Знецінення об'єктів дає можливість приватизувати їх за безцінь | РоботодавецЬ.org.UA\nЗнецінення об’єктів дає можливість приватизувати їх за безцінь\nВересень 22, 2016 Svitlana\nНапередодні 25-ї річниці з дня створення Фонду державного майна України (ФДМУ) заслужений економіст України Олександр БОНДАР – голова Фонду в 1996-2003 роках – телефоном поділився з нашим кореспондентом своїми думками щодо діяльності головного управителя державної власності в історичній ретроспективі та в сьогоденні.\nІнтерв’ю вийшло дещо завеликим за обсягом, досить критичним і певною мірою політизованим, що не властиво для нашого видання, хоча після невеликих редакторських купюр об’єктивно розкриває процеси приватизації державної власності в найбільш активний її період.\n– Шановний Олександре Миколайовичу! Ви голова Фонду державного майна України в минулому. Як Ви оцінюєте роботу Фонду 25-річної давнини і його нагальні завдання та перспективи ?\n– Справа не лише в тому, що я очолював ФДМУ довше за всіх інших – п’ять років, а й у тім, що я професійно займався питаннями приватизації з 1992 по 2006 роки, коли став народним депутатом України. Дванадцять років я працював у Фонді на посадах заступника і голови Фонду. З 2006 по 2012 працював у Комітетах, які безпосередньо пов’язані з проблемою приватизації. Отже, в мене не стільки досвід керівника Фонду, скільки я є учасником усіх процесів, пов’язаних з приватизацією в Україні.\nПриватизацію треба оцінювати людям, які знають її історію, які брали участь у цьому або які дійсно в цьому розбираються. Оцінки дилетантів, які жодного стосунку до приватизації всі ці роки не мали, які хворіють зірковою хворобою і ставлять діагнози стосовно того, чого вони не знають і знати ніколи не будуть, я думаю, не варто.\nУ процесі приватизації були як позитивні, так і негативні моменти, і багато часу буде потрібно, щоб їх перерахувати. Але скажімо так: те, що відбувається зараз, це взагалі не приватизація, це просто розмови, де жодних дій не відбувається, критикується все, що було до цього, але нічого не робиться.\nДля мене взірцем української приватизації є повторний продаж «Криворіжсталі» – рекордний, революційний, найкращий не лише в історії української приватизації, але й всієї світової практики, а також – проект малої приватизації, який я мав честь очолювати від ФДМУ, що визначений відзнакою Світового банку як найкращий проект малої приватизації в країнах Східної Європи.\nНедоліки приватизації – це, безумовно, ті процеси, які відбувалися на початку приватизації та були пов’язані з її утопічними аспектами, і, безперечно, це «сертифікатна приватизація», яка мала негативні наслідки.\n– Які особливості початку приватизації в історичній ретроспективі, що принесли конкретний ефект для держави, для економіки?\n– З самому початку приватизації конкретного ефекту мало що давало. Єдине, мабуть, це те, що населення і політикум почали хоча б вживати цей термін не в образливому значенні, а змирились з ним і, як то кажуть, почали застосовувати в обігу. Тому що коли ми починали приватизацію, це слово нікому не було зрозумілим і носило негативний характер. На жаль, ніхто не робив ніяких експертних і наукових висновків з того, що відбувалося, – це був політизований процес. Подальші ж дії влади і виконавців призвели до того, що цей термін став дискредитованим і спаплюженим.\nКоли ми говоримо про те, що відбувалося на початку, то варто враховувати умови, в яких довелося працювати. Більшість у Парламенті була «ліва», ніхто не сприймав навіть слово «приватизація», безсумнівно директори хотіли отримати ті підприємства, якими вони керували, а населення не було до цього готове. Тим більше, що клич, який було кинуто: «Отримаєте сертифікати – станете власниками», безумовно, не міг дати результатів…\nЦе все були реалії, які треба вивчати, але не варто робити висновків, що все було погано, оскільки з-поміж тогочасних українських реформ, попри приватизацію, взагалі нічого не було. Якщо порівнювати з іншими реформами, які лише називалися так, то там взагалі нічого не було зроблено. І зараз там все залишається, як і раніше. Коли проводяться реформи, то завжди є і позитив, і негатив, а якщо нічого не робити, то начебто і так все нормально.\n– Якою мірою у питаннях приватизації брала участь громадськість на той час?\n– Громадськість у той період більше впливала, зокрема, на процес приватизації, ніж зараз, тому що все ж таки були діючі громадські організації, були і протести, і звернення. Щось вирувало навколо цієї теми. Останні ж роки там повна тиша, оскільки є нові теми, які більше турбують громадськість.\nУ минулому було більш складно у цьому плані. Тим, хто проводив приватизацію, потрібно було узгоджувати свої дії, в тому числі й з громадськістю. Зараз взагалі «божья благодать» – тільки роби і продавай, але люди, які прийшли до влади і займаються приватизацією, навіть у таких тепличних умовах нічого зробити не можуть. Ми робили «щось» в більш складних, не поганих, а саме складних для узгодження дій і своїх вчинків умовах.\n– Ви сказали, що «лівий» блок Парламенту серйозно гальмував хід приватизації, а ФДМУ якоюсь мірою консолідувався, протистояв цьому разом з відповідними об’єднаннями, які переймалися питаннями роздержавлення, приватизації? І якщо так, то з якими?\n– Безумовно, ліві сили в Парламенті не стільки гальмували, скільки нав’язували певні компроміси, до яких вимушена була вдаватися влада з ФДМУ в тому числі. Але громадські організації, зокрема ті, які були на ринкових умовах, допомагали Фонду і в питаннях приватизації також. Та ж Спілка орендарів і підприємців України, Спілка оцінювачів, яку було пізніше створено у процесі приватизації, біржовики і багато інших організацій – вони впливали на сили в вищому законодавчому органі. Чимало тодішніх депутатів зробили свій значний внесок та сприяли приватизації.\n– А щодо прізвищ?\n– Я вже зараз не пам’ятаю. Це Олександр Барабаш (президент Спілки орендарів і підприємців України (СОПУ). – Прим. ред.), потім … Зараз вже їх не згадаю, тому що минуло чимало років. Було багато людей, які займалися процесом приватизації, і через Парламент намагалися якось діяти.\nБуло багато перипетій, пов’язаних як з лівими силами, так і з правими, і завжди Фонд знаходив компроміс. Ніхто не нав’язує ані Фонду, ані Кабміну якісь свої уявлення про приватизацію. Виконавча влада діє так, як вона того хоче, і багато змін з приватизаційного процесу, що вносяться в Парламент, є абсурдними з огляду їх доцільності. Парламент, звісно, їх приймає, але однаково нічого не виходить. От, наприклад, для того, щоб продати ОПЗ (Одеський припортовий завод. – Прим. ред.), півроку Фонд чекав змін в питаннях приватизації, які вони подали. Я тоді ще коментував, що ці зміни жодним чином кардинально не вплинуть на вирішення процесів приватизації через їх несуттєвість.\nВнесли зміни, почали продавати ОПЗ – не продали, а тепер знову кажуть, що нам треба вносити нові зміни. Це говорить про те, що люди, які готують ці зміни, не розуміються на цих процесах: їм щось радять, вони виносять, чекають на результат, а результату немає. Такого раніше не було, тому що всі ми були практиками, ми всі знали, що нам треба робити, і ми знали наперед, до чого призведе кожна наша дія. Зараз люди, які перебувають при владі, просто плетуть своїми язиками порожні балачки, обіцяють, воно не виходить, а потім знову щось обіцяють. Я говорю це не тільки про приватизацію, я маю на увазі всі сфери економіки України…\n– Пригадується співпраця з Фондом Спілки орендарів і підприємців України в роботі над законопроектом «Про оренду майна державних підприємств». Спільно проводили велику просвітницьку роботу, виїжджаючи в регіони…\n– Добре пам’ятаю досить складні дискусії зі Спілкою орендарів та підприємців України по оренді: багато в чому були протиріччя, але ми знаходили спільну мову і дійсно потім виносили рішення на загал. Проводячи процес приватизації в Києві чи малу приватизацію в Україні, не пам’ятаю тижня чи місяця, щоб особисто я кудись не виїжджав, щоб я не читав лекцій чи чогось не роз’яснював. Що тут говорити, якщо за часів приватизаційних процесів у Києві я фактично це робив щодня. Для мене це вважалося правилом. Це було природно, адже як можна проводити приватизацію, коли люди не розуміють, що це таке. Їм треба пояснити, що і як робити, тим більше трудовим колективам?!\nЗараз тим, хто проводить приватизацію, це не потрібно, тому що є відповідна напрацьована позиція: «Ми все знаємо, а іншим знати про це необов’язково».\nЗараз населення не може дочекатися, коли нарешті щось робитиметься. Для того, аби пояснювати населенню чи якимсь громадським організаціям, то треба на цьому розумітися: ну як я міг ходити по трудових колективах, по орендарях, там розповідати речі, які я сам не знаю?! Розумієте, це смішно. Саме в цьому і проблема. Для того щоб щось роз’яснювати і виносити знання в маси, то треба самому в цьому розбиратися. Зараз фактично в керівництві Фонду немає особистостей, які вийшли з відповідного середовища. Розумієте, про що я кажу? Це люди, яких туди призначили: вони ще самі не розібралися у тому, що їм треба робити. Так куди ж там ще «щось», «комусь» роз’яснювати?\n– На той час дуже велику роботу здійснювала Комісія з питань приватизації ВРУ, яка займалися питаннями приватизації, оренди і т.п. Пригадується, що ні одного засідання не відбувалося без участі представників громадськості. Зараз ми фактично не чуємо про роботу Комісії, принаймні публічно.\n– Її фактично й немає. Вона юридично існує, її очолював нинішній мер Дніпра. Зараз я навіть не знаю, хто замість нього. Активність тогочасної її позиції можна пояснити тим, що два очільника цієї Комісії стали потім Головами Фонду держмайна України: це покійна Валентина Семенюк і Олександр Рябченко. Це ті люди, що були з одного середовища, вони значною мірою на цьому розумілися, мали свої погляди та знали всіх, хто займається приватизацією. І на Комісію запрошували обізнаних у справі (представників громадськості. – Прим. ред.), здатних вирішувати питання.\nА тепер таке їх ставлення до організацій, які стосувались або стосуються приватизації.\n– До речі, таке ставлення до історично сформованих, компетентних і професійних класичних інститутів громадянського суспільства спостерігається і в інших галузях. Їм сьогодні прийшли на зміну громадські ради при органах виконавчої влади, в яких переважно сформувалися, на наше глибоке переконання, корупційні осередки із посередницьких прокладок.