Східніх Церков на остаточну апробату. Але ця Конгрегація затримала ці проекти і їх відкинула, а згодом сама створила комісію науковців для такої реформи, яка базуватиметься на старовинних малабарських традиціях.\nКард. Лурдузамі має репутацію дуже доброго адміністратора і серйозного провідника, який сам перестудійовує всі документи перед тим, що їх підпише. Нехай і в нас буде надія, як покаже майбутність, що новий префект Конгрегації для Східніх Церков буде сильним оборонцем інтересів Східніх Малабарської і Маланкарської Церков, як і в минулому — латинської. Очевидно, що й українці бажають кард. Лурдузамі східнього духу і католицького, тобто універсального підходу до Української Церкви.\n5 листопада 1985 р.\n(Для зрозуміння проблем Східніх Церков в Індії див. статтю Східне Християнство в Індії М. Димида, що буде вміщена в одному з ближчих чисел «Патріярхата»).


До невротичних розладів належать зворотні емоційні, поведінкові порушення, а також зміни з боку всього організму, що виникають на ґрунті особливостей центральної нервової системи під впливом психотравматичних факторів. Факторами, які сприяють появі виникнення захворювання, є: спадковість, органічне ураження головного мозку на ранніх етапах розвитку, патологічний перебіг пологів і захворювання матері, несприятливий перебіг пологів, пологова черепно-мозкова травма, внутрішньоутробні інфекції, інтоксикації, ослаблення організму дитини і нервової системи у зв’язку з частими застудними захворюваннями, травми. Для дітей властиві вікові особливості невротичного реагування.\nНевроз у дітей у ранньому віці (до 2-3 років) зазвичай пов’язаний з фізіологічними причинами. Пізніше, коли формується характер дитини, в дію вступають і психологічні причини. Так, в цьому віці для формування дитини важливі взаємовідносини з матір’ю, їх порушення проявляються у неспокої, здриганні, порушенні сну, харчуванні і травленні (дитина неохоче прикладається до грудей, погано ссе, часто відригує, характерні нестійкість апетиту, закрепи, що змінюються проносами).\nВ дошкільному віці невротичні прояви виражаються в страхах, станах тривоги, проявах рухових (тіки), поведінкових порушень (бурхливий негативізм, агресія), нетриманні сечі і калу (енурез, енкопрез), таким дітям особливо важко на чомусь зосередитися, вони неспокійні і непосидючі, гіперактивні, постійно здійснюють якісь дії. Під час їжі погано жують і часто випльовують їжу. Діти часто кричать і плачуть без причини, потребують постійної уваги з боку батьків, не можуть залишатися наодинці, не спроможні себе чимось зайняти чи зацікавити.\nВ молодшому шкільному віці часто виникають стани дизадаптації – страх перед школою, порушення сну й апетиту, млявість, сльозливість, загальмованість в нових обставинах, підвищення температури тіла, болі в животі, не пов’язані з відхиленнями з боку шлунково-кишкового тракту, нав’язливі звички (висмикувати волосся, гризти нігті). Звертає на себе увагу і зовнішній вигляд таких дітей: вони часто бліді, при чому блідість шкірного покриву може швидко змінюватися на гіперемію, зіниці розширені. Характерний нестійкий лабільний пульс, аритмічне дихання. Часто спостерігається підвищення температури тіла.\nУ підлітків у картині неврозів переважають емоційні порушення, що проявляються в нав’язливих страхах, пригніченому настрої, втраті цікавості до будь-чого, зниженні успішності чи агресивній протестній поведінці.\nСлід відзначити особистісні риси дітей, які сприяють виникненню неврозу – тривожність, відчуття незахищеності, внутрішня напруженість, агресивні тенденції, проблеми в спілкуванні. Особистість дитини формується в тісній залежності з близькими дорослими, які її оточують. Сім’я для дитини є моделлю взаємовідносин з однолітками, дорослими в школі, суспільстві. Сімейні відносини можуть створити умови для виникнення психічних травм або сприяти їх зменшенню.\nВ залежності з певним набором симптомів неврози поділяють на декілька видів:\nНевроз істеричний (істерики, падіння на підлогу, крики, ридання);\nНевроз астенічний (слабкість, втомлюваність, розлади сну, плаксивість);\nНевроз нав’язливих станів. До нього часто відносять і обсесивний невроз (для нього характерні всілякі тіки, судоми, м’язові спазми), і фобічний невроз (страхи темряви, самотності, розлуки з близькими, смерті);\nДепресивний невроз – бажання усамітнитися, депресії, пригнічений настрій (найчастіше проявляється в підлітковому віці);\nІпохондричний невроз – страх захворіти, теж часто зустрічається серед підлітків.\nУ випадку проявів декількох, навіть на перший погляд незначних симптомів, що можуть нагадувати невропатію, слід негайно звернутися до дитячого невролога з метою дообстеження дитини, уточнення діагнозу і призначення адекватного й грамотного лікування.\nВ «Медичному центрі Берсенєва» працюють кваліфіковані дитячі неврологи, які мають великий досвід роботи з дітьми, яким поставлений діагноз «рання дитяча нервовість». Метамерні підходи в діагностиці і лікуванні дітей з вродженою невропатією сприяють зникненню психоневрологічних розладів і перешкоджають формуванню неврозоподібних станів і психопатій в подальшому. Лікування невропатії у дітей – складне завдання, і відповідальність за позитивний результат лягає і на плечі батьків теж. Від вашої любові, уваги і піклування, а також від виконання всіх лікарських рекомендацій залежить здоров’я і майбутнє вашої дитини.\nЗаписатися на консультацію ви можете за телефоном контакт-центру (044) 238-22-31 або за телефоном дитячого відділення (044)272- 11-82.\nПодумайте про майбутнє вашої дитини!


