§ 1. Особливості духовних процесів : Українська та зарубіжна культура – ред. В.О. Лозового : Книги по праву, правоведение\n§ 1. Особливості духовних процесів\nКиївська Русь як могутня держава з самобутньою культурою проіснувала з IX століття до її завоювання в середині XIII століття монголо-татарами. У середній течії Дніпра жило слов’янське плем’я полян, яке в VI – VII ст. на чолі зі своїм напівлегендарним вождем Києм утворило сильний племінний союз, що панував над сусідніми племенами й мав тісні торговельні й політичні стосунки з Візантією та іншими сусідніми та більш віддаленими країнами. Сусіди і чужинці (греки, араби) вже з VІІ – ІХ століть звуть полян і всю київську землю Руссю (є різні теорії про походження цієї назви, зокрема норманська, слов’янська та ін). Територія проживання полян-русів знаходилася на перехресті торговельних шляхів із Північної Європи до Візантії, а також із Західної Європи до Ірану, Середньої Азії, хозар. Вже на межі V – VI століть засновано місто Київ, яке швидко набувало значення великого торговельного центру, а отже, потребує більш надійного захисту, аніж племінне ополчення, а саме професійних військових загонів – дружин. Завдяки цим обставинам державотворчі процеси в полян значно прискорилися, зростали їх воєнна сила, економічні можливості. Поляни-русичі поступово підкорили сусідні споріднені племена древлян, сіверян, кривичів, в’ятичів, половчан та ін., а пізніше й етнічно чужорідні племена в одне державне утворення, яке існувало на північ від Північного Причорномор’я до Ладозького озера і від Карпат до Волги. Ця держава й одержала назву Київська Русь.\nСлід зазначити, що слов’янські племена, які населяли землі цієї держави, були ментально, а отже, і культурно, різні ще за часів Київської Русі. У Літописі Руському говориться: "Усі племена мали ж свої обичаї, і закони предків своїх, і заповіти, кожне – свій норов...". Процес поступової уніфікації культури в межах окремих регіонів цієї держави і зумовив формування української культури, а також російської та білоруської.\nЩодо назви "Русь", то вона вживалася як у вузькому значенні – для позначення київської землі та полян, так і в широкому – для позначення всієї наддніпрянської держави. Хоча як зазначають багато істориків, зокрема В. Ключевський, назва "Русь" вживалася головно на півдні, а на півночі вона мало знана. Так, Іпатіївський літопис свідчить: "Ростовці, і суздальці, і переяславці з’їхалися до Володимира (на Клязьмі) і вирішили: князя нашого вбито, син його малий у Новгороді, а брати його в Русі"; тут яскраво видно, що Русь протиставлялася північним краям. І в пізніші часи, зокрема у XIV – XVII століттях, слова "Русь", "руський" ототожнювалися зі словами "Україна", "український". На півночі, в Московії, назва "Русь", "Росія" поширено почали вживатися головно за часів Петра I, чому сприяла політична, наукова, творча еліта, яка у переважній більшості була вихідцями з України. Слово ж "Україна" вперше зустрічається в Іпатіївському літописі в 1187 р. з приводу смерті переяславського князя Володимира Глібовича у значенні або пограниччя переяславської землі, або назви київської землі. Другу згадку про Україну цей літопис подає під 1213 р., коли князь Данило приєднував землі, в тому числі "...і всю Україну", тобто певно окреслений край. Починаючи з XVII ст., чужинці дуже часто називають нашу землю Україною (Боплан, Меріме), а за Б. Хмельницького ця назва нерідко вживається в офіційних актах, грамотах тощо. З XIV ст. у грамотах Юрія II – Галицько-Волинського князя, у грамотах царгородських патріархів Україну називають "Малоросія", Мала Русь, тобто Русь основна, початкова, давніша (за аналогією Мала Азія, Мала Греція – на Балканах), а після 1654 р. Росія закріпила за Україною остаточно назву Малоросія як антипод Великоросії.\nВитоки духовної культури Київської Русі\nХрещення Русі (988 р.) було найвидатнішою культурною подією тієї доби. Серед усіх історичних значень головним є її важливість як санкції нового світогляду, основою якого є особистісне розуміння Абсолюту. Його розуміння як особистісного самоцінного, самосущого буття, що відбиває особистісну структуру Трійці, а також особистісну єдність божественної та людської природи Ісуса Христа. Також воно передбачає абсолютну самоцінність людської особистості через її обожнення. Тільки у православ’ї твердження, що Бог створив людину за своїми образом і подобою, тлумачиться як визнання людини духовним феноменом, особистістю (божественний образ), а та завданням людини, належною метою людського її буття є досягнення стану божественної досконалості (подоби), тобто обожнення. І Христос, і апостоли, і православні богослови неодноразово вказували, що за Божим промислом людина має божественну природу. Христос розглядається православною христологією (вченням про Христа) як взірець досконалої людської особистості (такі переконання не були заперечені й католицизмом). Ця ідеологія контрастує із язичницькою, яка базується на космічно-матеріальному розумінні Абсолюту і передбачає злиття людини з Природою, усвідомлення її однією з частин Космосу, а людської особистості (з її волею, почуттями, розумом) – однією із стихій. Аналогічно антична філософія душу розуміла як матеріальний об’єкт: повітря, вогонь, круглі атоми.\nСлов’янське язичництво зовсім не тяжіло до багатобожжя. У ньому єдиному позитивному, світлому, сонячному началу в усій множині його проявів (Ладо, Ярило, Перун) протистояло темне начало (Чорнобог). Але це був культ природних стихій, а не особистостей. Світоглядною основою релігійних свят річного сонячного циклу слов’ян була ідея запліднення води життєдайною силою сонячного божества. За умов такого космологічного світосприйняття не могло виникнути усвідомлення людиною себе як самоцінної, неповторної особистості. Неподільність ідеального і матеріального зумовлює приниження значення людської волі, фаталізм, адже вважалося, що весь матеріальний рух, у тому числі й духовні прояви, підкоряється єдиним закономірностям безособистісного розуму.\nНеможливість вольового вибору зумовлює таку важливу рису язичницької культури як атараксія, тобто абсолютний спокій духу. Для язичницької, наприклад, епічної свідомості, не існує ані драматизму смерті, ані цінності самого людського буття. З цим пов’язані особливості язичницької етики. Суто природне (міфологічне) розуміння сутності людини звільняло від моральної самооцінки, від усвідомлення вини, принижувало почуття справедливості. Моральна культура, яка базувалася на такому світогляді, захищала свавілля сильної особистості. Головною моральною чеснотою в такому культурному просторі й була удачливість, особистісна звитяга. Право сильного, навіть якщо воно порушувало права інших, було вище моральної оцінки, вище почуття вини. Народ, у колективній свідомості якого панував подібний світогляд, як, наприклад, елліни, міг створити високу духовну культуру. Але цей напрям культурного розвитку є тупиковим. І найвищі досягнення духу, найвищі злети думки в межах язичницьких культур лише підтверджують це.\nХристиянство підносило людину над природою, переносячи її у принципово іншу систему координат – духовну. Закономірно, що духовна перевага християнської культури над язичницькою усвідомлювалася дедалі сильніше: коли Візантія сяяла красою монументального живопису й архітектури, русичі молилися у відкритих капищах, обнесених земляними рівчаками. Напевне, що живопису і скульптури русичі взагалі на мали. Коли Нестор Літописець розповідає про київський пантеон Володимира, він не може описати ідолів, лише про Перуна зазначає, що в нього "ус злат". Справа в тому, що слов’янські боги – це не особистості, і зображати їх надзвичайно складно, дуже рідко їх зображення мали антропоморфний вигляд.\nПеред виникненням державних об’єднань соціальні утворення слов’ян тривалий час базувалися на принципах військової демократії та родинно-племінної організації. Ці принципи разом із язичницьким світоглядом, що ґрунтувався на своєрідній оригінальній міфології, визначали менталітет і культуру східнослов’янських племен, які населяли зазначені землі. В них також слід вбачати витоки духовної культури Київської Русі, однієї з наймогутніших держав у середньовічній Європі.\nДля будь-якої язичницької культури характерним є ототожнення соціального світу (слово "язичницький" спочатку означало "народний", адже "язик" – це також "народ"), космосу, релігійного культу і людини (мікрокосму). Це принижувало значення людської особистості, її духовну природу. Виникнення Київської держави ознаменувалося поступовою, а іноді й революційною зміною світогляду від родинно-племінного до державницького та від язичницького до християнського. Цей процес став основою та змістом культурного розвитку Київської Русі.\nМенталітет. Еволюція давньоруського менталітету відбилася в історії становлення державності. Одним з факторів її формування були відносини полян-русів та сусідніх слов’янських племен між собою та іншими народами, зокрема – розвиток торговельних відносин. Стара племінна, так звана десятинна, воєнна й адміністративна організація, коли сім’ї і роди організовували ополчення, яке поділялося на підрозділи й водночас адміністративні одиниці на чолі з десятниками, сотниками, тисячними (або воєводами), замінялася дружинами, лідери чи командири яких і виділялися як князі. Сліди десятинної організації залишалися в нашій культурі ще довго, а в козацьку добу вона практично відродилася. Але дружина більш відповідала потребам тогочасного суспільства й водночас сама потребувала професійних військовиків – богатирів, молодців, наділених відповідними фізичними й психологічними якостями. Ця потреба задовольнялася за рахунок не лише полян (легенда про Кирила Кожум’яку), а й вихідців із сусідніх слов’янських племен (Ілля Муромець, Добриня Нікітич), а також чужоземців, зокрема варягів. Останні, просвітившись християнством, остаточно полишили піратський промисел в атлантико-балтійському басейні, народи якого вже були християнами, і натомість пропонували свої послуги Візантії та іншим народам, які потребували їх військового професіоналізму. Так, Кирило Кожум’яка, як подає народний переказ, мав типовий характер язичницького богатиря. Патріотизм у сучасному розумінні йому не притаманний, а гнівливість, гоноровитість у його поведінці сприймалися як належні риси. Лише діти змогли розчулити його горде серце, він погодився на бій і переміг змія.\nПрилив до Києва прийшлого населення, що було наслідком розвитку торгівлі та розквіту ремесел, а також з метою збільшення оборонних потреб, розвивав таку рису менталітету русичів, як войовничість. Це відчули насамперед споріднені племена, які були у той чи інший спосіб підкорені полянами, а також Візантія, хозари, болгари, перси й інші народи пізнали силу полянських князів. За звичаями та поняттями того часу поневолення древлян чи підкорення дулібів розглядалося не як загарбання, а як закономірне продовження об’єднання родів полянського племені. Болгар також сприймали як одноплемінників. Так, Святослав не мав патріотичних вагань, прагнучи перенести столицю у Переяслав на Дунаї, і не тому, що не відчував себе полянським князем, а тому, що вважав болгар своїм племенем, яке слід увести в орбіту руського світу.\nОднією з характерних рис "картини світу" і одним з найважливіших факторів формування державності у язичницьких народів на європейському культурному просторі було шанобливе ставлення до удачі, везіння. Найбільш удачливі й висувалися на князя, короля, лідера. Удачливість була приманкою для богатирів. Її наділяли магічною силою; той, хто володів нею, мав можливість надприродним шляхом втручатися у перебіг природних, а головне – соціальних подій (насамперед воєнної кампанії). Тому князь був відуном, віщуном, магом (віщий Олег). Служба у князя чи його платня, княжий дарунок, трофей, здобутий разом з ним у поході, теж мали магічну силу удачі, сприймалися як предмети гордості, їх навіть передавали у спадок. Такі уявлення були характерними і для Західної Європи, про що свідчать чисельні скарби варягів на півночі Європи, а також прагнення варяга вмерти зі зброєю в руках та своїми скарбами.