\n– Розумієте, «хто платить гроші, той замовляє музику». Ті організації, які сьогодні співпрацюють з владою, фінансуються донорами, які дають країні кредити або ж гранти, вони на них існують і, безумовно, лобіюють і просувають ті думки, які надходять із Заходу. Це моє глибоке переконання, тому що за всі роки незалежності, скільки я працював в органах виконавчої влади, а потім у Верховній Раді, жодної поради, яка б привела до позитивного результату в Україні, міжнародні організації не надали.\nПо-перше, всі ці організації займаються діяльністю, пов’язаною з бізнесом, тобто їх фінансують бізнесові структури Заходу, які просто так гроші не дають. Кожна країна має свій інтерес.\nПо-друге, до України направляють не найкращих фахівців: найкращі працюють зовсім в інших країнах.\nІ по-третє, вони («фахівці») не знають, що у нас треба робити. У них все береться за калькою тих країн, де вони «допомагали», а досягали успіхів лише ті країни, що вирішували свої проблеми і проводили реформи самостійно. Ті самі Чилі, Аргентина чи Грузія, які таким чином досягли результату. Замість того, аби дати роботу нашим організаціям, наприклад, громадським чи бізнесовим, надається перевага західним експертам, які отримують шалені гроші невідомо за що.\nПерший результат – це абсолютна схема «сертифікатної приватизації», нав’язана Україні. Але оскільки за це давали кредити, ми повинні були на це погодитися. І от який результат ми маємо сьогодні. До речі, коли фінансових радників наймають для продажу об’єктів, у тому числі і Одеського припортового заводу, їм платять відсоток за результат. Коли жодної заявки не надійшло, Ви чули про те, що фінансовий радник поніс якісь збитки від цього? От!\nА яким чином варто було б реагувати на цю всю ситуацію керівництву, і насамперед Уряду? Ми маємо парламентсько-президентську республіку, де Президент – Гарант Конституції, Парламент – нібито господар у домі, який визначає як господарювати, Уряд – виконавець, відповідальний за втілення в життя парламентських рішень.\nПригадується, у 1993 році, коли Прем’єр (тоді Леонід Кучма) був уповноважений видавати декрети Кабміну з силою законів, після підписання ним в грудні 1992 року Декрету Кабміну № 9/92, яким було зупинено оренду державного майна з правом приватизації, Спілка орендарів і підприємців України активно відвойовувала таке право для своїх членів. Нарешті 26 квітня 1993 року відбулася представницька зустріч Прем’єр-міністра з депутацією Спілки, очолюваної на той час її президентом Сергієм Правденком. Дискусія була абсолютно непродуктивна. Чиновники буквально заклювали делегацію Спілки і вже під кінець генеральний директор Спілки Віктор Хмільовський звернувся до Прем’єра зі словами: «Леоніде Даниловичу, невже Ви не бачите, що цим декретом Ви налаштовуєте проти себе майже три мільйони членів трудових колективів орендних підприємств, а це з родинами – до десяти мільйонів громадян?»\nУ результаті вже 15 травня 1993 року з’явився Декрет Кабміну «Про приватизацію цілісних майнових комплексів переданого в оренду державного майна».\nЧи не вважаєте Ви, що ось уже майже десять років, як урядовці занадто дистанціюються від ділової громадськості, надаючи перевагу не фаховим інститутам громадянського суспільства, а експертними та бізнесовими угрупованням з політизованими інтересами?\n– Тодішня влада намагалася сподобатися населенню і представникам громадських організацій, які їх представляли. Я не кажу, що вона все робила те, що їй радили, але принаймні вона намагалася сподобатися. Зараз подобатися навіть не намагаються. Головне – сподобатися інвесторам. Тому ніяких зустрічей, ніяких там контактів, ніяких там пропозицій ви не дочекаєтеся, адже не від вас вони залежать.\n– Олександре Миколайовичу, відтак продовжується збіднення державних підприємств. Чи є у Вас рецепт, яким чином забезпечити ними ефективне управління?\n– Щоб зробити економіку України відкритою і прозорою, рецепт один: всі мають працювали в однакових умовах, щоб не було потреби чи не було змоги красти гроші. Тоді всі будуть працювати чесно. При цьому знаходити фахових директорів, керівників, але якщо ці підприємства готуються до приватизації, то так, як і раніше, не варто все робити для того, щоб вони були знецінені, аби олігархи їх дешевше купили. Тобто схема абсолютно не змінюється – а залишається така сама. Головна проблема полягає в тому, що всі так звані бізнесмени, політики користуються офшорами, а це головна біда нашої країни. І поки ми офшоризацію України не зламаємо, нічого не буде. Адже всі державні підприємства працюють через офшори. Виводячи туди гроші, можновладці і олігархи сидять на фінансових потоках, на тому, що вони отримують високі відсоткові прибутки.\n– А як особисто Ви поставитеся до такої ідеї, щоб припинити пряму приватизацію. А поновити, з відповідною якістю, оренду цілісних майнових комплексів, назвемо це умовно трудовими колективами, з залученням інвестора до 49% статутного капіталу?\n– Скажу відверто: той час, коли можна було реалізувати ці ідеї, минув. Вони, на жаль, не на часі. Це можна було робити на початку приватизації, хоча Ви знаєте моє негативне ставлення до таких соціалістичних ідей, а зараз це ще й ніхто не підтримає, оскільки вони не будуть працювати. На сьогодні трудових колективів фактично немає, майно знецінюється і готується до швидкого і дешевого розпродажу. Тому ця ідея, може, й гарна, але за інших умов та в іншій ситуації.\n– Чи містить корупціогенні чинники законодавство про оренду державного комунального майна?\n– Безумовно! У нас жодне законодавство не може обійтись без корупціогенних чинників, оскільки вся система влади в Україні корумпована. І який би закон ми не написали, якщо виконавці корумповані, вони зроблять з нього протилежне тому, що ми думали.\nСвого часу для Партії «Свобода» я підготував п’ять радикальних законів, які були зареєстровані в Парламенті. Два з них кардинально вирішили б всі проблеми України:\nперший – «Про повернення грошей і майна, зареєстрованих в офшорних зонах». «Сірих» – це не тільки Кіпр, але й інші схожі зони. Це б вирішило проблему офшоризації власності в Україні, яка належить цим офшорам;\nі другий – «Про ліквідацію приватних монополій в Україні», які зараз просто експлуатують державу, населення, збільшують тарифи. І всі питання вирішилися б одразу. І у нас не було б прошарку людей, які можуть купити все і за будь-які гроші.\nЦі закони навіть не погодилися розглядати.\n← ГЕНЕРАЛЬНА УГОДА: КУЛЬМІНАЦІЯ ЧИ ІМІТАЦІЯ?\nСТУДЕНТИ ОЧИМА РОБОТОДАВЦІВ, або ДЕ ВЗЯТИ АКТИВНИХ ТА НАПОЛЕГЛИВИХ ФАХІВЦІВ? →


Реферат Декілька не : Реферат не копіює дослівно книги І статті І не є конспектом\n* У рефераті зібраний матеріал систематизується і узагальнюється.\n• титульний лист (оформляється за вимогами учбового закладу);\n• яка література використана: дослідження, науково-популярна література, учбова, хто автори, інтернет-ресурси...\n• з чого складається реферат (встіп, кількість глав, висновок, додатки)\nОсновна частина реферату складається з декількох розділів, що поступово розкривають тему. Кожен з розділів розглядає одну з сторін основної теми. Ствердження позицій підкріплюються доказами, взятими з літератури (цитування, вказівка цифр, фактів, визначення)\nПосилання оформлюються знизу тексту під межею, де вказуються порядковий номер посилання і дані книги або статті. В кінці кожного розділу основної частини обов'язково формулюється висновок.\nВ висновках (дуже коротко) формулюються спільні висновки за основною темою, перспективи розвитку дослідження, власний погляд на вирішення проблеми і на позиції авторів використовуваної літератури, про свою згоду або незгоду з ними.\nСписок використаних джерел складається в алфавітному порядку в кінці реферату за певними правилами.\n3. Знайти книги і статті за вибраною темою. Зробити список цієї літератури.\n6. Написати черновий варіант кожної глави.\n9. Скласти повідомлення на 5-7 хвилин


Синдром хронічної втоми можна діагностувати за аналізом крові | Живи Активно\nСиндром хронічної втоми можна діагностувати за аналізом крові\nСиндром хронічної втоми діагностуватиметься за аналізом крові. До такого висновку дійшли дослідники Медичної школи Стенфордського університету.\nСиндром хронічної втоми (СХВ), також відомий як міалгічний енцефаломієліт або МЕ, щорічно уражає мільйони людей і характеризується слабкістю, болем у м'язах, розладами сну, головними болями та симптомами, схожими на застуду чи грип.\nОскільки СХВ часто спостерігається після серйозного захворювання, інфекції або травми (наприклад, автокатастрофи), вчені запідозрили, що справа в ослабленій імунній системі. Також науковців здивувало, що деяким людям подолати синдром хронічної втоми допомогли звичайні противірусні та протизапальні засоби.\nНове дослідження стало першим, що вказує на конкретні причини синдрому хронічної втоми – запалення, яким керує імунна система. «Раніше вчені взагалі сумнівалися, чи можна називати хворобою синдром хронічної втоми, – каже Марк Девіс, професор імунології та мікробіології, директор Інституту імунітету, трансплантації та інфекційних захворювань Стенфордського університету. – Наші ж результати доводять запальний характер синдрому хронічної втоми, а це означає, його можна діагностувати за допомогою аналізу крові».\nВчені проаналізували зразки крові 192 пацієнтів з симптомами міалгічного енцефаломієліту та порівняли їх зі зразками 392 здорових людей. Результати показали, що рівні продуктів імунної системи – цитокінів – у пацієнтів з легкими формами синдрому хронічної втоми були нижчими, ніж в осіб контрольної групи. У пацієнтів з відносно важкими випадками СХВ цитокіни навпаки були дуже високими, як і показники лептину – гормону, що контролює голод і подає мозку сигнал, що організм ситий. Ость чому люди з затяжним синдромом хронічної втоми та іншими запальними захворюваннями часто втрачають апетит. Щодо лептину, тут є ще один цікавий момент: найбільшу його кількість було виявлено у жінок. Можливо, саме цей гормон розкриє загадку, чому три з чотирьох пацієнтів з СХВ – це жінки. Але це дослідження майбутнього. На сьогодні можна вважати неабияким проривом вже те, що природа синдрому хронічної втоми розкрита.\n«Ця хвороба може зробити життя пасивним і спустошливим», – підсумував Хосе Монтойя, доктор медичних наук, професор-інфекціоніст та ініціатор дослідження. – Більше, як 35 років синдром хронічної втоми називали психологічним станом, і тільки тепер стало зрозуміло – це аж ніяк не примхи хворої уяви».


