Відпустки політиків: Аваков в Італії, Порошенко на велосипеді, Разумков на кораблі в Одесі | Новини на Gazeta.ua\nЕксочільник МВС Арсен Аваков після звільнення поїхав відпочивати біля моря в Італію. Дружина Петра Порошенка, депутатка Київради Марина Порошенко їздила на велосипеді. А спікер парламенту поїхав Дмитро Разумков в Одесу та Миколаїв – з робочим візитом.\nХто з політиків цього тижня за кордоном купався в морі, ходив в українські Карпати та їздив на фестивалі – у матеріалі Gazeta.ua.\nЕксочільник МВС Арсен Аваков після звільнення з посади поїхав в Італію. Поділився фото на тлі моря під великою гілкою дерева на гірському узбережжі. Показав фото з моря і в п'ятницю – з приморського міста Амальфі в Салернській затоці в провінції Салерно. У 2017-му Аваков став власником вілли на узбережжі Середземного моря, повідомило видання "Наші гроші".\nНародна депутатка від "Європейської солідарності" Яна Зінкевич поділилася фото з тренувального збору команди з регбі та баскетболу на візку Warrior Games: Team Ukraine. Команда за півтора місяці полетить у США представляти Україну.\nНардеп від "ЄС", п'ятий президент Петро Порошенко показав підписникам, як знімав вітання до Дня Хрещення Русі-України на Володимирській гірці у Києві. Після запису на тлі Дніпра, фотографувався та спілкувався із прихильниками.\nДружина п'ятого президента, депутатка Київради Марина Порошенко каталася на велосипеді. Такими фото похизувалася нардепка від "ЄС" Ірина Геращенко. З нею депутатки Іванна Климпуш-Цинцадзе, Вікторія Сюмар позували на природі.\nЦього тижня Геращенко поїхала до Івано-Франківська. Куштувала поленту з лисичками і піцу з печі з цими грибами. Також посмакувала холодного італійського ігристого вина "Просекко" із ягодами малини. А в п'ятницю із друзями відправилася у пішохідну мандрівку в гори біля Ворохти.\nВ гори поїхала і Климпуш-Цинцадзе. Позувала серед поля із квітами і високою травою на тлі вершин. Депутатка також сфотографувала, як у горах пасеться корова.\nНародні депутатки від "Голосу" Юлія Клименко і Соломія Бобровська, яких цього тижня виключили з партії, на початку тижня відвідали історично-музичний військовий фестиваль "Під Покровом Тризуба" у місті Боярка. Клименко фотографувалася біля військових машин. А Бобровська виступала на сцені. А перед цим, 19 липня, депутатки приїхали на фестиваль Тарас Бульба у Дубно на Рівненщині. Зробили фото із гуртом "Жадан і Собаки".\nБобровська на тижні також поділилася фото з Андрієм "Ріфмастером" Антоненком. "Нарешті "відбили" мій берет Сил спеціальних операцій", – написала депутатка.\nНардепи від "Голосу" Роман Лозинський та від "Слуги народу" Роман Грищук цього тижня продовжували публікувати фотографії із США. Туди минулої неділі з іншими депутатами поїхали навчатися за програмою Open world. Спілкувалися з політиками, сенаторами, дипломатами. Лозинський виклав фото як у Капітолії зустрічав собак із їх власниками. Одного рудого собаку почухав за вухом. Грищук показав, як після навчання у Нью-Гемпширі вдалося виїхати за місто для неформальної зустрічі.\n"Слуга" Марія Мезенцева на депутатські канікули поїхала до Одеси. Позувала на тлі заходу сонця на балконі з видом на місто у блакитній сукні із відкритою спиною.\nНародна депутатка Ольга Стефанишина цього тижня продовжувала відпочивати у Грузії, куди поїхала з двома дочками та чоловіком. Опублікувала фото, де з дітьми катається на кораблі у морі біля Батумі. На пляжі Шекветілі родина також фотографувалася.\nНардеп від "Слуги народи" Жан Беленюк, чемпіон світу з греко-римської боротьби, срібний призер минулих Олімпійських ігор, поїхав разом із українською командою до Токіо. Позував на символі змагань – різнокольорових кільцях. Сфотографувався і з тенісисткою Еліною Світоліною.\nГолова Верховної Ради Дмитро Разумков поїхав у Миколаїв, побував в Одесі. Відвідував суднобудівно-судноремонтний завод "Нібулон", торговельний порт "Південний", оглядав кораблі. В Одесі також відвідав Музей української книги. Оглядав старовинні видання та гравюри.\n"Слуга" Анна Пуртова, яка теж повернулася із навчання у США, у Києві позувала із квітами у помаранчевій сукні. Закликала насолоджуватися останнім місяцем літа.\nВолонтер і шоумен Сергій Притула цього тижня похизувався фото у Львові. Із наплічником сфотографувався на вулицях міста. "Захотілося кави", написав Притула.\nНародна депутатка від "Батьківщини" Альона Шкрум також поїхала у відпустку. Гуляла по вулканічному камінню на грецькому острові Мілос. Сфотографувалася у білому купальнику та синій сукні-сорочці.\nЗ партії "Голос" 29 липня виключили сімох народних депутатів. Таке рішення ухвалили на з'їзді політичної сили, який проігнорувала частина парламентарів. Низка нардепів перед цим опублікували заяви про вихід із партії.\nЗараз ви читаєте новину «Аваков у відпустці в Італії, Порошенко на велосипеді, Разумков на кораблі в Одесі – як провели тиждень політики». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua\nЧоловік застреленої Болдвіном операторки вперше прокоментував ситуацію Переглядів: 7830\nПрем'єр Грузії прокоментував заяви про вбивство Саакашвілі в лікарні Переглядів: 5770


Uber запрацював у Києві: таксисти не вірять в успіх конкурентів - Машину обіцяють подавати протягом 3-4 хвилин | СЬОГОДНІ\nUber запрацював у Києві: таксисти не вірять в успіх конкурентів\n30 червня 2016, 21:11\nМашину обіцяють подавати протягом 3-4 хвилин\nПопулярний міжнародний сервіс за викликом таксі Über запрацював в Україні. Він підкорив світ бюджетними цінами. Працює в десятках країн.\nUber – інтернет платформа, яка об'єднує приватних підприємців-водіїв зі своїми автомобілями і пасажирів.\nПриєднатися до міжнародної служби може кожен власник машини, щоправда, це повинна бути іномарка, не старше 2008-го року. Пасажир може відстежити переміщення замовленого автомобіля завдяки своєму ж телефону. Обіцяють – ціни будуть доступними.\n"Подача 25 гривень, кілометр 4,5 гривні і 0,4 гривні хвилина дороги", – сказав Аркадій Вершебенюк, глава українського представництва Über.\nНовий сервіс одним з перших тестує мер Києва. Кличко замовляє авто з телефону. Через три хвилини – як заявляють у сервісі – машину подали.\nРуслан працює з Über 4 години і вже обслужив вісьмох клієнтів. Візництвом займається вперше.\n"Бажання бути причетним до старту великої компанії було завжди, це, напевно, перша мотивація, і плюс – це гідний заробіток, який приходить у сім'ю", – зазначив Руслан, водій.\nА заробіток – чималий: всього за день роботи у службі перевізник може отримати до 2 з половиною тисяч гривень, каже Руслан.\nТаксисти ще півроку тому активно протестували проти приходу Über в Україну. Перед будівлею КМДА палили шини. Звинувачували київську владу в тому, що та, мовляв, підтримує іноземців, замість своїх. Зараз змирилися, але в успіх конкурентів не вірять.\n"Я не думаю, що за 4,5 гривні водії будуть з радістю подавати автомобілі. Буде та ж пісня, що завжди в київському таксі. Дешевий тариф – ви дзвоните – вам говорять – у вашому районі немає машин", – сказав Андрій Антонюк, голова правління "Української таксомоторної асоціації.\nПоки ж кияни встановили абсолютний рекорд зацікавленості сервісом Uber – 40 тисяч осіб ще до офіційного запуску завантажили і встановили цей додаток.\nКиїв авто тарифи таксі рекорд водії таксисти платформа Uber


Rivian: тепер ми знаємо як виглядає електро позашляховик - LDaily\nГлавная › Новини › Rivian: тепер ми знаємо як виглядає електро позашляховик\nАмериканський стартап Rivian продемонстрував електро позашляховик. На одному заряді авто може проїхати з 398 до 659 км. Нагадуємо, що в короткі терміни після презентації електропікапа, компанія змогла презентувати цілком гідну модель електропозашляховика – Rivian R1S. Він побудований на аналогічній з пікапом платформі. Відомо, що новинки стартапів матимуть кілька версій з різними батареями: 105, 135, 180 кВтч. За базову модель відомо те, що вонп може розігнатися до ста км / год за 4,9 сек, максимально – за 3,2. Найбільша швидкість для всіх версій авто однакова – 201 кілометрів на годину.\nЩе цікавою особливістю новинки від Rivian названий третій ряд сидінь. Завдяки цьому в авто може розміститися 7 пасажирів. Задня частина електропозашляховика має підйомны двері з заднім відкидним бортом. Один заряд дозволить авто подолати шлях від 398 до 659 кілометрів. Правда все залежить від модифікації.


Послуги з перевезення вантажів - Київ, Кривий Ріг, Дніпро, Запоріжжя | Вигідна ціна від DEKS-TRANS\nПеревозимо всі види вантажів в будь-яку точку України, Європи і країн СНД з Кривого Рогу, Запоріжжя, Дніпра\nГлавная » Перевезення вантажів\nПеревезем будь-яке Ваше вантаж з можливістю бічного, верхній і задній завантаження. Перевозимо небезпечні вантажі ADR.\nПеревозимо невеликі партії вантажу і економимо ваші гроші завдяки послузі збірного вантажу або консолідації. Працюємо з вантажами від 100 кілограм.\nВеликогабаритні і негабаритні вантажі\nШвидко і якісно перевозимо великогабаритні по висоті, довжині і ширині вантажі вагою до 80 тонн. Оформляємо дозвільні документи для перевезення великогабаритних вантажів.\nВантажопідйомність платформ до 80 тонн. Передбачено заїзд техніки на платформу.\nНасипні і наливні вантажі в цистернах\nПрацюємо з наливними та насипними вантажами в автомобільних цистернах з максимальним об'ємом 57м * 3 вагою до 24 тонн як промислової так і харчової групи (комбікорм, борошно, цукор, вапно, цемент, паливо, хімічні та небезпечні речовини).\nПослуги з перевезення вантажів в Києві, Кривому Розі, Дніпрі, Запоріжжі разом з компанією «Dekstrans»\nКомпанія «Dekstrans» – це один з лідерів українського ринку в сфері вантажоперевезень. За 15 років роботи ми доставили більше 500000 тонн вантажу для сотень клієнтів! Погрозами і перевеземо ваш товар на будь-який об’єкт в містах Європи та України і СНД.\nПослуги з перевезення вантажів – Київ, Кривий Ріг, Дніпро, Запоріжжя і по всій Україні, в країни Європи і СНД\nНаша репутація – це результат чесної роботи протягом 15 років. Тому кожне замовлення виконуємо так, щоб підтвердити свій статус лідера ринку внутрішніх та міжнародних вантажних перевезень. Компанія зацікавлена в тому, щоб клієнти співпрацювали з нами знову, тому один з принципів «Dekstrans» – це розумний індивідуальний підхід до кожного запиту. Ми робимо все можливе, щоб співпраця була вигідною і приємним, тому постійні клієнти можуть розраховувати на знижки і спеціальні пропозиції.\nУ «Dekstrans» можна замовити перевезення товарів і матеріалів будь-якого типу.\nЦінний. Дорогий вантаж прибуде на місце в цілості й схоронності. Працюємо дуже акуратно, тому довеземо будь крихкий товар без збитків для замовника.\nНебезпечний (ADR 1-8). Перевозимо вантажі будь-якого типу, в тому числі вибухові, інфекційні, займисті, токсичні, радіоактивні, корозійні речовини і гази.\nНасипний і наливний (промислові та харчові) вагою до 24 тонн перевозимо в цистернах (57 метрів кубічних).\nЗбірний вагою від 100 кг. Здійснюємо перевезення вантажів дешево з Кривого Рогу, Дніпропетровська, Запоріжжя та по всій Україні, в країни Європи і СНД в складі невеликої партії.\nВеликогабаритний (по ширині, довжині і висоті) вагою до 80 тонн. Надаємо послугу оформлення дозвільних документів на транспортування.\nПеревозим техніку (передбачений заїзд на платформу).\nНадаємо послуги оренди спецтехніки. Замовлену у нас спеціальну будівельну техніку перевозимо на об’єкт в напівпричепах для великогабаритного устаткування.\nМіжнародне перевезення вантажів: переваги\nГоловний принцип «Dekstrans» – це безкомпромісна якість. Ми не розсипаючись, що не розіллємо і не пошкодимо ваш вантаж. Перевезення вантажів з Києва, Кривого Рогу, Дніпра, Запоріжжя і інших міст України або в Європу – це завжди вигідні умови і кілька важливих переваг.\nОперативність і якість. Продукція прибуде на місце максимально швидко. Ми здійснюємо перевезення вантажів відповідно до правил поводження з товаром відповідної категорії. Співробітники мають необхідну кваліфікацію для виконання такої роботи.\nУніверсальність. У нас можна замовити перевезення на транспорті з бічної, верхньої або задньої навантаженням. Транспортуємо насипом, на піддонах і навалом. Ми вантажимо і доставляємо будь-які товари і матеріали – тарні, безтарних, в коробках або упаковках.\nОптимальна вартість. Здійснюємо перевезення вантажів по Україні, СНД та Європі за ціною, яка точно вас влаштує. Як великі компанії, так і невеликі фірми можуть розраховувати на індивідуальні цінові пропозиції. Клієнт платить за транспортування в одну сторону.\nЧесність і законність. Ми вчасно реєструємо податкові декларації. Надаємо клієнтам звіти про всі витрати. Чи не працюємо з компаніями, які переводять у готівку гроші.\nПеревезення вантажів по Європі з «Dekstrans» – це якість, швидкість і гарантія збереження вашої продукції. До нас звертаються лідери ринку України у своїй галузі.