\nВоєнні й торговельні успіхи Києва сприяли культурному прогресу полян, а за ними і всього населення країни. Збагачення прищепило смак до спокійного, розміреного життя і з часом позбавило агресивності воєнно-політичну еліту. До того ж у східних та південних степах з’явилися тюркські племена половців, які перешкодили воєнній експансії слов’ян на південь і схід. Прийняття християнства теж обмежило агресивні устремління русичів. Войовничість почала спрямовуватися на оборону своїх кордонів, своїх земель, що сприяло утвердженню патріотичних настроїв. Підтвердженням тому стали епічні оповідання, проникнуті духом патріотизму, любові до рідної землі. Це, наприклад, епоси про Іллю Муромця, Добриню Нікітича. Перекази про Іллю Муромця оспівували суто християнські чесноти богатиря (і його дійсно канонізовано православною церквою як святого), а також патріотизм. Натомість лицарські риси, якими похвалялися його попередники і новітнє покоління шляхти – незалежність, гордість, незговірливість, зверхність – засуджувалися. Звичайно, зверхність, чванство не зникли без сліду. З літопису відомо, як дружина Володимира вимагала від нього срібних ложок замість дерев’яних і отримала їх. Та й сам Ілля Муромець виявляв гоноровитість, за що й був покараний, і лише християнські чесноти повернули йому силу і волю.\nРозкіш і разом з тим достатність воєнної сили для оборони кордонів досить швидко змінила менталітет киян, їх характер ставав більш м’яким. Водночас жителі столиці і столичного князівства все більше прагнули веселощів: бенкетів, романтичних пригод, навіть розпусти. Про київських жінок періоду до й безпосередньо після хрещення народна пам’ять зберегла у піснях, переказах славу легковажних, розпусних, схильних до чародійства (якщо жінка користувалася увагою чоловіків, це приписувалося чарам). Такою є Марина Ігнатівна у пісні про Добриню Нікітича. Вона утримує дім розпусти і сама має дружбу із княжичами, а разом з тим – зі змієм (тобто чужоземцем, яких немало було у Києві). Дуже рідко в ті часи виникали сюжети, у яких оспівувалися жіноча вірність, цнотливість, що притаманні, наприклад, Василині Микулішні Денисовій. І навіть про княжих дружин народ невисокої думки. Наприклад, дружина князя Володимира теж була "люб’язна" зі змієм Тугаріним.\nОсобливою подією суспільного життя був бенкет. Цікаво, що князь Володимир, як свідчить літопис, після хрещення мав м’яку вдачу, що проявлялося (як це розумів народ) у єдино можливий спосіб: він влаштовував для народу бенкети з приводу релігійних та інших свят. На них подавалися м’ясо свійських тварин і дичина, риба і ярина, вино і мед, який був національним напоєм. У княжі гридниці допускалися бояри, гридні, сотники, десятники. Поспільство пригощали на княжому дворі, а по місту возили їжу і роздавали тим, хто не міг прийти до князя. Тому й залишився Володимир у народній пам’яті не лише як просвітитель Руської землі, а як ідеал щедрого пана, доброго царя – Володимир Красне Сонечко.\nЗ часів Ярослава Мудрого у Київській Русі з’являються уділи. До того землі хоча й жили своїм життям і мали власних князів, але перебували під владою київського князя, складали його вотчину. Відтепер же удільні (старші) князі в землях вже не платили данину Києву, а самі зробилися старшими у своїх уділах, й інші князі визнавали тільки їх владу, а не Києва. Закономірно, що значення київського князя як старшого зменшилося, а з 1132 р. (після смерті Мстислава Великого) почався період феодальної роздробленості, який став однією з вирішальних причин занепаду могутньої держави.\nВідосередні тенденції були одним з головних факторів формування на давньоруському культурному просторі трьох основних культурних центрів: київського (руського або українського), московського, білоруського. Хоча, як уже зазначалося, ще до підкорення руськими (полянськими) князями східних і північних слов’янських племен всі вони мали свою окремішну мову (діалекти), шлюбно-сімейні традиції, відмінності у міфології, способи ведення господарства та природнокліматичні умови проживання, а отже, свою неповторну “картину світу”, менталітет як основу культури. Але приблизно до ХІІ ст. внаслідок християнізації держави склалася майже однорідна культура в усіх землях Київської Русі. Це означає, що культурне середовище кожної землі не було чужорідним для мешканців інших земель. Але така ситуація проіснувала недовго і у подальшому культурний розвиток зазначених центрів був автономним, хоча й зумовлювався визначальним впливом християнського світогляду.\nПисемність. Культурним переворотом, який дав можливість накопичувати духовний досвід, розвивати художнє слово, зберігаючи його для прийдешніх поколінь, який сприяв розбудові державних інститутів, було запровадження в Київській Русі писемності, яке теж стало закономірним наслідком християнізації.\nВідомі проповідники християнства, православні святі брати Кирило (Костянтин – до монашества) (827 – 869) і Мефодій (815 – 885), греки родом із Солуні, все життя присвятили просвіті слов’янських народів, переклавши для цього насамперед Святе Письмо, богослужбові книги з грецької на одну із слов’янських мов – південномакедонський діалект, що був говіркою болгарської мови, а також створили слов’янську абетку – кирилицю, яка мала 43 букви, з яких 24 грецьких і 19 оригінальних слов’янських. На кирилиці ґрунтуються нинішні системи письма українців, білорусів, росіян, болгар, сербів, македонців. Найдавнішими кириличними писемними памятками на Русі є Реймське Євангеліє (40-ві роки XI ст., зберігається у м. Реймсі (Франція); до Франції його привезла дочка Ярослава Мудрого Анна Ярославівна, яка була дружиною короля Генріха I) та давньоруське Остромирове Євангеліє (1056 – 1057 рр.), яке призначалася для Софійського собору в Новгороді і виконане на замовлення новгородського посадника Остромира. Хоча у "Житії Костянтина" говориться, що він, будучи 860-го року в Херсонесі, знайшов там Євангеліє і Псалтир, "руськими письмени писані", тому можна припускати, що ще за сто років до офіційного хрещення були книги, писані "руською" мовою.\nЗавдяки християнізації давньоруського суспільства і, як наслідок, широкому розвитку писемності в Київській Русі високого рівня досягло "книжкове мистецтво". Облаштована Ярославом Мудрим бібліотека при соборі св. Софії в Києві сприяла розвитку книгописання. Переписувач (а це, як правило, монах, адже центрами книжності були монастирі і храми), був і письменником, і перекладачем, і редактором, і художником, він мав обов’язково ідеальний почерк, а самі книги писалися на дуже міцному пергаменті, оздоблювалися золотом, сріблом, коштовним камінням. Як свідчать дослідники, з урахуванням житійної і світської літератури усі книжні багатства Давньої Русі визначаються 130 – 140 тисячами примірників і близько 800 найменуваннями книг, а найрозповсюдженішими були Євангеліє і Псалтир. Така любов до книги зумовлювалася потребою в книжній освіченості, у знаннях, в літературі тощо.\nІз запровадженням писемності поступово почала розвиватися освіта. У великих містах відкрилися державні школи, в яких навчалися діти заможних людей і священиків. Освіта полягала у вмінні читати (Апостол і Псалтир були першими підручниками), писати, рахувати. Є свідчення і про вищу освіту в Київській Русі, наприклад, у Посланні Климента Смолятича до Фоми наголошується на необхідності вищої освіти серед церковних ієрархів. Так, в ХІ ст. при Софійському соборі, а у ХІІ ст. у Печерському і Видубецькому монастирях та при єпископіях існували школи, в яких вивчалися богослов’я, філософія, граматика, церковний спів і особливо іноземні мови, серед яких на першому місці була грецька мова, а також латинська, варязька та ін. Ймовірно, що видатні діячі Київської Русі, такі, як митрополит Іларіон, Феодосій Печерський, Нестор Літописець, Ярослав Мудрий, Володимир Мономах та ін., отримали саме таку вищу освіту.\nМова Київської Русі. У Київській державі паралельно існувало дві мовні традиції – усне живе мовлення і літературно-писемна мова, яка мала різні сфери вжитку. У повсякденному житті, побуті люди, що населяли Київську Русь, користувалися близькоспорідненими слов’янськими діалектами, що виділилися з праслов’янської мови, тобто живою, народною мовою, яка, по-суті, була покладена в основу давньоруської літературної мови. Південноруський діалект (полянська говірка), як і говірки інших земель Київської Русі, вирізнялися притаманними їм звуковими, граматичними, лексичними особливостями. Тому більшість мовознавців схиляються до думки, що сучасні українська, російська, білоруська мови окремішно походять від говірок тих племен, які сформували відповідні етноси, і що спільної “руської” мови ніколи не було. Зокрема, М. Попович виділяє за мовними критеріями чотири зони: 1) “україно-руський” південь з культурно-політичним центром в Києві; 2) “північно-великоруську” зону з центром у Новгороді; проміжні зони 3) майбутню Бєларусь і 4) майбутню Московську зону.\nКнижною, а отже, літературною мовою Київської Русі була, по-перше, старослов’янська (церковнослов’янська) мова, створена Кирилом і Мефодієм на основі староболгарської, яка використовувалася у релігійній сфері – церковна служба, богослужбові книги тощо; по-друге – давньоруська мова, яка мала розгалужені стилі (юридично-діловий, літописний, світсько-художній) і виконувала всі державні та світські культурні функції. Нею писалися різноманітні документи, велося приватне й офіційне листування, судочинство. Давньоруською мовою написані "Руська Правда", "Повість минулих літ", "Слово о полку Ігоревім", "Повчання Володимира Мономаха", літописи та ін.\nХристиянізація не мала альтернативи на Русі. Новий світогляд, нова картина світу, а разом з тим і нова художня свідомість безупинно оволодівала східними слов’янами. Хоча християнізація мала ексцеси, потребувала примусу, в цілому вона відповідала духовним потребам народностей, які населяли цей регіон. Свідченням тому є надзвичайне піднесення культури Київської Русі, яка протягом ХІ століття досягла високого європейського рівня. Звичайно, Русь отримала і художників, і будівельників, і готові ікони, предмети християнського культу, книги як з Візантії, так і з Болгарії. Але це свідчить і про те, що нова культура приймалася, була очікуваною. Водночас Русь дуже швидко виробила свою власну культуру, не переймала сліпо ані культуру Візантії, ані Болгарії. Так, незважаючи на територіальну близькість Болгарії, на багатий культурний обмін, спільну віру тощо, така єресь як богомильство, що певною мірою загальмувала духовний розвиток Болгарії, практично не мала впливу ані в Україні, ані в Москві, ані в Білорусі. Християнізація як духовний процес визначила зміст культурного розвитку Київської Русі, зокрема розвиток мистецтва.


Куди вкласти гроші, коли курс гривні падає - Україна | РБК Украина\nКуди вкласти гроші, коли курс гривні падає?\nНовость на русском → Вівторок 18 листопада 2014 15:05\nКуди вкласти гроші після двомісячної відносної стабільності? Курс національної валюти знову підносить неприємні сюрпризи. З початку листопада курс долара по відношенню до гривні на міжбанку виріс вище 15,5 грн., а деякі обмінні пункти пропонують долар за ціною понад 17 грн. Приводом для такого стрибка стало, в першу чергу, зростання військової напруженості на сході країни, а також відтік прямих іноземних інвестицій, який за 2014 рік вже перевищив 10 млрд. доларів.\nКуди вкласти гроші після відносної стабільності? Курс національної валюти знову підносить неприємні сюрпризи. З початку листопада курс долара по відношенню до гривні на міжбанку виріс вище 15,5 грн., а деякі обмінні пункти пропонують долар за ціною понад 20 грн. Приводом для такого стрибка стало, в першу чергу, зростання військової напруженості на сході країни, а також відтік прямих іноземних інвестицій, який за 2014 рік вже перевищив 10 млрд. доларів.\nУ той же час, незважаючи на досить високі ставки за депозитними вкладами у національній валюті, які, в середньому по ринку, становлять 26-27% річних, довіра вкладників до національної банківської системи залишається на дуже низькому рівні. Про це свідчить зростання обсягу готівки поза банківською системою, з початку року цей показник збільшився більш ніж на 20%.\nНакопичений негатив за останні місяці позначилася також і на фондових майданчиках України, індекс Української біржі (UX) втратив своєї вартості понад 26% від максимумів 2014 року, а індекс ПФТС впав більш ніж на 18% від максимумів 2014 року.\nЗараз, в Україні є альтернатива для інвестицій. Тепер усі бажаючі мають можливість інвестувати в ETF - нові високоприбуткові інструменти від компанія xDirect. ETF (Exchange Traded Fund) - біржовий фонд, паї (акції) якого вільно звертаються на біржі США і Європи. В основі ETF можуть лежати такі активи як акції, метали, біржові товари, облігації та інші.\nТаким чином, інвестуючи в біржові фонди ETF, Ви отримуєте цілий портфель інструментів в рамках одного продукту.\nАле головною перевагою біржових фондів ETF є їх висока прибутковість і проста інвестування. Наприклад, якщо б Ви вклали кошти рік тому в ETF.Biot (iShares Nasdaq Biotechnology Index Fund), який складений з акцій найбільших біотехнологічних і фармацевтичних компаній, то Ваша прибуток на сьогоднішній день склала б 88%. Отримати БЕЗКОШТОВНУ консультацію або дізнатися більше про ETF можна ТУТ.