Новини за тегом Центральний міст - свіжі новини від 20хвилин\nНовини за тегом Центральний міст\nЛанцюг єдності на Центральному мосту: вінничан кличуть взятися за руки\nЩороку 22 січня відзначаємо День Соборності. І вже не вперше у Вінниці святкують цю подію акцією єднання. Вінничани візьмуться за руки і створять живий ланцюг єдності. Усіх охочих запрошують бути на Центральному мосту о 17:30.\nphoto_camera «Маєтки» з пірсами, приватні копанки та березовий гай. Набережна від Київського мосту до кінця П’ятничан\nphoto_camera Декор «Вінницької реберні»: біля Центрального мосту виловили плавучі міни\nДекоратори вінницького ресторану зробили з металевих балонів дев'ять плавучих мін. Люди побачили, що міни дрейфують біля Центрального мосту.\nplay_circle_filled Затори на Центральному мосту (ВІДЕО)\nЧерез закриття Київського мосту, більшість автівок мали їхати по Центральному. Це спричинило «тягучку».\nphoto_camera Свято Єдності. «Живий ланцюг» об’єднав береги Південного Бугу\nУ День Соборності України в Вінниці провели флешмоб Живий ланцюг є символом єдності народу та акцією пам’яті Акту Злуки, що об’єднав УНР та ЗУНР в 1919 році Цього року на флешмоб прийшли до сотні учасників, що трималися за руки на Центральному мосту\nphoto_camera Перед Центральним мостом зіткнулися дві Audi. Постраждали тільки авто\nАварія сталася на трамвайних коліях, через що утворився затор. У обох автівок пошкоджено передню частину\nЦієї ночі перекриють частину Центрального мосту. Ремонтуватимуть теплотрасу\nБіля Центрального мосту ремонтуватимуть теплотрасу. На цей час перекриють одну смугу мосту. Перекриття відбуватиметься тільки у ночі.


Делегація Інституту правової культури ORDO IURIS, яка днями перебувала в Києві з офіційним візитом, досліджує ситуацію з ратифікацією Стамбульської конвенції в Україні.\nПольскі експерти закликають парламентарів України долучитися до Конвенції з прав родини\n26 жовтня 2020, понеділок, 12:37 628\n2020-10-26T12:37:00+02:00 Політика 2022-06-15T05:22:23+03:00\nДелегація Інституту правової культури ORDO IURIS. Фото: ОІ\nДелегація Інституту правової культури ORDO IURIS, яка днями перебувала в Києві з офіційним візитом, досліджує ситуацію з ратифікацією Стамбульської конвенції в Україні. Замість суперечливого документу, експерти пропонують Україні приєднатися до альтернативного проєкту - Конвенції з прав родини. Про це вони розповіли під час зустрічі у комітеті Верховної Ради з питань зовнішньої політики та міжпарламентського співробітництва.\n"Стамбульська конвенція - це взагалі не про боротьбу з насильством. Вона нічого корисного у правову систему не приносить, а лише просуває певну кількість ідеологічних понять. Документ намагається прибрати з суспільства важливі ролі чоловіків і жінок, а також змінити у відповідний спосіб шкільні програми. У боротьбі проти насильства ми маємо підтримувати шлюб та сім’ю, тому пропонуємо УкраЇні долучитися до проєкту міжнародної конвенції на захист прав сімей", - пояснив доктор юридичних наук, віце-президент Інституту Ordo Iuris, член Європейського соціально-економічного комітету (дорадчий орган ЄС) Тимотеуш Зих.\nЗ ним погоджується директор міжнародного юридичного центру Інституту Ordo Iuris Кароліна Павловська.\n"Стамбульська конвенція використовує важливу жіночу проблематику лише для того, щоб впровадити радикальну гендерну ідеологію. Жінки мають розуміти, що Стамбульська конвенція - це зовсім не те, що їм допоможе. Ми аналізували досвід багатьох країн. Там, де ратифікована Стамбульська конвенція і де активно впроваджена гендерна ідеологія, рівень насильства проти жінок дуже високий. Тому що цей документ взагалі не згадує головні причини насильства: наприклад, алкоголізм або порнографію. Конвенція лише налаштовує жінок і чоловіків одне проти одного і зазіхає на природну людську ідентичність", - говорить вона.\nНагадаємо, Конвенція Ради Європи про запобігання та боротьбу з насильством щодо жінок та домашнім насильством була відкрита для підписання 11 травня 2011 року в Стамбулі, Туреччина. На сьогодні документ ратифікували 34 країни. Серед тих, хто не ратифікував, - Великобританія, Чехія, Угорщина, Болгарія, Латвія, Литва, Ліхтенштейн, Словаччина й Україна.\nІнститут правової культури Ordo Iuris - незалежна юридична організація, заснована в Польщі, акредитована Європейським парламентом. Інститут об’єднує вчених і практикуючих юристів задля розвитку правової культури, заснованої на повазі до людської гідності і прав. Інститут надає свої висновки за запитом Венеціанської комісії, Моніторингового комітету ПАРЄ і Комітету Громадянських свобод, правосуддя та внутрішніх справ (LIBE) Європейського Парламенту.\nБільше новин про: Рада Європи конвенція насилля у сім'ї стамбульська конвенція Ordo Iuris\nРада ратифікувала конвенцію Ради Європи про доступ...\nПольські експерти пропонують альтернативу Стамбуль...