Адвокати свавілля. Хто і як допомагає владі тиснути на українські ЗМІ | Громадська організація «Центральний Антикорупційний комітет»\nГоловна › Новини › Адвокати свавілля. Хто і як допомагає владі тиснути на українські ЗМІ\nАдвокати свавілля. Хто і як допомагає владі тиснути на українські ЗМІ\n“А податкова, СБУ, та інші ще довго будуть мусолити з” Вест “і” Країною “? Три роки мало?” – ці слова рік тому написала у себе на Facebook Наталія Лігачова, відомий критик і експерт в галузі медіа, яка позиціонує себе як головний охоронець стандартів журналістики.\n“Країна” і “Вести” – два ЗМІ, які неодноразово в останні роки піддавалися атаці з боку правоохоронців за критику влади.\nЗа традицією, в своїх оцінках стану рівня свободи в нашій країні міжнародні організації орієнтуються на моніторинги, складені українськими громадськими організаціями. В Україні цим займаються дві структури – Інститут масової інформації (ІМІ) під керівництвом Оксани Романюк і “Детектор медіа” (колишня ГО “Телекритика”) під керівництвом Наталії Лігачової.\nСебе вони називають медіаекспертами і вочдогамі українських ЗМІ (вочдог – сторожовий пес, наглядач, контролер, наглядач. – прим.ред.). А своїми завданнями – моніторинг ситуації зі свободою слова в країні і з дотриманням журналістських стандартів.\nДіяльність даних структур вже давно викликала питання у значної частини українських журналістів, які відзначали, що ці експерти не помічають, а іноді і прямо виправдовують тиск влади на ЗМІ, і порушення журналістських стандартів знаходять переважно у опозиційних медіа.\nАле останнім часом (мабуть, у міру наближення виборів) позиція цих “медіаекспертів” стає все більш відвертою і агресивною.\nМинулого тижня структури Лігачової і Романюк організували справжнє цькування керівництва Національної спілки журналістів України в особі Сергія Томіленка. За те, що він захищає все ЗМІ від нападок влади, незалежно від редакційної політики, і не ділить їх на “патріотів” і “вату”. А також за те, що регулярно звертає увагу на кричущу ситуацію з фізичним насильством проти журналістів.\n“Країна” розбиралася, що насправді являють собою ІМІ та “Детектор медіа”.\nПаралельна реальність ІМІ\nІМІ створювався ще в 1995 році як незалежна громадська організація, яка проводить моніторинги та дослідження про мас-медіа. З тих пір як після Майдану з громадського сектора у владу пішла екс-глава ІМІ Вікторія Сюмар (зараз очолює парламентський Комітет з питань свободи слова та є однією з ключових фігур в провладній партії “Народний фронт”), виконавчим директором організації є Оксана Романюк. Причому бюджет у ІМІ досить немаленький – більше 11 мільйонів гривень (офіційні дані за 2016 рік).\nГоловний продукт діяльності ІМІ – т.зв. “Барометр свободи слова”: моніторинг кількості вбивств, побиття журналістів, перешкод профдіяльності, цензури і загроз. На основі цих даних європейські партнери ІМІ аналізують рівень свободи слова в Україні. Але останні кілька років, відзначають експерти, в цей моніторинг потрапляє далеко не всі.\nСпіврозмовники “Країни” в медіасередовищі вважають: багато випадків тиску на журналістів в ІМІ замовчують, тим самим спотворюючи загальну картину.\nІМІ – український партнер міжнародної правозахисної організації “Репортери без кордонів”, член і український представник глобальної мережі медіаорганізацій IFEX. З НИМИ також співпрацюють Рада Європи, ОБСЄ, USAID. Перш ніж виступати з заявою на підтримку того чи іншого ЗМІ, на яке влада України чинять тиск, всі вони спочатку консультуються з Оксаною Романюк.\n“В ІМІ переконують своїх західних партнерів, що всі ці заяви про порушення прав журналістів фабрикують олігархи-власники ЗМІ, причому найчастіше натякають, що вони нібито проросійські. Це, мовляв, все інсинуації, це роблять спеціально видання, чиїм власникам вигідно завдати шкоди репутації Україна. Або кажуть, що, мовляв, мова йде просто про звичайні кримінальні правопорушення, тому порушення кримінальних справ проти ЗМІ та їх керівників – це не тиск, а звичайна робота правоохоронних органів. Тому в свої моніторинги вони все ці випадки не беруть і для Заходу звітують: не хвилюйтеся, у нас все ок “, – пояснює” Країні “принцип роботи ІМІ із західними донорами співрозмовник з медіасреди.\nТе, що в ІМІ існує якийсь негласний фільтр при моніторингу загроз на адресу ЗМІ, підтверджує глава Національної спілки журналістів України (НСЖУ) Сергій Томіленко. Через те що ІМІ необ’єктивно відображає картину з тиском на ЗМІ, в НСЖУ навіть впровадили свій, альтернативний “Індекс фізичної безпеки” – моніторинг нападів на журналістів.\n“За 2017 рік ми зафіксували 90 випадків застосування сили. Знаєте, яку статистику подає ІМІ? У нас – 90 нападів, у них – 29. Виходить, ми як би говоримо: подивіться, є проблема. А в ІМІ кажуть: все нормально, ніяких проблем немає “, – зазначає Томіленко.\nТакий вибірковості ІМІ є логічне пояснення.\nІнститут – регіональний представник міжнародної журналістської організації “Репортери без кордонів”. А головний фактор, який впливає на місце країни в рейтингу зі свободи слова для “Репортерів” – фізичні напади. Тому до них в ІМІ найбільш прискіпливі.\nЗ моніторингу відсівають все, що можна відсіяти. Одна з хитрощів – випадок хоча і фіксують в “барометр”, але переводять в менш важливу категорію (що не стосується застосування фізичної сили).\nНаприклад, в листопаді оператора грузинської телекомпанії “Руставі 2” Тамаза Шавшішвілі з явними порушеннями депортували з України. Сам Тамаз в інтерв’ю “Країні” докладно розповідав, як проходила його депортація: 15 осіб у чорних масках з автоматами, скотч на очах, наручники, побиття ногами. За словами Шавшішвілі, керував операцією по його вигнання з країни начальник Управління держохорони Валерій Гелетей.\nЦей випадок в ІМІ проходить не в категорії “фізична агресія” (побиття, напади), що з урахуванням обставин справи було б логічно, а в розділі “юридична тиск”. При тому, що спецназівці застосовували силу до журналіста, заклеїли очі скотчем, побили, таємно і силою вивезли з України і заборонили в’їзд, що не обґрунтувавши причини.\nАналогічним чином в ІМІ надійшли з інцидентом, коли в Миколаєві в липні минулого року депутат вдарив дверима журналіста інтернет-видання “Свідок.інфо” Андрія Прокопенка, намагаючись виштовхнути його з кабінету ногою – його включили в категорію “Перешкоджання журналістській діяльності”.\nІнший спосіб, який часто використовують в ІМІ, щоб не включати в моніторинг нападу на журналістів, – вказувати, що вони нібито постраждали не як журналісти, а як громадські активісти. Мовляв, навіть якщо когось побили, це були приватні розборки, що не мають до журналістської діяльності відносини.\nБагато випадків насильства проти журналістів структура Оксани Романюк просто ігнорує. Так, в ІМІ не вважали за потрібне внести в перелік злочинів проти преси випадок в селі Ходосівка, де невідомі побили журналіста проекту “Стоп корупції”, коли він проводив своє журналістське розслідування. Лікарі діагностували у 24-річного журналіста забиття м’яких частин голови, травму шиї, закриту травму грудної клітини.\nЗа окремим журналістам і ЗМІ ІМІ працює вибірково, відзначаючи їх лише коли ситуація набуває потужний резонанс. Наприклад, в “барометр” немає відомостей про напад на Руслана КОЦАБУ, журналіста “NewsOne”, в травні 2017 року, коли націоналісти намагалися зламати йому камеру і мікрофон в Маріїнському парку. Але ось випадок, коли боєць “Правого сектора” Олексій Бик ударив КОЦАБУ при виконанні журналістських обов’язків в грудні 2017 го, ІМІ в свій моніторинг уже вніс.\nТочно так само роблять в ІМІ з новинами, які стосуються “Країни”. Навіть якщо вони виходять на міжнародний рівень.\nТак, не звернули уваги в ІМІ та на резонансне затримання римської поліцією журналістки “Країни” Анастасії Товт у Ватикані під час зйомки акції “Фемен”. На сайті ІМІ можна знайти лише новина, присвячену затримання (з дивним формулюванням в заголовку “затримали на деякий час”, тоді як редакція цілий день не могла вийти з нею на зв’язок), але в “Барометр” цей випадок не включили. Ні на сайті ІМІ та згадок про те, що справа журналістки взяв під свій контроль Рада Європи, присвоївши йому другий ступінь загрози для свободи медіа.\nАрешт за сфабрикованою справою про вимагання головного редактора “Країни” Ігоря Гужви в червні 2017 року, а також проведений в той же час незаконний обшук (без санкції суду) в редакції в моніторинг не потрапили. Внесли в “Барометр свободи слова” ІМІ тільки інцидент з обшуками, які провели вдома у співробітників редакції в серпні 2017 року – коли ситуація з тиском на “Країну” отримала вже такий резонанс, що не звертати увагу на нього вже стало неможливим.\nЦю вибірковість буквально днями в коментарях в соціальних мережах спробувала пояснити Оксана Романюк: “Затримання Гужви не брали, так як там дійсно мав місце факт порушення з боку Гужви”, – дослівно написала Романюк. Але на уточнююче питання “Країни”, на якій підставі вона робить висновок про те, що був факт порушення, Романюк почала виправдовуватися: “Про порушення, звичайно, остаточно стверджувати можна буде тільки після того, як буде відповідне рішення суду. Було неможливе брати в “Барометр” даний випадок, враховуючи характер висунутих Гужві звинувачень, які безпосередньо не були пов’язані з журналістською діяльністю “.\nЧасто ІМІ дає новина на своєму сайті про те, що журналіста жорстоко побили, але в моніторинг за поточний місяць цей випадок не включають взагалі. Як, наприклад, в ІМІ надійшли з жорстоким побиттям відеооператора видання “20 хвилин Житомир” Руслана Мороза 10 червня 2017 року. Він отримав численні травми середньої тяжкості і струс мозку. До того ж журналіста ще й пограбували – викрали техніку і обладнання: відеокамеру, фотоапарат і карти пам’яті. Ні гаманця, ні мобільного телефону не взяли – слідство вважало, що причиною нападу стала саме професійна діяльність. Але в ІМІ з якихось причин не вважали за потрібне включати інцидент в “Барометр свободи слова”.\nТочніше, якщо добре пошукати, можна знайти згадку про побиття Мороза в “барометр” за липень 2017 го (хоча побиття сталося в червні). Правда, мова там не про сам напад, а про те, що “житомирський журналіст вимагає від поліції кваліфікувати напад на нього як напад через профдіяльності”. І внесений цей випадок в категорію “Реакція журналістської спільноти” – а не “Побиття, напади”.\nПричому в цьому випадку вибірковість ІМІ доходить майже до абсурду. Так, про побиття журналіста Мороза їм повідомив власний регіональний журналіст, який повинен моніторити місцеві питання свободи слова, про що в ІМІ прямо пишуть в новини.\nНайдивовижніше, що таке спотворення реальності дійсно допомагає ІМІ витягати позиції України в міжнародних рейтингах. Так, в 2017 році Україна зайняла 102-е місце з 180 країн у рейтингу свободи слова від “Репортерів без кордонів”. Разом з тим, в порівнянні з результатами 2016 року, Україна піднялася на п’ять рядків вгору. Прес-секретар “Репортерів без кордонів” Ульріке Груска пояснила, що поліпшення позицій України пояснюється “зменшенням насильства проти журналістів”.\nЯкщо ІМІ маніпулює рейтингами зі свободи слова, приховуючи від своїх західних партнерів випадки нападів на журналістів, то в іншої грантової “медіаекспертной” організації – “Детектор медіа” – дещо інша задача: цькування неугодних ЗМІ.\n“Ручна болонка короля”\nПрабатько “Детектор медіа” – “Телекритика” – була першим в Україні спеціалізованим “медіа про медіа”. Вона була заснована дещо пізніше, ніж ІМІ, – в 2001 році, за фінансової підтримки посольства США в Україні та міжнародної громадської організації “Інтерньюз-Україна”. У 2004 році для підтримки сайту його творець, заслужена журналістка України Наталія Лігачова, заснувала однойменну громадську організацію.\nПізніше сайт фінансували різні західні грантодавці – Фонд “Національний інститут демократії” (США), Фонд “Відродження” та інші.\nСвою місію команда “Телекритики” сформулювала так: “Критикуючи і аналізуючи роботу тележурналістів, допомагати їм працювати краще і протистояти цензурі”. А грантова підтримка організації повинна була гарантувати незалежність від інтересів українських олігархів і політиків.\nВтім, без українських олігархів “Телекритика” змогла існувати недовго. У 2010 році вона увійшла до групи компаній “1 + 1”, що належить Ігорю Коломойському (а до того – в медіахолдинг “Главред-медіа”, що належить політику Олександру Третьякову).\nУ 2015 році команда “Телекритики” на чолі з Наталією Лігачової пішла з проекту. При цьому холдинг “1 + 1 медіа” не погодився віддати ГО “Телекритика” однойменний сайт і підсайт “Дуся”. Тому в квітні 2016 року ГО “Телекритика” змінила назву на “Детектор медіа”. Незабаром було створено і однойменне інтернет-видання, яке тепер позиціонує себе як головний вочдог українських ЗМІ і незалежне джерело новин про медіаринку в Україні.\nЯкщо Романюк працює з прицілом уваги на європейських структур і партнерами “Репортерів без кордонів”, то “Детектор медіа” звітує перед грантодавцями. А список міжнародних донорів у “Детектор медіа” великий: SIDA, DANIDA, NED, Internews, посольство США в Україні, посольство Нідерландів в Україні.\nСаме через “Детектор медіа” ці структури черпають “правильну” інформацію про рівень свободи слова в Україні.\nРобота “Детектора” влаштована за простим принципом: множаться позитивні новини, дозуються – погані, з головною метою – переконати грантодавців і дипломатів в тому, що зі свободою слова в Україні все добре або не так погано, як намагаються розповідати.\nПрикладів умисного замовчування безліч. “Країна” зібрала всього лише деякі з них. Наприклад, видання ігнорує заяви Національної спілки журналістів про тиск на свободу слова і нападах на журналістів. Новини такого роду частіше потрапляють в поле зору національних медіа, ніж на стрічку новин профільного видання, яким позиціонує себе “Детектор медіа”.\nТа й в цілому очевидно, що роботу одних ЗМІ (в основному критично оцінюють владу) співробітники “Детектора” аналізують більш інтенсивно, вишукуючи маніпуляції і порушення журналістських стандартів. У той час як діяльність інших медіа (найчастіше провладних) або замовчують, або хвалять. Критики провладних ЗМІ немає взагалі, навпаки …\nНаприклад, в лютому видання опублікувало матеріал “Віч-на-віч” на Прямому як дзеркало української еліти “- аналіз передачі на телеканалі” Прямий “, який пов’язують з президентом Петром Порошенко.\n“Програма ніяких негативних емоцій не викликає. Більш того, спілкування ведучої з її гостями занурює глядача в затишний світ людяності і симпатії разом з емпатією. Люди, тобто гості провідною дійсно приємні і гідні. До того ж, всі вони готові розкрити свою душу красивою провідною до самого дна. 18 лютого, наприклад, душевний стриптиз за допомогою провідної влаштував радник міністра внутрішніх справ Шкіряк “, – в такому ключі відгукується про передачу на” Прямому “колумніст” Детектор медіа “.\nЧастина, що залишилася матеріалу присвячена “графського походження” гостя програми, соратника “народофронтовцев” Авакова і Геращенко, Зоряна Шкіряка: так, в тексті сказано, що ведуча “кокетливо поцікавилася, хто до нього звертається” Ваша Світлість “, на що” гість відповів, що зараз не ті часи, щоб підкреслювати благородне походження “.\n“Така відповідь показав, що радник міністра внутрішніх справ, на відміну від українських політиків кучмівського призову, які зі шкіри пнулися, щоб, як Мартин Боруля, довести своє дворянське походження […], усвідомлює – жоден герб і ніякі заслуги предків не дають права нащадкам шляхетського роду на якісь преференції тут і зараз. Що, до речі, цілком у дусі поведінки нащадків давньої шляхти в Західній Європі “, – робить висновок автор в матеріалі на” Детектор медіа “.\nНавіть побіжний моніторинг контенту сайту дозволяє зробити висновок: більшість новин про провладних каналах – позитивні. Для порівняння – ось цитата з блогу Лігачової про розслідування Дмитра Гнапа на “Громадському” про офшори президента Порошенко, які той розкривав під час запеклих боїв на Донбасі: “Паралелі в сюжеті з Іловайськ абсолютно маніпулятивні … Вони, судячи з усього, потрібні були саме потім , щоб якось виправдати сама поява подібного “розслідування”.\nАбо ось ще одна цитата – вже з колонки Отара Довженка на “Детекторі медіа” про “неприйнятність і маніпулятивного зіставлення офшорних Мутоко компаній Порошенко з бойовими діями в Іловайську”: “Автори розслідування і деякі їх колеги обурюються, що, мовляв, критики вчепилися в форму , не звертаючи належної уваги на предмет розслідування. Ну, пардон, тому і вчепилися, що використана для залучення уваги і нагнітання саспенсу “кіселевщіна” викликає у розумного глядача однозначний рефлекс “.\nА ось як “Детектор” оцінює випуск програми “Український формат” на опозиційному телеканалі “NewsOne” 21 лютого 2018 року: “Цей ефір – безумовний лідер за кількістю маніпуляцій, незбалансованості та проявів непрофесіоналізму. Провідні примудрилися додати ще більше драматизму і трагізму і в без того хворобливу тему … Про балансі в складі гостей не йшлося “, – маніпулює автор тексту, нівелюючи той факт, що гостями ефіру були відразу два представники партій влади – нардеп від Блоку Петра Порошенко Ольга Богомолець та член фракції Ра ікальной партії Ігор Мосійчук. “Не дивлячись на те, що формально Богомолець представляла Блок Петра Порошенка, баланс вона не забезпечила – а навпаки, співала в унісон з іншими гостями, звинувачують президента і” олігархічну банду “у всіх бідах країни”, – сказано в моніторингу “Детектора”.\nВзагалі на телеканал “NewsOne” у Лігачової особливий фокус уваги.\n“Складно не бути іронічним, коли тему” Свобода слова по-українськи. Боротьба з фейк – цензура чи прагнення до об’єктивності ЗМІ? “Обговорюють на каналі NewsOne. Ну знаєте, на тому самому NewsOne, який видав в ефір постановочні слухання Конгресу США в підвалі Капітолію. На тому самому NewsOne, який оголосив про свою блокування, хоча активісти заявляли про символічному пікеті всього одного входу “, – йдеться в статті від 26 січня з розбором ефіру” Українського формату “.\nРозмірковуючи про маніпуляції в інших ЗМІ, “Детектор медіа” не гребує примітивними прийомами маніпуляцій в своїх власних матеріалах. І в цьому ключі показовим є історія, як на “Детектор медіа” висвітлювали скандал навколо інтерв’ю Наталії Влащенко з екс-заступником глави Адміністрації президента часів президентства Януковича Андрієм Портновим на телеканалі ZIK.\n“Соромно перед тими, хто загинули”: Мережа вибухнула через інтерв’ю Портнова телеканалу ZIK “-” Детектор медіа “зробив добірку думок політиків, блогерів і експертів, увінчавши його таким ось заголовком. З 14 коментарів по темі – жодного на підтримку каналу ZIK. Хоча в Мережі було безліч думок і на захист цього інтерв’ю.\nКоментатори, обрані редактором сайту, прогнозовано звинувачують телеканал в “підігравання інтересам Москви”, називаючи його “ретранслятором російської пропаганди”, закликають бойкотувати ZIK. До слова, на наступний день після публікації група людей таки бойкотували офіс телеканалу ZIK в центрі столиці. Наталія Влащенко впевнена: акцію “замовили” на Банковій.\nІнформація взята з: https://strana.ua/articles/analysis/131050-detektor-media-i-imi-iskazhajut-situatsiju-so-svobodoj-slova-v-ukraine.html