Бетонування взимку: особливості процесу | ВАЙТ - Послуги спецтехніки та автотранспорту\nБетонування взимку: особливості процесу\nБудь-які роботи у холодну пору року проводити важче. Зазвичай у цей сезон припиняють будівництво.\nАле це не обов’язково робити, бетонування можливе навіть при низьких температурах. Розглянемо особливості цього процесу.\nНизька (чи взагалі мінусова) температура не дає суміші нормально застигнути. Вода, що э у бетоні, замерзає, через що порушується процес утворення міцної суміші. Тому при зимовому бетонуванні головною задачею є створення умов для нормального застигання бетону. А для цього треба підтримувати температуру, вищу за 5 градусів за Цельсієм.\nНебезпечним для майбутньої конструкції є замерзання та розширення замерзлої води у суміші, бо чим раніше вона застигне, тим менше шансів у бетону достигнути необхідної міцності. У найгіршому випадку такий бетон взагалі може триматися лише при низьких температурах через утворення льоду у суміші, а при потеплінні руйнуватися.\nІснують такі способи цього запобігти:\nВикористання спеціальних домішок\nНакриття суміші плівкою ПВХ або іншими утеплювачами\nЕлектричний або інфрачервоний прогрів бетону\nСпорудження тимчасового павільйону навколо ділянки будівництва з прогрівом тепловими пушками\nВигідним є використання домішок, бо це дешевше за інші варіанти. Звісно, набір міцності бетону повільніший, ніж за нормальних температур достигання, але в цілому такий бетон нічим не гірший.\nІнші методи можна застосувати як окремо, так і разом з домішками. Це прискорить процес.\nПрогрів місця завантаження та відвантаження бетону, опалубки, накриття вже залитої суміші утеплювачами – чим вище буде температура на усіх етапах процесу, тим краще. Важливо стежити, щоб суміш не замерзла. Опалубка має бути очищена від снігу та криги.\nПрогрівання бетону є недешевим, але ефективним методом. Тому його можна застосовувати за потреби, але це може збільшити витрати на будівництво.\nБетонування взимку можливе, хоча і потребує більшої уваги та часу. Тому, якщо вам потрібен бетон чи будівельна техніка – будь ласка, звертайтеся до нас. Наші менеджери допоможуть з’ясувати деталі.\n← Перевезення будівельної техніки (частина 2)\nВикористання будівельної техніки взимку →


"Став легендою": помер славетний борець проти русифікації Олександр Пономарів (ФОТО) | Новини\n"Став легендою": помер славетний борець проти русифікації Олександр Пономарів (ФОТО)\n10:21, 14 жовтня 2020 р.\nОбірвалося життя Олександра Пономаріва, доктора філологічних наук і професора, що все життя присвятив розвиткові та захисту української мови, помер вранці 14 жовтня у віці 84 років. Про це повідомила дружина науковця.\nЯк інформує "BBC News Україна", останнім часом професор серйозно хворів - він мав перелом хребця.\n"Одні мовознавці хочуть усунути наслідки більшовицької наруги з українського правопису, що сталася 1933 року. Їхні нечисленні опоненти досі не вийшли з радянської шинелі і обстоюють те, що нам нав'язали в добу зближення мов і правописів", - розповідав він читачам у 2013-му.


Гроші на орбіті: тенденції та перспективи ринку космічних запусків та вантажоперевезень - Max Polyakov\nМакс Поляков / Новини / Космос / Гроші на орбіті: тенденції та перспективи ринку космічних запусків та вантажоперевезень\nКосмос 22 Грудня 2021\nДвигун нової космічної економіки\nНещодавно ми розповідали про нову космічну економіку — ринок космічних послуг, світовий оборот якого на сьогодні становить близько $350 млрд.\nОдним із ключових сегментів цього ринку є сфера космічних запусків та транспортування вантажів на орбіту. Наразі на її частку припадає $9,88 млрд, однак, за даними дослідження, проведеного Allied Market Research, до 2027 року ця цифра збільшиться до $32,41 млрд (за умови, що буде збережено рівень щорічного приросту інвестицій — 15,7% на рік).\nНаша редакція підготувала детальний аналіз ринку космічних запусків і радо познайомить вас як із його найбільш впевненими гравцями, так і з темними конячками, про яких поки ще мало хто чув.\nКлючові сегменти ринку орбітальних запусків\nЩоб краще розуміти структуру ринку космічних запусків, розділимо його на ключові сегменти.\nСегмент корисного навантаження — це граничне значення маси вантажу, який може доставити на орбіту ракета-носій (з урахуванням маси її пускової установки та палива, необхідного для запуску).\nРинок космічних запусків задовольняє потреби виведення на орбіту п’яти основних видів техніки:\nСупутники — близько 45% щорічних космічних запусків.\nВантажі — їхню доставку (переважно для МКС) здійснюють під час майже 22% запусків ракет-носіїв.\nКосмічні кораблі та модулі — ще одна затребувана сфера ринку запусків, що становить близько 17% усіх ракетних місій.\nТестові зонди — на виведення їх на орбіту припадає 6% від усіх космічних пусків.\nСтратоліти за своїми конструкторськими особливостями є аналогом космічної повітряної кулі, призначеної для дослідницьких і метеоробіт у верхніх шарах атмосфери — стратосфері. Цей напрямок не тільки має масу перспектив, а й характеризується своєю дешевизною (ціна запуску одного стратоліта в середньому у 100 разів нижча, ніж одного супутника зв’язку). Хоча запуск такої кулі й не вимагає традиційного носія у вигляді ракети, стратоліти воліють відносити до категорії космічних послуг, оскільки їхнє використання багато у чому схоже на традиційні супутники.\nІнший ключовий аспект ринку космічних запусків — рівні навколоземних орбіт, на які можуть доставлятися супутники, космічні модулі та вантажі.\nНизька навколоземна орбіта (LEO) — висота орбіти варіюється від 200 до 2 000 км над рівнем моря.\nСередня навколоземна орбіта (MEO) — від 2 000 до 20 000 км над рівнем моря.\nГеостаціонарна (GEO) і геосинхронна орбіти (GSO) — обидві досягаються на висоті 35 786 км над рівнем моря. Проте на геостаціонарній орбіті супутник рухається синхронно зі швидкістю обертання Землі та в одному із нею напрямі. Завдяки цьому супутник стаціонарно зависає над однією точкою планети. Швидкість обертання геосинхронної орбіти теж дорівнює одній добі, з тією відмінністю, що вектор руху супутника не прив’язаний до вектора обертання Землі. Через це супутник не висить в одному положенні над планетою і здатен переміщатися за будь-якою заданою траєкторією орбіти.\nНаразі відправка супутників і вантажів на низьку навколоземну орбіту вважається одним із найдешевших та найбільш пріоритетних напрямків ринку космічних запусків. Насамперед це обумовлено меншою витратою палива для ракет-носіїв та помірною вартістю виробництва самих ракет. Саме тому безліч сучасних космічних стартапів (близько 75%) роблять ставку на підкорення LEO: тут суттєво нижчі як інвестиційні ризики, так і фінансові витрати.\nКрім цього, ринок космічних запусків заведено сегментувати за типами використовуваних ракет-носіїв. Нижче — їхня класифікація:\nРакети-носії малої вантажопідйомності — з корисним навантаженням менше 2 тонн (Vega від Arianespace, Alpha від Firefly Aerospace).\nРакети-носії середньої вантажопідйомності — з корисним навантаженням від 2 до 20 тонн (“Союз-2”).\nРакети-носії важкої вантажопідйомності — з можливістю нести від 20 до 50 тонн вантажу (Ariane 5, Falcon 9).\nРакети-носії суперважкої вантажопідйомності — з корисним навантаженням понад 50 тонн (Falcon Heavy та Saturn-5).\nДля ринку космічних запусків характерний і регіональний розподіл. На сьогодні справжню гегемонію на ринку мають компанії з Китаю (39% запусків) та США (31% запусків). А на російські та європейські запуски припадає лише 20% ринку (16% і 4% відповідно).\nІндустрію космічних запусків заведено поділяти і на платформи, з яких здійснюються пуски:\nНаземні — розташовані на землі стартові майданчики.\nНадводні — плавучі стартові майданчики.\nПовітряні — використання літака у якості стартового майданчика.\nЯк бачимо, ринок космічних запусків доволі багатогранний та містить у собі масу відгалужень і критеріїв якості. Але час вже відійти від класифікацій та розповісти, як саме зародилася індустрія космічних запусків і чому вона отримала такий впевнений розвиток сьогодні.\nЗародження та розвиток ринку космічних запусків\nТенденції виникнення ринку космічних запусків і виведення супутників на орбіту почали з’являтися ще наприкінці 50-х років минулого століття — в еру запусків перших штучних супутників Землі. Космічні перегони між СРСР та США породили всередині цих країн закриті ринки, які працювали за простою формулою: “державні гроші на виконання державних космічних програм”. Уся ракетна продукція залишалася та експлуатувалася переважно всередині держав, які фінансували її виробництво.\nОднак у 80-х ситуація кардинально змінилася. У Франції до невійськового сегмента космічного ринку було допущено приватну компанію Arianespace, яка надавала послуги пуску та виведення супутників зв’язку на навколоземну орбіту. Саме досвід Arianespace та низки приватних компаній, що слідували за нею, започаткував конкуренцію на ринку космічних запусків. Втім, особливо активною ця конкуренція стала вже на початку нового тисячоліття.\nПереломний момент у розвитку ринку комерційних космічних запусків стався 3 грудня 2013 року, коли компанія SpaceX успішно здійснила виведення на геоперехідну орбіту (GTO) супутника зв’язку SES-8, вага якого становила 3,2 тонни. У якості ракети-носія використовувалася Falcon 9 v 1.1, із допустимим корисним навантаженням 4 850 кг для GTO, та 13 150 кг — для низької навколоземної орбіти (LEO).\nКомпанія Маска створила цікавий прецедент: суттєво знизивши ціну на процедуру запуску ракет-носіїв (чому це стало можливим, ми розповімо нижче), вона спонукала низку незалежних компаній та інвесторів долучитися до комерційних перегонів та кинути виклик таким гігантам індустрії, як французька Arianespace та американська United Launch Alliance (ULA). І це протистояння для багатьох із них виявилося буквально непідйомним.\nЗа даними аналітичної та інженерної компанії Bryce Space and Technology, 2021 року кількість провідних світових комерційних компаній, які так або інакше пов’язують свій бізнес із запуском, склала 165, але тільки сім із них запускають супутники та вантажі на орбіту. Не так вже й багато великих гравців, з огляду на те, що загалом на сферу створення, обслуговування та запуску супутників на орбіту припадає близько ¾ усієї нової космічної економіки (приблизно $271 млрд).\nУтім, перспективи стають менш привабливими, якщо розглядати індустрію запуску та виведення вантажів на орбіту окремо — її загальносвітовий оборот на кінець року становив лише $5,3 млрд (виручені кошти за 94 успішних запуски 2020 року).\nОчевидно, що це занадто маленький шматок пирога для такої значної кількості голодних ротів — конкуренція на ринку запуску ракет-носіїв вельми серйозна. І з кожним роком учасників у цих комерційних перегонах стає дедалі більше.\nФактори здешевлення надсилання вантажів на орбіту\nSpaceX здійснила своєрідну революцію у сфері здешевлення виведення на навколоземну орбіту вантажів та супутників зв’язку завдяки наявності у своїх ракетах Falcon 9 модулів, що повертаються. Ці модулі відкрили дорогу до багаторазової експлуатації ракет-носіїв та, разом із цим, значного здешевлення процедури їхнього запуску. Вже у 2013 році середній цінник від SpaceX для запуску супутників на геоперехідну орбіту був на $15 млн нижче, ніж у їхніх прямих конкурентів з Arianespace. Спочатку Маска звинувачували у демпінгу (штучному зниженні цін) на послуги запуску, однак згодом конкуренти визнали очевидне: для того щоб конкурувати зі SpaceX, передусім потрібно починати з себе.