Білий дім підтвердив готовність Трампа зустрітися з лідером КНДР - ЗМІ - Світ - TCH.ua\nБілий дім підтвердив готовність Трампа зустрітися з лідером КНДР - ЗМІ\nСвіт 9 березня 2018, 03:54\nМісце і час переговорів ще не визначені.\nПрезидент США Дональд Трамп дійсно готовий зустрітися з лідером КНДР Кім Чен Ином.\nПро це повідомляє Associated Press з посиланням на Білий дім.\nВ адміністрації американського президента пояснили, що "місце і час переговорів ще не визначено". Там зазначили, що США дуже сподіваються, що ці переговори сприятимуть денуклеаризації КНДР, однак до їх проведення всі санкції проти Пхеньяну залишаться в силі.\nСам Трамп у своєму твіттері назвав досягнуту домовленість величезним прогресом.\n© За матеріалами ap.org


Пошук по розділу сайта Загадка Росії\nЗахідна аналітична група. 14.10.08\nЗайняті своїми внутрішніми проблемами, ми мало звертаємо уваги на малозначущі, здавалось би для нас, події у світі, а на Росію дивимось як на недоброзичливця і мало замислюємося над її становищем у світі. В цьому сенсі цікавими є події минулого тижня, але про них дещо пізніше. Спершу кілька вступних слів.\nСтавлення Заходу до Росії суперечливе. Росію бояться і одночасно зневажають. З одного боку, Москву розглядають як потенційного агресора, який прагне перекроїти мапу Європи із застосуванням сили, а з іншого, – на Росію дивляться як на державу, яка капітулювала у "холодній війні", військовий арсенал якої безнадійно застарів, а її деформована економіка тримається лише на нафтодоларах.\nЗагадковою є й поведінка кремлівських політиків. Не може бути, щоб вони не усвідомлювали усієї слабкості своєї держави, але в той же час вони намагаються грати провідну роль у світовій політиці і демонструють імперські амбіції. Суперечливе ставлення Заходу до Росії накладається на побоювання Європи залишитися на маргінесі світової політики, потребу в російських енергоносіях і бажання зберегти на континенті стабільність. З російського боку туману напускає російська масова свідомість із розвиненою манією величі.\nНасправді ж, Росія слабка і сама боїться Заходу. Упродовж усієї постсовєтської історії кремлівське керівництво відстоює ту ж саму точку зору, що НАТО є загрозою національній безпеці Росії, і смертельно боїться розширення НАТО на схід. Але особливо Росія боїться Америки. Вона чітко усвідомлює, що тепер РФ набагато слабша, ніж був колись СРСР. Прибутки від торгівлі вуглеводнями в економіку не інвестуються, інфраструктура не розвивається. Нафтові магнати воліють вкладати гроші у зарубіжні банки, скуповують антикваріат і предмети розкоші, а колишні промислові споруди перебудовують під власні розкішні квартири. І чим далі, власна слабість усвідомлюється в Росії усе чіткіше, скажімо, лише за останній рік російський фондовий ринок втратив майже 70% своєї вартості.\nВійна у Грузії показала, що озброєння армії безнадійно застаріло, а війська небоєздатні (проти мало не в 100 разів меншої Грузії було кинуто ледь не третину російської армії!). Середня тривалість життя мешканців Росії зменшується і складає тепер 59 років у чоловіків. Країною шаліють СНІД, алкоголізм, наркоманія, туберкульоз, той, що майже забутий на Заході. При цьому, на відміну від західних країн, у Росії СНІД поширений серед молодшого покоління – 80% носіїв ВІЛ складають люди у віці від 15 до 29 років. До цього треба додати хвороби серцево-судинної системи, дорожньо-транспортні пригоди зі смертельними результатами, самогубства тощо. Подолати ці проблеми Москва не має змоги.\nГеополітичне становище Росії просто жахливе. На Сході Китай загрожує повзучою колонізацією Сибіру й Далекого Сходу та активізує діяльність у Середній Азії. Японія відкрито висловлює Росії свої територіальні претензії. Фінляндія, Естонія та Угорщина підживлюють національний рух фінно-угорських народів. На Всесвітньому конгресі фінно-угорських народів у Ханти-Мансійську президент Естонії Тоомас Гендрик Ільвес [Toomas Herdrik Ilves] у завуальованому вигляді закликав фінно-угрів Росії до самовизначення. Це викликало бурхливу реакцію представника Москви, який накинувся з докорами на естонську делегацію в такому тоні, що та мала у повному складі залишити зал засідань. Взагалі, кількість неросіян у наших східних сусідів збільшується великими темпами і майже всі автономії різною мірою прагнуть суверенітету.\nПарадоксом у такій ситуації була п’ятиденна війна у Грузії, а також постійні зазіхання деяких російських політиків на Крим і різноманітні войовничі заяви В. Путіна і Д. Медведева. Насправді ж це лише надування щік. Річ у тому, що Росія у своїй складній ситуації не хоче залишитися в ізоляції і шукає союзників. Цей пошук є різноманітним. Тут ідеться і про намагання повернути у свою сферу впливу Україну та інші колишні совєцькі республіки, а також налагодження тісних контактів із європейськими лідерами.\nРосії Європа потрібна значно більше, ніж Росія потрібна Європі, у той час, як надій найти друзів у Америці вона не має. Росія хоче союзу з Європою, але прийти в цей союз хотіла би із солідним багажем і міцними позиціями, бо не хоче грати роль "молодшого партнера", як на неї тепер дивляться на Заході. Звідси уся ця політика блефу, який збоку може виглядати як гра м’язів.\nРеальні прагнення Росії були виразно заявлені на першій Міжнародній конференції з питань світової політики (World policy conference), яка відбулася у французькому місті Евіані 6-8 жовтня. Як виявилося, нещодавнє виведення російських військ із "буферних зон" на території Грузії були для неї добре підготовленою прелюдією. Формально виступ пана Медведєва на цій конференції продовжував тему, артикульовану президентом Путіним у лютому 2007 року на конференції у Мюнхені, яка вважається еквівалентом Евіану.\nТоді виступ Путіна викликав на Заході шок. Різка критика Америки у недипломатичних виразах, тобто у манері колишнього російського президента, була сприйнята як початок нової "холодної війни". Путін тоді заявив, що США вийшли поза межі свої національних інтересів у всіх сферах, спровокували нову гонку озброєнь і своєю агресивною політикою дестабілізували ситуацію на Близькому Сході. Після того виступу в Європі лунали побоювання, що "російський ведмідь виліз із барлоги". Але поступово пристрасті вляглися, виступ почали забувати. А були ж у тому виступі Путіна й інші моменти, – що у світі існують проблеми, які слід вирішувати Росії та решті світу гуртом. Це тоді було сприйнято за демагогію, головна увага ж була зосереджена на тоні виступу російського президента.\nВ Евіані виступ Медведєва був побудований у цілком іншому тоні, хоча говорив він практично те ж саме. В Росії його промова викликала хвилю ентузіазму, на Заході ж її оцінили як "анти-Мюнхен", або навіть як "пародію на Мюнхен" і залишили практично без уваги, звичайно, крім Франції, президент якої генерує різні політичні конструкції, які б мали повернути цій державі її колишню велич.\nЩо ж відбулося в Евіані? Зробивши певне враження на Європу виведенням своїх військ із Грузії, Росія сподівалася новим "миролюбним" кроком знайти в Європі прихильність, виставивши себе стурбованою перспективами розвитку сучасного світу. Спочатку пан Медведєв заявив про солідарність Росії із її західними партнерами в протистоянні тим загрозам, які що насуваються. Для годиться він засудив домінування США у світі, але у значно спокійнішому тоні, ніж це робив Путін, і оцінив однополярність системи безпеки безперспективною. На його думку, світ мав би бути багатополярним (ніби він тепер таким не є!).\nДалі Медвєдєв розвинув ідею Угоди про колективну європейську безпеку, запропоновану ним раніше. В основі цієї Угоди мали б лежати п’ять таких принципів:\n1. Зміцнення на євроатлантичному просторі фундаментальних положень Статуту ООН.\n2. Відмова від застосування сили й погрози її застосування у міжнародних стосунках (який цинізм після війни у Грузії!).\n3. Гарантія забезпечення усім країнам рівної безпеки.\n4. Недопущення надання будь-кому ексклюзивних прав на підтримання стабільності й безпеки у Європі.\n5. Розумна достатність у військовому будівництві.\nОтже ми бачимо в цих пунктах прозоре бажання Росії отримати гарантію безпеки від Європи (на Америку надій нема!) від загроз, які вона відчуває на Сході. Під туманними ексклюзивними правами, очевидно, розуміються миротворчі заходи США, а "розумна достатність у військовому будівництві" виказує неспроможність Росії модернізувати свою власну армію до рівня інших європейських країн. Так само п’ятьма пунктами пан Медведєв окреслив шляхи оздоровлення міжнародної фінансової системи, які загалом зводяться до прозорості фінансових операцій та їх контролю. Проте, економічну частину виступу пана Медведєва залишимо для фахівців.\nЗ усією наочністю виступ Д. Медведєва показав, чим насправді стурбована Росія, і дозволив розгадати загадку Росії, – вона, виявляється, просто хоче стати під захист Європи, не втративши при цьому власного обличчя. Чому не під захист НАТО? Відповідь криється у поширеній в Росії підозрі, що Америка, яка верховодить в НАТО, хоче Росію врешті знищити. Натякаючи на "параноїдальність" бачення Америкою Росії, вона і не підозрює, що ця думка теж може бути охарактеризована як параноїдальна. Оскільки темою нашого аналізу є загадка Росії, про наміри Америки ми поки що промовчимо. НАТО ж розглядається Росією ще з часів СССР як пряма загроза, звідси смертельний страх перед розширенням його на Схід, зокрема спроб України вступити в НАТО.\nОтож, Росія, так само, як і Україна, бачить своє майбутнє тільки у Європі. Відповідно, для того, щоб не загострювати стосунків із Росією, Україна до Європи має рухатися якщо не разом із нею, то бодай синхронно. Можливо навіть, Україні з політичних міркувань слід було б підтримати ідею Росії про Угоду європейської безпеки, бо все одно ця ідея не має шансів на втілення. Навіть Ніколя Саркозі, який куртуазно підхопив ідею російського колеги, наполягав на тому, що її треба вирішувати "за участі наших американських друзів". Однак США ніколи не зацікавиться цією ідеєю, бо їм вистачить НАТО.


Соняшник СІ НЕОСТАР КЛП (SI NEOSTAR KLP) Насіння купити, Оригінал опис гібрида ціна Україна | Агроэксперт-Трейд\nСІ Неостар КЛП\nПропонуємо купити насіння гібриду соняшнику – СІ НЕОСТАР КЛП (SI NEOSTAR KLP) від виробника «Сингента» (Syngenta AG) в Україні на 2020.\nЦіна: 4800.00 грн/п.е.\nГібрид соняшнику СІ НЕОСТАР КЛП (SI NEOSTAR KLP)\nПропонуємо купити насіння соняшнику СІ НЕОСТАР КЛП (SI NEOSTAR KLP) ✅ Чесна Ціна на Оригінал «Сингента» (Syngenta) в Україні!!! ⭐ Читайте докладніше на сайті! ➣➣➣ Або телефонуйте до відділу продажу! ☎ 098-101-20-80 ☎ 095-515-41-66.✅\nСтійкість до вовчка А-E\nГрупа стиглості Cередньоранній-106-115 днів\nІнтенсивний гібрид линолевого типу. Завдяки новій генетики, цей гібрид є лідером врожайності в своєму сегменті. Найкраще розкриває свій потенціал на родючому грунті і при високому рівні агротехніки. Адаптований для виробничої системи Clearfield Plus. Має високі темпи росту на перших етапах розвитку.Характеризується високим виходом олії завдяки високій урожайності та олійності.\nГібрид рекомендований для вирощування в зонах з помірним і достатнім зволоженням.\nОСНОВНІ ХАРАКТЕРИСТИКИ ГІБРИДУ СОНЯШНИКУ СІ НЕОСТАР КЛП (SI NEOSTAR KLP):\nгібриду соняшнику СІ НЕОСТАР КЛП (SI NEOSTAR KLP) стійкість до хвороб та стресових факторів:\nВисота рослин – середня (150-165 см):\nВміст олії – високий (49-51%).\nСтійкість до фомопсису – 9;\nСтійкість до посухи – 8;\nПотенціал врожайності – 9.\nСтабільність врожаю – 9.\nДля реалізації максимального потенціалу гібриду рекомендовано застосовувати інтенсивну технологію обробітку.\nРекомендована густота – 50-65 тис. рослин/га\nЦіна на насіння гібриду соняшнику СІ НЕОСТАР КЛП згідно прайсу.\nПартії – від 5 посівних одиниць. У кожної – 150 000 насінин.\nТакож пропонуємо і інші гібриди цього виробника, детальніше на сторінці Купити насіння соняшника Syngenta.\nХочете купити і посіяти в 2020 році гібрид соняшнику СІ Неостар КЛП?