Гладковського відпустили на волю\nЗа колишнього заступника секретаря РНБО і президента корпорації "Богдан" Олега Гладковського, якого затримали 17 жовтня в аеропорту Бориспіль, внесли 10 мільйонів гривень застави.\nПро це заявив його адвокат Руслан Волинець. Кошти перерахувала сім'я підозрюваного. За інформацією видання "Українська правда", Гладковський вийшов на свободу близько 15:30 21 жовтня.\nЗапобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 грудня або ж внесення понад 10 мільйонів гривень застави із носінням електронного браслета обрав Вищий антикорупційний суд у суботу.\nЗазначимо, що суму застави було зменшено вдесятеро — до аналогічної суми збитків, котру, за версією слідства, завдав державі Олег Гладковський.\n8 жовтня детективи НАБУ повідомили Гладковському про підозру у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364 (зловживання владою або службовим становищем) та ст. 366-1 (декларування недостовірної інформації) КК України.\nВищий антикорупційний суд 19 жовтня обрав запобіжний захід для Гладковського. Його відправили в СІЗО на два місяці з можливістю внесення 10 мільйонів гривень застави.


Старовинні бойківські рецепти від доньки Костянтина Грубича - ЗНАЙ ЮА\nСкрін, відео YouTube Оксана Клебан і Влада Грубич\nДонька Костянтина Грубича, Влада, вирушила в тур-експедицію Івано-Франківщиною, щоб ознайомитися дуже нетрадиційним та колоритним відпочинком у різних кутках цього краю.\nУ селі Старий Мізунь у садибі «Дарваїв кут» господиня Оксана Клебан поділилася старовинними бойківськими рецептами. А також розповіла, чому зберігає та готує лише автентичні в регіоні рецепти.\nСкрін, відео YouTube бойківські страви\n«Цим стравам більше 100 років - залізний борщ, галушки на молоці, токан і бульб’яні пироги. Їли багато картопляних страв, квасолі, бобів», - розповідає жінка.\nПерша страва – картопляні вареники, або ж бульб’яні пироги. Їх готували з картопляного тіста, а начиняли бринзою, сиром – за смаком. Половина тіста – сира терта картопля на дрібній тертушці, половина – варена картопля. Додати яйце, посолити, поперчити. З тіста ліплять пироги, обкатують в борошні і варять. Подають із засмажкою і сметаною.\nТокан – їли пастухи і партизани в лісі. Це страва з картоплі й кукурудзяного борошна, яку також заправляють шкварками. Їдять токан із квасним молоком.\nЗалізний борщ – з тіста на бульб’яні пироги роблять маленькі галушки, варять їх в киплячому молоці зі сметаною. Швидко перемішують, щоб не злипалося. Додають духмяний перець, сіль і лавровий лист. Борщ має постояти в теплому місці, щоб настоятися.\nРаніше повідомляли, учасниця "Холостяка" Яна Станішевська поділилася легким рецептом Київського торта - "Не такий страшний...".\nЯк повідомляв Знай.uа, зірка "МайстерШеф" Ліза Глинська втратила дитину через лікарську помилку: "Довели напівмертву до пологів".\nЗнай.uа писав, простий рецепт смачного плову в домашніх умовах: хотіли купити узбеки.\nТеги: Івано-Франківськ Костянтин Грубич


Студенти Острозької академії побували на балу | Телеканал Сфера-ТВ\nСтуденти Острозької академії побували на балу\nСвято елегантності та краси влаштував факультет романо-германських мов у Національному університеті "Острозька академія". У п’ятницю ввечері молодь полишила всі свої справи, вдягнула найкрасивіше вбрання та поринула у вир танцю та світських розваг.\n- Урочиста атмосфера, вишукані вбрання та витончена музика академічного камерного оркестру. Острозька академія влаштувала справжній бал. У світ аристократії пощастило зануритися і нам.\nЗа вікном мінус 30, проте в актовому залі Острозької академії спекотно. Замість звичних джинс – розкішне вбрання та святковий настрій. Світський бал в академії вже за доброю традицією проходить вп’яте. Запрошені не пошкодували навіть 75 гривень на квиток. Організатори щорічного дійства запевнили, що витрачені кошти того варті.\nАліна Обертинська, організатор балу:\n- Загалом студенти дивуються чому такі низькі ціни. Приїздить оркестр. Танцюють наші студенти і запрошуються танцювальні колективи, сольні учасники. Це гарне дійство, яке варте уваги.\nВічний Штраус у виконанні камерного оркестру Рівненської філармонії, не залишив байдужими студентів. На паркеті закружляли у славетному вальсі танцювальні пари. Спудеї зізналися, що майстерність тут не головне, важлива атмосфера краси та граційності, якої так не вистачає у сучасному світі.\nМузиканти ж розповіли, що для них є великою честю грати на таких незвичайних урочистих заходах. Адже в Україні так мало справжніх поціновувачів класичної музики.\nСергій Хоровець, диригент академічного камерного оркестру Рівненської філармонії:\n- В нашій державі не так популярна класична музика, як би цього хотілося. Я вважаю, що це великий мінус для української нації і з цим потрібно боротися, адже класична музика виховує, змушує задуматися над сенсом життя, вихованням та гармонією душі.\nСеред барвистих суконь та стриманих фраків, виділялася військова форма студентів Острозького ліцею, яких теж запросили на захід. Для Олени та Віктора – це вже третій спільний бал. Їх з іронією можна назвати ветеранами. Пара щоразу з нетерпінням чекає на цю подію. І жодні вечірки не зрівняються із цим дійством.\nВіктор Артеменко та Олена Андросова, відвідувачі балу:\n- Це вже четвертий для мене бал. Це подія, яку я особисто чекаю весь рік, тільки закінчується попередній бал, одразу чекаю наступного. Такі події варті, щоб проводити тут час. Спільно для нас – це вже третій бал. Це вже добра така традиція, попри те, що Олена вже випустилася з нашого університету. Ми продовжуємо відвідувати бал разом. А те, що відбувається багато вечірок в нічних клубах, то це неможливо порівняти з тим святом, яке відбувається сьогодні. Це незабутні враження. Ми відвідуємо його щороку.\nПершокурсники Ольга та Павло на такому святі вперше. Вони розповіли, що до балу готувалися ретельно. Не лише підібрали відповідний одяг, а й вальс навчилися танцювати. Тому на ноги один одному не наступають.\nОльга Попроцька та Павло Писарчук, відвідувачі балу:\n- Я обожнюю танці і повертатися в минуле – це так приємно. Справжня музика. І я бачила, що музиканти вкладаються в цю музику усім своїм єством. Просто відчути цю атмосферу елегантності , відчути себе джентльменом попередніх епох. Тут панує атмосфера спокою, елегантності та привітності. Такого в нічних клубах ви дійсно не побачите.\nКазковий вечір, сповнений романтизму Середньовіччя та грації танцю, надовго запам’ятається відвідувачам балу. Наступне подібне дійство, але у більшому приміщенні, молодь хотіла б організувати навесні.


Ігри » Ігри Льодовиковий період » Гра Льодовиковий період: Горіхи на льоду\nОцінка: 453 очок, Голосів: 125\nЗнову в центрі уваги невезуча білка Скрат, яка на цей раз все так само безуспішно ганяється за своєю мрією - горішком.\nШанувальники дуже цікавого і веселого мультфільму "Льодовиковий період" прямо зараз мають унікальну можливість пограти з улюбленими героями в нашій новій грі "Льодовиковий період: Горіхи на льоду", яка присвячена пригодам персонажів цього мультфільму.\nНаша шаблезуба білка Скрат весь час змушена перебувати в пошуках своїй улюбленій солодощі - горіха! І варто нашому герою знайти цей продукт, як цей горіх, якимось дуже дивним і загадковим чином тікає від нього, вислизаючи прямо з лап! Але на цей раз, наш герой не налаштований на поразку, і коли він черговий раз упустив свій горіх на лід, дуже наполегливо намагається його повернути назад.\nВ нашій захоплюючій грі "Льодовиковий період: Горіхи на льоду" вам необхідно допомогти коханому герою в його дуже важких пошуках. Пожалійте нашу бідну хвостату білку, допоможіть їй зібрати її дуже улюблені ласощі з великим запасом на зиму. Адже без вас їй самій не впоратися, над нею нависла дуже велика невдача, яка заважає їй у зборі запасів, і постійно загрожує її життю та здоров'ю.


Росія демонструє бажання домовитися з Туреччиною щодо Нагірного Карабаху - 112 Україна\nКонфлікт у Нагірному Карабасі переходить у політико-дипломатичну площину\nІнтенсивність бойових дій у Нагірному Карабасі все-таки впала. Вночі бої точаться не такі люті й запеклі, як уранці та вдень. Сторони дедалі частіше вважають за краще обстрілювати один одного здалеку: бити по інфраструктурі, дорогах, мостах, аеропортах і укріплених позиціях. У хід йдуть ракети, міномети, РСЗВ, гранатомети, гаубиці та рідше - авіація. Набагато менше стали застосовувати БПЛА.\nЛінія фронту залишається динамічною і гнучкою, що ускладнює можливості цілісного й коректного аналізу військової обстановки і територіальних змін під час бойових дій. Позиції можуть переходити з рук у руки по кілька разів на добу.\nАзербайджанські війська контролюють кілька позицій на північному і південному напрямках, переважно на території польового Карабаху, у районах, які спершу населили азербайджанці. Вірмени лінію оборони тримають, якихось серйозних стратегічних проривів не спостерігалося, принаймні з того, що можна розгледіти сьогодні.\nІнформаційна сфера для мене залишається найцікавішою в плані аналізу. Щотижня інформаційний простір навколо подій у Карабасі стає дедалі більш токсичним у міру розвитку сторонами власного переможного наративу.\nІнформаційний туман війни щодня наповнюється новими історіями, наративами та сюжетними поворотами, покликаними ще більше розмити реальний стан справ і ускладнити можливості для аналізу, тим самим розширюючи поле для інформаційно-медійних маневрів. Інформаційно-пропагандистське протистояння триває відчайдушне і найжорстокіше, щодня підвищуються ставки, а відповідно - градус напруженості, емоційність і частота інформаційних повідомлень, якими б'ють, але не стільки один одного, скільки внутрішню аудиторію та міжнародне співтовариство.\nЩодо втрат сторін ситуація є такою.\nМіноборони Азербайджану повідомляє про 3,5-4 тис. вбитих вірменських солдатів, понад 3 тис. поранених, понад 350 одиниць знищеної техніки, 18 збитих БПЛА, під 300 знищених артилерійських установок, 12 командних пунктів і кілька десятків РСЗВ "Смерч", "Ураган", "Град" і навіть 1 ЗРК С-300. Свої втрати не наводять, даних щодо них немає.\nМіноборони Вірменії повідомляє про майже 5839 убитих азербайджанських солдатів, 16 збитих вертольотів, 20 збитих літаків, 546 знищених одиниць бронетехніки, 180 збитих БПЛА. Визнано загибель 555 вірменських військовослужбовців, понад 300 поранено.\nМожу з упевненістю констатувати, що конфлікт переходить у політико-дипломатичну площину. Про це свідчать кілька переломних дипломатичних маневрів, які відбулися останньої доби.\n1. Після московських перемовин щодо перемир'я від 10 жовтня, в яких Туреччина опинилася за бортом, Анкара вирішила все-таки підвищити ставки, вимагаючи від РФ включити її в процес нагірно-карабахського врегулювання як одного зі стейкхолдерів.\n14 жовтня Азербайджан уперше офіційно визнав факт завдання авіаудару по території безпосередньо самої Вірменії, що вже зачіпає Росію та ОДКБ. Паралельно Туреччина вийшла з новою дипломатичною ініціативою - створити чотиристоронній формат переговорів щодо Карабаху у складі Туреччини, РФ, Азербайджану та Вірменії.\n2. Російська Федерація демонструє те, про що я писав спочатку: загальна ідея домовитися на двох із Туреччиною для них є цілком прийнятною. З погляду Кремля, Азербайджану й Туреччини все одно потрібні якісь військові перемоги, щоб їх продати національній аудиторії. Ситуація на фронті складається для них не так, як замислювалося спочатку, а отже, Росія, як їй здається, може вести розмову з Анкарою на рівних і не схиляти Вірменію до серйозних стратегічних поступок і здавання територій.\nЗвідси, як мені здається, і народилася ось ця раптова ідея Сергія Лаврова, яку він озвучив учора: мовляв, вірменам потрібно здати 5-7 районів польового Карабаху, а в обмін встановлюється мир (за допомогою миротворців) і починаються перемовини щодо остаточного врегулювання статусу Нагірного Карабаху.\n3. У відповідь прем'єр-міністр Вірменії Нікол Пашинян учора виступив зі зверненням до нації, в якому фактично відмовився від запропонованих Лавровим ініціатив, що було цілком передбачувано.\nДовіри між Вірменією та Азербайджаном немає, Туреччину як гаранта будь-яких домовленостей в Єревані не сприймають, а сторони конфлікту будь-які угоди вже зараз трактують як тимчасові, тобто перепочинок перед наступним раундом війни.\nКонтури турецько-російського договорняка в принципі було видно ще на початковому етапі ескалації, коли позиція Москви тільки формувалася. Тактично вони досі підтримують статус-кво і базу переговорів у вигляді мінської групи ОБСЄ.\nСтратегічно вже опрацьовуються ймовірні опції для альтернативних домовленостей, і ініціатива Лаврова - пробний камінь.\nНепоступливість Вірменії в питаннях Карабаху поки що грає на руку Ірану, якому не хочеться надмірного посилення політичного впливу Туреччини та Азербайджану, а також розгортання якихось іноземних миротворчих контингентів біля своїх кордонів. До того ж Іран з неділі юридично не буде більш пов'язаний збройовим ембарго і зможе поставляти зброю кому-завгодно та купувати в кого-завгодно.\nТим часом на міжнародній арені варто згадати посилення позицій Австрії, Нідерландів і Франції щодо Туреччини, а також перші за весь час заяви держсекретаря США Майкла Помпео, в яких він згадав Туреччину як "постачальника підкріплення для Азербайджану".\nОднак, якщо аналізувати позиції американського істеблішменту, то у демократів більш антитурецька позиція, ніж у адміністрації Трампа. Останньому ця ситуація в Карабасі, здається, і зовсім нецікавою. Помпео змушений віддуватися за всіх.\nУ Східному Середземномор'ї знову загострився конфлікт між Туреччиною і Грецією. Анкара повернула свій сейсморозвідувальний корабель у спірні райони і таким чином заново розморозила цей політичний фронт. Франція, Кіпр і Греція знову порушують питання про санкції проти Туреччини, заблоковані Німеччиною в кінці вересня.\n#Нагірний Карабах #російсько-турецькі відносини #Азербайджан #Вірменія #міжнародний вплив #бойові дії\nНімеччина закликає Вірменію та Азербайджан не порушувати перемир'я в Нагірному Карабасі 12:10 11.10.2020\nАзербайджан розпочав наступ у південному та північному напрямку Нагірного Карабаху 11:23 03.10.2020