\nПосилаючись на позитивний досвід Ілона Маска, ULA та Arianespace оголосили про реорганізацію свого виробництва та намір випускати нові класи ракет-носіїв, які будуть здатні конкурувати з Falcon уже у наступному десятилітті.\nПроте не тільки наявність у ракетоносіях модулів, що повертаються, впливає на здешевлення їхнього виведення на орбіту. За даними все тієї ж Bryce Space and Technology, близько 75% компаній, що здійснюють доставку вантажів на орбіту, роблять ставку на будівництво саме малих ракет-носіїв. Можливість зменшення датчиків та інших складових компонентів у конструкції подібних ракет впливає на збільшення рівня їхнього корисного навантаження. Завдяки цьому менші за габаритами ракети здатні нести на собі більшу корисну масу вантажів при аналогічній витраті палива. Крім цього, легкі та надлегкі ракети-носії дешевше виробляти й експлуатувати.\nСтворення нового палива для ракет-носіїв теж робить вагомий внесок у здешевлення процедури запуску. Наприклад, маса палива для суперважких ракет Starship від SpaceX становить 4 800 тонн. На 78% паливо для ракет класу Super Heavy складається з кисню, і тільки 22%, що залишилися, припадають на метан. За один запуск Starship витрачає палива на $500 000, а його корисне навантаження для виведення вантажів на низьку навколоземну орбіту становить 150 тонн. У SpaceX стверджують, що за високої частоти запусків Starship вартість кожних 150 тонн вантажу, доставлених на орбіту, може становити лише $1,5 млн (приблизно $10 за 1 кг корисного навантаження). Цифри здаються казковими, втім, Маск наполягає, що такого здешевлення можна буде досягти, якщо поставити запуски Starship на потік. І тут не йдеться про одноразові запуски ракет, але перспективи на цьому полі все одно залишаються дуже сприятливими. Для порівняння, зараз 150 тонн вантажу, які здатна вивести на орбіту надважка Falcon Heavy, коштують замовникові щонайменше $70 млн.\nСитуація зі здешевленням відправки вантажів не повсюдна на ринку. У 2020 році в NASA вирішили підвищити вартість відправки комерційних вантажів на МКС з $3 000 до $20 000. Водночас за зворотну доставку вантажу на Землю доведеться заплатити дорожче: $40 000 замість $6 000. Своє рішення NASA обґрунтувало тим, що старі ціни “не відображали повною мірою вартість використання ресурсів NASA і застосовувалися переважно задля стабілізації цього сегмента ринку”.\nТака цінова політика від NASA успішно мотивувала кілька незалежних комерційних космічних компаній перейнятися проблематикою зростання вартості доставки вантажів на орбіту, результатом чого стала низка успішних космічних стартапів і цікавих інженерних рішень, на кшталт створення гібридних двигунів.\nПриватні космічні компанії та перспективні стартапи\nЧас розповісти про тих, хто щороку на орбіту виводить тонни вантажів, науково-дослідних модулів та супутників зв’язку. У цій статті ми фізично не можемо охопити всіх гравців ринку, але акцентуємо увагу на найперспективніших та найцікавіших із них.\nFirefly Aerospace — американська компанія зі штаб-квартирою в Остіні, Техас. У арсеналі Firefly Aerospace є дві ракети-носія малої та середньої вантажопідйомності: Firefly Alpha, що пройшла сертифікацію та запущена у виробництво, та Firefly Beta, що наразі на стадії розробки. Вантажопідйомність легкої ракети Firefly Alpha становить 1 тонну корисного навантаження, а прототип Firefly Beta зможе виводити до 8 тонн вантажу на LEO і до 6 тонн — на HEO. Ба більше, у Firefly Aerospace вже є контракт із NASA на суму $93,3 млн з доставки вантажів на Місяць в межах проєкту Artemis. Запуск запланований на 2023 рік.\nABL Space Systems — заснована 2017 року компанія зі штаб-квартирою в Лос-Анджелесі донедавна вважалася темною конячкою на ринку космічних запусків. Усе змінилося цього року, коли ABL Space Systems уклала контракт із американським оборонним концерном Lockheed Martin на 58 запусків своєї малої ракети-носія RS1. Запуски заплановані на наступне десятиліття. До того ж укладено кілька контрактів з ВПС США та приватною компанією L2 Aerospace, які мають стати основними ринками для виробництва та експлуатації багатоцільової двоступеневої ракети RS1. Корисне навантаження ракети становить 1 350 кг, які RS-1 буде здатна виводити на низьку навколоземну орбіту за ціною $12 млн за один запуск. Завдяки цим контрактам капіталізація ABL Space Systems істотно зросла і тепер оцінюється в $1,3 млрд.\nSpaceX є однією з найбільш комерційно успішних космічних компаній у світі. У вересні 2021 року вона стала першою комерційною компанією, що спромоглася успішно відправити на МКС екіпаж астронавтів NASA на своєму космічному кораблі Crew Dragon. Крім цього, минулого року американська компанія Ілона Маска вивела на орбіту понад 1 000 супутників зв’язку в межах своєї програми глобального інтернету Starlink. У тому ж 2020-му її ракета Falcon 9 здійснила свій сьомий політ, чим наочно продемонструвала можливість використання багаторазових космічних модулів у довгостроковій перспективі.\nIsar Aerospace — ще один приклад успішного стартапу родом із Німеччини, серед основних інвесторів якого є автомобільний концерн Porsche. Головне дітище Isar Aerospace — двоступенева ракета-носій малої вантажопідйомності Spectrum, здатна доставляти на LEO до 1 000 кг вантажу. Минулого року компанія спромоглася залучити $187 млн інвестицій. Чи виправдає вона надії інвесторів, дізнаємося незабаром — перший запуск Spectrum запланований на кінець 2022 року.\nArianespace — справжній старожил ринку, який займається комерційними запусками з середини 80-х років і вже незабаром доведе кількість своїх успішних запусків до 300. Нещодавно в компанії відбулося переформатування правління, тож тепер Arianespace є частиною об’єднання Ariane Group (до якої також входить французький Airbus). Наразі в ракетному парку Arianespace є три носії: легка Vega, середній “Союз-2” і важка Ariane 5. До речі, Ariane 5 зарекомендувала себе і як одна з найнадійніших ракет в історії людства, здійснивши 81 успішний запуск поспіль.\nUnited Launch Alliance — спільне американське підприємство, що належить Boeing та Lockheed Martin. Заснована 2006 року компанія має в ракетному парку три основні типи ракет-носіїв: Atlas-5 (одноразова двоступенева ракета середньої вантажопідйомності), Delta-2 (середньо-легка РН, яка наразі поступово виводиться з експлуатації) і Delta-4 (випускається у кількох модифікаціях, від середньої до важкої). Delta-4 також використовує у складі свого палива кріогенні компоненти: рідкий водень і рідкий кисень. На сьогодні ULA виконує близько 10 запусків на рік. Однак кількість запусків, запланованих на майбутнє, зменшилася майже на третину після того, як SpaceX отримала дозвіл на виконання державних запусків.\nGilmour Space Technologies — австралійська компанія зі штаб-квартирою в Брісбені. Її історія розпочалася 2012 року. За останній рік вона залучила близько $65 млн інвестицій для розвитку своєї програми із запуску на сонячно-синхронну орбіту (SSO) ракет малої вантажопідйомності Eris, з корисним навантаженням у 215 кг. Головною відмінністю Eris від своїх прямих конкурентів є наявність у її пусковій установці гібридного двигуна, який дозволяє скоротити використання хімічних видів палива, суттєво зменшуючи ціну на запуск ракети-носія.\nSkyroot Aerospace — перша комерційна індійська компанія, заснована 2018 року двома вченими, які раніше були задіяні в індійській національній космічній програмі. На початку цього року компанія отримала фінансування у розмірі $11 млн, а у травні ця цифра становила вже $14,9 млн. Skyroot Aerospace розробляє ракету Vikram, яка зможе виводити до 315 кг вантажу на низьку навколоземну орбіту, і до 225 кг — на геостаціонарну. Наразі компанія успішно завершила наземні випробування ракетного двигуна першого ступеня і з оптимізмом чекає на перші польотні випробування своєї ракети.\nBlue Origin — аерокосмічна компанія американського мільярдера та засновника Amazon Джеффа Безоса. Хоча Blue Origin і не займається космічними вантажоперевезеннями та виведенням супутників на орбіту, про її успіхи слід розповісти. У липні 2020 року шестимісний космічний корабель New Shepard здійснив свій перший суборбітальний політ і досяг висоти 100 км. New Shepard складається з двох модулів: ракетно-рушійної пускової установки та космічної капсули місткістю до шести осіб. Крім цього, NASA залучило Blue Origin до створення пілотованих місячних модулів у межах програми Artemis, а сам Безос нещодавно заявив про свої амбітні плани щодо створення комерційної орбітальної космічної станції Orbital Reef.\nVirgin Galactic — компанія зі штаб-квартирою в Нью-Мехіко, яку очолює американський мільярдер Річард Бренсон. Є прямим конкурентом Blue Origin на ринку туристичних суборбітальних перевезень. Але в арсеналі Virgin Galactic не тільки пілотовані космічні кораблі VSS Unity класу SpaceShip 2, а й ракета-носій надмалої вантажопідйомності (200 кг) LauncherOne, розробкою якої займається підконтрольна Virgin Galactic компанія — Virgin Orbit. Перший комерційний пуск ракети LauncherOne відбувся 30 червня 2021 року, завдяки чому на орбіту успішно виведені сім супутників.\nХоча деякі з перелічених стартапів ще далекі від своїх перших комерційних запусків, за їхнім розвитком уже можна відслідковувати тенденції та майбутні напрямки індустрії космічних запусків. Насамперед це ставка на модульність і мобільність комплектуючих, що виготовляються, а також широке застосування передових технологій 3D-друку високоміцними металами та сплавами.\nТренди та перспективи ринку космічних запусків на 2027 рік\nЗа результатами досліджень, проведених Allied Market Research, до 2027 року у сфері космічних запусків та виведення модулів на орбіту збережуться позитивні темпи зростання.\nПередусім прогнозується майже триразове збільшення кількості супутників, вантажів, пілотованих космічних кораблів і модулів, а також зростаючий інтерес компаній до використання стратолітів.\nКрім цього, сфера запусків ракет-носіїв у найближчі шість років, швидше за все, збільшуватиме кількість наземних (суттєво) та надводних (меншою мірою) пускових майданчиків. А ось повітряні запуски ракет, найімовірніше, залишаться на своїх колишніх нечисленних позиціях.\nУ сфері комерційних космічних запусків прогнозується нарощування використання надважких ракет-носіїв. Напевно, це результат схваленої місячної програми Artemis та довгострокові плани колонізації Марса, створення баз на яких вимагатиме транспортування не однієї сотні тонн вантажів.\nТакож збережеться і тенденція до здешевлення як відправки вантажів на орбіту, так і комплектуючих, з яких виготовлятимуться супутники та нові види ракет-носіїв. На розвиток ринку космічних запусків та вантажоперевезень сприятливо впливає і зростання інвестицій як із боку державних інститутів, так і з табору приватних інвесторів.\nРазом із цим існують фактори, що значною мірою негативно впливають на розвиток індустрії космічних запусків. Насамперед це високий рівень початкових витрат на підготовку запуску, а також відчутний дефіцит кваліфікованих у цій галузі кадрів. Ще один критерій, що гальмує зростання індустрії, це зростаючий опір у адаптації до нових технологій. Більшість інвесторів усе ще бояться вкладати свої гроші у ті проєкти, які їм банально складно осмислити.\nРинок космічних послуг на сьогодні оцінюють у близько $350 млрд. Одним із ключових сегментів цього ринку є сфера космічних запусків та транспортування вантажів на орбіту. І хоч на її частку припадає $9,88 млрд, однак, до 2027 року ця цифра може збільшитись до $32,41 млрд.