Ортокератологічні або ОК-лінзи\nНічні лінзи – (ортокератологічні або ОК-лінзи) - лінзи, які дозволяють добре бачити протягом дня без окулярів, контактних лінз і хірургічного втручання. Зручність. Комфорт. Ефективність. Спробуйте і ви! Далі...\nОртокератологія: що це і кому допоможе?\nОртокератологія (ОК-терапія) – це метод корекції зору в нічний час за допомогою жорстких контактних лінз, який дозволяє добре бачити протягом наступного дня. Суть ОК-терапії в тому, що пацієнт перед сном надягає зроблені спеціально для нього жорсткі контактні лінзи. Зручне і ефективне лікування від Дом оптики! Далі...\nПідбір ортокератологічних лінз\nПідбір ортокератологічних лінз – це досить складний, багатоетапний процес. Щоб підібрати їх, потрібно зробити декількох візитів до фахівця-офтальмолога. Підбір ОК лінз відбувається в спеціальному кабінеті, в якому є все необхідне діагностичне обладнання. Проводить обстеження і примірку лінз лікар, який пройшов попереднє тематичне навчання. Далі...\nЩо таке ортокератологічні нічні лінзи?\nОртокератологічні нічні лінзи – це безпечний і ефективний метод корекції зору, який дозволяє добре бачити днем без застосування операційних методів, окулярів або м'яких контактних лінз, призначених для денного носіння. Цей метод дозволяє не тільки обходитися без окулярів, але і уповільнює прогресування короткозорості, усуває спазм акомодації, розвиває її резерви. Ортокератологія – підходить всім, без вікових обмежень. Починати використовувати мет Далі...\nОртокератологічні або «нічні» лінзи – це жорсткі лінзи з газопроникного матеріалу, які надягають на очі перед сном і за 8 годин вони змінюють профіль і заломлюючу силу рогівки таким чином, щоб на ранок і протягом усього наступного дня пацієнт володів стовідсотковим зором. Одна пара лінз підбирається на рік. Ці лінзи мають зворотній ефект, тому важливо не забувати надягати їх щоночі. Далі...\nНічні лінзи – відгуки лікарів\nВідгуки про ортокератологічні лінзи в даний час говорять про те, що це найнадійніший і прогресивний спосіб корекції зору. Застосування такої жорсткої газопроникної лінзи під час сну (мінімум 8 годин) – сприяє зміні оптичної системи ока. Змінюється форма рогівки, її заломлююча здатність, і система акомодації (фокусування) ока в цілому – і з'являється можливість добре бачити протягом дня без додаткової допомоги. Далі...\nНічні лінзи для корекції зору або ортокератологія – це метод, при якому жорсткі газопроникні лінзи надягають перед сном, вони знаходяться на очах не менше 8 годин для достатнього ефекту, і знімаються вранці. При цьому лінзи, за рахунок своєї форми і жорсткого матеріалу, впливають на рогівку ока і змінюють її профіль з таким розрахунком, щоб людина добре бачила протягом дня без додаткової допомоги. Таким чином, зір відновлюється практично до 100%. Далі...\nНічні лінзи для відновлення зору – ОК-лінзи, або ортокератологія – це спосіб корекції зору, при якому після нічного сну в жорсткій газопроникній лінзі відновлюється 100-відсотковий зір і зберігається на весь наступний день. Ефект дії лінзи зворотній, тобто через 24-72 години зір повертається до початкового варіанту. Тому важливо не забувати надягати лінзи щоночі, особливо якщо переслідується мета зупинити прогресування короткозорості. Далі...\nПрезентація нічних лінз для клієнтів в Дом оптики на пр. Правди,17\n«Дом оптики» завжди бачив своєю метою вирішення проблем зору всіма можливими безопераційними сучасними методами. Крім кращих продуктів в категоріях оптичних і контактних лінз, ми пропонуємо ще й нічні лінзи. Ортокератологія – це метод корекції зору, при якому людина, що використовує лінзи на час нічного сну, добре бачить днем без окулярів і контактних лінз. У салонах «Дом оптики» в Харкові на пр. Незалежності (Правди), 17 і в Черкасах на вул. Хр Далі...\nБезпечна корекція за допомогою нічних лінз\nПроцедури по корекції зору в більшості своїй несуть певний ступінь ризику для пацієнта. Люди, які мають проблеми з оптичним сприйняттям, бажають якомога швидше повернути собі нормальний зір, проте небезпека і ризик хірургічного втручання змушують багатьох задуматися. Тому вчені прагнуть розробити ряд безпечних методів по корекції зору. Одним з позитивних результатів таких досліджень став метод лікування зору, при якому використовуються лінзи нічн Далі...


ᐈ Двері передня ліва (оригінал) на Чері Кімо S12-6101010-DY-Chery потрібно купити? Низька ціна 10908 грн в магазині CHERY.NET.UA\nДвері передня ліва (оригінал) Чері Кімо S12-6101010-DY-Chery\n✔ Відправимо запчастини на Чері Кімо вже СЬОГОДНІ в будь-яку точку України, при замовлені — до 16-00 с ПН — ПТ, СБ — до 14-00. Все, що потрібно для китайських авто Chery Kimo S12 ви можете придбати в одному магазині! Двері передня ліва (оригінал) S12-6101010-DY — Надається 14 днів гарантії на обмін або повернення.\nДвері передня ліва (оригінал). Артикул: S12-6101010-DY\nДвері передня ліва (оригінал) на Кімо\nКРАЩА ЦІНА 10908 грн.\nS12-6101010-DY • Двері передня ліва (оригінал) • Chery Kimo S12 вибирають:\nОтзывы о товаре двері передня ліва (оригінал) Чері Кімо


У Черкасах застрелили депутата міської ради | Український тижневик Міст\nУ Черкасах застрелили депутата міської ради\nПро подробиці злочину розповідає 29 вересня місцеве інтернет-видання «Про Все». Сталося це в останню годину минулої доби. Вийшовши з вечірнього телеефіру, депутат Черкаської міської ради Михайло Бінусов поставив машину в гараж й був убитий при виході пострілами з автомата Калашникова. Охоронець гаражів розповів, що у цей час дивився телевізор, чув постріли, але підозрілих осіб не бачив.\nНа місце події прибуло керівництво обласних структур поліції, прокуратури та служби безпеки. Приїхав також міський голова Черкас Анатолій Бондаренко. Ось що він розповів журналістам: «Михайло Бінусов був призначений у департамент житлово-комунального комплексу. Йому була поставлена задача побороти корупцію в департаменті. Всі потоки були повністю перекриті». Мер також повідомив, що за годину до вбивства телефоном спілкувався з Михайлом Бінусовим.\nНа місці події працюють експерти та слідчі, про можливі версії мотивів убивства інформація не надходила. Однак дуже ймовірно, що це помста корупціонерів.