Мир переводов :: ТОП-10 найдивніших банківських пограбувань + відео: "Грабіжник з молотком"\nТОП-10 найдивніших банківських пограбувань\n5 Берез 2013, 13:36\nУ пограбуванні банку не може бути нічого смішного, за винятком, мабуть, тих випадків, коли горе- грабіжники потрапляють в безглузді ситуації і не встигають тим самим довести до кінця свої злодійські наміри. Вашій увазі представляється десятка найбезглуздіших банківських пограбувань.\n10. Бомба з фруктів\nДосить-незвичайним способом пограбувати банк вирішив житель невеликого містечка Матеуала, що знаходиться на околиці Мексики. Зловмисник погрожував співробітникам банку затиснутим в руці фруктом, видаючи його за гранату. Підоспілим правоохоронцям вдалося затримати невдалого злочинця, попутно знешкодивши принесений їм "вибуховий пристрій".\n9. Невдалий Робін Гуд\nВельми дивним чином сталося пограбування одного з американських банків. Нальотчик увірвався в банківське відділення і зажадав у касира грошей, передавши йому записку. Як тільки готівка виявилися у нього в руках, грабіжник тут же залишив будівлю банку. Потім він зупинив автобус, зайшов в нього і почав роздавати пасажирам все, що якийсь час назад награбував. Вже через кілька хвилин на невдалого Робін Гуда були надіті наручники. Що стосується награбованих грошей, то практично всі пасажири їх повернули назад, хоча деякі все ж встигли втекти з готівкою.\n8. Банкіри повернули гроші грабіжникові\nМенеджеру одного з австрійських банків вдалося вкрасти зі свого місця роботи близько 250 тисяч доларів, а також золоті монети і злитки. Через кілька місяців його все ж піймали, правда, до того часу він вже встиг витратити всі гроші. А ось золото залишилося. Їм, власне, він і оплатив страхові послуги, які повністю компенсували втрати банківської організації. З тих пір пройшло вже близько 20 років, і адвокат який захищав грабіжника вирішив повернути гроші, що свого часу викрав його підзахисний. Як виявилося, ні банк, що отримав свої відсотки, ні у страховиків, що покрили свої витрати завдяки вартості золота, що змінилася претензій до викрадача не було. І після того, як австрійський суд ознайомився з усіма подробицями настільки дивної справи, було винесено постанову, згідно з якою викрадені у банку гроші повинні були бути повернені назад грабіжникові.\n7. Поганий приклад\nЄкатеринбурзький грабіжник, який побачив по каналу центрального телебачення репортаж про наліт на одне з відділень столичного банку, вирішив скоїти подібний злочин. Викрадач увійшов до банку і, погрожуючи пістолетом двом жінкам-касирам, зажадав гроші. На злочин житель уральської столиці пішов у рукавичках, але, що дивно, без маски. Співробітникам банку вдалося швидко натиснути тривожну кнопку, і невдалий імітатор був затриманий на місці.\n6. На буксирі\nОригінальним підходом до справи відзначилися і грабіжники з Санкт-Петербурга. Троє чоловіків під'їхали вночі до офісу кредитної організації і зірвали буксиром вхідні двері. Пробравшись всередину, злочинці зробили спробу розкрити банкомат, проте, фортуна цього дня була не на їхньому боці. Після не скоєного пограбування вони поспішили зникнути з місця злочину.\n5. Самурай і молоток\nНе посміхнулася удача і грабіжникові з Японії. Злочинець з країни висхідного сонця спробував пограбувати банк з одним молотком. Однак для того, щоб зламати перегородку, що відділяла його від банківських співробітників, йому знадобилося чимало часу. Касирам вдалося викликати загін поліції, зібрати все цінне і сховатися через службовий вихід. До того часу, як грабіжникові все ж вдалося проникнути всередину, грошей на місці, природно, вже не було.\n4. Тільки по безготівці\nТим не менш, вітчизняні грабіжники не хочуть відставати від закордонних. Так, зовсім недавно на Алтаї одна людина спробувала пограбувати банк двічі. Зловмисник наказав жінці-касиру віддати всю наявну в касі готівку, однак, та навіть при всьому бажанні виконати цю вимогу не могла. Виявилося, що в цьому офісі робота з готівкою просто не велася, тут обслуговувалися тільки "карткові" клієнти. Спантеличений грабіжник поспішно пішов, але все ж вирішив продовжити свої "чорні справи". Трюк що не вдався в Бійську він спробував повторити в Білокурисі. Як би це не смішно звучало, але ситуація в точності повторилася. Варто відзначити, що для встановлення особи грабіжника докладати особливих зусиль оперативникам не довелося.\n3. З шаблею наголо\nВельми екзотичну зброю для залякування вибрав житель Тулузи, що знаходиться на півдні Франції. В банківське відділення він з'явився з шаблею. Пригрозивши співробітникам банку розправою, він зажадав наповнити грошима принесену сумку. І начебто все йшло за планом. Однак на виході з банку він випадково зіткнувся з управляючим. Злякавшись, злочинець наніс йому принесеною зброєю поранення, а потім сховався, залишивши сумку з награбованим на місці.\n2. Офіційна претензія\nЧерговий підприємливий розбійник прийшов в офіс банківської організації практично відразу після її відкриття. Розмахуючи зброєю, він почав закликати касира віддати йому всі гроші. Начебто звичайна схема. Ось тільки готівки в касі не виявилося. Але обурений грабіжник не ретирувався, як на його місці вчинили б багато грабіжників, а почав писати офіційну претензію керівництву кредитної установи. За цей час приїхала поліція і затримала невдачливого борця за справедливість.\n1. Перейшов на темну сторону\nОдягнувшись в образ одного з головних героїв "Зоряних війн" - Дарта Вейдера, вирішив пограбувати банк житель американського штату Огайо. Надівши маску предводителя Галактичної Імперії, злочинець увійшов до офісу місцевої кредитної установи, і, погрожуючи зброєю, зажадав у банківського співробітника видати йому готівку. Отримавши необхідне, грабіжник на велосипеді зник з місця злочину. Проте цей випадок далеко не єдиний. Раніше Дартом Вейдером був пограбований ще один банк - на Лонг-Айленді.\nВідео: "Грабіжник з молотком"\n<< Як повернути гроші... Пошукове просування... >>\nThamara - 27.03.2013, 00:34


Головна » Інвестиційна діяльність » DOBRE » ПРОГРАМА «ДЕЦЕНТРАЛІЗАЦІЯ ПРИНОСИТЬ КРАЩІ РЕЗУЛЬТАТИ ТА ЕФЕКТИВНІСТЬ» (DOBRE)\nГлобал Комьюнітіз (Global Communities) виконує п’ятирічний проект Агентства США з міжнародного розвитку (USAID) «Децентралізація приносить кращі результати та ефективність» (DOBRE). Програма DOBRE спрямовує більшу частку технічної та фінансової допомоги на місцевий рівень, зокрема створюючи умови для нових Об’єднаних Територіальних Громад (ОТГ) краще управляти ресурсами, підвищити якість комунальних послуг, стимулювати місцеву економіку та підвищити залученість громадян. DOBRE допомагає ОТГ зростати та процвітати шляхом посиленого місцевого самоврядування та створення кращих умов для розвитку, і водночас слугувати моделями та мотиваторами для інших громад, котрі планують об’єднання. Це допоможе побудувати більш широку суспільну підтримку для процесу децентралізації в цілому.\nПокращене стратегічне планування: Після відбору, кожна ОТГ проводить зустрічі з ключовими учасниками з метою інклюзивного стратегічного планування. ОТГ розроблять або оновлять плани з залученням громади, котрі визначать поточний стан справ, основні виклики і проблеми для громади, та окреслять стратегію їх подолання. Результат цього процесу буде різним для кожної ОТГ, що сприятиме індивідуальному підходу в наданні допомоги, ґрунтуючись на виявлених потребах ОТГ та її членів на термін роботи програми.\nМісцевий економічний розвиток (МЕР): Завдяки стратегічному плануванню кожна ОТГ визначить потреби в розвитку та створить плани для короткострокових (1-3 роки) та середньострокових (3-5 років) рішень. В них будуть враховані місцеві ресурси, існуючі галузі економіки, потенційні партнерства та визначені пріоритетні напрямки інвестицій, державно-приватного партнерства та залучення громади для підвищення виробництва та добробуту. За підтримки Глобал Комьюнітіз ОТГ створять проекти місцевого економічного розвитку (МЕР) та спрямують кошти DOBRE на їх імплементацію.\nПроектний фонд МЕР: Цей спеціальний фонд фінансуватиме проекти МЕР, визначені громадами. Такі проекти можуть включати нові сільськогосподарські підприємства, що об’єднують місцевих виробників в регіональну постачальну мережу, проекти місцевої транспортної інфраструктури або плани оренди, щоб ОТГ отримувала дохід від оренди земель громади, що не використовуються. Проекти остаточно залежатимуть від місцевих пріоритетів та ресурсів, обраних кожною ОТГ.\nПокращення комунальних послуг: кожна ОТГ оцінить свою спроможність надавати послуги та їхню ефективність, та визначить свої пріоритети в послугах, ґрунтуючись на місцевому контексті та потребах громадян. ОТГ- партнери DOBRE, на інклюзивних засадах розроблять плани покращення надання послуг (ППНП), в котрих визначатимуться чіткі індикатори ефективності цільової послуги та окреслюватимуться конкретні кроки імплементації для досягнення стандартів та покращення послуг.\nФонд ППНП: DOBRE надасть фінансування ОТГ для досягнення відчутних покращень в комунальних послугах. ОТГ виділять адекватні кошти зі своїх бюджетів. DOBRE також допоможе ОТГ більш ефективно використовувати ресурси для покращення послуг та розвивати спроможність претендувати на кошти з Фонду Регіонального Розвитку.\nФонд міжмуніципального співробітництва: DOBRE також створить Фонд міжмуніципальних послуг для заохочення більш тісної міжмуніципальної взаємодії. Доступ до коштів фонду забезпечуватиметься на конкурентних засадах. Кожна ОТГ завершить стратегічне планування, написання операційного плану МЕК та першого ППНП.\nПонеділок, 11 Січня 2021 14:26 | Переглядів: 147