Вы здесь » Одесский форум.Форум Одесса. » Форум загородный дом. » КАЛИНА.\nПрирода України відзначається чарівною красою і насамперед там, де поряд з широкополими ланами, повноводними річками і зеленими левадами ростуть ліси. В прирічкових лісонасадженнях можна зустріти вербу і калину. Народне прислів’я каже: «Без верби і калини нема України». Калина, як і верба, вологолюб. Вони люблять заглядати у воду і слухати дзюрчання струмків.\nКалина здавна вважається символом чарівної непорочної дівочої краси і долі. Українці з великою любов’ю і шаною наділяють її лагідними епітетами, називають калиною червоною, а південні слов’яни — добровітою. Під назвою калина червона вона ввійшла в усну народну творчість, класичну українську літературу, насамперед у безсмертні вірші геніального сина українського народу, поета-демократа Тараса Григоровича Шевченка. її ім’ям називають села, ансамблі, ательє, кафе, клуби і кінотеатри.\nЧервоною називають калину за колір достиглих плодів. Про виникнення цієї назви народ склав цікаву легенду.\nКолись на нашу землю напали татари. Вони захопили у полон дівчат і примусили бути провідниками до осель, де жили їх рідні. Дівчата завели чужинців в непрохідні лісові хащі, подалі від свого поселення. Напасники не могли звідти вибратися, а патріотки, незважаючи на страшні тортури, відмовилися показати їм дорогу. Розлючені чужинці порубали дівчат шаблями і там, де пролилася кров бранок, зросли калинові кущі з кетягами яскраво-червоних ягід. Плоди калини, ніби краплини крові, пролитої свобо-долюбивими дочками українського народу, а кожна насінина за формою схожа на людське серце.\nКалина на Україні — символ рідної землі і вічної пам’яті про тих, хто у мужній борні віддав своє життя за щастя і волю народу, тому й саджають її на могилах загиблих. В одній з українських народних пісень козак, смертельно поранений у бою за волю народу, просить посадити йому на могилі червону калину, як символ Батьківщини:\n«...Звелів собі насипати Високу могилу,\nЗвелів собі посадити Червону калину...»\nЗ давніх-давен калина згадується у народних казках, думах, переказах, прислів’ях і приспівках. Герої казок грають на калиновій сопілці, перемагають багатоголового змія на калиновому мості. Народ оспівує калину у своїх нетлінних піснях. Калина — символ щирої і незрадливої дівочої любові.\nБагато у нас пісень, де згадується червона калина, тому й називають її пісенною породою, королевою народних пісень, символом щастя, душевної краси людини, радості і щасливого сімейного життя. Чільне місце належало, а в деяких сільських районах ще й тепер належить цьому диво-ча-гарнику у народних, насамперед весільних обрядах. З давніх часів перед нареченою і нареченим ставили букети калини з ягодами. Ними прикрашали весільний коровай і страви, а вінком з калини голову молодої. Згадувалася вона й у багатьох весільних піснях. У кожній сільській хатині на покуті завжди красувався пучок з гронами калини. Достиглі кетяги її вішали під стріхами оселі. Квітами і ягодами калини дівчата прикрашали коси.\nКалина, випещена людською любов’ю, здавна красується біля хат, колодязів, копанок, ставків, в садках і по берегах річок. Народ свідчить — де росте біля колодязя калина, там і смачна вода. Найчастіше культивують у нас калину звичайну. Саме цей вид і зростає в лісах України. Наукова назва, яку дав їй Карл Лінней УіЬигпиш ориіиз.\nРід у калини великий — майже 200 видів, в СРСР 8, з них 2 в Українській РСР. Крім того, інтродуковано в сади і парки понад її 40 видів. Більшість з них, зокрема і калина звичайна, це гіллястий кущ висотою до 4 м з сірою корою і зеленувато-сірими супротивно розташованими бруньками. Листя три-, п’ятилопатеве з серцеподібною основою, майже голе, на довгих черешках. Цвіте калина у травні. В цей час навіть найчерствіша душею людина не пройде мимо, щоб не замилуватися білопінним мереживом квітнучої калини.\nКвіти її зібрані у великі парасолькоподібні суцвіття.Кожне з них нагадує чудовий медальйон, що виділяється на фоні зеленого листя. Виявляється, що квіти у калини неоднакові: по краях суцвіття знаходяться великі нарядні білі, а всередині непоказні дрібненькі, зеленуватого кольору. Здається, що вони щойно починають цвісти. Насправді крупні периферійні квітд лише приваблюють бджіл та інших комах-запилювачів. Вони є пустоцвітом і порівняно швидко опадають.\nДрібні квіточки після запилення їх комахами дають плоди. Бджоли як з великих, так і маленьких квіточок калини збирають нектар — до 30 кг з 1 га калинових заростей. Калиновий цвіт духмяніє цілющим ароматом 20— 25 днів і в цей період кожен кущ калини нагадує великий, напрочуд гарний білий букет. Коли ж вона перецвіте, її важко помітити серед інших чагарників. В цей час листя і плоди калини набувають однакового зеленого кольору. Лише уважне око може розгледіти її в лісовій хащі.\nЛюди здавна помітили, що по деяких рослинах можна досить точно визначити сприятливі строки посіву насіння тих чи інших сільськогосподарських культур. Наприклад, коли зацвітає калина, значить прийшла пора сіяти на грядках огірки, гарбузи і кукурудзу.\nГарна калина весною в пору буйного цвітіння, та ще. краща тоді, коли засинає зморене літо і художниця-осінь вступає у свої права, пофарбує листя у всі кольори веселки. На схилі літа, у серпні, калинові кущі ніби загоряються червоним полум’ям. Велика кількість кетягів з плодами, які в побуті називають ягодами, щедро налиті червоним, як кров, соком яскраво сяють на сонці. Плід калини кулястої форми з блискучою і червоною оболонкою.\nВажкі плоди згинають гілки донизу. Інколи їх так багато, що й листя не видно. З часом у вересні — жовтні, коли настане пора багряного, золотисто-жовтого, бронзового та червоного листя, від калини не можна відірвати погляду. Якщо ви восени побачите калиновий гай, то це видовище запам’ятається вам на все життя.\nЖовтень на Україні — пора жовтого листя. Це й дало привід для визначення в українській мові назви десятого місяця року. Чому ж жовтіє або вкривається багрянцем, а потім опадає листя калини, як і більшості інших деревних порід? Зелений колір листя зумовлений наявністю у нього хлорофілу, за участю якого відбувається фотосинтез. Хлорофілові зерна Недовговічні, вони постійно руйнуються і поновлюються під впливом сонячного проміння. З настанням осені і наближенням холодів, зменшенням тривалості дня та інтенсивності сонячного освітлення обмін речовин затухає. З часом утворення хлорофілу сповільнюється, а потім і зовсім припиняється, а руйнування його прискорюється. Листя поступово втрачає зелений колір і набуває червоних, жовтих та інших відтінків. Під впливом ксантофілу, каротину та інших пігментів в клітинному соку проходять значні зміни, з’являються особливі барвники — антоціани. Старіння листових пластинок'поширюється і на черешки. В їх основі поступово утворюється шар роз’єднання, або віддільний, з клітин, які послаблюють основу листка. Тепер черешок зв’язують з гілкою лише судинно-волокнисті пучки, які згодом під дією маси розриваються і листя опадає.\nВосени, перш ніж опаде листя, калина встигає перебазувати поживні речовини з листя у гілки та стовбур, де вони споживаються рослиною протягом зими і рано навесні. Калина не втрачає своєї краси і привабливості навіть тоді, коли восени безжальний вітер зірве її листя. Плоди калини висять на кущах до самої весни, якщо їх не з’їдять птахи. Взимку, коли земля вкриється білим снігом, червоні кетяги калини на білому фоні набувають особливо привабливого вигляду.\nВ процесі життєдіяльності калина виділяє велику кількість фітонцидів та інших речовин, які убивають хвороботворні мікроорганізми і очищають від них повітря, тому в її заростях так легко дихається. Очевидно, завдяки цим властивостям калині приписували колись чудодійну силу, окурювали нею житло, щоб вигнати злих духів.\nКалина, як і усі інші рослини, здатна уловлювати енергію сонця і нагромаджувати її в складних хімічних з’єднаннях: білках, жирах, вуглеводах. Багато цінних речовин є у корі, листі та плодах калини. Виявляється, що лише у плодах цього диво-чагарника є майже 15 хімічних елементів.\nЗ прадавніх часів ліс був для людей першою і до недавнього часу єдиною аптекою: чільне місце в ній займала калина. Вона не тільки лікувала, а й годувала наших пращурів, які мали постійне і безпосереднє спілкування з природою. Вони були допитливими, спостережливими і пам’ятливими. З покоління в покоління пращури нагромаджували знання про природу, ліс, лікарські рослини, їх цілющі властивості та способи застосування для лікування різних хвороб. Свій досвід і знання вони, як естафету, передавали дітям, внукам і правнукам. За тисячоліття калина пройшла перевірку на цілющість і тепер як в народній, так і в науковій медицині, користується заслуженою славою. Проте тепер ті знання про лікарські рослини, які нагромадив народ за всю попередню історію, в значній мірі втрачаються або вже й втрачені. З лікарською метою використовується тепер менше 200 видів рослин, тоді як на Україні зростає їх майже 5000 видів. Проте більшість міських жителів знають про лікувальні та інші корисні властивості калини, породу, яка вірно служить людям і приносить їм різноманітну користь. Плоди, листя, кору і деревину калини широко використовують для побутових і промислових потреб.\nКалина — унікальна лікарська рослина. Вона використовується у народній і науковій медицині. У плодах калини є речовини, які убивають хвороботворні бактерії і віруси. їх використовують як протипростудний, сечогінний і потогінний засіб. Вони підсилюють серцеві скорочення, поліпшують роботу кишечника. Велику користь приносять при набряках серцевого і ниркового походження, гіпертонії. Лікують ними гастрити і виразки шлунка, склероз, коліти, геморой, запори і хвороби печінки.\nПри колітах, виразках і запорах потрібно з’їдати по одній ложці ягід 3—4 рази на добу за півгодини до їди. Свіжим соком з плодів виводять вугри на обличчі, лікують екзему, п’ють його з медом при хворобах печінки і жовтусі. Застарілу золотуху лікують відваром молодих пагонів або коренів калини. Для заспокоєння нервової системи столову ложку ягід заварюють стаканом окропу і п’ють два рази на добу по півсклянки. Відвар ягід використовують для відновлення хриплого голосу. Свіжі перем’яті плоди, змішані з медом або цукром і розведені водою, п’ють при простуді, а якщо вони почали бродити — при підвищеному кров’яному тиску.\nПлоди калини позитивно впливають на діяльність серця. Чай з калиною — чудовий оздоровчий засіб, а також ліки проти кашлю і астми. У спеку вода з соком калини добре вгамовує спрагу. Соком лікують захворювання шкіри, насамперед діатез, використовують для поліпшення апетиту. Для тривалого зберігання сік засипають цукром (за масою вдвічі більше, ніж соку) і ставлять на маленький вогонь щоб цукор лише розчинився. Потім його заливають у банки і щільно закупорюють.\nПлоди калини заготовляють наприкінці вересня, зрізаючи грона секатором, ножицями або ножем. їх зв’язують у пучки і підвішують в сухих і прохолодних місцях, в основному на горищах. У такому вигляді вони відмінно зберігаються до весни. Можна їх також сушити при температурі 50—60 °С і зберігати у мішках або ящиках на стелажах в сухому і добре провітрюваному місці.\nУ народній медицині широко використовується кора калини. В ній є майже 6,5 % жовтувато-червоної смоли, в склад якої входять органічні кислоти, в тому числі мурашина, оцтова, ізовалеріанова та інші. Кора містить фітостерин, цукор, дубильні речовини, солі валеріанової і каприлової кислот, глікозид вібурнін, який має здатність -звужувати судини і тим самим зупинити кровотечу. Відвар і екстракт з кори застосовують для лікування хвороб серця, при простудних і шлункових захворюваннях, маточних і носових кровотечах, а також для зниження тиску і як легкий сечогінний та вітамінний засіб.\nПрепарати з кори впливають на людину заспокійливо і використовуються при спазмах, судорогах та істерії. Кору калини збирають рано навесні, перед початком сокоруху і сушать під навісом або на горищі. Заготовляють її на ділянках стиглого лісу, відведених під суцільну вирубку. Заготівля кори на інших ділянках і з порушенням правил веде до знищення калини, зменшує її запаси.\nКвіти калини також мають цілющі властивості. Настойкою з них лікують золотуху, різні висипки, промивають рани. Квіти і плоди використовують для лікування гіпертонії, склерозу, задишки, туберкульозу легенів, злоякісних пухлин, хвороб нирок і серця, захворювань шлунка, а також як потогінний засіб. У відварі з квітів калини купають дітей при діатезі. При ангіні полощуть горло настойкою ягід, квіток і листя калини.\nКвіти калини заготовляють в період масового цвітіння, швидко сушать у затінку і зберігають у коробках або ящиках, перекладаючи папером.\nПлоди і квіти калини застосовують у ветеринарній практиці для лікування ящура, запалень слизових оболонок, верхніх дихальних шляхів і ротової порожнини тварин. З плодів калини добувають червону фарбу, а з кори — чорнувато-зелену.\nНасіння калини їстівне, містить до 20 % жирної олії. Відвар з пересмаженого насіння використовують замість кави. На вигляд плоди калини апетитні, але на смак кислі і гіркі. Ось чому в народі кажуть: «Не бути калині малиною». Однак за своєю цінністю калина переважає малину. Після перших приморозків (або після варіння) гіркий присмак зникає.