Home sport Володимир Зеленський, президент України\nSelena Craig Кві 05, 2021 0 Comments\nЯка мета візиту Президента України до Держави Катар?\nПерш за все, я хотів би наголосити, що емір Катару, Його Високість Шейх Тамім бен Хамад Аль Тані, має спільне бачення необхідності активізації катарсько-українських відносин. Я особливо ціную можливість відвідати візит у такий важкий час, оскільки весь світ стикається з глобальною пандемією коронавірусу.\nМи з членами української делегації помітили щиру теплу гостинність, з якою нас прийняли в Катарі. Мені особливо приємно, що мій візит відбувається напередодні 28-ї річниці встановлення дипломатичних відносин між Україною та Катаром. Я дуже радий, що за цей час наша країна створила справді міцне партнерство, засноване на принципах довіри, дружби та взаємоповаги.\nЗвичайно, основною метою мого візиту є ведення переговорів з керівництвом держави Катар, особливо з еміром Катара, Його Високістю шейхом Тамімом бен Хамадом Аль-Тані та прем’єр-міністром та міністром внутрішніх справ Катару шейхом Халідом. Бен Халіфа Аль Тані. Я вважаю, що підтримка високої динаміки політичного діалогу на найвищому рівні між нашими двома країнами є важливою складовою подальшого розвитку взаємовигідного партнерства. Я високо ціную зусилля Катару, який вже посів гідне місце серед найбільш передових країн світу.\nЗа останні роки нам вдалося значно активізувати співпрацю між двома країнами в різних сферах. Однак я знаю, що потенціал нашого партнерства набагато більший. Тому я переконаний, що мій візит до Катару дасть додатковий поштовх до поглиблення дружніх українсько-катарських відносин.\nХто супроводжуватиме Президента України під час цього візиту? Хто є членами української делегації?\nПід час візиту мене супроводжує велика високопоставлена делегація. Це свідчить про велику кількість важливих проектів та перспектив розширення співпраці у різних сферах. Зокрема, до складу нашої делегації входять міністри внутрішніх справ, енергетики та аграрної політики, а також ряд керівників державних установ, у тому числі в галузі інфраструктури та військово-технічного співробітництва, які проведуть окремі переговори зі своїми партнерами тут, у Досі.\nЩо ви можете сказати про катарсько-українські відносини загалом?\nУкраїна вважає Катар одним з головних партнерів у регіоні Перської затоки та арабського світу в цілому. Зараз ми працюємо над збільшенням обсягу економічної співпраці та розширенням співпраці між нашими двома країнами у всіх сферах, що становлять спільний інтерес.\nПрикладом цього є постійне зростання двосторонньої торгівлі, запровадження прямих рейсів між нашими столицями та запровадження безвізової системи для громадян обох країн.\nЯкі угоди слід підписати під час цього візиту?\nСьогодні ми плануємо підписати пакет двосторонніх документів щодо поглиблення співпраці у правовій та безпековій сферах, у сферах продовольчої безпеки, енергетики, молоді та спорту, охорони здоров’я. Також плануємо підписати документи про взаємне визнання посвідчень моряків та водійських прав.\nДля розширення інвестиційного співробітництва між двома країнами буде підписано низку торговельних та інвестиційних угод.\nПротягом декількох років обидві сторони активно працювали над цими важливими документами. Це складна і безперервна робота, і я вдячний експертам, які беруть участь у відповідних міністерствах та установах в Україні та Катарі.\nЯка ваша оцінка прогресу спільних економічних та інвестиційних проектів між двома країнами?\nЯк Президент України, я вважаю необхідним не лише залучення іноземних інвестицій. Вся моя команда, наш уряд, активно працює над забезпеченням прозорих та передбачуваних умов для інвесторів, щоб бізнес почувався комфортно, працюючи в нашій країні. Я хотів би наголосити, що Україна відкрита для залучення в Катар іноземних інвестицій, включаючи суверенні та інвестиційні фонди, у таких сферах, як передові технології, інфраструктура, фінанси, енергетика та сільське господарство.\nТорговельно-економічне співробітництво є основою наших відносин з державою Катар. Відрадно, що двостороння торгівля досягла високих рівнів майже 150 мільйонів доларів внаслідок такої важкої «епідемії» в 2020 році. Це вдвічі більше, ніж було, наприклад, у 2018 році. збільшилися.країни. Тим не менше, я впевнений, що потенціал торгово-економічного співробітництва між нами набагато більший. Ми спостерігаємо активізацію відносин у різних сферах.\nХорошим прикладом цих можливостей є передача українського порту Ольвія катарською компанією QTerminals. Таким великим компаніям добре виходити на український ринок. Зі свого боку, я хотів би ще раз запевнити Вас, що моїм пріоритетом є систематичне покращення інвестиційного клімату та створення найкращих умов для іноземних інвесторів в Україні. З цією метою ми реформуємо законодавство та реалізуємо амбіційні національні програми.\nУ лютому 2021 року вона підписала закон про так звані інвестиційні няні, який передбачає державну підтримку стратегічних інвесторів з обсягом інвестицій понад 20 мільйонів євро. У нас також є закон про франчайзинг, який заохочує державно-приватне партнерство.\nМегапроект “Гранд Будівництво”, який передбачає будівництво доріг та інших об’єктів інфраструктури, є перспективним для інвесторів.\nЦього літа ми запускаємо історичну земельну реформу, яка встановлює прозорі відносини в аграрному секторі. Україна відома своєю багатою погодою у всьому світі. Дві третини наших земель – це родючий ґрунт. Це понад 42 мільйони гектарів сільськогосподарських угідь. Тому в аграрному секторі ми маємо багато сфер для інвестицій: тваринництво, переробка сільськогосподарської продукції, логістична інфраструктура.\nДе ви бачите нові перспективи політичного, економічного та комерційного співробітництва між двома країнами?\nУкраїна є потужним постачальником мінеральних продуктів. Ми також є надійним постачальником сільськогосподарських та харчових продуктів. Наша країна готова виступити гарантом глобальної продовольчої безпеки. Українські експортери вже в змозі впровадити необхідні процедури сертифікації, насамперед, щоб відповідати вимогам щодо халяльної торгівлі.\nМи зацікавлені в розширенні повітряних перевезень між Україною та Катаром, що допоможе, серед іншого, створити належні умови для розвитку співпраці у сфері туризму.\nЯ сподіваюся, що цього року, незважаючи на COVID-19, ми зможемо провести друге засідання українсько-катарського міжурядового комітету з економічного, торгового та технічного співробітництва.\nЯка ваша оцінка рівня координації між двома країнами з різних міжнародних питань?\nМені було приємно дізнатися про результати 41-го саміту Ради з питань співробітництва в Перській затоці, особливо про досягнуті домовленості про політичне та дипломатичне примирення між Катаром, з одного боку, та Бахрейном, Єгиптом, ОАЕ та Саудівською Аравією. Збереження єдності та солідарності держав-членів Ради залишається фундаментальною гарантією подальшого зміцнення миру, безпеки та стабільності на Близькому Сході.\nМи також відзначаємо активні катарські посередницькі зусилля у вирішенні міжнародних конфліктів, особливо в контексті сприяння миру в Афганістані.\nВідрадно, що наші країни підтримують тісну співпрацю в рамках міжнародних організацій, особливо в контексті обговорення найбільш актуальних міжнародних питань. Ми дуже сподіваємось на більшу підтримку партнерів Катару у важливих для України ініціативах.\nЯ також хотів би зазначити, що Україна традиційно користується високим рівнем співпраці з Близьким Сходом та ісламським світом загалом, і ми розуміємо арабські країни, вашу культуру, вашу історію та ваш внесок у світову цивілізацію.\nКатар вперше прийме Чемпіонат світу з футболу 2022 року на Близькому Сході. Як Україна може сприяти цій глобальній події?\nЗапорукою справжнього відпочинку для мас є професійне управління та традиційна гостинність у Катарі. Хочу додати, що Україна має великий досвід проведення групових заходів та спортивних змагань. Зокрема, у 2012 році ми приймали чемпіонат Європи з футболу, а в 2019 році в Києві відбувся фінальний матч Ліги чемпіонів УЄФА між клубними командами. Тому ми будемо раді поділитися своїм досвідом з катарськими партнерами. Це можуть бути суто технічні питання та проблеми безпеки. Українські компанії також зацікавлені в участі у реалізації різних інфраструктурних проектів до чемпіонату світу в Катарі.\nЯк країни можуть співпрацювати у боротьбі з пандемією COVID-19? Як Ви бачите міжнародну співпрацю в цьому напрямку?\nСьогодні пандемія коронавірусу стала звичною реальністю та глобальним викликом. Це вимагає узгоджених зусиль для вирішення цього питання. Катар вже продемонстрував свою солідарність зі своїми партнерами. Я вдячний за надання гуманітарної медичної допомоги Україні в 2020 році для боротьби з поширенням COVID-19. Я вважаю це проявом справжньої дружби.\nМи також висловлюємо вдячність нашим катарським партнерам за допомогу в евакуації громадян України з усього світу на літаках Qatar Airways у найважчі часи пандемії 2020 року.\nУкраїна також цінує внесок держави Катар у глобальні зусилля по боротьбі з COVID-19. Гуманітарна допомога, яку Катар надає багатьом країнам світу, демонструє тверду прихильність вашої країни духу партнерства та взаємодопомоги у важкі часи.


Отруєння препаратами побутової хімії | Олешанська територіальна громада офіційний сайт\n» До відома мешканців Олешанської ОТГ » Сторінка Івано-Франківського районного відділу Державної установи «Івано-Франківський обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України» » Отруєння препаратами побутової хімії\nКожна господиня має в квартирі широкий асортимент виробів побутової хімії, що полегшують домашню працю, однак при їх використанні необхідно дотримуватись визначених заходів безпеки. Якщо зневажати простими правилами, хімічні засоби можуть стати причиною нещасних, а часто і трагічних випадків.\nПрепарати побутової хімії, за своїм призначенням, поділяються на декілька груп: косметичні засоби, інсектициди, мийні засоби, лакофарбові препарати тощо.\nНайбільш численну групу складають косметичні засоби — лосьйони, одеколони та інші. В їх склад входить етиловий алкоголь, аміловий, бутиловий спирти, що дуже шкідливо діє на нервову систему. При попаданні цих препаратів внутрішньо може виникнути стан тяжкого алкогольного отруєння з явищами порушення дихання та серцевої діяльності. Навіть в легких випадках відмічаються головні болі, запаморочення, нудота, розлади діяльності шлунково-кишкового тракту (понос, болі в животі).\nНайчастіше реєструються отруєння засобами для знищення комах (інсектицидами), миючими засобами. Ці речовини мають різну ступінь токсичності. Миючі засоби, пральні порошки, засоби для миття скла, раковин, як правило, не викликають тяжкого отруєння. Їх дія обмежується подразненням слизової оболонки шлунково-кишкового тракту або шляхів дихання, чи то алергічними реакціями (чхання, сльозотеча, закладення носа).\nНайнебезпечніші – інсектициди, які містять у собі фосфорорганічні з’єднання (ФОС): хлорофос, карбофос, дихлофос.\nВідразу ж після попадання міцної кислоти або лугу в організм з’являється сильний біль в роті, глотці, дихальних шляхах. Опік слизової оболонки викликає сильний її набряк, рясне відділення слини, а різкий біль лишає постраждалого можливості ковтати. Під час вдиху слина разом з повітрям може затікати в дихальні шляхи, заважаючи диханню та викликаючи задуху.\nПрепарати побутової хімії набагато полегшують домашню працю, але користуватися ними треба обережно. Кожна речовина, що випускається промисловістю, супроводжується етикеткою, інструкцією, де вказано, як застосовувати та зберігати препарат. Інструкцію потрібно уважно вивчати та суворо її дотримуватися.\nЗаходи безпеки при використанні препаратів побутової хімії:\n- перед застосуванням прочитати етикетку на препараті;\n- суворо дотримуватись інструкції щодо застосування речовини;\n- на упаковці знайти застережний запис (сигнальне слово) з інформацією про те, наскільки небезпечним є вплив засобу (речовини) на організм людини. Наприклад: “Обережно!”, “Небезпечно!”, “Отрута!”, “Небезпечно для життя!”;\n- одягати необхідний захисний одяг та засоби індивідуального захисту;\n- не палити під час роботи з токсичними речовинами;\n- вимити руки та обличчя з милом перед тим як їсти, пити, палити, або купатися, після роботи митись з милом і волосся шампунем.\nПри будь-яких отруєннях потрібно негайно звернутися до лікаря. Але ще до його приходу потрібно надати потерпілому першу допомогу. Перша допомога повинна полягати у виведенні з організму отруйного продукту шляхом промивання шлунку, знешкодження чи змивання водою, винесенні потерпілого на свіже повітря або виконанні штучного дихання. Правильно надана перша допомога полегшує стан потерпілого.\nрайонного центру ДУ «Івано-Франківський\nОЦКПХ МОЗ України» Гульванюк Є.М.