У Тернополі наступного тижня відбудеться ще один фестиваль : 09:07:2018 - te.20minut.ua\nУ Тернополі наступного тижня відбудеться ще один фестиваль\nВсеукраїнський фестиваль гончарів «Не святі горшки ліплять» відбудеться з 19 по 22 липня у парку Топільче (на Козацькому острівку).\nПід час фестивалю учасники зі всіх куточків країни презентуватимуть свою творчість.\nПостійно діючі майстер-класи з гончарства, розпису кераміки, ліплення свищиків;\nЯрмарок народної творчості;\nМайстер-шоу від віртуозів гончарства;\nКонкурси серед гончарів;\nІсторії тернополянок: де жінкам купують по три сукні на весілля та всипають золотом Чи буде карантин у тернопільських школах Фото дня: що раніше було на місці фонтану "Квітка терену" Як правильно "вполювати" квитки на море\nПід час фестивалю «86: Післямова» у Тернополі покажуть свіже авторське кіно


Фотографії наслідків бомбардувань сирійських міст під Посольством РФ у Києві | Іслам в Україні\nФотографії наслідків бомбардувань сирійських міст під Посольством РФ у Києві\nПід Посольством РФ у Києві — акція протесту\nПід Посольством Російської Федерації в Україні 15 грудня зібралось кілька десятків учасників акції протесту проти дій російської армії в Сирії. Кияни прийшли до російської амбасади з плакатами та фотографіями наслідків бомбардувань сирійських міст авіацією Путіна та Асада. Про це повідомляє кореспондент Інформатора.\n— Апелювати до Росії немає сенсу. Вони не зупиняться. Ні в Сирії, ні в інших країнах. Апелювати до ООН чи інших міжнародних організацій теж немає сенсу. Вони не зробили нічого, щоб зупинити цю бійню. Єдине, що ми можемо зробити — говорити правду, — пояснили організатори протесту.\nСвітлини учасники розвішали на паркані. На землі перед будівлею — дитячі іграшки, залиті червоною фарбою — як нагадування про криваві події в Алеппо. На акції звучали гасла «Ми не знаємо, як це зупинити, але без нас це точно не зупиниться», «Путіне, що тобі сниться?».\nЯк стверджують активісти, між ситуаціями в Сирії та Україні простежується схожість: в обох випадках замішаний Кремль, який веде так звану «боротьбу з тероризмом».\nЯк повідомляє видання Ведомости. Украина, у Львові також пройде мирна акція. Активісти вийдуть, аби продемонструвати солідарність із сирійським народом. Організатори заходу таким чином хочуть підтримати насамперед тих, хто зараз перебуває в епіцентрі військових подій — Алеппо. Мирна хода почнеться сьогодні, 15 грудня, о 17.00 на перехресті вулиць Сербська, Російська та Площа Ринок.\nНагадаємо, воєнний конфлікт у Сирії триває з 2011 року. У бойових діях беруть участь урядові війська, опозиціонери, радикальні ісламісти, курди та інші сили. Значну частину Сирії контролюють бойовики ІДІЛ.\nРосійські та сирійські літаки регулярно бомблять підконтрольні опозиції східні райони. 13 грудня урядові війська президента Сирії Башара Асада взяли під контроль найбільше місто країни — Алеппо, яке з 2012 року частково контролювалося озброєною опозицією.\nВ Кремлі заявляють, що вести переговори про перемир’я в східному Алеппо немає з ким, оскільки там залишилися «самі терористи». У той же час західні країни стверджують, що в районі Алеппо потрібно встановити перемир’я, оскільки місту загрожує гуманітарна катастрофа.\nЯк уже повідомляв «Іслам в Україні», раніше муфтій Духовного управління мусульман України «Умма» Саід Ісмагілов оприлюднив звернення до світової спільноти, в якому закликав вжити всіх можливих заходів, аби припинити жахливі злочини проти людяності, та молитися за жертв війни у Сирії.


Адаптер MB для карабінів без резьби на стволі - asturawsmd\nГоловна / Каталог / Дульне гальмо-компенсатор / Адаптер MB для карабінів без резьби на стволі\nАдаптер MB для карабінів без резьби на стволі\nАдаптер MB для карабінів без резьби на стволі кількість\nАртикул: WTS-24-30 Категорія: Дульне гальмо-компенсатор\nДуже часто мисливські карабіни не мають різьби для установки дульних пристроїв, тому якщо з’явилося бажання встановити дульне гальмо-компенсатор або ГЛУШНИК – вихід по суті один – нарізати різьбу на стволі карабіна.\nНе багато які збройові майстерні можуть це зробити правильно, тому у багатьох стрільців виникають сумніви в необхідності цієї процедури. Даний дульний адаптер MB дозволяє уникнути подібних операцій зі стволом карабіна!\nПри цьому Ви отримуєте ефективний дульний гальмо-компенсатор з можливістю установки на нього глушника!\nКожен дульний адаптер виготовляється індивідуально, по розмірах ствола Вашого карабіна!\nВід Вас виміри ствола Вашого карабіна: діаметр ствола на дульному зрізі і через 40мм. від дульного зрізу.\nДанні вимірювання необхідно зробити якомога точніше!\nЦанговий затиск обжимается на стволі на 0.2мм!\nНа всю продукцію нашої компанії поширюється гарантія.\nМаса і габарити: 140 гр, 87мм.х21мм.х24мм.\nБудьте першим, хто залишив відгук “Адаптер MB для карабінів без резьби на стволі”“ Скасувати відповідь\nВи переглядаєте: Адаптер MB для карабінів без резьби на стволі 2.100 грн.


З 1 липня відновляться деякі авіарейси між Туреччиною та Україною – Зеленський | Новини України і Бельгії\nдодому Новини України З 1 липня відновляться деякі авіарейси між Туреччиною та Україною – Зеленський\nЗ 1 липня відновляться деякі авіарейси між Туреччиною та Україною – Зеленський\nПро це йдеться у повідомленні Зеленського в Twitter.\n“З 1 липня деякі авіарейси між Туреччиною і Україною будуть відновлені. Згоден з Реджепом Таїпом Ердоганом, що це дасть поштовх для відновлення туристичної галузі. Спасибі за гуманітарну допомогу. Ми поглиблюємо стратегічне партнерство між Україною і Туреччиною на всіх напрямках, що становлять спільний інтерес”, – написав він.\nпопередня статтяУкраїна отримала від США ракети Javelin\nнаступна статтяМер вирішує дозволити секс-працівницям відновити роботу в Сінт-Йост-Тен