«Трістан» Манн Томас читати повністю на lib.com.ua\nОсь він, санаторій "Затишок"! Довгий головний корпус і бічна прибудова, витримані в прямих лініях, біліють серед великого саду, мило оздобленого гротами, арками й невеличкими альтанками з кори дерев, а за шиферними дахами стіною здіймаються до неба ялиново-зелені гори, плавно переходячи одна в одну.\nЗаклад цей здавна очолює доктор Леандер. Він носить чорну роздвоєну бороду, кучеряву й цупку, мов кінський волос, яким набивають меблі, окуляри з товстими, блискучими скельцями і має вигляд людини, яку наука загартувала, зробила черствою і сповнила спокійним, поблажливим песимізмом. Суворий і неприступний, він цими своїми рисами тримає в покорі хворих — людей надто слабких, щоб самим встановлювати собі закони і дотримуватись їх; вони віддають йому своє майно за право перебувати під захистом його суворості.\nЩо ж до панни фон Остерло, то вона провадить господарство невтомно й самовіддано. Боже мій, яка вона працьовита, як бігає сходами вгору і вниз, як поспішає з одного кінця санаторію в другий! Вона володарює на кухні і в коморі, порпається в шафах з білизною, командує челяддю і дбає про їжу, виходячи з міркувань економії, гігієни, смаку і зовнішньої привабливості, господарює навдивовижу обачно, і в її бурхливій діяльності ховається постійний докір усій чоловічій половині людства, жоден представник якої не здогадався досі одружитися з нею. Але на щоках у неї двома круглими яскраво-червоними плямами незгасно горить надія стати колись пані Леандер...\nОзон і тихе, тихе повітря... Хоч би там що казали конкуренти доктора Леандера і всі, хто йому заздрить, хворим на легені треба настійно рекомендувати "Затишок". Але в ньому лікуються не тільки сухотники, тут в й інші пацієнти — чоловіки, жінки і навіть діти: доктор Леандер домігся успіху в найрізноманітніших галузях медицини. Є тут хворі на шлунок, наприклад, радниця Шпац, що, крім того, скаржиться на вуха, є пацієнти з вадою серця, паралітики, ревматики і нервовохворі в різному стані. Один генерал — діабетик, що вічно бурчить, усім невдоволений, проїдає тут свою пенсію. Декотрі панове з виснаженими обличчями якось чудно закидають ноги, наче по зовсім володіють ними, що наводить на прикрі думки. Одна п'ятдесятирічна дама, пасторша Геленраух, яка народила дев'ятнадцятеро дітей і вже ні про що в світі нездатна думати, все-таки не може втихомиритися і ось уже цілий рік, гнана якимось безглуздим неспокоєм, блукає без мети по всьому будинку, спираючись на руку своєї доглядачки, німа й задерев'яніла, моторошна, мов привид.\nЧас від часу помирає хтось із "тяжких", що лежать у своїх кімнатах і не з'являються ні до столу, ні у вітальні. І ніхто про це не довідується, навіть пацієнти в сусідніх кімнат. Пізно вночі жовтого як віск пожильця виносять, і життя в "Затишку" знов іде своєю колією — масажі, електризація, ін'єкції, душі, ванни, гімнастика, потогонні процедури, інгаляції в різних приміщеннях, устаткованих найновішими досягненнями сучасної техніки...\nТак, тут завжди людно. Заклад процвітає. Швейцар, що стоїть біля входу в прибудову, дзвонить у дзвін, коли прибувають нові пацієнти, а тих, що від'їздять, урочисто проводить до екіпажа доктор Леандер разом з панною фон Остерло. Яким тільки людям не давав уже притулку "Затишок"! Тут краде дні в господа бога навіть один письменник, ексцентричний чоловік з дивним прізвищем — воно означає якийсь мінерал чи благородний камінь.\nМіж іншим, у санаторії, крім пана Леандера, є ще один лікар — для легких випадків і для безнадійно хворих. Але він зветься по-простацькому Мюллер і взагалі не вартий того, щоб про нього згадувати.\nНа початку січня комерсант Клетеріан — фірма "А. К. Клетеріан і К°" — привіз до "Затишку" спою дружину; швейцар бомкнув у дзвін, і панна фон Остерло привітала прибулих здалеку гостей у вітальні внизу, обставленій, як і майже весь цей старий, величний будинок, у на диво чистому стилі ампір1. Відразу ж по тому з'явився й доктор Леандер, він коректно вклонився, й почалася перша, корисна для обох сторін розмова.\nГрядки в саду були, як завжди взимку, вкриті матами, гроти заметені снігом, альтанки порожні. Двое санаторних служників несли валізи нових пожильців — екіпаж зупинився на шосе перед ґратчастими воротами, бо до самого будинку під'їзду не було.\n— Не поспішай, Габріело, take care1, серце моє, і не розтуляй рота,— казав пан Клетеріан, ведучи дружину через сад, і в кожного, хто глянув би на неї, ніжно затремтіло серце, і він приєднався б до того "take care",— хоч, правду мовити, пан Клетеріан з таким самим успіхом міг би сказати це й по-німецькому.\nВізник, що привіз їх до санаторію від станції, чоловік простий, грубий, не навчений делікатних манер, мало язика не прикусив з безпорадної натуги бути якнайобережнішим, коли комерсант допомагав своїй дружині злазити з екіпажа; здавалося навіть, що обоє гнідих, від яких у тихому морозяному повітрі здіймалася пара, скосивши очі, напружено стежили за тією подією, турбуючись за таку кволу грацію і за таку тендітну красу.\nЯк було ясно сказано в листі, що його пан Клетеріан попередньо надіслав з Балтійського узбережжя головному лікареві "Затишку", його дружина хворіла на дихальне горло,— слава богу, не на легені! Та якби навіть вона все-таки хворіла на легені, однаково важко було собі уявити щось миліше, благородніше, неземніше і безтілесніше, ніж ця молода жінка, що, поряд із своїм кремезним чоловіком, стомлено сиділа в білому кріслі прямих форм і, м'яко відкинувшись на спинку, прислухалася до розмови.\nЇї гарні бліді руки, оздоблені тільки простою обручкою, лежали на колінах, у складках важкої, темної сукняної спідниці; вузький сріблясто-сірий корсет з твердим стоячим комірцем був густо покритий накладними оксамитовими візерунками. Але від тих важких теплих тканин чарівна, невимовно тендітна, стомлена голівка молодої жінки здавалася ще милішою, зворушливішою і якоюсь неземною. Її каштанове волосся, зібране на потилиці у вузол, було гладенько зачесане, і лише одне кучеряве пасмо спадало вниз біля правої скроні, де над чітко окресленою бровою маленька хвороблива жилка своїм блакитним розгалуженням дивно порушувала бездоганну чистоту майже прозорого лоба. Та блакитна жилка над оком якось тривожно панувала над усім тонким овалом обличчя. Вона ставала ще помітніша, тільки-но жінка починала говорити і навіть як вона усміхалася,— тоді та жилка надавала обличчю якогось напруженого, майже пригніченого виразу, що викликав невиразні побоювання. А все ж вона говорила і всміхалася. Говорили невимушено й привітно, ледь приглушеним голосом, і всміхалася трохи стомленими, часом наче ладними зовсім заплющитись очима, в куточках яких, біля вузького перенісся, залягали глибокі тіні, і гарним широким ротом,— він був блідий, а проте ніби світився, може, тому, що губи були окреслені дуже різко й чітко. Зрідка жінка покашлювала. Тоді вона підносила до рота хусточку, а потім розглядала її.


"Говерла" завершує сезон на шостому місці  Спорт Івано-Франківськ, sport.if.ua\n"Говерла" завершує сезон на шостому місці\n29 Травня 2010 (10:04)\nУ четвертому матчі серії між «Говерлою» та «Кривбасбаскетом», які змагалися за 5-6 місця у плей-офф української Суперліги, більш досвідчені криворіжці здобули вольову перемогу з рахунком 81:79. Втім і «говерляни» боролися практично до останньої секунди гри і, незважаючи на програш у серії з рахунком 1:3, залишили виключно приємні враження від своєї гри та від сезону 2009-2010 загалом.\nЗагалом сам поєдинок не став винятком і нічим не відрізнявся від трьох попередніх. Мова йде про рівність сил суперників, а також непоступливу боротьбу. На майданчику була жорстка і безкомпромісна гра. Змагалися два характери. «Кривбасбаскет» вдаліше розпочав матч, вигравши першу 10-хвилинку. Окрилені цим успіхом криворіжці почали набирати обертів і на велику перерву пішли, виграючи вже вісім очок (43:51).\nАле після перерви «Говерла» понеслася вперед, адже франківців нестримно гнали вперед їхні вболівальники. До речі, господарі виграли другу половину поєдинку, але цього виявилося мало, адже в останній момент криворіжці показали холоднокровність і вирвали перемогу в кінцівці гри з мінімальним відривом – 81:79.\nCерія за 5-6 місця. Матч №4\nГОВЕРЛА (Івано-Франківськ) - КРИВБАСБАСКЕТ (Кривий Ріг) - 79:81 (28:31, 15:20, 16:14, 20:16)\n28 травня. м.Івано-Франківськ, манеж КФВ. 620 глядачів\nСудді: Борис Рижик, Владислав Ісаченко, Олексій Широбоков. Коміссар: Ігор Хошаба\n"Говерла": Спаркс (16 + 9 передач + 6 втрат), Ревзін (15 + 3 перехвати), Кяушас (15 + 5 підбирань), Улянко (8 + 2 блок-шоти + 4 втрата), Декер (23 + 10 підбирань + 4 втрати) - старт; Шостуха (2), Коровяков (0), Калашніков (0)\n"Кривбас": Антонієвіч (7 + 4 перехвати), Кондратовець (13), Глєбов (2), Мальчевський (0), Зайцев (21 + 9 підбирань) - старт; Жужа (13 + 5 підбирань), Анненков (12 + 5 передач), Корабльов (9 + 8 підбирань), Коротков (4 + 5 підбирання).