В Університеті ІІІ-го віку прочитано лекцію з питань виборчого права — Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Черкаській області\nДата публікації: П'ятниця, 22 березня 2019, 18:20\n20 березня 2019 року, на виконання меморандуму про співпрацю між Золотоніським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги (далі — місцевий центр) та Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) в Золотоніському районі від 08.08.2016 року, головний спеціаліст місцевого центру Тетяна Жалобна провела інформаційну лекцію на тему: “Голосуй відповідально” для слухачів факультету “Правової обізнаності”, який діє при Університеті ІІІ-го віку в селі Кривоносівка Золотоніського району.\nУніверситет ІІІ-го віку - перший в Золотоніському районі вищий навчальний заклад для людей старшого віку, де здобувають знання з різних галузей учасники ветеранського клубу “Надвечір'я” .\nНа початку своєї лекції Тетяна Жалобна ознайомила присутніх з новою ініціативою Міністерства юстиції України “Я МАЮ ПРАВО ГОЛОСУ”, яка реалізовується системою безоплатної правової допомоги в рамках правопросвітницького проекту “Я МАЮ ПРАВО!” та яка спрямована на інформування громадян про свої права у сфері виборчого права.\n“2019 рік — рік загальнонаціональних президентських та парламентських виборів. Згідно з Конституцією право обирати і бути обраним — одне з ключових прав громадян України. Цього року у виборах візьме участь велика кількість українців, яким виповнилося 18 років. Є багато громадян, які в зв'язку з війною на сході країни та анексією Криму отримали статус внутрішньо переміщених осіб і не знають, яким чином реалізувати своє виборче право там, де вони зараз проживають. Інша категорія українців це громадяни, які змінили місце проживання, але не змінили реєстрацію, також не мають інформації про те, як голосувати в населеному пункті, де вони незареєстровані. Для того, щоб допомогти нашим громадянам та “озброїти” їх знаннями, яким чином реалізувати своє право і яким чином захистити це право, ми проводимо інформаційні заходи”, - зазначила представник місцевого центру.\nПерше на що було звернуто увагу присутніх, це перевірка себе та свої рідних у списку виборців.\nПовідомлено, що кожен громадянин України може проголосувати в день виборів Президента, якщо його внесли до списку виборців. Для того, щоб дізнатися, чи включено виборця до Державного реєстру виборців, та перевірити, чи правильно вказано в Державному реєстрі виборців прізвище, ім’я, по батькові та виборчу адресу виборця можна за допомогою он-лайн сервісу «Особистий кабінет виборця» на веб-сторінці «Державний реєстр виборців» (www.drv.gov.ua). Для цього потрібно зареєструватися в «Особистому кабінеті виборця» і зробити відповідний запит. На електронну адресу виборець отримає відомості щодо своїх даних у Державному реєстрі виборців.\nПід час лекції детально розглянуто найбільш актуальні питання:\n- як змінити місце голосування у зв'язку з навчанням, роботою та виїздом за кордон?;\n- як проголосувати переселенцям?;\n- як реалізувати свої виборче право за місцем проживання?;\n- як замінити зіпсований виборчий бюлетень?;\n- куди звернутися по допомогу за захистом своїх прав.\nТакож, слухачам факультету “Правової обізнаності” був роз'яснений механізм голосування наших громадян за кордоном та надано для ознайомлення перелік закордонних виборчих дільниць, утворених на постійній основі.\nПід час заходу не залишили поза увагою і питання порушень, які можуть відбутися на виборах та відповідальності.\nОсновні порушення на виборах :\n- наявність сторонніх осіб на дільниці, в кабінці (кімнаті) для таємного голосування;\nОсоби, винні в порушенні законодавства про вибори Президента України, притягаються до кримінальної, адміністративної або іншої відповідальності.\nНаприкінці зустрічі було зазначено, що у разі якщо громадяни бачать порушення або якщо порушили їхнє право вони можуть звернутися до:\n- до суду із позовною заявою або до місцевого центру.\nЗ цією метою 30 та 31 березня 2019 року Золотоніський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги працюватиме у черговому режимі з 09:00 до 17:00 години за адресою: м. Золотоноша, вул. Новоселівська, 1 офіс 17 , тел.2-35-83.\nЗахід пройшов у теплій та дружній атмосфері, слухачі Університету ІІІ-го віку задавали питання та брали активну участь у їх обговорені.\nСеред присутніх поширено інформаційні буклети та плакати системи БПД та проекту Міністерства юстиції України «Я МАЮ ПРАВО!»


дешевою працею рабів, а то й просто грабунками туземного населення, тоді як умови виробництва товарів у країнах Західної Європи залишалися в основному без змін. За таких умов в XVI ст. еквівалентом тієї ж кількості товару стала більша кількість золота та срібла, ніж раніше, що й призвело до різкого зростання цін, особливо на предмети першої необхідності. Як наслідок, «революція цін» призвела до збагачення мануфактуристів та падіння реальної заробітної платні найманих робітників, оскільки зростали ціни на продукти харчування та предмети широко вжитку. Так, в Англії ціни на товари підвищились на 155%, а заробітна плата робітників — тільки на 30%. Від «революції цін» виграли також торгівці, які займалися спекуляцією, та частина заможних селян, котрі продавали свою продукцію за зростаючими цінами. «Революція цін» негативно відбилася також на прибутках феодалів, які на багато років наперед установлювали для селян фіксовану ренту грошима.\n13.Особливості колонізаційного процесу і формування світової колоніальної системи.\nдним з найвагоміших наслідків Великих географічних відкриттів було створення колоніальної системи. Першими колоні-альними державами стають Іспанія і Португалія. Ці держави, захопивши величезні землі, грабували їх та населення, здійснюючи нееквівалентний обмін. Іспанія і Португалія першими почали створювати на відкритих землях факторії та плантації для вирощування кавового дерева, бавовни, тютюну, чаю, але головний прибуток давала нееквівалентна торгівля з аборигенами різними дешевими товарами в обмін на золото, срібло та дорогоцінне каміння, а то й просто неприкритий грабіж. Силу-силенну туземців гнали на роботу в копальні для видобування золота та срібла, примушували задарма працювати на плантаціях. Не відставали від Іспанії і Португалії у пограбуванні колоній Голландія, Англія та Франція. В XVI—XVIII ст. Англія і Голландія широко розгорнули работоргівлю. Африканських негрів перепродували для роботи на плантаціях в Америці. Работоргівля приносила прибутки, які досягали 1000%.\n14.Суть процесу накопичення капіталу і його особливості в окремих європейських країнах.\nВеликі географічні відкриття, утворення колоніальної системи, становлення світового ринку привели до того, що дрібне товарне виробництво вже не задовольняло зростаючі потреби в різних товарах промислового виробництва. За таких умов повстало питання про створення великого масового виробництва товарів. Для цього було потрібно накопичити капітал та мати вільного робітника, який був би змушений працювати на підприємстві. Історичний процес накопичення капіталу та відокремлення виробника від засобів виробництва одержав назву первісного нагромадження капіталу.\nНагромадження значних фінансових коштів для створення мануфактурного виробництва відбувалося в основному насильницьким шляхом. Швидкому накопиченню капіталів сприяв грабіж колоній, нееквівалентна торгівля та работоргівля. Первісне накопичення капіталу значно прискорило розвиток мануфактурного виробництва в країнах Західної Європи. У класичному вигляді процес первісного нагромадження капіталу відбувався в Англії. Ще в XIII—XIV ст. Англія вивозила сиру вовну на переробку за кордон, зокрема до Голландії. У XV ст. в Англії починають будуватися мануфактури для виробництва сукна з власної сировини, попит на яку з кожним роком зростав. У XVI ст. виготовленням вовняних тканин займалося близько половини робочого населення Англії, а на початок XVII ст. 90% англійського експорту складала продукція суконного виробництва. Отже, унаслідок проведення процесу обгороджування насильницьким шляхом, мануфактури в Англії одержали сировину та дешеву робочу силу, що сприяло їх розвитку та забезпечувало їх власникам накопичення капіталів. Другою стороною первісного нагромадження капіталу було накопичення значних сум грошей у руках окремих людей. Тут для Англії були характерні такі джерела, як: використання державних боргів та високих відсотків від них, здійснення політики протекціонізму (покровительства), що давало можливість державі встановлювати високі митні тарифи, які захищали від конкуренції власного виробника.\n15. Промисловий переворот в Англії , його соціально-економічні передумови і наслідки.\nПершою країною, де відбувся промисловий переворот, була Англія. Тут склалися сприятливі передумови для його здійснення. У XVIII ст. Англія створює величезну колоніальну імперію, яка стає могутнім джерелом одержання великих коштів для розвитку промисловості та ринком збуту промислових товарів. Створення європейськими державами масових армій та великих флотів сприяло виробництву англійською промисловістю стандартизованих виробів, сукна, взуття, зброї. Великий попит був також на бавовняні тканини, які мали низькі ціни внаслідок де-шевої сировини, що завозилася з колоній.