\nВ плодах калини заліза більше, ніж у малини, в 1,5 ра-за, вітаміну С —в 2, а цукру —навіть в 3 рази (32%). У них є також каротин, дубильні речовини, мікроелементи, ефірні масла і речовини Р-вітамінної дії, органічні кислоти (мурашина, оцтова, ізовалеріанова і аскорбінова), смоли, які мають унікальні лікувальні властивості. Плоди містять вуглеводів 9 % і жирів 37 %.\nПлоди калини знаходять найрізноманітніше застосування, їх використовують свіжими та переробленими. З них готують компот, варення, желе, сироп, начинку для цукерок, соки, киселі, повидло, пастилу, мармелад, екстракти, приправи для м’ясних страв, оцет, 'наливку. Калина з цукром — лісовий ізюм. Дуже смачні пиріжки з начинкою калини, а хлібу вона надає чудовий аромат і смак.\nКалина добре росте на Україні. Чому ж так мало тут калинових гаїв, мало її у садах і насамперед у лісах? Очевидно, тому, що не приділяється їй належної уваги. Лісогосподарські підприємства мало або й зовсім не вирощують сіянців калини. Потрібно створювати спеціальні плантації калини, такі, які роблять лісогосподарські підприємства Івано-Франківської, Волинської, Ровенської та деяких інших областей. На Волині для посадки калини використовують болота. На віддалі 4—5 м одна від одної копають канави глибиною до 1 м і у гребені викинутої землі саджають калину.\nКанави служать водоприймачами надмірної кількості вологи, що значно покращує аерацію грунту-і ріст рослин. На Ровенщині плантації калини створюють на малоцінних сіножатях. Проте у більшості районів України, навіть там, де колись можна було зустріти калину, тепер її вже немає, Справа в тому, що при заготівлі плодів, квітів і кори «любителі» обламують цілі гілки і наносять рослинам непоправної шкоди. А попит на калину величезний і з кожним роком збільшується. Нині не часто побачиш її і на ринку. І хоч ціни на ягоди не поступаються цінам на цитрусові, їх завжди купують.Дуже прикро, що калини у нас мало. Потрібно, насамперед лісівникам, зробити все, щоб вона зайняла належне їй місце — саджати її скрізь, де вона може рости, насамперед по берегах річок і навколо ставків, на вирубках вільхи, в лісах, на низьких місцях, на узліссях з вологими грунтами, у «вікнах» і галявинах, що є у вільхових насадженнях, по днищах ярів і балок. Тут, міцно вчепившись корінням за землю, калина буде милувати зір людини своєю красою, дасть цінну харчову і лікарську сировину, а також запобігатиме руйнуванню грунту та замулюванню річок. Калина — порода коренепаросткова. Вона здатна давати паростки від коріння, зокрема в тих місцях, де воно пошкоджується. Розростаючись на дні яру, калина розпилює потоки стікаючої води, зменшує їх швидкість і затримує ту землю, яку вони несуть з собою.\nКолина невибаглива до клімату і не боїться морозу. Росте вона в СРСР скрізь — від Криму до тундри, в Карпатах і на Поліссі, на Далекому Сході і Кавказі, Куриль-ських островах і Сахаліні, Сибіру і Казахстані. Природа не допускає свавілля, у неї нема нічого випадкового, все закономірне, взаємообумовлене і взаємозв’язане. В процесі еволюції вона сформувала види рослин і кожну з них наділила специфічними властивостями. Кожна природно-кліматична зона і навіть ділянка лісу з своїми специфічними умовами має певний склад рослинності. Ніхто не піде шукати калину в сосняк, що зростає на сухих піщаних грунтах. Кожна деревна порода має свої певні координати.\nКалина зустрічається біля струмків і річок, на окраїні заболочених вільхових лісів з багатими грунтами і проточною вологою, заплавних луках. Порода відносно світлолюбна, у затінку інколи вона й цвіте, проте плодоносить погано і в плодах її дуже мало корисних речовин. На добре освітлених місцях родить калина щорічно і рясно, з одного куща збирають 3—4 кг плодів. Росте швидко і живе до 50 років. Має добре розвинену кореневу систему.\nРозмножується насінням, відсадками, порослю від пеньків, зеленими живцями, кореневими паростками. Найшвидший спосіб масового розмноження — насінням. З стиглих ягід видавлюють сік, а м’якоть разом з насінням поміщають у діжку з водою і відмивають. При цьому м’якоть спливає, а насіння падає на дно. Перед висівом його треба тривало стратифікувати. Якщо зібрати і висіяти насіння відразу ж після його достигання, сходи з’являться через 1,5\tроку. Насіння, заготовлене у стадії воскової стиглості, стратифікується 6—7 місяців у вологому крупнозернисто-му піску. Стратифікація вважається закінченою, якщо проросток починає виходити за тверду оболонку. Насіння висівають у розсаднику на глибину 2,5—3 см.\nНеобхідно розмножувати найбільш цінні різновиди калини. Серед калинових заростей зустрічаються кущі, які плодоносять дуже рясно і в їх ягодах немає гіркоти. Вони відзначаються також високим вмістом цілющих і поживних речовин. Якщо ви знайшли такий кущ, то необхідно саме з нього зібрати насіння для висіву у розсаднику, а також розмножувати його зеленими живцями і відсадками.\nКалина має п’ять форм: карликову, пухнасту, пістряву, жовтоплідну і безплідну. Всі вони є окрасою садів та парків і не бояться загазованості. У нас в республіці інтродуковано понад 40 видів калини, які також використовуються у зеленому будівництві. Серед них найбільшою декоративністю відзначається калина бульденеж, що в перекладі з французької означає снігова куля. Завдяки своїй красі вона по праву займає одне з перших місць серед чагарників. З червня стоїть калина обсипана спочатку зеленувато-білими, потім кремовими і, нарешті, зовсім білими крупними квітами. Дивишся на неї і складається враження, ніби на чагарник хтось спеціально навішав снігових кульок. Цвіте бульденеж 1,5 місяця. Восени листя її з зеленого стає жовтувато-оранжевим, а потім пурпурово-червоним, виділяючись на фоні зеленої трави та інших деревних пород. Росте бульденеж швидко. Розмножується лише вегетативним шляхом (живцями і відсадками), тому що квіти її безплідні. У нашої калини є ще одна сестра — гордовина, або калина чорна. Росте вона в Криму, Молдавії та в районах Придністров’я. Особливого значення для озеленення цей вид не має.\nОтже, як бачимо, наша калина і всі її форми та різновиди заслуговують на пильну увагу. Нехай же красуються калинові гаї скрізь, де вони можуть і повинні рости.\nКалина у цукровій пудрі. Ягоди ретельно миють у холодній воді, висипають у велику каструлю або таз, пересипають сумішшю цукрової пудри з крохмалем, витримують 5—10 годин, потім просушують на повітрі при кімнатній температурі протягом 10—12 годин.\nНа 1 кг ягід 200 г цукрової пудри і 5—10 г крохмалю.\nСік. З перебраних і вимитих ягід віджимають сік. М’язгу заливають водою і кип’ятять 5—10 хвилин, проціджують. Відвар з’єднують з віджатим соком, додають цукор, розмішують, охолоджують.\nНа 1 кг ягід — 200 г цукру і 200 г води. Зберігають у закритому скляному посуді у прохолодному місці (підвалі, погребі, холодильнику).\nЖеле. Відібрані і промиті ягоди бланшують в окропі 5—6 хвилин (для зменшення гіркоти і розм’якшення шкірочки). Потім воду зливають.\nЯгоди заливають 2 склянками теплої води і варять до розм’якшення, потім протирають крізь сито і змішують з цукром. Знову варять 50 хвилин, після чого розкладають у гарячі чисті банки. Зберігають у прохолодному місці.\nНа 1 кг ягід 1 кг цукру і 2 склянки води.\nСироп. До соку калини додають цукор, нагрівають до повного розчинення, видаляють піну, потім додають лимонну кислоту, знову кип’ятять 5 хвилин, проціджують крізь марлю, розливають у пляшки і закупорюють прокип’яченими пробками.\nНа 1 л соку калини 2 кг цукру і 10 г лимонної кислоти.\nСік калини з м’якушем. Відібрані і промиті ягоди бланшують в окропі 5 хвилин (для зменшення гіркості), потім протирають крізь сито. Одержане пюре змішують з рівною за масою кількістю 35%-го цукрового сиропу.\nМус із калини. У невеликій кількості холодної кип’яченої води розм’якшують желатин до набухання. Потім додають воду, перемішують і доводять до кипіння. Добавляють цукор, .підливають сік калини і охолоджують до 35 °С. Швидко збивають до пишної маси, розливають у форми, охолоджують.\nНа 1 л соку калини 1 кг цукру, 350 г желатину і 5 л води.\nКомпот із калини і яблук. Промиті ягоди калини подрібнені дольками яблука варять у приготовленому цукровому сиропі 8 хвилин. Подають в охолодженому стані. На 2 л води беруть 200 г ягід калини, 400 г яблук, 300 г цукру.\nМорс із калини з медом. Мед розчиняють у воді, вливають сік калини, перемішують і подають у холодному стані.\n1 л води, 100 г меду, 0,5 склянки соку калини.\nПідлива із калини. До соку калини додають порошок із плодів ялівця, доводять до кипіння, охолоджують. Одержану підливу використовують для м’ясних страв.\n200 г соку калини, 10 г порошку з плодів ялівця.\nСоус. У двох столових ложках води розводять 5 г картопляного крохмалю, вливають його у 2 склянки окропу, додають 200 г соку калини, 30 г цукру і доводять до кипіння. Вживають як підливу до круп’яних страв.\nКисіль. Крохмаль розводять у невеликій кількості води. Потім вливають у гарячий сік, додають цукор, розведений водою, і помішуючи, доводять до кипіння 2 л води, 100 г соку калини, 280 г цукру, 90 г картопляного крохмалю.\nКалина в цукровому сиропі. Підготовлені ягоди кладуть у прокип’ячені скляні банки, заливають гарячим цукровим сиропом і пастеризують протягом 15—20 хвилин.\n1 кг ягід, 1 л 40%-го цукрового сиропу.\nПастила. Відібрані і промиті ягоди бланшують в окропі З хвилини, потім воду зливають. Ягоди заливають однією склянкою свіжої води і варять до розм’якшення, після чого протирають крізь сито, додають цукор і уварюють до утворення тістоподібної консистенції. Одержану масу перекладають на дерев’яні лотки і підсушують в духовці. Зберігають у сухому прохолодному місці.\n1 кг ягід, 800 г цукру, 200 г води.\nОтредактировано юля (2014-08-22 04:36:15)


Дитячі спортивні комплекси з металу\nГоловна >>> Дитячі спортивні комплекси з металу\nВикористовувати дитячі майданчики, які виробляє наша компанія «BRASH», можна при облаштуванні територій новобудов, багатоповерхівок вторинного ринку нерухомості, парків та скверів, шкільних дворів, дитячих садків, санаторіїв, баз відпочинку, поліклінік, дитячих стаціонарів. Кожний дитячий ігровий майданчик, виготовлений нашою компанією, повністю відповідає вимогам всіх санітарно-гігієнічних норм, ГОСТів, ДСТУ.\nНа власному виробництві повного циклу ми проєктуємо дитячі ігрові комплекси, виготовляємо металоконструкції різних розмірів, призначення і складності. Маючи в розпорядженні автотранспортні засоби та команду досвідчених майстрів, ми здійснюємо установку майданчиків для дітей «під ключ» з доставкою виробів за вказаною вами адресою, з плануванням території, виконанням зварювальних робіт при необхідності.\nДитячі ігрові майданчики — якісні матеріали та безпека завжди на першому місці\nРозробляючи дитячі майданчики, наші конструктори враховують всі норми та вимоги стандартів, особливості малюків різного віку, інтереси дітлахів, а також побажання замовника. Будь-який ігровий комплекс нашого виробництва має такі переваги:\nбезпека. Спортивний інвентар, тренажери, гойдалки, гірки, ігрові сітки, каруселі — все це максимально адаптовано для дитячого віку (малюків до 3-х років, дітлахів віком 3-6 років, дітей середнього віку 7-14 років). Вироби не мають гострих кутів, відрізняються атравматичністю, зібрані з надійними кріпленнями;\nпривабливий дизайн, що підвищує настрій, поліпшує ландшафт. Дитячі спортивні майданчики, ігрові комплекси мають яскраве забарвлення, яке неодмінно порадує вашу дитину;\nуніверсальність. Різні моделі можна встановлювати як у дворі багатоповерхового або приватного будинку, так і на території дачі, парку розваг, літнього табору;\nдовговічність. Для виготовлення моделей використовується високоякісний метал, зносостійке фарбування порошковим напиленням;\nекологічність. Дитячі ігрові майданчики створюються без застосування токсичних матеріалів, не роблять шкідливого впливу на людину, навколишнє середовище.\nГоловні особливості дитячих спортивних майданчиків\nЧим повинен відрізнятися дитячий майданчик? Ось кілька важливих критеріїв:\nвідповідність ігрових конструкцій віку дітей. Це можуть бути пісочниці та гойдалки для дітей, дитячі спортивні майданчики для хлопців старшого віку;\nфункціональність. Устаткування для розваги та ігри має сприяти не тільки підвищенню настрою і приємному проведенню часу, але і надавати позитивний вплив на фізичний розвиток дітей;\nстійкість конструкцій щодо механічних пошкоджень, кліматичних агресій. Якість виробів залежить від товщини та виду металу, способу обробки, технології фарбування поверхонь. Чим вище якість, тим краще дитячий спортивний майданчик захищено від негативного впливу вулиці.\nНа що звернути увагу при виборі дитячих ігрових майданчиків?\nОсь кілька критеріїв, які експерти рекомендують врахувати, вибираючи дитячий ігровий комплекс:\nгабаритні розміри кожної конструкції;\nВиробництво дитячих спортивних ігрових майданчиків від компанії Brash\nЧому розважальні комплекси краще замовляти в нашій компанії «BRASH»? Ми пропонуємо великий асортимент конструкцій:\nгойдалки, каруселі, балансири;\nсходів і рукоходи;\nбудиночки та павільйони;\nДля замовлення доступні класичні дитячі ігрові майданчики, а також розвивальні ігрові стенди, устаткування для занять паркуром, майданчики для WorkOut, мотузкових парків, майданчики для катання на роликах, скейтах, самокатах. Співпрацюючи з нами, ви отримуєте сучасні конструкції, які характеризуються міцністю, безпекою, довговічністю. Доставка виробів можлива по містах України.