Костел Святої Анни — пам'ятка архітектури національного значення. Охоронний номер пам'ятки — 1697. Вік будівлі перевищує чотири століття.\nІсторичний опис храму і парафії\nНа вершині пагорбу над річкою Хомора вже 400 років височить католицький храм, у якому мала свій початок парафія св. Анни. Був це на початку замковий костел-каплиця родини Острозьких під назвою Успіння Пресвятої Діви Марії, на протилежному від ярмарку кінці міста, направлений фасадом на схід, в напрямку центру, де стояв колись замок. Така нетипова локалізація виникла з призначення святині для двох сусідніх міст, але у сорокових роках XVІІ ст. костел був включений в границі фортифікації міста, тоді був побудований по другій стороні берега парафіяльний костел під назвою Св. Анни (не зберігся).\nЗасновником і фундатором замкового костелу був Іван (Януш) Острозький, воєвода волинський (1585-1593рр.), краківський каштелян (1593-1620рр.), князь Острозький (1608-1620рр.). Спорудив він цей костел завдяки своїй матері Зофії Тарновській, доньці краківського каштеляна, яку він дуже любив, поважав і котрій був безмежно вдячний за дар життя і за своє католицьке виховання. Януш був першим з роду Острозьких, хто перейшов з православ’я на католицизм, а було це в 1579 році.\nУ XVI-XVII ст. православні українські магнати часто одружувалися з польками-католичками. Жінка тоді взагалі не брала активної участі в політичній чи громадській діяльності — її обов’язком було належно провадити дім і виховувати дітей. Це сприяло тому, що знатні українські родини приймали католицьке віросповідування, єднаючись цим самим з Апостолом Петром — Апостольським Престолом у Римі.\nБудівництво костелу, під керівництвом італійських архітекторів, розпочалося у 1593 році, коли Януш Острозький став краківським каштеляном. Спочатку привозили на підводах кіньми землю, щоб зробити вищим цей пагорб. Пізніше привозили камінь з близьких каменоломень. Цеглу постачали з цегельні пана Леонарда Бабяра. Мурувалося на розчині з вапна, для виготовлення якого збирали велику кількість курячих яєць з навколишніх поселень, білок відокремлювався від жовтків і робили такий розчин. Стіни костелу мурували товщиною до двох метрів. Внутрішні розписи на склепінні і стінах виконувались олійними фарбами. Прикрасами будівлі костелу були також карнизи і вітражі. Будівництво костелу разом з мурованим замком було завершене у 1607 році.\nВід самого початку при костелі-каплиці працювали отці Єзуїти. Уподобання до Єзуїтів Януш мав ще з дитячих літ, коли відомий апостол католицтва в Україні, єзуїт Петро Скарга (1536-1612), був духовним отцем його матері польки — католички графині Зофії у православному домі батька-українця князя Василя-Костянтина (1526-1608).\nУ 1617 році татарська орда під проводом хана Девлет Герея вторглася в Поділля, знищуючи все вогнем і мечем, забираючи в поганський полон багато людей. Слідом за татарами на Україну рушило турецьке військо на чолі з Алімазором. У 1618 році, після такого нашестя ворогів, Полонський костел був пограбований і спалений. Відбудував його у 1646 році Станіслав Любомирський, краківський воєвода.\nУ 1649 році князь Любомирський зафундував будову парафіяльного костелу в Полонному-Новому Місті, поблизу річки Хомори, під назвою св. Анни на честь покровительки своєї матері. Перед смертю Полонські маєтки Станіслав віддав своєму наймолодшому синові Яцкові Константинові і в написаному заповіті запропонував синові будівництво парафіяльного костелу із заготовлених ним для цього будівельних матеріалів. Будова ця була потрібна у зв’язку з фортифікацією Полонного-Волі і перебудовою замку в роках 1640-46, а отже з додатковим відокремленням потужними бастіонними валами замкового костелу-каплиці від Нового Міста.\nЗначущим чинником, що також сприяв будівництву парафіяльного костелу, була велика кількість католицьких сімей, які жили у Полонному і в околицях. Це були люди переважно польської національності, хоча було також немало сімей мішаних і людей української, російської та єврейської національності, котрі сповідували римо-католицьку віру. Люди хотіли мати парафіяльний костел і своїми молитвами випросили це у Бога.\nВ другій половині XVII ст. в Полонному було дві римо-католицькі церкви (замкова і парафіяльна), п’ять православних, а також синагога.\nЗамковий костел-каплиця вдруге був пограбований і зруйнований вже через п’ять років, у 1651 році, військом Богдана Хмельницького під проводом Максима Кривоноса. Нещасна доля припала для парафіяльного костелу. Козаки палили все, що тільки було тут католицького, руйнували костели.\nПісля смерті Костянтина Любомирського помістя Полонщини перейшли до його брата Єжи (Юрія) Себастіана, пізніше — до братового сина Єжи Домініка. В роки Північної війни Полонне знаходиться у володінні шведських, московських і литовських військ.\nПісля другого зруйнування костел-каплицю було відбудовано лише у 1716 році. Зробив це Єжи Домінік Любомирський. Тоді до Полонської святині знову повернулися отці Єзуїти. На початку головним їхнім завданням далі була духовна послуга князівського двору і придворної служби. Коли, у 1718 році, при існуючому костелі-каплиці Єжи Домінік заснував місію отців Єзуїтів, почали виконувати душпастирську діяльність відносно всіх католиків міста і околиць, виїжджаючи на народні місії по Волинській землі.\nДякуючи такій місіонерській праці каплиця стала замала, отже, князь Єжи Домінік у 1726 році, будучи Краківським воєводою, дав розпорядження розбудувати її до сьогоднішньої структури костелу, підтримуючи цю інвестицію своїми фондами. В роках 1726-28 будівництво проводилось під керівництвом єзуїта-архітектора Павла Гіжицького. В подальших роках керував єзуїт-архітектор і маляр стінного живопису Андрій Ахорн.\n10 вересня 1738 освятив цю чудову святиню київський єпископ Юзеф Чарнецький, надаючи їй назву Успіння Пресвятої Діви Марії і св. Антонія з Падуї. Цю другу назву можна поєднати з ім’ям сина фундатора. Костел був місцем молитов за душі померлих Любомирських, але невідомо, чи вони були поховані в ньому. Була там, натомість, єзуїтська гробниця.\nВ часи послуги отців Єзуїтів були побудовані силами Полонської парафії плебанія і три інших приміщення, котрі знаходяться біля костелу: колишній тубдиспансер, будинок біля стоянки автомобілів, будинок санстанції, будинок через дорогу по правій стороні, де за радянських часів у 30-тих роках була Полонська тюрма (КПЗ), багато із в’язнів якої навічно зосталися в підвалі Полонського костелу, пізніше знаходився відділ міліції. Ці будівлі були відібрані у Полонської парафії терором на початку утворення радянської влади.\nПісля касації Ордена Єзуїтів (1773) до їх костелу була перенесена парафія св. Анни з костелу, що знаходився в Полонному-Новому Місті, подальша доля якого невідома. На картах XIX ст. на його місці видно православну церкву, яка не залишилась до сьогодні. Після отців Єзуїтів могли б бути отці Піяри, які зазвичай переймали і продовжували їх діяльність.\nСпадкоємцями князя Юрія Домініка Любомирського були його сини Антоній і Франциск. У другій половині ХVIII ст. Полонне перейшло від Любомирських у володіння князя Калікста Понінського; при нім містечко відвідали в 1780-1781рр. австрійський імператор Йосип II і останній король Речі Посполитої Станіслав Август Понятовський. В кінці ХVIII ст. Полонне перейшло від Понінських у володіння Валевських, а від них в XIX ст. — до Дунін-Карвицьких.\nРізна доля його чекала на цій землі. В жорстокій боротьбі здобувалась свобода і державність: татарські напади та пограбування, козацькі війни, російська імперія, але найбільшою трагедією для Полонного і всього українського народу була тоталітарна система комуністичної влади, ідеологія та голодомор XX ст.\nНа початку XX ст. протягом п’яти років (1902-1907) настоятелем Полонської парафії був кс. Міхал Дзєндзік. Після Полонного він служив у смт. Меджибіж Летичівського району (1910), у місті Бар Вінницької області (1914), у с. Ободівка (1917-1918), яка на той час мала 3128 вірних парафіян, де був заарештований більшовицькою владою і загинув мученицькою смертю. Він був одним з п’яти перших священиків, замордованих на Поділлі в роках 1918-1919. Згідно інформації кс. М. Токажевського «був він по-звірячому замордований»: його перерізали пилкою. Похоронений у містечку Махнівці (сьогодні с. Комсомольське Козятинського р-ну).\nВідомо, що в роках 1907-1910 служив в Полонному кс. Антоній Кобець як вікарій парафії. Служив також кс. Юзеф Сваричевскі, похований на парафіяльному кладовищі у Полонному. У 1933 році з Полонської парафії комуністи вигнали у Козятин і заборонолили виконувати послугу священика для кс. Станіслава Бравера (1889-1941). Родом він був з с. Білопіль Козятинського району, що на Вінниччині.\nЗ посиленням режиму радянської влади у 1933 році костел втретє був пограбований, закритий і призначений на стайню. З 1936 року по 1941 рік у костелі був відділ НКВД, а у підвалі була катівня для людей. НКВДисти живцем замуровували в стіни віруючих людей, а також у підвал вкидали тіла замучених парафіян.\nВосени 1937 року з Новограда-Волинського прибула рота саперів з метою підірвати стіни костелу. Почувши про це, вірні парафіяни відразу зійшлися і пробилися крізь військових на подвір’я костелу. Ставши кругом костелу, взялися за руки і почали дуже голосно молитися. Відбувалося це довгий час, одні змінювали інших. Побачивши таку картину, військові сапери відступилися і поїхали.\nУ 1948 році, кс. Антоній Хоміцький з Цезарем і Владиславом Кошевичем, зібрали останки 168 осіб — жертв комуністичної репресії. Їх вклали до сімох дерев’яних гробів і на підводах кіньми перевезли на польський цвинтар. Зібралася вся Полонська парафія. Деякі впізнавали своїх рідних по в’язаних шкарпетках, по ґудзиках, пришитих до одягу. Цікаво те, що знаючи про цей факт, котрий набрав розголосу у 1948 році, ні державні криміналісти, ні експерти судової медицини не проводили жодних досліджень, а радянська влада приховувала цей злочин, як тільки могла.\nПід час німецької окупації у 1942 році костел був повернений віруючим і чеський священик, ім’я якого загубилось, поставив хрест посередині подвір’я і відновив богослужіння.\nВід 1944 року по 1945 рік служив у Полонному кс. Раймонд Козіч, який пізніше виїхав до Луцької дієцезії на територію тогочасної Польщі, а перед цим працював в 1924 році у Козятині, до 1943 у Поташні на Рівненщині.\nПісля війни опір вірних унеможливив радянським окупантам знову його закрити. Були й інші спроби. Влада зловмисно у 1946-47 році передала його православним, щоб знищити католиків, але вірні, хоч в бічній нефі цього храму, далі молились. Молились теж і на цвинтарі, де кс. Антоній Хоміцький охрестив близько 300 дітей, між іншими - і майбутнього кс. Людвіга Камілевського, першого священика з Полонської парафії.\nПісля повернення з ув’язнення кс. Антонія Хоміцького у 1947 році костел був переданий католицькій парафії. З великими труднощами піднімав він спрофановану святиню. Кс. Антонія Хоміцького (1909-1993) неодразово відвідував у Полонному о. Серафін Кашуба OFMCap (1910-1977), кс. Адольф Кукурудзінський. У 1953 році після ув’язнення перший раз відвідав його о. Мартиніан Войцєх Дажицький OFM.\nВ 1955 році за віддану душпастирську працю радянська влада вигнала кс. Антонія Хоміцького з Полонного. Протягом наступних майже двох років доїжджав з душпастирською послугою з Гречан зі своїм органістом кс. Антоній Борисевич. Вірні парафіяни робили все, щоб мати постійного священика, і випросили це у Бога. 14 вересня 1956 року кс. Андрій Гладисевич після звільнення з ув’язнення розпочав свою довголітню, повну віддання і посвячення, священицьку працю. Він переховував і допомагав священикам греко-католикам, а саме: Петру Пересипкіну, Йосипу, Івану Кузіч, який похований на Полянському кладовищі. 24 серпня 1983 року після довгої хвороби обірвалось його життя. Це був воістину великий священик, котрим Господь Бог послужився для добра інших. Після нього коротко в парафії служили кс. Ян Крапан і кс. Ян Білецький.\nЗ 1984 року настоятелем Полонської парафії та кількох інших парафій, які було потрібно відроджувати після атеїзації, був о. Владислав Станіслав Широкорадюк OFM, теперішній єпископ-помічник Київсько-Житомирський. Був він прекрасним продовжувачем діяльності свого попередника. З цього часу душпастирську діяльність при парафії ведуть францисканці з Ордену Менших Братів. З 11 лютого 1980 року братам францисканцям у душпастирстві допомагають сестри Гоноратки зі згромадження Малих Сестер Непорочного Серця Марії.\nПершим кроком після повалення атеїстичного режиму було відновлення церковних структур, і саме до цього о. Станіслав приклав великі зусилля, як духовні, так і матеріальні. Завдяки парафіянам, а також Братам польської бернардинської Провінції Непорочного Зачаття Пресвятої Діви Марії в Кракові, різним добродіям і церковним організаціям під його керівництвом було зроблено основні ремонтні роботи у Полонському костелі, відремонтовано та побудувано в околицях 12 храмів.\nУ 1989 році, наприкінці комуністичного терору, перед поверненням Босих Кармелітів до Санктуарію Матері Божої у Бердичеві допомагав для о. Станіслава у душпастирстві в Полонному кармеліт о. Серафін Вальдемар Тишко. Коротко працював також о. Станіслав Падевський OFMCap, теперішній єпископ Харківський. Першим помічником францисканцем для о. Станіслава Широкорадюка у душпастирстві був о. Антоній Микола Собковський OFM.\nЗ 1995 року настоятелем парафії був о. Ян Дуклян Павлюк, за котрого був зроблений найбільший ремонт костелу, дякуючи знову братам францисканцям з Польщі, різним добродіям і церковним та францисканським організаціям.\nЗ 2002 року настоятелем парафії є о. Августин Сіцінський, котрий продовжив душпастирську і ремонтно-будівельну діяльність свого попередника, прикладаючи усілякі зусилля за допомогою парафіян у приготуванні Ювілейних Святкувань парафії і чудової Полонської Святині. Були закінчені усі внутрішні роботи костелу, дякуючи о. Ципріану Мориц OFM з Польщі і місцевим майстрам на чолі з майстром-столярем Феліксом Свінціцьким. У 2007 році назовні храму було зроблено польовий вівтар і подвір’я з гранітної бруківки.\nПросторова композиція обох католицьких церков в Полонному – замкового (поєзуїтського) і парафіяльного під назвою Св. Анни (що не зберігся) – базується на плані латинського хреста. Спробу аналізу можна, отже, розпочати винятково у відношенні до збереженого костелу поєзуїтського, тепер парафіяльного під назвою Св. Анни. Була це невелика будівля. План і фасади костелу свідчать про його неоднорідність і перебудови. Під храмом розташована крипта зі склепінчастим перекриттям.\nОсобливо виразним є його двохетапна будова. Старша частина, тобто давній замковий костел, була у формі латинського хреста. Створює вона неф, пресвітерій і плечі трансепту цієї споруди, які є однакові по ширині і висоті. Неф, пресвітерій і трансепт накриті півциркульними склепіннями з люнетами. Рідко зустрічається прямокутне закриття пресвітерія, хоч часто зустрічається у жебрацьких Орденах. Від сходу в неф заглиблено нартекс (притвор при вході в храм) і музичні хори.\nСвітло проникає до храму через великі вікна на вищому поверсі стін, що закривають простір, окреслений планом латинського хреста. Просторова програма достатньо виконувала роль замкової каплиці, пов’язаної з придворним життям.\nБезвежний фасад первинного замкового костелу, подібно як щитові стіни, що прикрашені тосканськими пілястрами, відповідає ширині нефа. Його увінчання становить верх у формі малої арки, в центрі з датою 1607. Тепер цей первинний фасад з XVII ст. становить центральну частину костелу, розбудованого у першій половині XVIII ст. Концепція святині вказує на авторство досвідченого архітектора з круга родини Юрія Любомирського.\nКостел є побудований з цегли у стилі бароко. Трьохнефний, з підкреслено виділеним трансептом, з бічними приміщеннями, розташованими уздовж північного і південного фасадів будівлі, що сполучаються з вівтарною частиною. Приміщення, побудовані по боках, не впливали на внутрішній простір святині, а виповнювали простір до форми квадрату.\nДобудовуючи вежі, доставляючи по боках головного входу бічні входи до сімнадцятовічного фасаду, додаючи багату артикуляцію і оправу великих вікон, архітектор надав лицевому фасаду характер монумента. Чудово мали б й представлятись купола веж. Не знаємо їх вигляду, залишилась тільки інформація, що Юрій Любомирський привіз у 1739 році бляху з Гданська, що у Польщі, для їх накриття. На жаль, після пожару у другій половині XIX ст., який знищив один з куполів, другий був розібраний. Крім цього недоліку, фасад робить враження старанно спланованого. Фасад з двома вежами належить до найпопулярнішого типу, особливо в єзуїтських святинях, виділяє її проте розбудова вшир і відсунення веж від центрального входу.\nТипологічно генезис фасаду єзуїтського костелу в Полонному сягає римського костелу Sant’Anastasio (арх. Луіджі Арігуччі, 1634-1636) з центральним прольотом, побудованим між корпусами веж.\nПерекриття – це різні варіанти півциркульних склепінь з розпалубками, що мають високу стрілу підйому в центральному нефі і нартексі (притворі) – вхідній частині і низьку – в бічних приміщеннях північного і південного фасадів, над середохрестям – склепіння хрестове. Хрестова система плану підкреслена зовні виділенням центрального корабля, пресвітерія і трансепту по фасадах торців високими барочними фронтонами складних криволінійних контурів.\nУ трактуванні головного і західного фасаду разом з барочними рисами (ризаліти башт, що порушують площину стін, пілястри, фронтон над входом) простежуються ренесансні риси: підкреслене горизонтальне членування мас, сильно виступаючий міжповерховий і увінчуючий карнизи мотив оформлення вікон і ніш трикутними сандриками у поєднанні з пілястрами, чотирьохскатні завершення башт.\nРиси розвиненого бароко найбільш виразні в інтер’єрі з його різноманітністю перекриттів і багатством пластики: коринфські пілястри уздовж простінків між арками, що зв’язують нефи, складні обломи карнизів з виступами по кутах, підкреслені орнаментальним живописом по арках і ребрах склепінь.\nТепер до пресвітерія прилягає з правої сторони каплиця св. Антонія з Падуї і сповідниця, з лівої – ризниця. Вздовж будівлі по обох сторонах на першому поверсі знаходяться парафіяльні приміщення, а на другому – чернечі келії Братів францисканців.\nКостел св. Анни є чудовою пам’яткою і вдалим зразком архітектури розвиненого бароко, який зазнав впливу італійської архітектурної школи.\nПолонне завжди відрізнялось тим, що тут була велика римсько-католицька громада. Старовинний костел, збудований у 1607 році, став не тільки фортецею на березі річки Хомора, але й осередком розповсюдження віри.\nЗ рекламного проспекту (1892 рік) Фабрики церковних органів та гармоній Яна Слівінського у Львові відомо, що орган для Полонського костелу був виготовлений на цій фабриці. На превеликий жаль, у 1930-х роках на хвилі боротьби з релігією та її проявами комуністичні загарбники закрили святиню, спрофанували її і розікрали орган.\nВід органу фабрики Слівінського не залишилось нічого, крім органної шафи, з якої пізніше був зроблений бічний вівтар св. Антонія з Падуї. За кс. Антонія Хоміцкого була вже фісгармонія. Коли прийшов до Полонного органіст Микола Вишневський у 1959 році, у Львові була куплена також ще одна фісгармонія.\nКостел після війни не припиняв свою роботу, але лише у 1978 році почали збирати і звозити частини до органів. Будову органу розпочав у 1984 році о. Станіслав Широкорадюк на зібрані і передані о. Андрієм Гладисевичем кошти. Були запрошені для цього майстри з Риги. Труби та частини для органа частково були привезені з Прибалтики, частково виготовляли, частково збирали зі старих органів. Ці самі майстри довели орган до ладу і ввели його у дію. За кс. Андрія у 70-х роках був куплений також електроорган, який після будови нового органу о. Станіслав подарив для парафії у Славуті.\nОрган у Полонному відрізняється сильним звуком, хоч зовсім не позбавлений і тихих регістрів (Geigen Principal), має 17 регістрів: у двох мануалах (13 регістрів) та педалі (4 регістра). Трактура пневматична.