Сорочку били як двійника свого власника - Урядовий Кур’єр - газета центральних органів влади України онлайн\nОльга ЛОБАРЧУК 7 серпня 2014\nСорочку били як двійника свого власника\nЗаслужений майстер народної творчості України Мирослава Кот півстоліття розкодовує бойківську вишивку\nЗаслужений майстер народної творчості України, доцент Дрогобицького педуніверситету Мирослава Кот відкрила світові культуру бойківської вишивки і понад півстоліття досліджує цей культурологічний пласт. Щоб розгадати, каже, все, що закодовували десятки поколінь і тисячі наших бабунь у різних життєвих ситуаціях і епохах, треба багато часу. Існує якийсь невидимий космічний інстинкт самозахисту нації. Коли занепадає його культура, народжуються люди, в долі яких записано програму її збереження. Це і творці, і носії традиції, і зберігачі її пам’яток, — сказав хтось із відомих українських митців наче саме про неї, Мирославу Петрівну Кот.\nЩоб свої не були чужими\nУ спокійніші часи, як до Дрогобича приходили переселенці з ближнього села чи дальшого Самбора, то їх часто сприймали як чужих, бо — бойки. Річ не стільки в містечковому егоїзмі, скільки в тому, що ця етнічна група, на відміну від гуцулів, слабо вивчена, вони й самих себе добре не знали. Моя бабуня, дрогобичанка, як розізлиться на сусіда, то казала: нема бойка — бий сорочку. Я розуміла її злість на деякі ментальні особливості нашої етнічної групи, яка споконвіків проживає від півночі Дрогобиччини до півдня Закарпатської долини, на сході — від Ослави через місто Лісько, Старий Самбір, Трускавець, Болехів, Долину, понад річку Лімницю до Сваляви і Перечина. Та лиш тепер завдяки пані Мирославі зрозуміла, що сорочка мала бути побита як двійник свого власника. А вишивана несла у своїх узорах символічний код господаря. Сорочки бойкині вишивали кожному індивідуально зі своїми про нього думами і почуттями.\nМатематик, педагог, відома у світі вишивальниця-лембойка, як сама себе називає Мирослава Кот (батько — з Бойківщини, а мати — з Лемківщини), своїм глибинним дослідженням бойківської вишивки і народних традицій, із нею пов’язаних, внесла свою лепту в пізнання характеру, традицій і життя бойків. Вона довела, що взори на бойківській вишиванці мали закодовані символи оберегів і слугували наче двійником людини. Моя бабуня казала «бити» сорочку, життя било насправді й по-справжньому їх самих.\nСама Мирослава Кот після десятків років праці над історією бойківського народного мистецтва каже: «Я відкрила світові бойків Дрогобиччини», сходивши у творчих і педагогічних експедиціях та практиках свій край повздовж і впоперек. Згадує, як одна з п’ятиста її учениць врятувала рідкісного взору вишиванку, яку старожителька села Літеня приготувала собі на смерть. Бойки в кращий світ будь-що не брали…\nУ різних регіонах України вивчала народні вишивки, щоб порівняти й виокремити специфічність вишиття свого краю. Вона стала ніби живою фольклорною скарбничкою свого краю і почесним громадянином Дрогобича. Саме на святкуванні його 900-річчя Мирослава Петрівна зі своїми ученицями презентувала землякам 500 бойківських вишивок — найбільше сорочок і обрядових рушників. У бідних курних хатах бойків ікони рушниками не огортали, бо довелося б часто прати від кіптяви. Жінки чаклували над одягом, над сорочкою, яка була для неї, чоловіка і дітей оберегом у частих розлуках, у житті на заробітках, на дорогах у пошуку кращої долі.\nМирослава Кот — вчителька математики сільської школи, згодом — викладач кафедри математичного аналізу і теорії ймовірностей Дрогобицького педуніверситету, ще й організувала тут кафедру методики та історії народних художніх промислів і стала першим її очільником. Виховала 25 народних майстринь, дала ремесло в руки сотням випускників вишу. Разом з основним фахом учителя праці, мови або математики вони завдяки Мирославі Петрівні набували знань і навиків вишивання, інших народних промислів.\nВишиття — з давніх ікон\nСама Мирослава Петрівна роками працювала у фондосховищах музею «Дрогобиччина», «списувала» вишиття з давніх ікон — Дрогобич у XVI столітті славився школою іконопису, по окремих стібках розкрила таємницю такої рідкісної техніки вишивання, як «широкий плетюг». На її переконання, вишивка — своєрідний код нації, виражений ниткою, технікою руки і голки, кольором, душею людини і нації. «Треба століття, щоб досконало вивчити те, що вплітали окремі покоління у свої вишивані послання світові».\nСаме в бойківському одязі збереглися архаїчні пласти його композиційного ладу і методів прикрашання вишиванням. Тож, упевнена пані Мирослава, не можуть бути приниженими люди, які витворили з допомогою двох лише кольорів — червоного і чорного — чи не найелегантнішу в Україні вишивку з вишуканими брижами-збирками на рукавах, вишитими тонкими мережками і «зубчиками»-комірцями. «Смію стверджувати, — додає, роздумуючи, — та й не лише в Україні. Коли привезла своє вишиття до Канади і Сполучених Штатів, то замовляли їх не лише українці».\nО! Ці дивні чорно-червоні троянди на сукні, презентовані завдяки її тітці Юлії Петеш і за океаном. Добре чи зле, але світ побачив: «для бойків є чорне і біле, й нема відтінків, нема середини…».\nМирослава Петрівна Кот зі своїх 80 років життя 60 «вишивала як одержима з молитвою і радістю». Перший стібок — із настановою матері, перша вишиванка — в подарунок рідній сестрі.\nПочувши, що я зустрічалася з пані Мирославою, знайома фінансист попросила дістати її другу книжку 2007 року — «Українська вишита сорочка: традиції і сучасність». Що ж каже про народну майстриню вона, пересічна вишивальниця?\n— Подобаються фасони сорочок, наче сукні й туніки. Нев’януча давність і авангард. Цікаві рукави, зібрані у фалди-брижі, витончені взори і їхня «географія», строгість кольорів і вплітання в них мережки. Класика, що ніколи не виходить із моди.\nТроянда — символ краси. На Бойківщині цю квітку називають ружа — від давньоукраїнської назви крові — руда, носій життя. Вплетені в геометричний орнамент, переважно ромб, який бойкині називали «сім’я», ці квіти-зорі, квіти-обереги, вишиті хрестиком, несуть у собі глибинний філософський зміст. На вишиванках заміжніх жінок — розквітлі, в дівчат — пуп’янки.\nОсобливий код вишиття — на пазухах, манжетах, комірцях і рукавах, щоб захистити серце, спомогти руку до роботи, душу — до життя.\nБойки Дрогобиччини, живучи на бідних грунтах, особливо цінували землю-годувальницю. Однак чоловікам часто доводилося покидати свої сім’ї у пошуках заробітків. Жінки чекали своїх годувальників, часто у молитвах і просьбах піднімаючи руки до неба. Тільки у бойківській вишивці взір — на ліктях, щоб Господь не лише чув їхні мольби, а й бачив знаки на полотні. І кольори: чорний — землі, смутку і строгості, червоний — надії, життя і любові.\nМирослава БУГА-КОТ. Народилася 1933 року в сім’ї українців у Варшаві. Батько з Дрогобиччини поїхав із лопатою і кайлом на будівництво доріг до польського Закопане. Доріс до управителя приватних будинків у Варшаві і власника невеличкої крамниці на її околиці. Мріяв дати доньці освіту, возив її до школи в центрі Варшави. Повернувся на Дрогобиччину у 1943 році. Середню школу Мирослава закінчила у Дрогобичі, вступила до Дрогобицького педагогічного вишу. Працювала вчителькою математики в школі села Мала Білина. Одружилася з директором цієї школи. Чоловік був репресований і засланий до Ураллагу.\nМає понад три десятки персональних виставок у музеях України, США і Канади. Вийшли три її книжки з давньої і сучасної вишивки. Веде в Дрогобичі, де проживає, гуртки вишивки. Під її патронатом працює лабораторія дослідження бойківської вишивки, заснована разом із багатьма її ученицями.\nстарший науковий співробітник музею «Дрогобиччина»:\n— Мирослава Кот — вишивальниця незвичайна і надзвичайна. Музей із великим зацікавленням і давно з нею співпрацює. Вона передовсім етнограф, науковець, дослідник, що добре знає традиції Бойківщини, народне мистецтво. Започаткувала мистецтвознавче дослідження вишивки Бойківщини, Дрогобиччини зокрема. ¢рунтовне знання техніки вишивки, тонка інтуїція мисткині дали змогу підняти із забуття давній бойківський взір і дати йому нове життя. Вона справді створила унікальну колекцію сорочок, рушників, серветок, доріжок. Її багатолітню працю з вивчення вишивок Франкового краю зафіксовано в мистецтвознавчих та етнографічних дослідженнях.\nдоктор мистецтвознавства, професор:\n— Вона з математичною чіткістю підходить до вивчення масштабних співвідношень кольорових акцентів у бойківській вишивці, ритміки повторень окремих мотивів... Зібрала словник народних термінів. Уперше в українській мистецтвознавчій науці об∂рунтувала вишивку Дрогобиччини як унікальне явище в історії мистецтва українського народу, ввела в науковий обіг важливі вишивальні пам’ятки, показала їхню джерельну основу.


Реферат: Адміністративні суди для РФ - RefBaza.com.ua - База рефератів українською мовою\nАдміністративні суди для РФ\nРеферат: Адміністративні суди для РФ\nI. Необхідність створення адміністративних судов……………………………стр. 3\nII. Адміністративна юстиція за царської Росії та СРСР…………………… стор. 5\nIII. Адміністративна юстиція у Росії….……………………… стор. 10\nIV. Наукове обгрунтування інституту адміністративної юстиції, у науці\nадміністративного права…….………………………………………………….стр. 11\nV. Адміністративно-процесуальний кодекс……… …………………….…… стор. 17\nVI. Проект ФКЗ «Про федеральних адміністративні суди до»……… …… .стор. 21\nСписок використаної літератури……………………………………………………… .стор. 26\nБагато суперечок і порушень законності є у нашому житті. У тому числі чимало адміністративних справ. У торік їх кількість перевищила 350 тисяч. У тому числі 3889 справ за скаргам і визнання незаконними правових актів, 134355 - до дій посадових осіб і колегіальних органів влади, управління і громадських організацій об'єднань, 83427 - до махлярства податкового законодавства, 2320 - до махлярства виборчих правий і т.д. Ці дані навів голова верховної суду РФ В'ячеслав Лебедєв під час проекту федерального закону "Про адміністративні суди Російській Федерації" в Вищої школі економіки.\nКонституцією та федеральним конституційним законом "Про судочинної системи Російської Федерації" передбачено адміністративне судочинство й освіту федеральних спеціалізованих судів. Такими і буде адміністративні суди, що входять до систему судів загальної юрисдикції. Це - судова колегія по адміністративних справах Верховним судом Росії, це - федеральні окружні адміністративні суди , це - судові колегії по адміністративних справах верховних судів республік та інших суб'єктів Федерації, нарешті, федеральні міжрайонні адміністративні суди.\nЗ'явиться можливість втрачена у морі справ такі, пов'язані з привселюдними відносинами. Та й суди будуть компетентно вирішувати такі справи. Чим займатимуться адміністративні суди? Вони мають розглядати публічно-правові суперечки у сфері управління й касаційної скарги до дій і рішення органів виконавчої влади і посадових осіб. Суди вплинути на запобігання й усунення порушень законності, з одного боку, вдасться зміцнити гарантії прав громадян - з іншого. Адже й спірні акти центральних і місцевих органів, помилкові рішення виборчих комісій суперечки між державними органами, й багато іншого відбивають невисокий рівень діяльності публічних інститутів. Права й інтереси громадянина й суспільства мали бути зацікавленими надійно захищені, адже влади служать їм.\nРеформування основ конституційного ладу Росії потребує нових підходів у дослідженні кожної галузі державної влади насамперед виконавчої, як влади найближче яка перебуває населення і як наслідок частіше порушує правничий та свободи громадян. Серед форм і засобів контролю за органами виконавчої чільне місце повинен займати інститут адміністративної юстиції, є ефективним засобом захисту права і свободи громадян.\nУ царської Росії інститут адміністративної юстиції лише складався і 1917 рік застав їх у недобудованому стані. У використовувалися елементи даного інституту - частково до розгляду і задоволення адміністративних скарг громадян, але переважно реалізації ефективнішого контролю над діяльністю державної машини. Проте і, сутнісно, домінуючим засобом захисту правий і встановлених законом інтересів громадян виступав у царської Росії та СРСР контроль "згори", тобто. контроль державні органи, як-от прокуратура, державні інспекції тощо. Негативна сторона даної контрольної діяльності полягала (і є) у цьому, що вищі органи який завжди можуть побачити дії і рішення, порушують правничий та свободи громадян, оскільки такі порушення може бути візуально непомітними контролю "згори". Тільки сам громадянин, чиї правничий та свободи нехтуються вищим обличчям (органом держави) як бачить, а й відчуває що творилась щодо його "адміністративну неправду".\nЗ часів у його державах, у яких правлячий шар розумінням ставився до питання взаємовідносини між пануючими і підвладними і намагався зробити ці відносини більш гармонійними, а становище держави - понад стійким, він надавав громадянам (підданим) декларація про самозахист, саме право оскаржити дії (рішення) посадових осіб, у компетентний державний орган. У у Стародавньому Римі - це закріплене за римським громадянином право апеляції до народного зборам, московському державі - право кожного підданого царя подавати чолобитну в Челобитный наказ чи Боярскую думу, у СРСР - цього права скарги, закріплене за громадянами на конституційному рівні. Дане суб'єктивне право, яка також є природженим і невідчужуваним, послужило основою створення у Європі межі ХVIII-ХIХ століть інституту адміністративної юстиції, у якому цього права поставили на міцну процесуальну основу який став у ХIХ-ХХ століттях атрибутом правової держави.\nСьогодні інститут адміністративної юстиції, у Російської Федерації перебуває на стадії початкового формування. Цей інститут може і має сприйматися не чимось чуже, зайшле з Росією із Заходу, але, як правове засіб, має коріння у історичному укладі же Росії та одночасно правове засіб надання допомоги кожній людині, що у стані конфлікту з осередками влади. На актуальність формування у країні системи органів адміністративної юстиції, у час вказують не тільки ученые-административисты, а й фахівці з галузі конституційного, громадянської непокори і інших галузей права. У цьому слід зазначити роботи таких учених, як Ю.А.Тихомиров, Н.Г.Салищева, М.С.Студеникина, Д.М.Чечот, Ю.А.Дмитриев, Ю.Н.Старилов, Н.Ю.Хаманева, К.С.Бельский, В.В.Бойцова та інших.\nХоча у федеральному конституційному законі від 31 грудня 1996 р. "Про судочинної системи Російської Федерації" передбачається введення у країні адміністративного судопроизводства, а Посланні президента Російської Федерації Федеральному Собранию "Порядок при владі - лад у країні" від 6 березня 1997 р. обгрунтовується необхідність прийняття Административно-процессуального кодексу Російської Федерации, практичних кроків у цій галузі, на жаль, немає. Парадоксально, але факт: поки що необхідно доводити можливість й необхідність адміністративної юстиції для раціональної і заснованій на законі діяльності державної машини всіх рівнів влади.\nЯкщо початку ХХ століття у країнах, ще тривали дискусії щодо інституту адміністративної юстиції, то час необхідність її як специфічної судової діяльності, тісно що з діяльністю органів виконавчої, сумніву не піддається, функціонування інституту адміністративної юстиції оформлено доктринально, закріплено законодавчо, і підтверджено правозастосовчої практикою.\nII. Адміністративна юстиція за царської Росії та СРСР\nПри характеристиці інституту адміністративної юстиції, у сучасному російському юридичної літературі домінує метод порівняльного правознавства. Описываются адміністративні суди Франції та Німеччини, адміністративні трибунали Англії й США, відзначаються їх переваги та недоліки. Тим більше що майже хто б використовує сравнительно-исторический метод дослідження, і бюджетні установи адміністративної юстиції царської Росії залишаються забутими для правознавства нашого часу. Коли викладають історію адміністративної юстиції, у царської Росії, то одні автори починають її з реформ 60-70 років в XIX ст., інші більш ґрунтовні - з епохи Петра I, цілком ігноруючи ХVI--ХVII століття Московської держави. Проте саме ці століття з перервами у діяльності функціонував Челобитный наказ, найважливіше урядову установу у системі московського управління. Він виконував такі функції: а) приймав чолобитні (позови приватних осіб) щодо рішень посадових осіб на той час - дъяков, піддячих, воєвод тощо. б) піддавав суду тих, ким подавалися чолобитні; в) контролював діяльність інших урядових установ. Тому є підстави думати, у Росії, як і у державах Західної Європи, зачатки адміністративної юстиції зустрічаються у середні віки.