На хабарі в Києві затримали заступника директора інституту НАН України » Слово і Діло\nЗаступника директора інституту НАНУ затримали на хабарі\n10 березня 2021, 21:34\nСпівробітники СБУ викрили на хабарництві заступника директора одного з інститутів Національної академії наук (НАН).\nПро це повідомляється на сайті спецслужби в середу, 10 березня.\n«Встановлено, що доктор технічних наук вимагав гроші від приватного підприємця. За це він обіцяв надати в оренду нежитлове приміщення Інституту електродинаміки НАН України в одному з центральних районів столиці», - йдеться в повідомленні.\nПравоохоронці задокументували отримання чиновником першої частини авансу і затримали його в робочому кабінеті під час отримання другої частини грошей. Потім комерсант мав сплатити 50 тисяч гривень щоквартально протягом дії тривалого договору оренди, укладеного всупереч вимогам чинного законодавства.\nУ рамках кримінального провадження за статтею про хабарництво (ч.3 ст.368 КК України) проводяться обшуки за місцем роботи чиновника в Шевченківському районі. Вирішується питання про повідомлення затриманому про підозру, обрання запобіжного заходу і звільнення з займаної посади.\nРаніше в Тернопільській області на хабарі затримали чиновника податкової.\nСБУ Хабар НАН України\nВ Ірпені чиновник міськради попався на хабарі 16 лютого 2021, 20:28\nУ Києві чиновників затримали на вимаганні хабаря 1 березня 2021, 17:55


Три температурні стадії компостування підстилкового посліду - AgroTimes\nТваринництво 29 листопада 2019, 10:04\nЗбалансований склад компостної суміші з посліду птиці забезпечує добрі умови для розвитку та росту чисельності мікроорганізмів у матеріалі, метаболізм яких призводить до швидкого підвищення його температури.\nТемпература компостної стопки є простим і надійним показником того, як правильно здійснюється процес компостування та скільки кисню використовується. Кожна стадія компостування характеризується різними консорціумами організмів і температурами.\nНа першій – «мезофільній» – стадії, починається процес розмноження мікроорганізмів, які адаптуються до типу відходів й умов життєдіяльності в компостній суміші. Впродовж цієї стадії процес розкладу субстрату посилюється, чисельність мікробної популяції зростає.\nСпочатку ці організми швидко розкладають розчинні, найбільш легкозасвоювані компоненти – такі, як прості цукри й вуглеводи. Оскільки запаси цих речовин швидко виснажуються, мікроби починають розкладати складніші молекули: целюлозу, геміцелюлози й білки, виділяючи комплекс органічних кислот, які служать джерелом їжі для інших мікроорганізмів.\nУ результаті росту мікробів і метаболізму підвищується температура компостної маси. Коли вона сягає +40 °С і вище, мезофільні мікроорганізми заміщуються стійкішими до високих температур бактеріями термофілами – настає «термофільна» стадія.\nЗа досягнення температури +55 °С більшість патогенної мікрофлори гине. Завдяки високій температурі білки, жири і складні вуглеводи розпадаються пришвидшено.\nДалі через вичерпання харчових ресурсів обмінні процеси спадають, і температура поступово знижується. Це – остання стадія компостування – «дозрівання». Вона триває від двох тижнів до двох-трьох місяців.\nНагадаємо, хімічний склад підстилкового посліду може значно різнитися, виходячи з виду птиці, раціону її годівлі, типу підстилкового матеріалу та інших чинників.\nкомпостування підстилкового посліду температура


Штучний психоз. Російський публіцист пояснює, навіщо в РФ вводять картки на хліб і нагнітають військову істерію / Новое Время\nШтучний психоз. Російський публіцист пояснює, навіщо в РФ вводять картки на хліб і нагнітають військову істерію\n11 жовтня 2016, 13:43 2 коментувати\nПутін намагається вплинути на Захід гучними заявами і штучно ускладнити ситуацію всередині Росії, вважає російський публіцист і політичний оглядач Леонід Радзіховський\nВ Росії штучно нагнітається воєнний психоз всередині країни. Про це розповів НВ російський публіцист Леонід Радзіховський, коментуючи новину про те, що в Санкт-Петербурзі затвердили добову норму видачі хліба на випадок війни. На його думку, це нововведення може мати два пояснення. За таким рішенням може стояти так звана «ритуальна бюрократія», тобто мова може йти про чергову нову нормативну інструкцію від МНС з розряду норми про обов'язкову наявність бомбосховища в кожному будинку. Або ж це повідомлення може бути сигналом про те, що російська влада навмисно нагнітає обстановку в країні.\n«По телевізору розповідають про термоядерну війну, ще якась маячня. У Росії має місце нагнітання військового психозу. Це – правда. Це все – у зв'язку з погрозами Путіна. Була ж заява, що ми розриваємо стосунки зі збройового плутонію», - розповів Радзіховський.\nЯк відомо, тиждень тому Росія призупинила угоду з США, що передбачає утилізацію збройового плутонію. Натомість Путін зажадав зняття економічних санкцій, скасування закону Магнітського і скорочення інфраструктури НАТО в Європі. Однак ця угода останнім часом була, скоріше, просто технічною, вважає Радзіховський.\nВключили червону пропагандистську кнопку, вона і блимає. А населення – що воно може робити? Бігти в бомбосховище, обклавшись матрацами?\n«Угода ця і копійки не варта. Фахівці пишуть, що вона вже давно технічно не працює, і той факт, що її припинили юридично, взагалі не має ніякого значення. Але це – психологічний аргумент тиску, - говорить публіцист. - З одного боку, це тиск на Захід – як ви розумієте, «збройовий плутоній» звучить дуже круто. З іншого – нагнітання психозу всередині країни. От, ми на грані війни, на нас нападуть, ми повинні бути готові, повинні згуртуватися, зовнішній ворог, все таке».\nРадзіховський пояснює таку тактику тим, що пропагандистським відомствам РФ необхідно відпрацьовувати потрібні їм ситуації. До яких настроїв у суспільстві це призведе насправді, тут не настільки важливо, каже він, адже рейтинг Путіна все одно залишається досить високим.\n«Включили червону пропагандистську кнопку, вона і блимає. А населення – що населення? Що воно може робити? Бігти в бомбосховище, обклавшись матрацами? Кинуться громити американське посольство? Ні, не кинуться. Підтримка Путіну в 99% вже є. 199% - не буває», - коментує Радзіховський.\nТаким же відпрацюванням пропагандистського відомства може бути і недавній арешт українського журналіста Романа Сущенка у Москві, припускає співрозмовник НВ, але додає: все залежить від того, чи насправді Сущенко – просто журналіст.\n«Я не в курсі, чи він справді журналіст або ж шпигун. В самому факті наявності шпигунів нічого незвичайного і ненормального не бачу – в РФ є українські шпигуни, точно так само, як і в Україні – російські. Якщо він не шпигун, а просто журналіст – це нагнітання істерики, а якщо шпигун – ну, заарештували, обміняють», - припускає Радзіховський.\nНагадаємо, в українському МЗС раніше заявляли, що в СІЗО Лефортово на Сущенка чинився психологічний тиск, але всі звинувачення в свою адресу він спростовує.\n1.У Бердянську оточений злочинець підірвав себе і трьох поліцейських: що про це відомо 1590\n2.Мильна бульбашка. Дослідники довели, що біткоіном маніпулювали фінансові аферисти 248\n3.Перевірка не допомогла. Чому в Києві знову сталася аварія на шляхопроводі 702


Сергій Ратушняк й наступного року матиме пільги за комуналку — ПроЗахід новини\nСергій Ратушняк й наступного року матиме пільги за комуналку\nОпубліковано: 16:25, 05.11.2014\nПрограму оплати комунальних послуг почесним жителям Ужгорода – такий проект рішення депутати міської ради розглянуть у п'ятницю, 7 листопада.\nСеред почесних жителів міста та делегатів І з'їзду Народних Комітетів Закарпатської України згадується й ім'я екс-міського голови Ужгорода Сергія Ратушняка, який також отримуватиме пільги у сплаті комунальних послуг.\nЯк відомо, за каденції Віктора Погорелова депутати Ужгородської міської ради присвоїли Сергію Ратушняку звання почесного громадянина.\n“Проводити оплату видатків на житлово-комунальні послуги (електроенергія, газ, водопостачання та водовідведення, квартплата, вивіз твердих побутових відходів) в межах санітарних норм Почесним громадянам м. Ужгорода і делегатам І з'їзду Народних Комітетів Закарпатської України та членам їх сімей (згідно п.5 ст.51 Бюджетного кодексу України), що проживають у місті згідно з додатком до Програми” – йдеться у проекті рішення.\nВсього на виконання Програми з бюджету Ужгорода на 2015 рік передбачено 150 тисяч гривень.


У квітні населення купило валюти на 6,1 млн. доларів більше, ніж продало.\nНа готівковому валютному ринку у квітні чиста купівля валюти населенням перевищила продаж.\nУ квітні українці продали валюти на 62,7 млн. доларів в еквіваленті, а купили 68,8 млн. доларів в еквіваленті.\nТаким чином населення купило валюти більше, ніж продало.\n8 березня 2022 року НБУ дозволив банкам продавати готівкову іноземну валюту клієнтам у відділеннях банків, розташованих на територіях, що знаходяться під загрозою окупації Росією (за наявності готівки в іноземній валюті/банківських металів у касі)/відділенні банку).\nУ 2019 році населення продало валюти на 177 млн. доларів більше, ніж купило.


06.05.2021 – Нафтовик Борислава\nЖурналісти важливі, а медіа – потрібні!\nВідозва «Журналісти важливі, а медіа – потрібні!» вже другий рік поспіль об’єднує зусилля медійників багатьох країн у відстоюванні своїх професійних прав і основоположних принципів свободи слова. В одному з постів у соціальних мережах відомий український…\nІз професійним святом – Днем журналіста України щиро вітаю від імені міської ради, виконавчого комітету та від себе особисто журналістів ПП «Рекламно-інформаційного агентства «Карпатська Брама» та КП «Роадіоредакції «Слово». День журналіста – не тільки професійне…\nБіля українського кордону залишається 80 тис. військовослужбовців РФ\nРосія відвела кілька тисяч військовослужбовців, але уздовж кордону з Україною залишається ще приблизно 80 тис. військових, що досі є найбільшою кількістю сил, яку Росія накопичила там з моменту окупації Криму у 2014 році. Про це…\nІндійський Сталін народився за кілька місяців до смерті лідера СРСР Йосипа Сталіна в 1953 році. В Індії на виборах в юному штаті Тамілнад впевнено переміг Мутувель Карунаніді Сталін. Тепер 68-річний політик очолить уряд регіону. Відомо,…\nБорислав – «Галицька Каліфорнія», або Місто над морем…\nХто ж не чув в Україні про славне місто Борислав?! Іван Франко аж у 24 своїх творах згадує про цю нафтову столицю Галичини, а за мотивами його повісті «Борислав сміється» навіть було знято фільм. Сьогодні…


Батьки загиблих під час пожежі у «Вікторії» дітей не вірять у версію з кип'ятильником - Стрічка новин Одеси\nБатьки загиблих під час пожежі у «Вікторії» дітей не вірять у версію з кип'ятильником\nБатьки дітей з танцювального колективу «Адель», вихованці якого перебували у таборі «Вікторії» під час трагедії, вірять у що з'явилися нещодавно в мережі результати експертизи, згідно з яким причиною займання є невыключенный кип'ятильник в кімнаті худрука. Про це одразу після невдалого засідання по справі директора табору член батьківського комітету Оксана Лещук.\nЗа словами Оксани Лещук, прояснити ситуацію зможе тільки пожежно-технічна експертиза, яку проводять у Києві, а версія з кип'ятильником не несе юридичних наслідків.\nВона додала, що батьки вірять дітям, які розповіли, що кип'ятильник був занесений в кімнату за 15 хвилин до пожежі і був вимкнений. Жінка повідомила також, що проводився слідчий експеримент на цю тему.\nПісля цього до журналістів вийшов чоловік, який представився Василем, колишнім співробітником табору «Вікторія». Він заявив, що Саркісян відпрацював у цій сфері 18 років, він гідна людина, яка за свою роботу не отримав нічого крім інфаркту. Василь додав, що йому незрозуміла позиція батьків, які довірили дітей художньому керівникові і він вважає, що їй необхідно оголосити про підозру.