Тварина, яка вкусила дитину в Ужгороді, своєю смертю довела: сказ » Новости Украины и Мира. Новости сегодня - 7dniv.info\nКриминал 5-фев-2015, 20:33900\n25 січня 2015 року в м. Ужгород по вулиці 8 Березня безпритульний собака вкусив за руку дитину. Із слів батьків потерпілої дитини, на сьомий день після укусу тварина загинула. Матеріал мертвої собаки був доставлений в Закарпатську регіональну лабораторію ветеринарної медицини, де за допомогою люмінісцентної мікроскопії підтверджено сказ. На даний час спеціалісти Ужгородської міської лікарні ветеринарної медицини та співробітники відділення ветеринарної міліції проводять поквартирний обхід та вакцинацію собак та котів проти сказу.\nДовідково. Сказ – особливо небезпечне вірусне захворювання всіх теплокровних тварин і людини. За даними Всесвітньої організації охорони здоров’я (ВООЗ), ця хвороба входить у першу п'ятірку хвороб, спільних для людини і тварин, що наносять найбільший соціально-економічний збиток. На сьогоднішній день сказ реєструється у 113 країнах світу, ця хвороба характеризується гострим перебігом, ознаками поліенцефаломієліту, за відсутності вчасного лікування абсолютною смертністю, через це щорічно гине понад 55 тисяч людей і більше 1 млн. тварин. Прямі збитки від сказу усвіті складають біля 4 млрд. євро в рік.\nЕпідемічна ситуація зі сказу в Україні залишається нестійкою. Відповідно до даних Міністерства охорони здоров’я України, щорічно в Україні реєструється близько 120-140 тисяч осіб, які звернулися за медичною допомогою з приводу укусів або ослинення тваринами, з яких 60% постраждалих одержують направлення на лікування за підозрою в інфікуванні сказом.\n7dniv.info за матеріалами Головного управління ветеринарної медицини в Закарпатській області\nВ Минске сотрудники ОМОН начали избивать безоружных мирных людей, которые вышли на протест после отказа ЦИК регистрировать независимых кандидатов на выборах президента593


Московський суд подовжив арешт полоненим українським морякам — Новый день\nУ конвеєрному режимі Лефортовський суд російської столиці протягом двох днів оголошував рішення про подовження термінів арешту 24 українських моряків, полонених 25 листопада 2018 року в Чорному морі. Всі вони перебуватимуть під вартою ще три місяці, крім тих, хто отримав поранення під час захоплення. Українці Олег Мельничук, Андрій Артеменко, Андрій Ейдер і Василь Сорока залишатимуться під вартою до 26 квітня.\nВсі судові засіданні 15 і 16 січня проходили в закритому режимі. Всіх моряків “розділили” на четвірки, щоб рішення у кожному випадку міг приймати інший суддя. Вперше полонені українці були арештовані окупаційним “судом” у Криму до 24 січня, після чого Росія переправила їх у Москву.\n— Судові засідання у Москві були першою появою всіх українських моряків на публіці з дня їх арешту. Водночас було заздалегідь відомо, що основна частина засідань відбуватиметься за зачиненими дверима. Проте серед публіки було чимало дипломатів з європейських посольств, які встигли почути як моряки вимагають визнати їх військовополоненими, а не злочинцями, — розповів російський адвокат Ілья Новіков. — Перш за все захист заявив клопотання про зміну підсудності з Лефортівського на Московський гарнізонний суд. Адже Женевська конвенція вимагає, щоби справи військовополонених слухали виключно воєнні суди. Крім того, військовополонених можна тримати виключно в спеціально обладнаних таборах і ні в якому разі не в “звичних” тюремних умовах. Зараз же всіх моряків переодягли в тюремний одяг і розсадили по різних камерах у слідчому ізоляторі.\nСеред полонених моряків, як повідомляв “Новий день”, виявилось трої уродженців Херсонщини: Сергій Чуліба, Віктор Беспальченко і Михайло Власюк. Всі вони служили на рейдовому буксирі “Яни Капу”.\nНагадаємо, що 25 листопада Росія всупереч нормам міжнародного морського права і діючому договору 2003 року між Росією і Україною щодо Азовського моря, який регулює також правила використання Керченської протоки заблокувала прохід українському буксиру “Яни Капу” і двом катерам “Бердянськ” і “Нікополь” у Чорному морі. Після цього російські моряки почали стріляти по українцям, а потім захопили у полон усі три судна разом із їх екіпажами у нейтральних водах. Цей інцидент став першим відкритим актом військової агресії Російської Федерації проти України в розв’язаній ще у 2014 році війни, що вже призвела до анексії Кримського півострова і окупації частини Луганської і Донецької областей.


Як зробити конверт » Корисні поради: Порадимо\nКорисні поради » Своїми руками » Як зробити конверт\nЯк зробити конверт - таке питання задають не тільки економні люди, але і люди, охочі зробити подарунок коханій людині своїми руками. Також нерідко виникає необхідність виготовити конверт нестандартного розміру. У нього можна покласти таку ж нестандартну листівку, виконану з великою любов'ю і нестримною фантазією. Конверт може служити своєрідною упаковкою подарунку. При врученні подарунка все увагу бере на себе конверт, а для того, щоб людина сприйняв інформацію, йому необхідно 8-15 секунд. Все це час він буде смитися на конверт, тому при виготовленні потрібно продумати все до дрібниць, щоб конверт радував око не тільки своєю формою, дизайном, кольором, але і акуратним виконанням. Тому ваш улюблений сайт корисних порад дасть вам кілька рекомендацій, як зробити конверт власними руками різними способами.\nЯк зробити гарний конверт, не особливо напружуючись\nМожна піти по меншому шляху опору і прикрасити готовий конверт. Варіант теж непоганий, але при оформленні готового конверта потрібно проявити максимум фантазії, щоб ваш конверт вийшов оригінальним і естетичним. Приклейте на двосторонній скотч різні аплікації у вигляді сердечок, квітів, кумедних звірят, а потім розфарбуйте конверт аерозольною фарбою. Коли конверт висохне, відклю аплікації, і ви отримаєте оригінальний конверт з цікавим малюнком. При використанні мережива можна отримати мережані мотиви на конверті.\nЯк зробити конверт своїми руками - спосіб перший.\nДля того, щоб отримати конверт нестандартного розміру або форми, озбройтеся квадратним аркушем паперу. Такий конверт нескладно виготовити самостійно. Якщо у вас немає квадратного аркуша, ви завжди можете вирізати квадрат будь-якого розміру із стандартного аркуша формату А4.\n1.Складіть аркуш паперу по діагоналі, щоб вийшов трикутник.\n2.Відігніть один куточок листа в бік діагоналі, а праву та ліву частини майбутнього конверта зігніть на третину довжини, щоб куточки згинів обох сторін перетиналися до самого краю конверта.\n3.Знову відгинаємо куточки до краю конверта, щоб утворилися кишеньки.\n4.Розкриваємо кишеньки, відгинаємо їх вгору і закріплюємо. На цьому етапі потрібно вкласти подарунок в конверт, після чого закріплюємо верхній куточок в утворився кишеню, для того, щоб закрити конверт.\nКонверт нестандартного розміру готовий, залишилося попрацювати над його оформленням. Можна прикрасити конверт, як описано вище, можна придумати щось інше. Важливо, щоб, прикрашаючи конверт, ви вкладали в це свою душу, тепло і любов до людини, якій готуєте подарунок. І тоді, повірте, ваша праця буде оцінена по достоїнству.\nЯк зробити конверт з паперу іншим способом\nЯкщо перший спосіб вам не підійде, ви завжди зможете виготовити конверт і іншим способом. Для виготовлення конверта цілком підійде стандартний аркуш для друку формату А4. Лист може бути як білих, так і кольорових. Заготовлюючи папір для конверта, необхідно орієнтуватися на розмір листівки або листи, які будуть запечатані в конверт. Головне при виборі листа - висота аркуша повинна вдвічі перевищувати вашу листівку, а ширина листа повинна перевищувати 2 см завширшки листівки. Отже, необхідно послідовно виконати наступні дії.\nЯк зробити гарний конверт\n1.Загинаємо нижню частину листа таким чином, щоб нагорі ще залишалося небагато місця для виготовлення клапана. Це виглядає так: при прикладанні листівки до згину, над нею має залишатися мінімум 3 сантиметри папери. Якщо залишок для клапана перевищує 3 сантиметри, ще краще. У вас повинно вийде так: листівка повністю закрита нижній відігнутою частиною аркуша, при суміщенні вертикальних країв виходить рівний згин.\n2.Тепер листівка виявляється всередині конверта. Загинаємо верх, не повністю впритул до нижнього зрізу. Для цього треба відступити від краю приблизно 1 сантиметр.\n3.Розгинаємо клапан, згинаємо вільні бічні смужки всередину.\n4.Розгортаємо лист. Ножицями або ножем, необхідно зрізати зайвий папір. Зрізи повинні бути не по смужці згину, а під кутом. Сильно кути підрізати не потрібно, підрізайте їх лише злегка. Після того, як прямі лінії прорізані, зовнішні кути для краси можна закруглити.\n5.Загинаємо бічні клапани, і змащуємо їх за допомогою тюбика з клеєм або клейового олівця по краях. Для того, щоб не розмазати клей по внутрішній поверхні конверта, необхідно вкласти всередину нього листок паперу. Далі необхідно акуратно намазати краї нижнього клапана. Намазувати потрібно акуратно, для цих цілей ідеально підходить клейовий олівець.\n6.Нам залишилося тільки зігнути нижній клапан, притиснути його і розгладити. Конверт готовий, можна опустити в нього листівку або лист.\n7.Змащуємо по краю верхній клапан, закриваємо конверт, і приклеюємо клапан. На лицьовій стороні пишемо адресу, і відправляємо адресату.\nЯк зробити конверт - третій спосіб\nЄ ще один поширений спосіб для виготовлення конверта своїми руками. Для цього нам знадобиться стандартний аркуш формату А4. З цього листа необхідно вирізати квадрат. З даного квадратного аркуша паперу формату А4 можна виготовити конверт для листівки 10 сантиметрів в довжину і 7.5 сантиметрів завширшки. Порядок дій наступний.\nНеобхідно зігнути ваш лист квадратної форми по діагоналі. Зверніть увагу: якщо ви вже розрізали стандартний аркуш формату А4, у вас напевно залишиться зігнута діагональ.\n- Ваш згин повинен проходити рівно посередині. Це означає, що відігнутий вами кут повинен стикатися з зігнутою діагоналлю.\n- Згин потрібно зробити на третини від довжини. Для точності можна скористатися лінійкою.\n- Виходить, що загинається приблизно третину. Кут при цьому повинен дійти до крайнього правого краю.\n- Кут потрібно відігнути вліво в тому місці, в якому проводиться сходження правої і лівої відігнутих третин.\n- Далі необхідно розкрити куточок, і зробити з нього закріплюючу кишеню.\n- Потім потрібно загнути верх конверта.\n- Залишається тільки вставити верх конверта у спеціально приготовлену для цього кишеню.