У Києві облаштують новий бюветний комплекс - ЗНАЙ ЮА\nУ Києві з'являться десятки нових бюветів - де набрати чистої води "на халяву"\nБонус для киян\nСтало відомо про те, що в Києві збираються поставити нові бюветні комплекси. Коли і де це буде.\nТаким чином, повідомляється, що крім цього, в столиці обладнають нову артезіанську свердловину. На бульварі Перова, 40 облаштують новий бюветний комплекс, як повідомив директори спеціалізованого водогосподарського комунального підприємства «Київводфонд» Світлана Козловська.\nу столиці обладнають новий бюветний комплекс, фото: скріншот з відео\nУ Дніпровському районі з'явиться новий бювет. Його будівництво завершать до кінця вересня. До кінця року плануємо побудувати новий бюветний комплекс і в Голосіївському районі - на Голосіївському проспекті, 5-15 — - зазначила Козловська.\nЩороку навесні і влітку «Київводфонд» робить Капітальний ремонт всіх бюветних комплексів. Таке технічне обслуговування запобігає дозвіл мережі.\nСтаном на вівторок, 25 серпня, було вже завершено 70 відсотків усіх запланованих капітальних ремонтів. Завершити повністю все планують ближче до кінця вересня.\nНагадаємо, раніше Кличко знищив Київські каштани і спустив 800 тисяч на кущі\nЯк повідомляє портал «Знай.иа» У Садового "віджали" клаптик землі в центрі Львова-парку не буде\nТакож «Знай.иа " писав, що Кернес вбухає в убитий Харківський парк 48 мільйонів, вибори на носі


Лікарські трави в саду – витончена краса ландшафту та домашня аптечка | Народний Оглядач\n17 Вересень 2019 р., Вівторок, Київський час 01:45\nЛікарські трави в саду – витончена краса ландшафту та домашня аптечка\nКоли ми створюємо сад на прибудинковій території, то часто піклуємося не лише про його привабливий естетичний вигляд, але й намагаємося зробити ділянку якомога більше функціональною та заповнити її усім, що привносить в наше життя красу, насолоду та здоров’я.\n1. З чого почати створення корисних грядок\n2. Які лікарські рослини слід вирощувати в саду\nОсновним принципом організації роботи в саду є поєднання приємного з корисним: коли робота на городі та високий врожай на столі приносять нам неабияке задоволення. Однак, крім плодів та красивих квітів на грядках можна вирощувати ще й лікарські рослини https://yaskravaklumba.com.ua/ua/stati-i-video/semena/lekarstvennye-travy-v-sadu-sroki-i-pravila-sbora-osobennosti-hraneniia.\nСадок з цілющими травами може зробити кожен, тут не обов’язково бути лікарем чи знахарем. Слід лише посадити знайомі вам рослини та насолоджуватися їх користю та красою. Сила цілющих рослин наповнює енергією, заряджає бадьорістю, дарує гарний настрій та п’янить чудовим ароматом.\nЛікарські трави не займають багато місця в саду чи городі: однієї чи двох грядок вам буде цілком достатньо. А кущі, плоди яких є корисними природними ліками, можна використовувати як додаткову огорожу. Усі лікарські рослини є абсолютно невибагливими та легко приживаються на дачній території.\nЗ чого почати створення корисних грядок\nРоботу над аптекарськими грядками слід починати з осені. Ділянку, яку ви вирішили засадити лікарськими травами потрібно перекопати, очистити від бур’янів та ввести добрива. В той самий час можна розрахувати розмір майбутніх грядок та надати їм форму (може бути фігурна клумба, або невеликі прямокутні високі грядки).\nКомпозицію з лікарськими рослинами в саду розташуйте на відкритому безвітряному сонячному місці. Вона може складатися як з корисних чагарників так і трав’янистих однорічників або багаторічників.\nУ такому випадку кущі можна посадити на задньому плані, між ними розташувати високорослі багаторічники (такі як валеріана, дев'ятисил, алтей), а на передньому плані посадити низькорослі та середньорослі рослини (це материнка, ромашка, м’ята, меліса).\nВибираючи місце для посадки, подумайте про його віддаленість від будинку. Пряно-ароматичні лікарські культури – м’яту, мелісу, чебрець, черемшу можна посадити ближче, а ті, що збираються один раз, наприклад корінь валеріани, трохи далі.\nУ своєму аптекарському городі можна також «одомашнити» і дикорослі рослини. Для них потрібно створити умови до яких вони звикли в природному середовищі. До таких трав відносяться: дев’ятисил (оман), ромашка аптечна, деревій та звіробій. Ці рослини інколи навіть не потрібно обов’язково сіяти на ділянці, а лише не скошувати траву десь біля паркана (там частіше всього і ростуть ці культури) та час від часу досіювати потрібні лікарські трави.\nЯкі лікарські рослини слід вирощувати в саду\nДля вирощування на присадибній ділянці використовують найрізноманітніші лікарські культури. Тут все залежить від ваших уподобань та цілей. Ви можете створити садок з рослинами та травами, які будете додавати в їжу та напої, або скомпонувати грядку для заготівлі та збору лікарських кореневищ, квітів, листя та насіння.\nНа аптекарському городі можна посадити:\nлише трав’янисті багаторічники чи однорічники. Найбільш популярними є ромашка аптечна, деревій, м’ята, звіробій, подорожник, календула. Усі ці рослини мають гарний декоративний вигляд під час цвітіння. Для корисних цілей в них використовують наземну частину (листки та суцвіття), яку заготовляють при цвітінні та сушать в тіні, а зберігають у паперових пакетах;\nінші корисні рослини, якими можна доповнити аптекарський город, це – розторопша, конвалія та наперстянка, але вживати їх як цілющі препарати слід обережно, щоби запобігти передозуванню;\nрослин які містять біологічно активні речовини в коренях, такі як валеріана лікарська, родіола рожева, алтей лікарський, елеутерокок колючий, дев’ятисил. Максимальну кількість лікарських речовин вони накопичують восени, в цей час і потрібно їх заготовлювати. Коріння викопують, миють, ріжуть на частини (крім валеріани) та сушать при низьких температурах (до 60° C);\nлікарські чагарники — це всім відомий барбарис звичайний, глід колючий, шипшина, калина, обліпиха, бузина чорна, а також лимонник та елеутерокок колючий.\nДля того, щоби ваші грядки містили не лише корисні лікарські культури, а мали й надзвичайно красивий та квітучий вигляд, досвідчені садівники рекомендують засівати їх лавандою та шавлією. Лаванда має дивовижний аромат, вона відома як природний антидепресант, а її відвар відмінно заспокоює нерви.\nЩо стосується шавлії, то ця рослина несе естетичну та медичну цінність. Її відвар чудовий засіб при простудних захворюваннях, особливо якщо вони супроводжуються сильним кашлем.\nОбов’язково вирощуйте лікарські рослини на садовій ділянці, бо такі трави несуть лікувальну користь не лише людям. Ароматні та яскраві квіти багатьох цілющих культур привертають в сад велику кількість комах, які допомагають запилювати город.\nОпубліковано Світ Зелений 6 Квітень, 2019 - 14:53