І. С. Нечуй-Левицький „Кайдашева сім’я”. Чи сміються Кайдаші? - Українська література - Авторські уроки та презентації - Розробки навчальних матеріалів\nІ. С. Нечуй-Левицький „Кайдашева сім’я”. Чи сміються Кайдаші?\nМета заняття: ознайомити студентів із творчістю митця; подати відомості про жанр, композицію, особливості соціально-побутової повісті; з’ясувати актуальність проблематики твору; вчити студентів висловлювати власні думки про українську ментальність, національний характер, народну мораль та етику; сприяти вихованню основних рис національного менталітету, моральних норм; компетенції адаптації у сучасному світі.\nформування національної компетенції, вивчення нового матеріалу.\nетнографія, мистецтво, українознавство.\nтеорія літератури (поняття про соціально-побутову повість, засоби гумору і сатири);\nетнографія (побут українців ІІ половини ХІХ ст.); психологія (характер і тип темпераменту);\nукраїнська мова (лексикологія і фразеологія).\nМетоди і прийоми, форми роботи:\nактивне та інтерактивне навчання, діалог «студент-учитель», метод пошуку художньої істини, гранування, самостійна робота.\nЗабезпечення емоційної готовності до заняття.\nСтворення позитивного настрою, побажання успішної роботи.\nПовідомлення теми, мети заняття. Мотивація (Студенти записують тему і план заняття).\nУзгодження цілей заняття із студентами.\nІ.С. Нечуй-Левицький → «всеобіймаюче око України»\nнеперевершений майстер слова\nтонкий знавець народного побуту українців\nавтор історичних романів\nперекладач Біблії українською мовою\n«великий артист зору\nвидатний майстер реалістичної прози\nРозповісти про дитячі та юнацькі роки письменника.\nДодаткове проблемне запитання:\nЧому письменник не продовжив династію священиків?\nЗ якої причини приховував свої ранні твори від ровесників та батьків?\nРозкажіть про письменницьку майстерність І.С.Нечуя-Левицького.\nДодаткове пошуково-дослідницьке запитання:\nЧим вас вразив останній період життя письменника?\nЧи зазнав Іван Семенович родинне щастя?\nЧому І.Франко назвав Нечуя-Левицького «колосальним всеобіймаючим оком України»?\nІсторія написання повісті «Кайдашева сім’я».\n1878 р. опубліковано у львівському часописі «Правда»\n1887 р.автор видав друге в Києві, дещо змінивши початок і розв’язку\nОцінка повісті літературознавцями (на дошці)\n* «Сміх – велике діло: він не віднімає ні життя, ні маєтку, але перед ним винуватець – як зв’язаний заєць»\n* «Жодна література світу, скільки мені відомо, не має такого правдивого, дотепного, людяного, сонячного, хоч дещо і захмареного тугою за кращим життям, твору про селянство»\nКайдаші мали своїх прототипів: сім'ю Мазурів з цього ж таки села, яка прославилася постійними бійками і колотнечею. Виличне прізвище Мазурів – Кайдаші – письменник і подарував своїм літературним героям. Хата заможних Мазурів стояла на кутку Солоному, коло церкви, поруч дійсно був горб, на якому ламалися вози. Жили у Семигорах й свати Мазурів – багаті Довбиші.\n«Метод пошуку художньої істини» (обговорення найважливіших епізодів повісті).\nЛаврін і Карпо розмовляють про дівчат. Чи можемо ми, аналізуючи діалог братів, визначити, котрий із них добріший, сердечніший, гуманніший? Чому?\n(Добріший Лаврін, бо про кожну дівчину говорив позитивно, у кожній знаходив щось гарне)\nХто був главою в сім’ї? (Кайдашиха) Чому? Добре це чи погано? (Добре, бо Омелько випивав, не мав такого авторитету, як Маруся, був слабовольним)\nЯк ви розумієте той епізод, коли п’яний Омелько пізно повертається додому, мало не топиться в бочці з водою в сінях, а вся рідня регоче над п’яним? Чи можна так робити?\nКайдаші були заможні. Хто в цій сім’ї заробляв гроші? (Батько, адже був прекрасним стельмахом)\nЧи можна було знущатися з годувальника сім’ї так, як це змальовано у повісті?\nПроаналізуйте залицяння Карпа до Мотрі. Чи є в їхніх стосунках ніжність, ліризм, романтичність? (Ні)\nЧому навіть кохання не робить Карпа і Мотрю ніжними, вразливими? (Це грубі натури, у яких завжди бере верх розрахунок)\nЧи можна простити Кайдашисі, що вона переклала всю роботу на Мотрині плечі?\nКоли і чому заплакала Мотря? Чи знайшла вихід із ситуації? (Заплакала, коли Кайдашиха купила їй поганий одяг, але довго не журилася, одягла на Храм дівоцький)\nПроаналізуйте факт побиття Карпом старого батька. Як зреагував на вчинок сина Омелько?\nЩо відчував після бійки Карпо? А Мотря?\nЧи допомагали Довбиші будувати хату молодятам?\nХто її будував?\nЧи справедливою була Мотрина «віддяка» старим?\nЧому Мотря не дозволила Кайдашисі бавити дитину вдень, а вночі вдавала, що спить і не чує, що дитя плаче? (Таким чином заставляла стару робити всю роботу вдень, а вночі ще й бавити дитину).\nПроаналізуйте перше побачення Меланки і Лавріна. Порівняйте їхню любов з Карповою та Мотриною.\nЯкий засіб сміху використовує автор, коли зображує, як Кайдашиха їде до Балашів? (Гумор, доброзичливий сміх).\nЯк ви розцінюєте той факт, що заможна Кайдашиха дозволила Лаврінові одружитися з убогою Мелашкою? Чи можемо ми в даному випадку сказати, що Маруся була доброю матір'ю, хотіла синові добра і щастя?\nЧому Кайдашиха так тяжко заповзялася на молоду невістку? (Боялася, щоб та не уподібнилася Мотрі).\nУ чому полягала "святість" баби Палажки? Проаналізуйте цей образ?\nЯк сприйняла Кайдашиха те, що Мелашка пропала? Чи зреагувала би так Мотря, якби пропала її невістка? Чи йшла би шукати в Київ? Про що не свідчить?\nЯк ви розумієте слова Омелька, що діти загнали його «на піч»? (Почали самі господарювати, не слухаючись батька). Хто саме з синів це зробив конкретно? (Лаврін). Чия вина більша: Карпова, який вдарив батька, чи Лаврінова, який заставив старого зрозуміти, що той уже не є господарем власного майна?\nЯк справляли похорон Кайдаша? Скільки днів після цього сім'я жила в мирі? Як ви розцінюєте таку поведінку?\nЧому Кайдашиха назвала себе «сиротою», розповідаючи, як її ображають діти?\nЧи відчувала Мотря муки совісті, коли скалічила свекруху? А Карпо, коли загнав матір в ставок? Як ви це розумієте?\nЧи однаково ставилася Маруся до внуків від Лавріна і внуків від Карпа? Про що це свідчить? Як Мотря налаштовувала своїх дітей проти баби? Подумайте, чи виростуть ці діти порядними людьми?\nЯкий епізод твору викликав у вас співчуття до Мотрі, а не до Кайдашихи?\nЧому твір характеризують, як «сміх крізь сльози»?\nПовторити, що таке повість, особливості повісті\nМАТЕРІАЛ ТЕОРІЇ ЛІТЕРАТУРИ\nПовість – це епічний твір про багато подій із життя героїв, що займає проміжне місце між оповіданням і романом.\n«Кайдашева сім’я» І. Нечуя-Левицького – сатирична соціально-побутова повість.\nСоціально-побутова повість – це художній твір, у якому картини родинного життя і побуту героїв зображені на фоні соціальних подій.\nСтуденти з’ясовують, які засоби гумору використав автор у творі.\nГумор – доброзичливий сміх\nІронія – прихована насмішка або лукавство\nСатира – викривальна насмішка, недоліки\nСарказм – зла, в’їдлива насмішка\nВисновок: Повість «Кайдашева сім’я» майстерно поєднує засоби гумору і сатири, викликає не тільки сміх, а й серйозні роздуми, змушує кожного глянути на себе збоку.\nПообразна характеристика героїв\nПлан « схема « цитата\nКонтрольний тест у вигляді літературного диктанту\nПовість складається із дев’яти частин, сюжет у них розгортається за принципом нагнітання епізодів і сцен.\nСаме діалоги «рухають» сюжет твору, розкриваються характери героїв.\nУсна розповідь про життєві віхи Панаса Мирного.\nПрочитати роман «Хіба ревуть воли, як ясла повні?» (Обов’язково І розділ)\n2. Тема повісті\nЖиття українського села в пореформену добу (ІІ половина ХІХ ст.) на прикладі однієї родини\n3. Рік написання повісті\n4. Яку дівчину в дружини вибрав Карпо?\nМотрю, з заможної родини, серце з перцем\n5. Як до сварок між невісткою і свекрухою відносився Омелько Кайдаш?\nНамагався помирити спочатку\n6. До кого у Бієвці їздила Кайдашиха на оглядини?\n7. Визначте кульмінацію твору\nСутичка між Мотрею і Кайдашихою, коли свекруха позбулася правого ока\n8. Чому Маруся Кайдашиха поїхала на розшуки Мелашки?\nВідчула свою вину\n9. Хто прожив довге і тяжке трудове життя?\n10. У чому проявляється обмежений світ Кайдаша?\nУ забобонах, у п’янці\n11. Чому Карпа обрали за десяцького?\nВін був гордий і жорстокий, «добрий буде сіпака…»\n12. Що вас приваблює в образі Лавріна?\nВеселий, роботящий, добрий\n13. Хто був заводієм сварок в сім’ї?\n14. Який образ автор змальовує з теплотою, з любов’ю?\n15. У чому типовість персонажів?\nТак жила не одна сім’я Кайдашів\n9 відповідей – 4 балів\n10 відповідей – 5 балів\n11 відповідей – 6 балів\n12 відповідей – 7 балів\n13 відповідей – 8 балів\n14 відповідей – 9 балів\n15 відповідей – 10 балів\n1. Яке слово є складовою частиною псевдоніма Панаса Яковича Рудченка і міста, де він народився?\n2. Назвіть перший друкований твір Панаса Мирного.\nОповідання «Лихий попутав»\n3. Хто, окрім Панаса Мирного, писав роман «Хіба ревуть воли, як ясла повні?»\nЙого брат – Іван Рудченко, псевдонім Іван Білик\n4. Де і коли вперше був надрукований цей роман окремою книжкою?\nУ Женеві, 1880 р.\n5. Хто послужив прототипом образу Чіпки?\nРозбійник Василь Гнидка\n6. Які розділі роману «Хіба ревуть воли, як ясла повні?»мають заголовки-прислів'я?\n«Сон у руку»,\n«Наука не йде до бука»,\n«Козак – не без щастя, дівка – не без долі»\n7. Чи був Чіпка кріпаком?\nЧіпці минуло 17 років і відмінили кріпацтво\n8. Хто з героїв роману «…повидовбував очі з образа, щоб Бог не бачив, як він хліб їстиме»?\n9. Хто з героїв роману «… до багатіїв горнувся, а на голоту дивився згорда», хоч сам вийшов із бідноти?\n10. Хто з героїв «… виявляв готовність «пустити півня» панові, якщо він забере в дворові діда Уласа?\n11. Часто вживав прислів’я «своя сорочка ближча до тіла», «дарованому коневі в зуби не дивляться»\n12. Хто з героїв роману намагалася повернути свого чоловіка до чесної праці, а втративши надію на щасливе життя, накладає на себе руки?\nГаля, дружина Чіпки\n13. «А й дитина вийшла на славу? Повновиде, чорняве, головате, розумне. Тільки якесь невеселе, вовкувате, тихе».\nЧіпка в дитинстві\n14. Хто з героїв роману мав чотири прізвища?\nу пана Польського – Іван Вареник;\nна Дону – Притика;\nповернувшись у Піски – Остап Хрущ;\nа в рекрутах – Хрущов\n15. Хто з героїв роману з молодих літ зсушена то працею, то нуждою, суха, як опеньок, тиха, бідненько зодягнена?\n16. Хто з героїв роману «…ні високого, ні низенького зросту, - тільки плечі широкі та груди високі … Оце й уся врода. Одне тільки в ньому неабияке – дуже палкий погляд, бистрий як блискавка. Ним світилась якась незвичайна сміливість і дух міцнів разом із якоюсь хижою тугою…»\nТеги: Нечуй-Левицький, Рижук Л.Ф.\nЗавантажити (90.0 Kb)\nРозробка уроку в 10 класі у формі учнівського спектаклю за повістю І. С. Нечуя-Левицького „Кайдашева сім’я”\nІ. Нечуй-Левицький, казка „Запорожці”. Лицарські чесноти козаків