Благодійність Archives - Ungvar Info\nHome » Благодійність\nФандрейзингова платформа United24 разом із Генеральним штабом ЗСУ та Міністерством цифрової інформації оголосили про початок проєкту “Армія дронів”. Це програма, до якої входять системна закупівля дронів, їхній ремонт та оперативна заміна, а також курс навчання пілотів. Джерело: пресреліз United24, наданий […]\nУ неділю, 3 липня, в Ужгороді проведуть благодійний забіг «I’m Ukrainian» та аукціон на підтримку ЗСУ відбудеться в Ужгороді 3 липня. Організатори повідомляють, що долучитися до забігу можуть всі охочі навіть онлайн. Початок о 8:00 на площі Театральній. Для участі […]\nДобровольче формування Ужгородської ТГ “Захист” зібрало допомогу для лікарень Київщини\nГоловний Редактор Posted On 03.04.2022\nПро це йдеться у повідомленні волонтерів у соціальній мережі фейсбук. “Хочемо подякувати тим, хто відгукнувся і долучився до збору всього необхідного для лікарень Київської області, які звернулися до нас за допомогою! Завдяки небайдужим громадянам та волонтерам, ми швидко зібрали допомогу […]\nУряд Канади запровадив тимчасову міграційну програму для українців\nПро це сказано у заяві на сайті уряду Канади. Програма називається “Дозвіл на екстренні подорожі Канада-Україна” (CUAET). За цією програмою українцям і членам їхніх родин пропонується безкоштовний, розширений тимчасовий статус і надається дозвіл на роботу, навчання і перебування в Канаді стільки, скільки […]\nРятівний укол від СМА: на Закарпатті закрили збір коштів для Павлика Мотички\nУ групі порятунку Павлика Мотички з Міжгірського району з’явилась щаслива новина. Необхідна сума на важливий для життя укол зібрано, а це – 2,3 млн доларів. Павлик хворіє на СМА – спінальну м’язову атрофію і залишось дуже мало часу, щоб вколоти […]\nНа Берегівщині побудують новий багатофункціональний стадіон\nРеалізувати будівництво планують у 2022-2023 роках завдяки президентській програмі Володимира Зеленського «Велике будівництво», повідомляє голова Закарпатської ОДА Віктор Микита. За словами очільника краю, проєкт передбачає будівництво футбольного поля із трав’яним покриттям, бігових доріжок із поліуретановим покриттям, центральної футбольної трибуни для […]\nБлагодійність / Соціальна сфера\nУ Виноградові благодійники допомагали нужденним\nГромадський благодійний фонд “Виноградів” знову вирішив забезпечити безхатченків теплим одягом. Акція для тих, кому важливо зігрітись в ці холодні дні, та нема можливості. Кожен охочий міг брати участь в цьому дійстві ,повісивши на видному місці яку-небуть теплу річ. Нагадаємо, що […]\nБлагодійність / Головні новини / Повідомлення / Соціо / Суспільство\nГоловний Редактор Posted On 24.11.2021\nЧотири з половиною роки виснажливої боротьби за життя. Такий шлях вже пройшов Антон Мазур – син телеведучої Алли Мазур, що працює адміністратором програми “Сніданок з 1+1”. У хлопця – гострий лімфобластний лейкоз. Завдяки допомозі небайдужих, він уже пройшов декілька курсів […]\nЗакарпатські волонтери прибрали сміття на Говерлі\n“Збережемо красу Говерли!” Під такою назвою відбулася чергова акція прибирання маршрутів на горі Говерлі та до озера Несамовитого в рамках проєкту, що підтримує фонд Global Conservation. Зібралися працівники Карпатського НПП, члени громадської екологічної організації “МАМА-86-Яремче”, місцеві волонтери, серед них — […]\nНа Закарпатті хочуть відмовитися від квітів на 1 вересня на користь лікування хлопчика\nUgvar.in.ua Адміністратор Posted On 30.08.2021\nВчителі загальноосвітньої школи в селі Лазещина на Рахівщині вирішили цьогоріч на 1 вересня обійтися без квітів. Замість цього гроші передати родині Павлика Мотички, який потребує лікування від спінально-м’язевої атрофії (СМА). Повідомлення про це з’явилось на сторінці Лазещинської загальноосвітньої школи в […]\nБлагодійність / Головні новини\nНа Закарпатті з’явилась перша патронатна родина для дітей у кризових ситуаціях\nРодина Шаркадій проживає на Берегівщині. У першій патронатній родині області наразі виховуються двоє дітей: шестирічний Максим та чотирирічна Ніколетта. Про це повідомляє Закарпатська ОДА, Патронатний вихователь має забезпечити тимчасовий догляд, виховання та реабілітацію дитини. Загалом у такій родині дитина може виховуватись […]\nБлагодійність / Головні новини / Здоров'я\nРекорд України встановили в Ужгороді сьогодні, 25 липня\nГоловний Редактор Posted On 25.07.2021\nВ Ужгороді встановили рекорд України “Найбільший замкнутий ланцюг, створений людьми”. Захід організовали, щоб врятувати життя Павла Мотички із села Синевир на Міжгірщині. Учасники ланцюга взялися за руки на набережних річки Уж. Через два мости — пішохідний та транспортний (міст Масарика) […]\nВ Ужгороді хочуть встановити рекорд України — “Найбільший замкнутий ланцюг, створений людьми”\nUgvar.in.ua Адміністратор Posted On 20.07.2021\nВ Ужгороді хочуть встановити рекорд України “Найбільший замкнутий ланцюг, створений людьми”. Захід організовують, щоб врятувати життя Павла Мотички із села Синевир на Міжгірщині. Про це розповів співорганізатор заходу Олександр Ляхін. У хлопчика виявили спінальну м’язову атрофію (СМА). За словами Олександра […]\nВ Ужгороді відкрили бібліотечну акцію “Капуркова книжка” (ВІДЕО)\nUgvar.in.ua Адміністратор Posted On 13.07.2021\nУ внутрішньому дворику Закарпатської обласної універсальної наукової бібліотеки ім. Ф. Потушняка провели дев’яту вуличну акцію „Капуркова книжка Kids”. Кожен відвідувач міг принести книгу та безкоштовно обміняти її. Відвідувачів просили приносити для обміну книги лише українською мовою у гарному стані. Уперше […]


Поганий імунітет, підвищена пітливість і часті дрібні травми, можуть призвести до появи шипиц. Як вилікувати шипицу і при цьому не завдати шкоди своєму здоров’ю, знають не багато. Адже тільки дієвий метод допоможе впоратися з проблемою\nЗнаючи проблему зсередини, можна швидше впоратися з нею. Так і з шипицей краще починати боротьбу ефективними діями, які дають можливість викорінити її повністю.\nСпочатку, невелика ороговелость на стопі або руці може не приносити видимого дискомфорту. Але, з кожним днем букет розростається все сильніше. Тим більше, коли для цього створено сприятливе середовище. А проблемою почали займатися занадто пізно, коли шипица вже глибоко пустила своє коріння, а вірусне захворювання продовжує свою справу, вражаючи все нові і нові ділянки шкіри. І на цьому етапі проблема як вилікувати шипицу стає актуальнішою.\nІснує кілька способів, щоб вивести шипицу на нозі або руці. Перший, відвідати дерматолога і позбутися від проблеми за допомогою лазера, азоту, струму, радіохвиль і інших спеціальних пристосувань. У кожному з варіантів, процедура приносить бажаний ефект. Правда, в деяких випадках, її необхідно повторювати.\nБоротися з шипицей домашніми засобами, так само ефективно. Для цього в арсеналі повинен бути чистотіл, йод, оцет і більш гуманні засоби картопля, цемент, гірчиця і кропива. Незалежно від обраного методу лікування, місце, уражене шипицей, повинно бути добре распарено. Тільки після хорошої розпарки верхнього шару шкіри, можна дістати до хворобливих коренів бородавки. Для того щоб впоратися з цією проблемою за допомогою йоду, знадобиться 10 днів. Курс чистотілу покаже себе вже на 3 день. Прикладання мас з картоплі і хрону змусять чекати результату не більше місяця.\nЯк вилікувати шипицу, кожному вирішувати самостійно. Але про своє здоров’я потрібно пам’ятати і піклуватися постійно.


Командування Операції об’єднаних сил організовує брифінг для ЗМІ стосовно ситуації на сході\nУ середу, 4 листопада, тристороння контактна група погодила чотири нові точки розведення сил і засобів на сході. Три ділянки з озвучених - Слов'яносербськ, Петрівка і Нижньотепле - розташовані в Луганській області, одна - Григорівка - в Донецькій.\nПро це повідомляє Операція об'єднаних сил у своєму Facebook.\nПід час брифінгу генерал-майор Віктор Ганущак розповів про поточну ситуацію в районі проведення Операції об’єднаних сил, закцентував увагу журналістів на вогневих провокаціях з боку російсько-окупаційних військ та поінформував про сили та наявні засоби противника.\n"За результатами зустрічі ТКГ погоджено 4 ділянки: Григорівка, Слов'яносербськ, Петрівка і Ніжньотепле. Ситуація після розведення на ділянках Станиця Луганська, Золоте і Петрівське в цілому залишається стабільною і контрольованою", - повідомляється в матеріалі.\nНагадаємо, в Україні приземлився борт разом зі старшим сержантом командиром відділення батальйону ім. Кульчицького (в/ч 3066) НГУ Віталієм Марківим. Нацгвардієць вийшов з літака з українським прапором, привітався і поспішив на зустріч з президентом Володимиром Зеленським.\nВійна у Нагірному Карабаху: армія Вірменії відступає та несе величезні втрати