Топ-9 смачних салатів до новорічного столу\n1) Салат «Ялинка»\n● балик варенокопченый — 120 гр,\n● свіжий огірок — 1 шт,\n● яйця курячі — 2 шт,\n● морква — 1 шт,\n● яблуко — 1 шт,\n● лук зелений — 1 пучок,\n● кріп свіжий — 1 пучок,\n● болгарський перець — 1 шт,\n● зерна кукурудзи,\nРис, яйця і моркву попередньо відварюємо до готовності. Нарізаємо кубиками балик або шинку. Також нарізаємо свіжий огірок. Яйця остуджуємо і так само нарізаємо. Моркву тремо на середній тертці.\nОстиглий рис першим шаром викладаємо на блюдо для салату у формі трикутника або ялинки і змащуємо майонезом. Далі викладаємо шарами, подсаливая і змащуючи майонезом: балик, свіжий огірок, яйця, натерту моркву.\nЯблуко очищаємо від шкірки і насіння і натираємо на тертці перед викладенням салат, щоб яблука не встигли потемніти. Поверх моркви викладаємо яблука.Верх салату змащуємо майонезом і посипати всю поверхню салату дрібно нарізаною зеленою цибулею і кропом. Прикрашаємо салат кульками або бусиками з кукурудзи, граната або болгарського перцю. Зірочку робимо з болгарського перцю.\n2) Салат «Снігуронька»\n● консерви рибні (горбуша) — 1 банка,\n● картопля — 3-4 шт, морква — 1 шт,\n● яєчні жовтки — 5 шт,\n● ріпчаста цибуля — 1 шт,\n● сир твердий — 150 гр,\n● яєчні білки — 5 шт,\n● сік червонокачанної капусти — 2-3 столові ложки,\n● сир твердий — 50 гр,\n● сир сулугуні-кіска — 1 шт,\n● чорний перець горошком,\n● томатна паста (кетчуп).\nВідварюємо картоплю, моркву і яйця. Остуджуємо продукти і чистимо. Картоплю і моркву тремо на дрібній тертці. Яєчні жовтки натираємо на дрібній тертці, а білки залишаємо для прикраси салату. Розминаємо виделкою рибні консерви. Цибулю дрібно нарізаємо. Сир натираємо на дрібній тертці.Салат викладаємо шарами у вигляді Снігуроньки, кожен шар (крім цибулі) злегка змащуючи майонезом і подсаливая: рибні консерви, цибуля, картопля, яєчні жовтки, моркву, сир.\nВидавлюємо сік з червонокачанної капусти. Краще видавлювати його в рукавичках, щоб не пофарбувати руки! Яєчні білки натираємо на дрібній тертці, додаємо в них сік капусти і добре розмішуємо. Залишаємо на 2-3 хвилини. Після того, як білки придбають синій колір — зливаємо залишки капустяного соку.З пофарбованих білків робимо головний убір і шубу Снігуроньки. Рукава, комір і низ шуби — з натертого на дрібній тертці сиру. Особа — з вирізаного з сиру овалу. Очі — з горошин чорного перцю; ніс, брови — розмарину; губи — з томатної пасти (кетчупу). З сиру сулугуні-косичка робимо косу і чубчик.\n3) Салат «Дід Мороз»\n● крабові палички — 200 гр,\n● червона риба — 200 гр,\n● твердий сир — 150 гр,\n● червоний болгарський перець — 1-2 шт,\n● помідор — 1 шт,\n● чорний перець горошком.\nВідварюємо рис в підсоленій воді до готовності, зливаємо воду і даємо йому охолонути. Дрібно нарізаємо крабові палички, болгарський перець, помідор і 150 грам риби.Викладаємо салат на плоску тарілку у формі Діда Мороза, промазуючи кожен шар майонезом і подсаливая. Першим шаром кладемо рис, після нього — крабові палички, далі — перемішаний з помідором червоний болгарський перець, останнім шаром послужить червона риба.\nТепер приступаємо до оформлення салату. З болгарського перцю вирізаємо пояс, рукавиці і шапку Діда Мороза. Особа символу Нового року робимо з вирізаного з сиру овалу, шубу — з риби, рукава, комір і низ шуби — з натертого на дрібній тертці сиру, бороду — з рису (або також натертого сиру), очі — з чорного перцю горошку, ніс і рот — з червоного болгарського перцю, наприкінці кладемо на місця рукавички, шапку і пояс.\n4) Салат «Різдвяний вінок»\n● картопля — 4-5 шт,\n● ковбаса варена «Докторська» — 500 гр,\n● морква — 2 шт яйце — 6 шт,\n● огірки мариновані — 700 гр,\n● зелений горошок консервований — 600 гр,\n● зелена цибуля — 100 гр,\n● кріп — 1 пучок,\n● болгарський перець — 80-100 гр,\n● твердий сир — 1 платівка,\n● зелений горошок.\nЗа основу нашого салату узятий звичайний олів’є. Варимо картоплю і моркву до готовності, остуджуємо і чистимо. Очищені овочі ріжемо кубиками. Нарізаємо ковбасу, яйце і огірок, зелена цибуля дрібно ріжемо. Складаємо всі продукти в ємність, додаємо зелений горошок і змішуємо з майонезом.Беремо блюдо для салату, в центр блюда ставимо склянку і викладаємо наш салат по колу. Виймаємо склянку, тільки не різко, а злегка покручивая по спіралі, інакше краю салату можуть розвалитися.Малюємо сіточку з майонезу і зверху закладаємо зеленню кропу. Для прикраси кладемо на вийшов вінок зірочки, вирізані з твердого сиру. Посипаємо зернами кукурудзи і зеленим горошком. В якості імітації снігу можна використовувати тертий яєчний білок.\n5) Салат «Свічка»\n● картопля — 2 шт,\n● яйця — 3 шт,\n● м’ясний фарш — 200 гр,\n● чорнослив — 1 шт,\n● перець солодкий (червоний і жовтий) — 1 шт,\nКартоплю і моркву відварюємо в мундирі, чистимо, натираємо на крупній тертці.Першим шаром викладаємо на тарілку тертий картоплю у формі трикутника і «полум’я». Змащуємо зверху майонезом. Викладаємо шар м’ясного фаршу, попередньо обсмаженої на маслі разом із дрібно нарізаною ріпчастою цибулею. Злегка змащуємо майонезом. Відварюємо яйця круто, остуджуємо і чистимо. На дрібній тертці натираємо окремо білки, окремо жовтки. Наступний шар салату викладаємо тертими білками. Злегка змащуємо майонезом. Залишаємо один білок і жовтки для оформлення салату.\nОстанній шар салату викладаємо з тертого на дрібній тертці сиру. Зверху робимо майонезну сіточку.\nПриступаємо до прикраси салату. «Гніт» свічки робимо з вирізаною з чорносливу смужки. На «полум’я» свічки посипаємо тертий жовток, потім терту варену моркву і укладаємо зверху шматочок жовтого солодкого перцю. Тертим білком засипаємо верх підстави свічки. Свічку посипаємо тертими яєчними жовтками. З кропу викладаємо зелені гілочки. Поверх зелені кладемо зерна кукурудзи і граната. З червоного перцю вирізаємо декоративний бант і викладаємо на салат.\n6) Салат «Сніговик»\n● куряче філе — 400 гр,\n● огірки свіжі — 2 шт,\n● перець горошком.\nКурячу грудку промиваємо і відварюємо до готовності, після остигання нарізаємо дрібними кубиками. Теж саме робимо з картоплею.Відварюємо яйця, жовтки нам не знадобляться, а білки натираємо на тертці. Огірки очищаємо від шкірки і нарізаємо дрібною соломкою.Далі викладаємо наш салат у вигляді Сніговика шарами, кожен шар змащуючи майонезом, крім заключного: куряча грудка, огірки, картопля, білки.Прикрашаємо наш салат. Шапочку, гудзики і ротик робимо з крабових паличок, ніс — з кінчика моркви, очі — з горошин перцю.\n7) Салат «Снігур»\n● сайра у власному соку — 1 банка,\n● цибуля червоний солодкий — 1 шт,\n● яйце куряче — 4 шт,\n● червоний болгарський перець — 1 шт,\n● невелика банка маслин без кісточок — 1 шт,\n● огірок — 1/2 шт,\n● зелена цибуля — 1 шт.\nВідварюємо рис до готовності, зливаємо воду і охолоджуємо. Яйця варимо круто, охолоджуємо і очищаємо від шкаралупи. Натираємо на дрібній тертці білки окремо від жовтків. Цибулю чистимо і дрібно ріжемо. Консервовану рибу розминаємо виделкою, змішати з дрібно нарізаною цибулею, жовтками варених яєць і рисом. Додаємо майонез і добре все перемішуємо. Для прикраси салату червоний болгарський перець нарізаємо дрібними кубиками.\nМаслини розрізаємо вздовж на три частини.На плоске блюдо викладаємо салат у формі пташки. Тільце снігура оформляємо тертим білком, грудку — болгарським перцем. Крила і хвіст викладаємо маслинами. Для оформлення голови маслини нарізаємо більш дрібно. Дзьобик і очей пташки робимо шматочки болгарського перцю. Із зеленої цибулі і огірка робимо ялинову гілочку.\n8) Салат «Годинник»\n● картопля — 5 шт,\n● морква — 2 шт,\n● яйця — 6 шт,\n● солоні огірки — 2 шт,\n● зелений горошок — 250 гр,\nВідварюємо картоплю і моркву в невеликій кількості підсоленої води, остуджуємо і очищаємо від шкірки. Солоні огірки нарізаємо кубиками. Слідом так само нарізаємо моркву і картоплю. Викладаємо всі нарізані овочі в салатник і додаємо зелений горошок. Яблуко очищаємо від шкірки, видаляємо серцевину і натираємо на крупній тертці. Додаємо в салатник. Трохи солимо, заправляємо майонезом і вирівнюємо поверхню ложкою. Важливо, щоб салатник, в який ви будете викладати салат, був з плоским дном і циліндричної форми. Тепер перевертаємо салатник з щільно утрамбованим салатом на плоску тарілку.\nВаримо яйця круто, охолодити і очистити від шкаралупи. Розрізаємо кожне яйце уздовж на дві половинки і виймаємо жовтки. Натираємо жовтки на дрібній тертці. Білки викладаємо по колу так, щоб опукла сторона була нагорі. У центр салату насипаємо подрібнені жовтки. З червоного перцю вирізаємо стрілки наших годин: велику — годинну і довгу тонку — хвилинну. Так само, з перцю вирізаємо смужки з римських цифр. Щоб вся краса у вас не відвалилася, попередньо змащуємо поверхню яєць майонезом, він буде виступати в ролі клею, і викладаємо на білки римські цифри з перцю. Стрілки на годиннику викладаємо таким чином, щоб було без п’яти дванадцять.\n9) Салат «Новорічні кулі»\n● яйця — 5 шт,\n● плавлені сирки ” Дружба — 3 шт,\n● часник — 2-3 зубчики,\n● перець білий,\n● харчові барвники або морквяний сік,\n● буряковий сік\n● сік червонокачанної капусти.\nЯйця відварюємо круто, охолодити, чистимо і натираємо на дрібній тертці білки окремо від жовтків. Натерті білки залишаємо для прикраси, а натерті жовтки кладемо в салат. Сирки беремо з холодильника і теж натираємо на дрібній тертці. Часник пропускаємо через чеснокодавку. Всі компоненти акуратно перемішуємо, солимо, заправляємо майонезом, за бажанням додаємо білий перець. Салат повинен вийти густим. Морквяним соком фарбуємо 1/3 частину заздалегідь натерті білків в помаранчевий колір, 1/3 частина фарбуємо буряковим соком в червоний колір і 1/3 соком червонокачанної капусти — у блакитний.\nЯкщо ви вирішили фарбувати харчовими барвниками, то попередньо розведіть їх у воді, а потім фарбуйте натертий білок.З отриманої салатної маси скачуємо кульки і обвалюємо в білку, попередньо пофарбованому в різні кольори. Викладаємо кульки на блюдо, прикрашаємо підручними продуктами типу майонезу або кетчупу, кладемо кілька гілочок кропу і подаємо до столу.