Подвійна трагедія Іловайська\nВійна на Донбасі триває. На жаль, місцева залізнична інфраструктура постраждала від неї доволі серйозно. Кілька разів крупний залізничний вузол, про який веду мову, що називається переходив з рук у руки, і тепер він знов підпорядкований ворогові, який, врешті-решт, аби досягти своєї мети відносно Іловайська, застосував важку зброю російського виробництва. От ми і втратили місто стратегічного значення. Сподіваємось, тимчасово.\nІловайськ тепер відомий, напевно, усім небайдужим до долі України людям. Шкода, що ми взагалі мало знаємо про самих себе. Це ж треба нам було отримати сьогоднішне протистояння на Донбасі, аби серйозно подивитися в його бік, вивчаючи тамтешні назви, відкриваючи для себе щось нове і доволі, як виявляється, цікаве. І бентежне водночас.\nМіж тим один тільки донбаський Іловайськ заслуговував не просто тимчасової поверхньої уваги. Він ще на зорі нашої незалежності отримав власну трагедію, першу, а вже зараз - другу. Перша полягала в тому, що цей потужний залізничний вузол, назва якого «Ворота на Кавказ» була - без лапок - дійсно справедливою, майже одразу втратив цей свій почесний статус. Бо роками пропускаючи щоденно майже 120 пар швидкісних поїздів, Іловайськ процвітав. Можете уявити собі його за тих часів такою собі провінційною столицею, що безперервно зустрічає шалений потік пасажирів.\nІ досі Іловайськ може похвалитися своїм красенем - вокзальним комплексом, що простояв усі дев’яності, до цієї скрутної для всіх нас доби, ставши таким собі забутим музейним комплексом, в якому практично зникли відвідувачі. Майже одразу з розвалом СРСР Росія подбала про те, щоб її залізничний пасажиропотік оминав український Іловайськ новими, російськими маршрутами.\nНеодноразово перебуваючи під час відряджень в Іловайську, я спостерігав життя місцевих залізничників, які скаржилися мені про те, що їхнє місто буквально на очах деградує. Молодь залишилася сам на сам з реаліями бездуховного і безробітного життя. Звичайно, містом продовжувало опікуватися керівництво Донецької магістралі, але що воно могло змінити корінним чином, якщо потенційна потужність Іловайська практично не цікавила наших північних сусідів? Якісь там спільні з представниками російської залізничної галузі конференції з питань подальшого використання Іловайська в колишній ролі - було лише прикриттям, бо насправді нічого в статусі транспортного вузла не змінювалося.\nНе буде помилкою говорити про те, що вже тоді, наприкінці двадцятого століття, Росія почала свою активну діяльність проти нашої держави. В даному разі одним з яскравих, але водночас трагічних прикладів стало саме це багатостраждальне місто. За часів української незалежності іловайці знаходилися в надзвичайно скрутному становищі, бо, ясна річ, що великий відсоток його мешканців складали саме залізничники. От і уявіть трагедію Іловайська, коли в ньому раптом майже зникло те, на чому він, здавалося, міцно стояв на ногах, - пасажирський рух. Це як мінімум. Бо додайте сюди ще вантажні поїзди часів СРСР, що місцеві залізничники опікувалися ними. Сумарно Іловайськ втратив майже все, відтоді як набув нового статуса в рамках незалежної України.\nЗ одного боку, Росію, яка свідомо зробила Іловайськ своєрідним жебраком, можна зрозуміти. Ця держава теж повинна була дбати насамперед про власні інтереси. Але - мирні інтереси. Як би не так! Коли вже в Донбасі спалахнула війна, та сама Росія знов «поклала око» саме на залізничний Іловайськ, який, навіть жебракуючи впродовж двох важких останніх десятиліть, зумів зберегти практично всі свої радянські потужності, в будь-яку хвилину готовий знов відкрити ті самі «Ворота на Кавказ». Стає тепер зрозумілим, що російські дипломати, політики та військовики мали свої, зовсім не мирні плани, коли той же Іловайськ був штучно зроблений ними своєрідним бідним родичем.\nЯка ситуація склалася тут на сьогодні? За допомогою мобільного зв’язку спілкуюся з керівником одного із місцевих залізничних підрозділів. Ось що можу повідомити тобі, читачу, про вересневий 2014 року Іловайськ.\n200 квартир багатоповерхових будинків зруйновано, 450 приватних будинків знищено.\nСерйозно постраждали дві школи міста - №13 і №14. Деякі вчителі звільнилися з роботи.\nВ різній мірі постраждали всі місцеві залізничні підрозділи, зокрема, локомотивне депо, енергодільниця, будівельно-монтажне експлуатаційне управління (БМЕУ), представники яких намагаються відновити пошкоджені війною об’єкти.\nЗалізнична поліклініка теж потрапила під вогонь. Дуже пошкоджений її дах. Тут вже встигли покласти новий шифер, якого бракує для інших будівель.\nФасадне скло вокзального комплексу є розбитим, наружні стіни пошкоджено осколками від снарядів. За словами очевидця, територія вокзалу потрапила в самий центр протистояння, а тому постраждала доволі сильно, як також електропоїзди, що не встигли виїхати в безпечну зону.\nЧисленні трупи вояків місцеві мешканці досі знаходять: непоховано небіжчиків. Кажуть про те, що їхня загальна кількість в рази більша за офіційну статистику. Навіть тракторами заорювали місця масового поховання загиблих. Щодо втрат серед мирного населення, поки ніхто не може говорити конкретно. До початку війни в Іловайську мешкало 17 тисяч людей. Зараз їх значно менше, бо евакуювалися вони звідси доволі активно. Запроваджено комендантську годину.\nСеред багатьох інших, є проблеми з водою, електрикою, постачанням продовольства. Зокрема, залізничники не можуть у звичному режимі отримати гроші. Доводиться виїздити за межі міста, скажімо, в Донецьк, аби лише там скористатися банкоматом «Експрес-Банку». В Іловайськ поки неможливо завозити гроші.\nПрацюють приватні продовольчі магазини, хлібопекарня налагодила випуск життєво необхідної продукції.\nГуртожиток БМЕУ віддано для місцевих мешканців, які втратили свої оселі. Вирішення питання про надання нового житла людям є великою проблемою.\nСпортивний комплекс «Локомотив» імені І. Казаринова силами його співробітників вдалося частково відновити, зокрема, зашити плівкою віконні рами, скло з яких винесло вщерть вибуховими хвилями, і сюди знов потягнулися відвідувачі. Працює басейн, сауна, тренажерні зали, футбольні майданчики.\nЗвичайно, цей репортаж - лише дрібнесенька краплина в загальній картині подвійної трагедії Іловайська, контрольованого зараз представниками ворожої Україні ДНР. Що буде далі? Тут подейкують, що Росія планує ввести в Іловайську власну валюту. Судіть самі, чого прагне ця країна насправді. Іловайськ знову став для неї конче потрібний.\nОлег ПИЛИПЕНКО, Фото з інтернету


Сітка рабиця своїми руками - 78 фото варіантів реалізації із сталевого дроту\nРабиця є складовою деяких конструкцій, досить широко застосовуються при виготовленні захисних елементів, парканів, собачих вольєрів, з її допомогою просівають пісок і споруджують каркас для в'юнких рослин.\nДля виготовлення сітки у великих обсягах можна закупити зібраний промисловий верстат, а для малого обсягу достатньо обладнання власного виробництва.Зверніть увагу!\nКаркас сітки Рабиці формується способом з'єднання дроту плоскої форми. Основним обставиною вважається виготовлення зигзагоподібної змійки за допомогою механізмів, що виконують натяг і намотування.\nДодайте всі складові так, щоб було легко крутити ручку і направляти рівне дріт. Стежте, щоб дріт не зв'язалася. Для цього в середині розташуйте відро, перевернуте догори дном, а край дроту помістіть в металеву трубу і утяжелить іншим способом. Це допоможе уникнути кільцювання.\nКінець дроту протягніть крізь ролики і гвинтом змініть щілину між ними. Після вставити дріт механізм навивки і закрутіть до визначеного розміру осередку. Рядок на виході повинна бути рівною.Зверніть увагу!\nУстановка сітки рабиці набагато вигідніше споруди дерев'яного огородження, яке необхідно час від часу фарбувати і ремонтувати, тим більше, що паркан із сітки можна теж зробити своїми руками.


Як піщана мафія хотіла купити Обухівську райраду | Моя Київщина\nЯк піщана мафія хотіла купити Обухівську райраду\n[депутати] [Обухівська РДА]\nПротистояння в Обухівському районі набирає нових обертів. Голова Обухівської РДА Іван Рудяк досі перебуває у відпустці з якої, очевидно, вже й не повернеться. З літа цього персонажа не видно на ввіреній йому території. А тим часом місцеві "ділки" продовжують розривати район\nНагадаємо, протистояння в ешелонах районної влади Обухівщини триває з весни. Місцеві депутати не сприйняли головою РДА Івана Рудяка, хоча з самого початку все мало бути інакше. Перед призначенням Івана Рудяка київські боси сформували йому більшість в районній раді. Зроблено це було завдяки їх домовленостям з головою районної ради Костянтином Шушаковим. Він під чесне слово пообіцяв, що в районі будуть створені усі умови для нормальної роботи. Але не тут то було.\nОднією з ключових фігур в райраді є представниця так званої "піщаної мафії" Лариса Ільєнко, яка давно відома своїми великими амбіціями. Вона є депутатом районної ради від БПП. І, здавалося б, представниця пропрезидентської партії мала б підтримувати Рудяка, якого поставили в Обухові саме як представника гаранта. Проте саме Ільєнко стоїть за організацією "бунту" проти Рудяка. Це стало можливим завдяки зв'язкам у президії райради. З Шушаковим вони знайомі вже давно, і як розповідають джерела на Обухівщині, Ільєнко зробила йому пропозицію, від якої той не зміг відмовитися. Як наслідок – більшість від Рудяка швиденько перебігла в опозицію, а вже в травні йому висловили недовіру.\nПісля цього Обухівщину накрила хвиля протестів – люди на замовлення Ільєнко і Шушакова перекривали траси з вимогою зняти Рудяка. Той в свою чергу, привіз "автомайданівців", які доволі агресивно намагалися придушити опозиційні настрої. Але такі дії зіграли проти Рудяка. До того ж замість того, щоб домовлятися, якось утримати ситуацію під контролем, він просто пішов у відпустку, в якій перебуває вже більше трьох місяців, і з якої він вже не повернеться.\nПроте і це не все. Його перший заступник Олексій Мошковський, який мав би зараз керувати районом, фактично утік з посади – сам собі виписав відпустку на 56 днів - і зник. Наразі обов’язки голови виконує звичайний заступник Сергій Коваленко, який, як розповідають місцеві, тільки в силу своєї порядності намагається бодай якось утримати ситуацію під контролем. Не даючи Шушакову з Ільєнко остаточно взяти район під свій контроль.\nОбухівський район зараз стоїть перед загрозою зриву опалювального сезону. Там з горем пополам зайшли в новий навчальний рік, але що буде з бюджетом на 2019, та як він буде формуватися і прийматися, наразі незрозуміло.\nЯк склалася така ситуація? Насправді в цьому колапсі на Обухівщині винні усі. Ільєнко, схоже, банально хоче потрапити до Верховної Ради. Навіть готова воювати за округ з давнім соратником Порошенка Ігорем Кононенком.\nІнша справа, що і київські боси винні в тому, що довірилися Шушакову, який давно має славу зрадника – сьогодні він за одних, а завтра за інших, головне те, хто більше заплатить. Рудяк же винен в тому, що не зміг утримати ситуацію під контролем. Під нього зробили все – більшість в районній раді, лояльність місцевих, але брак досвіду державної служби, керівних посад, та молодецький запал Рудяка, який, отримавши "булаву", відчув себе важливою та всесильною персоною, зіграли з ним злий жарт.\nЯк наслідок, через амбіції окремих місцевих персонажів, Обухівський район опинився на межі катастрофи. І це без перебільшення. Без діючої адміністрації не може відбуватися функціонування району. Єдина надія на те, що хоча б заради цього організатори цієї колотнечі увімкнуть мізки, та зроблять усе можливе, щоб не повторити ще один "алчевськ". Тільки вже під Києвом.\nПід Обуховом злочинці викрали поламаний автомобіль, який стояв на узбіччі\nДиректор Броварського басейну Сергій Бреус "потролив" Обухівський паперовий комбінат (ВІДЕО)\nОбухівська пастка для Банкової: як опозиція перебере адмінресурс на місцях\nДепутат Обухівської міськради розповів про земельні афери за участі високопосадовців (ВІДЕО)\nОбухівська РДА незаконно виділила 5 га лісу для ведення господарства


Набір на участь у Школі режисерської майстерності НСТДУ 2020. : Спілка\nНабір на участь у Школі режисерської майстерності НСТДУ 2020.\n29 – 31 жовтня 2020 року\nм. Чернігів, Чернігівський обласний академічний український музично-драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка\nМетою та основним завданням ШКОЛИ є знайомство з авторськими методами роботи відомих режисерів українських та зарубіжних театрів, підвищення професійної майстерності молодих режисерів та оволодіння інноваційними методами роботи в сучасному театрі.\n• майстер-класи режисерів-постановників Андрія Бакірова та Кирила Кашлікова, художниці Алії Байтенової, театрознавця Сергія Васильєва.\n• перегляд вистав фестивальної програми XXVII Міжнародного фестивалю «Слов’янські театральні зустрічі» на сцені Чернігівського обласного академічного українського музично-драматичного театру ім. Т. Г. Шевченка;\n• обмін досвідом та нові знайомства;\n• багато цікавого СПІЛКУВАННЯ!\n– набуття нового досвіду та знань, перевірка творчого багажу;\n– урізноманітнення засобів виразності в режисерській роботі;\n– отримання кожним учасником можливості реалізувати себе в різноманітних напрямках художньої театральної діяльності;\n– формування кола професійних зв’язків, закладання основ для майбутньої співпраці;\n– входження у театральну спільноту України, долучення до роботи та подальших проектів НСТДУ.\nАндрій Бакіров – художній керівник Чернігівського обласного академічного українського музично-драматичного театру ім. Т.Г. Шевченка, лавреат Державної премії ім. Леся Курбаса у 2018 році, заслужений артист України, постановник вистави «Вій. Докудрама» Наталі Ворожбит за мотивами повісті Миколи Гоголя, (вистава-переможець Всеукраїнського театрального фестивалю-премії «ГРА» в номінації «За найкращу драматичну виставу»).\nКирило Кашліков – директор-розпорядник Національного академічного театру російської драми імені Лесі Українки, режисер, народний артист України.\nАлія Байтенова – художниця-постановниця, сценографиня, художниця костюмів, дизайнерка, яка успішно співпрацює з багатьма театрами.\nСергій Васильєв – завідувач відділом культурних стратегій, ініціатив та технологій Інституту проблем сучасного мистецтва, доцент, Президент асоціації театральних критиків України, заслужений діяч мистецтв України.\nБУДЕ ВІДІБРАНО 12 УЧАСНИКІВ!\n• мистецька освіта або навчання у мистецькому закладі;\n• досвід практичної роботи (участь у постановках, театральних заходах, майстер–класах);\n• членство в НСТДУ обов’язкове.\nВідбір будуть здійснювати: Богдан Струтинський, Андрій Бакіров.\nУмови участі: участь у заході безкоштовна; проїзд учасників здійснюється за власний рахунок; проживання та харчування (обіди) – за рахунок приймаючої сторони.\nОстанній термін подання заявок – 10 жовтня 2020 року (дедлайн – 18:00)\nДля участі у Школі необхідно заповнити анкету-заявку.\nСклад учасників ШКОЛИ буде оголошено після 15 жовтня 2020 року\nКонтактна особа: Ольга Байбак (097-240-54-14)