Книга «Пісня льоду й полум'я. Книга 5. Танок драконів» – Джордж Р. Р. Мартін, купити за ціною 300.00 на YAKABOO: 978-617-7535-75-0\nКнига Пісня льоду й полум'я. Книга 5. Танок драконів\nПаперова книга | Код товару 850864\nУсе про книжку Пісня льоду й полум'я. Книга 5. Танок драконів\nП'ята книга циклу - «Танок драконів» - це захопливі подорожі на Стіну, де вже відчувається крижаний подих зими, й у далекий Есос, розімлілий від спеки, де пересичені рабовласники необачно викликають на тан драконів.\n"Лучшее из времен - настоящее." 100% користувачів вважають цей відгук корисним\nЗнову, на початку було важко вникнути в читання. Знову, це зайняло багато часу. Знову, було щось, що подобалося і не подобалося, розділи, якими я насолоджувалася та частини , де я бажала, щоб ні я, ні автор не мали такої яскравої та багатої уяви. Деякі речі краще було б залишити недомовленими.\nДжон Сноу - 998-й Лорд Командуючий має цікаве життя;\nБран Старк - хоч в перших частинах був найнуднішим героєм, зараз розділи з його участю найулюбленіші;\nАрія Старк - один з найбільш інтригуючих сюжетів. Важко здогадатись до чого приведе нас автор;\nМелісандра - окутала себе загадками та інтригами;\nСерсея - завжди слідкує, щоб Королівські землі залишалися цікавими;\nТіріон - завжди гострий на язик та розум не дає сумувати;\nНа цьому, мабуть, всі плюси закінчуються. Після прочитання залишилися нотки розчарування. Шість років чекати лише, щоб виявити, що Мартін здувся; що його історія вийшла з-під контроля; що, незважаючи на 1100 сторінок, сюжет не просувається ні на дюйм?\nЗа словами самого Мартіна, очікування продовження серії мільйонами людей є невід'ємною частиною його теперішнього життя. Але, я вважаю, що планку він встановив занадто високо. З кожною частиною, стає все більш очевидним те, що він знаходиться під тиском і просто намагається вкластися в терміни здачі книги. Незважаючи на це, замість того, щоб скоротити свою історію та зосередити свою увагу на головних героях та сюжетних лініях, він продовжує додавати їх все більше й більше.\nВидання порадувало - якісний переклад, одне з найкращих оформлень плюс карти.\nІ знову битва за битвою. Зрада за зрадою. Інтрига за інтригою... 100% користувачів вважають цей відгук корисним\nСлавнозвісна книга «Пісня льоду й полум'я. Книга 5. Танок драконів» - це чудовий подарунок для всіх прихильників Джорджа Мартіна та його творчості! Заплутаний сюжет, динамічний розвиток подій та несподівана розв'язка - остаточно залишать позитивні враження від прочитаного. Мартін геній однозначно: утримувати скільки ниток в руці, жодного разу не сфальшивити в описі середньовічних реалій та характерів, не дати прогнутись інтризі, тримати ось уже стільки років читача в напрузі та очікуванні - коли ж, коли ж фінал? - це, безумовно, говорить про високу майстерність письменника-епіка. Світ, який вийшов з-під пера цього автора затягує, що книги, що серіал.\n«Танок драконів» не стільки продовження, як доповнення книги «Бенкет стерв'ятників». Події рухаються паралельно з попередньою книгою, збираючи повну картину того, що відбувалося у світі Мартіна. Та, як на мене, сюжет фактично стоїть на місці. Так, інтрига нікуди не поділися, але з точки зору розвитку, то руху майже немає. Автор знову підкидає нових персонажів, які розбавляють сюжет, але саме вони одночасно й віддаляють розв'язку. Хоча, особисто для себе, я знайшов великий плюс у книзі - нарешті пригоди стали пригодами, з'явився драйв. Якщо «Бенкет стерв'ятників» складався практично на 100% з розмов, думок героїв, то «Танок драконів» - плаває, скаче, бореться - робить все, що заманеться, і ще багато чого. Написане сприймається з великим хвилюванням! Кожен крок, кожен нюанс щораз дивує по-новому... Не часто зустрінеш розкриті так глибоко, проникливо труднощі людських взаємозв'язків. Але фінал, як на мене, трішки затягнутий, хоча це цілком компенсується абсолютно непередбачуваним закінченням. З перших рядків розумієш, що відповідь криється в деталях, але лише на останніх сторінках завіса піднімається і все стає на свої місця. Саме собою саме це видання - дивовижна прибавка на книжкову полицю будь-якого цінителя темного фентезі. Папір білий, очі від шрифту не болять, ще й ціна більш-менш лояльна. Мартіну бажати нічого, а ось нам, читачам, залишається побажати терпіння в очікуванні чергового «magnum opus».\nДовгоочікувана п'ята частина знаменитої саги Джорджа Мартіна в перекладі українською 100% користувачів вважають цей відгук корисним\nНарешті шанувальники знаменитої саги "Пісня льоду й полум'я" Джорджа Мартіна дочекались п'ятої книги в перекладі українською мовою. Моя думка - дуже вдало, що на відміну від російськомовного видання "Танок драконів" видано в одному томі. Це позитивно відзначилось на ціні книги. Напевно, переважна більшість читачів вже подивились екранізацію, тому мій коментар розрахований на тих, хто дивився серіал, вважає, що сюжетна канва йому відома, і розмірковує, а чи варто купувати книгу. Особисто я відношусь до тих читачів, які люблять порівнювати прочитане з побаченим на екрані, тому моя думка - однозначно варто. З одного боку, надзвичайно потужний серіал дає можливість читачу "вживу побачити", як виглядають башти Міріна, велика стіна на Півночі, холодне море залізнонароджених. З іншого - ніколи по-справжньому талановита книга не ідентична екранізації і саме тому читачу цікаво дізнаватись, а як ті чи інші події і персонажів бачить сам автор. А відмінностей в романі в порівнянні з серіалом дуже багато. Особисто мені в порівнянні з фільмом дуже не вистачало епізодів з Сансою Старк і її притистояння мерзенному Рамсі Болтону. Здивували несподівані сюжетні лінії ще з одним правонаступником Таргарієнів та вимушеним заміжжям Данерис. А щодо складної мандрівки Тиріона Ланістера до королеви драконів мушу сказати, що в романі ця сюжетна лінія виглядає значно виграшнішою саме для цього персонажа, який зумів залишитись героєм і в ролі блазня. Чекаємо тепер шостої частини саги в перекладі українською!\nШедевр! Інших слів я не маю 100% користувачів вважають цей відгук корисним\n«Танок драконів» - це п’ята книга у всесвітньо відомому циклі Джоджа Мартіна «Пісня Льоду і Полум’я» і остання, яка, на жаль, на даний момент вийшла у світ.\nЦя книга, як на мене, найцікавіша опісля першого тома серії. Героїв хоча і дуже багато, але ти вже привик до них і знаєш їх. Світ Мартіна, напевно, найпродуктивніший фантастичний світ на сьогоднішній час. Кожна деталь, кожен замок, релігія, місто, та навіть одежа прописана до маленьких деталей. Світ настільки захоплюючий, що ти захочеш купити безліч додаткових книг, енциклопедій, карт, аби ближче познайомитися з світом Мартіна.\nМи у романі знову зустрічаємося з улюбленими героями: з Тиріоном Ланістером, Дайенерис Таргарієн і Джоном Сноу. Знову з’являються інтриги, чвари, війни. Знову безжалісно починають помирати герої від руки Мартіна. Інколи події розгортаються настільки гостро, що ти навіть не встигаєш почати переживати за головних героїв.\nЗ’являються і нові герої, зокрема Юний Гриф, який по теорії є братом Дайенерис Таргарієн.\nГлави Тиріона були достатньо цікавими. Перед нами ми постає інший континент І це вже не Вестерос. Знову з’являються жарти Тиріона і його глибокі думки.\nКнига неймовірно цікава. Кожен просто мусить ознайомитися з цим світом, створеним з під пера Мартіна. Це книга - шедевр. Справжній. Інших слів тут просто не скажеш.\nРецензії Пісня льоду й полум'я. Книга 5. Танок драконів\nХарактеристики Пісня льоду й полум'я. Книга 5. Танок драконів\nПро автора Пісня льоду й полум'я. Книга 5. Танок драконів\nПаперова книга|Код товару 850864


3 жовтня 2019р, Новини. Прес-служба ОДА, Відділ адміністрування Державного реєстру виборців апарату облдержадміністрації\nСьогодні, 3 жовтня, у Львівській обласній державній адміністрації відбувся семінар-нарада «Підсумки виборчих кампаній на Львівщині у 2019 році та основні завдання органів ведення Державного реєстру виборців у підготовці до місцевих виборів».\n«Ми дякуємо вам за те, що вибори на Львівщині відбулися правильно та спокійно. Незважаючи ні на що - ви завжди працюєте професійно та чесно. Від щирого серця бажаю вам та вашим родинам усіх благ», - зазначила Маріанна Вільшинська.\nУ межах наради Почесними грамотами та Подяками голови Центральної виборчої комісії за результатами виборчих кампаній 2019 року відзначили учасників виборчих процесів та працівників Державного реєстру виборців.\nОкрім того, керівник апарату облдержадміністрації нагородила працівників відділів Державного реєстру виборців та громадського сектору Почесними грамотами та Подяками голови облдержадміністрації за результатами виборчих кампаній 2019 року та до 10-річчя введення в промислову експлуатацію Державного реєстру виборців.\nПід час семінару начальник відділу адміністрування Державного реєстру виборців апарату Львівської облдержадміністрації Зоряна Павлів подякувала присутнім за плідну працю під час виборчих кампаній, які відбувались упродовж цього року.\nТакож під час заходу присутні порушили питання роботи органів місцевої влади, органів місцевого самоврядування та відділів ведення Державного реєстру виборців під час виборчих кампаній.\nУчасники семінару розглянули співпрацю виборчих комісій та органів ведення Державного реєстру виборців з питань виборчого процесу.\nЗазначимо, що у 2019 році на Львівщині відбулось дві виборчих кампанії – це чергові вибори Президента України (голосування 31 березня 2019 року та голосування 21 квітня 2019 року) та позачергові вибори народних депутатів України 21 липня 2019 року.\nНа час виборчих кампаній створили по 12 виборчих округів, а процес голосування 1,9 млн виборців відбувався на 2136 виборчих дільницях (на парламентських виборах – на 2134).\nВідтак, усього до виборчого процесу задіяли членами виборчих комісій усіх рівнів приблизно 90,3 тис наших громадян. Громадський сектор також брав активну участь у виборчому процесі. Тільки на процес виборів народних депутатів із усіх 11,5 тисяч спостерігачів, 1,2 тис були представниками громадських організацій.\nвиборцівдержавний реєстр виборцівЛьвівська ОДАЛьвівщинанагородження


Подробиці моторошного вбивства майстрині тату у Тернополі | Волинь 24 - новини Волині та Луцька\nУже кілька днів уся Україна обговорює жахливе вбивство тату-майстрині, що трапилося в ніч із 15 на 16 квітня у Тернополі.\nПідозрюваний у вбивстві – 26-річний чоловік, якого по «гарячих» слідах розшукали й обрали запобіжний захід – тримання під вартою без права внесення застави. Слідчі з’ясовують, чому чоловік пішов на такий жахливий крок – зарізав 27-річну дівчину Тетяну Подвашецьку, - йдеться на сайті «Номер один».\nЖурналісти по крупинках зібрали інформацію про цю моторошну історію. Що ж сталося у той трагічний вечір, яке покарання загрожує підозрюваному, читайте у нашому матеріалі.\nТіло понівеченої жінки виявили подруга матері та майстер-ремонтник\nУсе трапилося в будинку на вулиці Леся Курбаса, 9 у квартирі на 8-му поверсі. Зранку дівчину знайшла подруга її мами та чоловік, який робив ремонт у квартирі, де мешкала загибла. У поліції повідомили, що вони вранці своїми ключами відкрили двері та побачили тіло жінки. Вбитою виявилась Тетяна Подвашецька, 27-річна тату-майстриня. Останнім часом вона проживала в Тернополі і була дуже популярним спеціалістом.\nЗа словами заступника начальника ГУНП в Тернопільській області Степана Яцуха, на лінію «102» від лікаря бригади швидкої допомоги надійшло повідомлення про те, що у квартирі виявили тіло жінки з ознаками насильницької смерті. На місце події прибула слідчо-оперативна група. З метою ефективного розслідування даного злочину на місце виїжджали особисто керівники обласної поліції, судово-медичні експерти, криміналісти та створена посилена слідчо-оперативна група із числа досвідчених працівників карного розшуку.\nПравоохоронці одразу розробили план першочергових слідчо-оперативних дій, опрацьовували різні версії того, що трапилось. Під час розслідування працівники поліції з’ясували, що до вбивства міг бути причетний хтось зі знайомих жертви.\nЗагибла була тату-майстринею, тому правоохоронці передусім почали встановлювати особи всіх клієнтів, які упродовж останніх місяців зверталися до потерпілої. У поле зору потрапив один із них. Ним виявився чоловік, який був добрим знайомим загиблої та її колишнього чоловіка – Андрій Горбатюк. Усі троє навіть були в ефірі програми «Говорить Україна» у 2014 році, в якій розповідалося про те, що хлопець вирішив кардинально змінити імідж, після чого його стала боятися навіть рідна матір. Молодий чоловік зробив собі татуаж очей – залив чорною фарбою очні яблука, зробив собі ікла, розрізав язик і став схожим на демона. Епатажного хлопця оголосили в розшук, згодом містом почали ширитися чутки, що після скоєного він повернувся додому, переодягнувся, взяв кілька сотень доларів, зізнався про все матері та зник у невідомому напрямку.\nКолишній чоловік загиблої в суді хотів розібратися з «демоном»-убивцею\nОперативники управління карного розшуку Тернопільщини затримали чоловіка в центрі Львова. За словами хлопця, у місті Лева він хотів вчинити самогубство.\nАндрію Горбатюку оголосили підозру 17 квітня, а 18-го у Тернопільському міськрайонному суді йому обирали міру запобіжного заходу. Прокурором у цій справі виступав Ігор Кашлюк, суддею – Віктор Дзюбич. Перед початком засідання адвокат підозрюваного Андрій Літовчук просив судове засідання зробити закритим. Проте суддя не задовольнив клопотання. Згодом захисник пропонував залишити підозрюваного під домашнім арештом, у той час прокурор просив обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, мотивуючи це тим, що підозрюють чоловіка у скоєнні тяжкого злочину – вбивства. Заслухавши прокурора та захисника підозрюваного, суд вирішив залишити останнього за ґратами на 60 діб без права внесення грошової застави. На засіданні були присутні дідусь Тетяни, її подруги та колишній чоловік. Натомість рідних підозрюваного не було. Руслан Подвашецький, колишній чоловік загиблої, не стримував емоцій, коли побачив Андрія Горбатюка. Він намагався прорватися до клітки. Його перехопили конвоїри та вивели в наручниках із суду. Наразі слідством уже опитано свідків, зібрано інші докази, проте ще не проведено слідчого експерименту.\nНа шиї залишилися сліди від іклів\nПідозрюваний прийшов до дівчини, щоби завершити татуювання, яке робив йому колишній чоловік вбитої – Руслан. Тетяна та підозрюваний зв’язалися через інтернет- мережу із Русланом, аби з’ясувати, як завершити малюнок. Після розмови вирішили спільно повечеряти. Подейкують, у процесі приготування їжі Андрій чистив картоплю, відповідно був із ножем у руках. Тетяна почала докоряти йому, просила, аби він закінчував вести такий спосіб життя. Підозрюваного це обурило, суперечка переросла у сварку, і чоловік почав наносити тендітній дівчині удари ножем. Уже згодом, коли правоохоронці почали з’ясовувати жахливі обставини справи, судово-медичний експерт зафіксував на тілі потерпілої більше п’ятдесяти колото-ріжучих ран. Подейкують, що мінімум 11 із них підозрюваний наніс дівчині в шию, також говорять про те, що на шиї залишилися характерні сліди від іклів. Тетяна померла у результаті масивної крововтрати.\nДідусь загиблої переживає, що підозрюваного у вбивстві його онуки «відмажуть», бо в хлопця багаті та впливові рідні. Про те що трапилося, говорить багато та емоційно.\n– Різав по кусочку, а вона дві години мучилась. Таня сильно боялася болю. Укол для неї – то велика проблема. Можна тільки уявити, що вона пережила. Видно, що онука оборонялася, бо всюди була кров. Але сама вона каратистка, якби сподівалася, то зім’яла б його. Вона хоч і худенька, але сильна. У квартирі робили ремонт, Таня жила в мене кілька тижнів. Я її напередодні ще не хотів відпускати, і вона боялася чогось, ніби відчувала, – розповів дідусь убитої – Анатолій Невожай.\nВарто зазначити, що у судовій залі після обрання міри запобіжного заходу підозрюваний погодився поспілкуватися із представниками ЗМІ. Видно було, що хлопець розгублений. На запитання, чи приймає наркотики, не відповів.\n– На мене напала панічна атака. Це дуже довга історія, мені доведеться розповідати про це півгодини. На фоні того, що мене часто закривали в реабілітаційних центрах, у мене «здвиги» по цьому поводу. Ми почали про це говорити. Вона чи то різко підійшла, чи що… Я вже нічого не пам’ятаю, тільки те, як стояв над її тілом. Шкодую і це дуже слабо сказано. Я взагалі прийшов, щоби зустрітися з Русланом, аби зробити собі модифікації, – розповів на суді підозрюваний Андрій Горбатюк.\nТетяна мріяла про сім’ю та дітей\nІ друзі, і дідусь Тетяни кажуть, що жінка не відчинила би двері підозрюваному. Бо вони з колишнім чоловіком перестали спілкуватися з Андрієм кілька років тому. Близькі дівчини подейкують, що підозрюваний почав приймати наркотики.\nЗі слів друзів, Таня побачила, що та людина просто котиться вниз, і сказала Русланові, колишньому чоловікові, що не хоче з ним спілкуватися. І вони вирішили обмежити зустрічі з Андрієм. Той приходив, ночував під порогом, стукав у двері, але вони не відчиняли.\nЯк вдалося з’ясувати, Таня з чоловіком розлучилася кілька років тому, але ще деякий час вони спільно жили, як друзі. Взимку 2019 року чоловік повернувся додому на Вінниччину. У дівчини був свій тату-салон, але, ймовірно, що останнім часом вона працювала вдома. Близькі розповідають, що дівчина не пила та не курила, багато малювала і любила мультфільми. Таня слухала рок-музику, її запрошували на фестивалі, де вона робила татуювання, добре знала англійську. Окрім хисту до малювання, дівчина мала дуже гарний голос, навіть свого часу співала в музичному гурті. Всі, хто знав загиблу, погоджуються, що вона була дуже світлою, доброю та трохи наївною, як дитина. Мріяла про сім’ю та дітей. Подруга Тетяни Юлія розповіла, що під час останньої їхньої зустрічі загибла сказала багато хорошого, ділилася тим, що її життя налагоджується і вона щаслива. 16 квітня дівчина планувала вирушити в далеку мандрівку, однак не судилося…\nЯк розповідає дідусь, після трагедії зник один із котів, з яким жила його онука. Можливо, десь заховався. Іншого кота дідусь забрав до себе.\nПохорон мав відбутися 22 квітня. Мама Тетяни повернулася із Нової Зеландії, а бабуся – з Італії. Дівчина була єдиною дитиною у сім’ї. Друзі кажуть, що батькові про трагедію повідомили.\nЩо спровокувало раптове збудження, мають визначити психіатри\nЯкщо провину Андрія Горбатюка буде доведено, чоловік може сісти за грати на термін від 10 до 15 років або довічно. У той же час відомий тернопільський юрист зазначив, що підозрюваного можуть визнати частково неосудним, якщо медики дійдуть висновку, що в момент вбивства він не усвідомлював своїх дій.\n– Про повну неосудність важче говорити, оскільки людина перебувала в соціумі і не було застережень щодо її адекватності стосовно інших людей. Водночас є варіант неосудності – у разі наявності психічного захворювання, яке проявилося в момент діяння. Скажімо, могло бути щось, що спровокувало загострення, раптове збудження. Але це мають визначити експерти у психіатричній установі. Сліди від іклів на шиї вказують на щось незрозуміле, це не є типовим для вчинення подібних злочинів. Фахівці мають провести із підозрюваним до місяця часу, а може й більше. Якась окультна література могла вплинути на нього, якщо він захоплювався чимось подібним. Хоча культ передбачає ще й інших учасників. Загалом цей хлопець є загадкою, – сказав юрист Ростислав Небельський.\nТеги: демон, вбивство, тернопіль, андрій горбатюк\nВася Растаман 26 квітень, 2019, 11:16\nдля чого це нам? навіщо ці деталі, тьху


Поранений просив не розрізати скривaвлену вишиванку, бо її вишивала мати.. Розповідаю вам — і мурашки по шкірі. – Інформаційна гребля\nПоранений просив не розрізати скривaвлену вишиванку, бо її вишивала мати.. Розповідаю вам — і мурашки по шкірі.\nПoранений прoсив не рoзрізати скривавлену вишиванку, бo її вишивала мати\nНехай хтoсь скаже, щo війна — не найкращий час oдягати вишиті сoрoчки, та більшість українських вoїнів рішуче не пoгoдяться. Вoни нoсять вишиванки під свoїм oднoстрoєм і вірять, щo саме вишита сoрoчка врятувала під час складнoгo бoю, тримають їх у наплічниках пoряд із найдoрoжчими серцю oберегами… Якщo ж сoрoчку вишивала мама чи кoхана, тo вoна — oсoбливo цінна.\nПрo унікальний випадoк рoзпoвів Мишкo Адамчак — гітарист, клавішник, сoпілкар, а за сумісництвoм — парамедик на передoвій, якoму не oдин місяць вдавалoся пoєднувати гастрoльне життя із фрoнтoвим.\n— Запам’ятався хлoпець у вишиванці. Він дістав складне пoранення, вся вишиванка в крoві, шанси вижити примарні. А він тільки прoсив, щoб вишиванку не рoзрізали: мати вишивала. Під час евакуації цьoгo хлoпця інoземний журналіст зрoбив фoтo, яке пoтім перемoглo на кoнкурсі. Та це неважливo. Важливo те, щo тoй бoєць таки вижив…\nМишкo й сам частo нoсив вишиванку під камуфляжем. Мoжливo, саме вoна зберегла, кoли вивoзили пoранених з пoля бoю. Хтo знає…\n— Бачили б ви, як мужньo хлoпці пoвoдяться. Ми ж знаємo, які в них пoранення, а вoни спрoмагаються жартувати навіть без знебoлювання. Напoлoвину перебинтoваний хлoпчина прoсить зрoбити знімoк на пам’ять, і ти фoтoграфуєш йoгo, підбадьoрюєш, а пoтім хвилюєшся, чи вижив. Ми не маємo часу на сентименти, у метушні навіть кoнтактами нікoли oбмінятися. Та oсь рoзпoвідаю вам — і мурашки пo шкірі. А ще запам’яталoсь, як рятували oдразу п’ятерo пoранених біля шахти «Бутівка». Четверo із цих вoїнів «налoвили» десятoк мінних oскoлків і кілька куль, витягуючи пoраненoгo пoбратима з пoля бoю. Справжнє братерствo в дії!\nА за вільнoї хвилини на фрoнті «Лемкo» завжди діставав гітару абo сoпілку. Для ньoгo якісна українська музика — найкращий релаксант.\nМіністерствo oбoрoни України\nPrevious Post:Нагадати вам що вони наробили?! Зеленський наголосив що ні Тимошенко, ні Гройсман ні Яценюк більше не повернуться до влади, як би цього самі не хотіли\nNext Post:Українська вишиванка підкорює світ: Гpупa пocлiв кpaїн Вeликoї ciмки (G7) пpивiтaли укpaїнцiв з Днeм вишивaнки…\nХтось виклав всю правду в інтернет! Тепер про це дізнаються усі ! Виявилося що “путіних” насправді аж шестеро: де подівся справжній, хто і як його підміняє? ВІДЕО\nВтекли на кількох катерах: окупанти після повного розrрому були змушені тiкaти з о. Зміїний\nКомандувач Армії США: У Наступні Кілька Тижнів Російські Війська Побачать Що Таке Пекло\nТехнічна Освіта Для Росіян І Білорусів У Світі Перестає Бути Доступною


Кортен купити і як її застосовують — BestSteel\nКортен купити, сталева оздоблення фасаду та огорожі\nКортен купити, як придбати в Україні\nКортенова сталь — це сталь для запобігання від природних факторів (сирість, ультрафіолет) для будівель, ландшафту і як матеріал для фасадів серед архітекторів і дизайнерів. З’єднання надійності, виняткової надійності, естетичного вигляду і еластичності робить кортеновской сталь (яку також називають іржавим металом) бездоганним варіантом для споруд будь-яких форм і видів.\nАнтикорозійні особливості подібного металу пояснюються її хімічним складом. З плином часу на покритті сталевого виробу cor ten утворюється патина — оксидна плівка хорошою щільності, що захищає внутрішні шари від шкідливого впливу зовнішнього середовища. Сталь cor ten не припускав забарвлення і спеціального догляду — що дає можливість економити кошти на обробці поверхні і експлуатації виробів, які схильні до впливу зовнішнього середовища — таких як пам’ятники, статуї, сади і інші вуличні конфігурації архітектури.\nЗавдяки конструктивним параметрам сталь cor ten все частіше використовується в сьогоднішньому ландшафтному мистецтві і динамічно вживається для оформлення терас, сталевий обшивки фасаду, об’ємних квітників, художніх інсталяцій. Популярність даного металу в пристрої ландшафтних садів, камінів, фонтанів, великих і малих архітектурних формах і навіть доріжок для саду свідчить про переваги такого виду матеріалу для ландшафтних художників і дизайнерів.\nКортенова сталь має в своєму розпорядженні неперевершеною міцністю і зносостійкість — дані властивості дають незаперечну перевагу для застосування в будівництві фонтанів, камінів та інших малих архітектурних форм. Зовнішня естетика металу надає фігурам і фонтанні установкам зі сталі cor ten красномовність, витонченість і привабливий помаранчевий тон.\nОдин із способів використання — фасадні панелі у вигляді облицювальних гладких панелей, ажурних декорних щитів, металевий фасад, об’ємні конструкції для фасадів та оформлення вікон. Декоративні касети для оздоблення фасаду створюють гарні огорожі для ділянки, які з роками видозмінюють свій колір, утримуючи при цьому якість і використовуються десятками років без обслуговування.\nЕксплуатація кортеновской стали, ціна якої Вас приємно обрадує, в інтер’єрі та екстер’єрі набирає популярність, у цього матеріалу є великий потенціал на українському ринку. Кортенова сталь купити в Україні — стало можливим в нашій спеціалізованій компанії, за розумною ціною і гарантованій якості. Ціна на cталь cor ten вийде нижче, ніж у інших конкурентів, оскільки ми — прямі постачальники оригінального cor ten металу. Телефонуйте і отримаєте ціну на бажаний обсяг оригінального металу в Києві і Україні.