\nОтже, під впливом промислового перевороту в англійському суспільстві утворилося два нових класи: промисловий пролетаріат і буржуазія. Англійські підприємці активно підтримували впровадження машин на підприємствах. Таким двигуном стала парова машина Дж. Уатта, сконструйована в 1784 р., яка дала можливість побудувати першу фабрику, на якій верстати приводилися в дію паровою машиною. Відтепер можна було будувати підприємства в будь-якому місці і не залежати від сили падаючої води, яка обертала водяне колесо і приводила в дію верстати. Отже, промисловий переворот в Англії привів до переходу від мануфактурної стадії промисловості до фабричної, створив нову економічну базу для індустріального суспільства на основі великої машинної індустрії, зробив кардинальні зрушення в соціально-економічному плані, внаслідок чого основним виробником став робітник, а замість купця головне місце в суспільстві стало належать фабриканту. Промисловий переворот в Англії мав великий вплив на перехід до індустріального суспільства в інших країнах Західної Європи та США.\n16. Особливості промислового перевороту У Франції.\nУ Франції промисловий переворот відбувся на ЗО—40 років пізніше, ніж в Англії, — в 60-х роках XIX ст. На таке запізнення негативно вплинула структура промисловості країни. Підприємства Франції були дрібні, виробляли предмети жіночого туалету, одяг, ювелірні вироби, парфуми, дорогі шовкові тканини, меблі. Ці вироби були розраховані на заможні верстви населення, вироблялися невеликими партіями і тому не мали широкого ринку збуту. За таких умов застосування машин на цих підприємствах було економічно невигідно.\nв 1815— 1830 рр. там швидкими темпами починається промисловий переворот. Відбувається заміна ручної праці на машинну. у великих масштабах відбувається залізничне будівництво, яке дало поштовх для розвитку вугільної та металургійної промисловості. Про швидке здійснення промислового перевороту свідчить масове застосування парових двигунів та зростання довжини залізниць: кількість двигунів порівняно з попереднім періодом збільшилась у 7 разів, а довжина залізниць — у 9 разів.\nУ 50—60-х роках XIX ст. промисловий переворот у Франції завершується, про що свідчить масове застосування в промисловості парових двигунів, їх кількість в 1870 р. становила 25 тис.; прискорився розвиток металургійної та вугільної промисловості. Однак, не зважаючи на суттєві зрушення в промисловості, Франція внаслідок промислового перевороту не стала індустріальною, а перетворилася в аграрно-індустріальну країну. Головними причинами цього був вузький внутрішній ринок з низькою купівельною спроможністю основної частки населення\n17. Загальна характеристика і специфічні риси в Німеччині.\nУ Німеччині процес промислового перевороту та створення машинної індустрії значно затримався. Промисловий переворот у Німеччині почав здійснюватися лише після створення в 30-х роках XIX ст. митного союзу та буржуазної революції 1848 р. Однак у 40-х роках XIX ст. промисловий переворот у Німеччині розпочався в легкій промисловості та на транспорті. Він відбувався переважно за рахунок ввезення машин з Англії та проходив досить повільно.\nУ 50—60-х роках XIX ст. темпи промислового перевороту в Німеччині набагато зросли. Кількість парових двигунів у промисловості збільшилась у 3 рази, почалося створюватись власне машинобудування, яке стало виробляти парові двигуни, верстати, паровози, обладнання для цукрових та спиртових заводів, сільськогосподарські машини. Набула розвитку також металургійна, вугільна промисловість та виробництво зброї для армії. Важливим фактором розвитку промисловості стає подальший розвиток будівництва залізниць, які були великим ринком збуту продукції для підприємств важкої промисловості.\nА в 60-х роках XIX ст. Німеччина випереджає Францію за темпами розвитку важкої промисловості й перетворюється в аграрно-індустріальну країну. Процес індустріалізації в Німеччині позитивно вплинув на розвиток її зовнішньої торгівлі. Поступово в експорті замість продуктів сільського господарства переважають вироби промисловості. Німеччина стає реальним промисловим конкурентом Англії.\nУ 1870—1880 рр. промисловий переворот у Німеччині завершується. Країна перетворюється в індустріально-аграрну державу.\n18. Встановлення машинного виробництва в США.\nПрискореними темпами почала розвиватися промисловість у південних районах США. Тут відбувався промисловий переворот у бавовняній промисловості. Великі успіхи були досягнені у створенні нових машин та механізмів, а саме: нових сільськогосподарських машин, ткацьких верстатів, швейної машини та ін. Широко впроваджуються парові машини в промисловості та на транспорті.\nУ 40—50-ті роки XIX ст. у США відбувається прискорений процес індустріалізації, розвиваються галузі важкої промисловості, особливо металургійна, вугільна та машинобудівна. Процесу індустріалізації сприяли інтенсивне будівництво залізниць, розвиток річкового та морського транспорту, які потребували великої кількості паровозів, вагонів, рейок, судів різних типів.\n19. Українська революція 1648 р – 1676 р, економічні причини і наслідки.\nУкраїнський народ вів непримиренну боротьбу проти панування польської шляхти, проти посилення соціального і національного гніту, яка врешті-решт вилилась у національно-визвольну вТинуТЩо розпочалася в 1648 р. під проводом Б. Хмельницького.\nВизвольна війна 1648—1676 рр. стала переломним моментом у житті українського народу, круто змінивши його долю. Результатом війни стало визволення Наддніпрянщини з-під польської влади, відродження української державності у вигляді козацько-гетьманської держави.\nВражаючими були й соціально-економічні наслідки, В основному було ліквідовано велике й середнє землеволодіння польських феодалів, фільварково-панщинна система господарювання й кріпацтво. Набула поширення козацько-селянська земельна власність; козаки, селяни вступали в товаро-грошові відносини, що сприяло перетворенню їх господарств у товарні. Набирало сили й промислове виробництво, відбувався процес утворення загальноукраїнського ринку як складової європейського та світового ринків.\n20. Економічна політика Богдана Хмельницького, суть і напрям розвитку.\n21. Порівняльна характеристика економіки Правобережжя і Лівоборежжя в період Руїни.\n22. Суть колонізаційної політики московського керівництва відносно економіки України.\nЗ 80-х років XVIII ст. почалася колонізація причорноморських і приазовських степів і Криму. Завдяки перемозі у війнах з Туреччиною 1768 — 1774 рр. та 1787 — 1791 рр. Росія вийшла до північного узбережжя Чорного моря. Це мало велике значення для розвитку економіки як України, так і Росії. Причорноморські землі уряд роздавав українським і російським поміщикам, чиновникам по 1,1 тис. десятин за умови заселення їх селянами. Запрошували сюди вільних людей, надаючи їм неподільні ділянки розміром 26 — ЗО десятин на правах потомственного володіння. Уряд пішов навіть на те, що пропонував поселитися тут тим, хто колись утік з України і Росії. Поселенцям надавалася допомога, грошові позики, право продажу горілки і солі, безмитної торгівлі із закордоном, на деякий час їх звільняли від податків тощо. Заохочували сюди переселятися іноземців: німців, сербів, поляків, греків, волохів, молдаван, болгар та ін., також надаючи їм пільги. Переселяли сюди своїх кріпаків російські й українські поміщики. Всі переселенці, крім кріпаків поміщиків, одержали статус державних селян. Закликали переселятися ремісників різних спеціальностей, робітників, купців. Така політика уряду дала свої наслідки. У Південній Україні посилився розвиток хліборобства, виноградарства, скотарства, будувалися підприємства, виникали міста. У 1778 р. було засновано Катеринослав, Херсон, у 1780 р. — Павлоград; на місці турецької фортеці Хаджибей було засновано Одесу, яка відразу перетворилася на головний порт на Чорному морі. У містах купці і міщани засновували мануфактури, на яких працювали вільнонаймані робітники.\n23.Економічна політика Петра Першого.\nОсобливо важливим етапом у формуванні певної структури народного господарства України стали роки правління Петра 1. Його політика, спрямована на посилення економічної та політичної могутності Росії, водночас стосовно України передбачала посилення колонізації та ліквідацію тих залишків автономного устрою, що ще залишалися. Дбаючи про розвиток мануфактурного виробництва, торговельних зв'язків Росії. Петро ! спрямовував свою політику щодо України на перетворення її у ринок збуту та сировинний придаток Росії. Він накладав певні заборони на розвиток мануфактур в Україні, створюючи умови насамперед для підприємців-росіян та іноземців. Використовуючи українську сировину та українську робочу СИЛУ, російський уряд створював казенні (скарбові) мануфактури, всіляко підтримував створення й приватних, але таких, якими б володіли росіяни (суконні та парусно-полотняні мануфактури О. Мєншикова. Строганових та ін.), продукція яких надходила виключно на потреби російської армії та флоту. Російські ж потреби задовольняли виробники селітри, поташу. З'являється кріпосна мануфактура з великою кількістю «приписних» робітників, як державна, так і приватна, власниками якої найчастіше стають російські підприємці.\nВеликої шкоди петровська політика нанесла українській торгівлі — як зовнішній, так і внутрішній. Високим митом та заборонами були перекриті можливості для українського купецтва у вже налагодженій міжнародній торгівлі. Гак, указом 1714 р. заборонялося вивозити низку товарів (прядиво, шкури, сало. віск, щетину тощо) через будь-які порти, крім російських — Ригу. Петербург. Архангельськ; у 1719 р. було заборонено вивозити українське збіжжя. Врешті-решт, український експорт було скорочено до мінімуму. З метою забезпечення ринків збут}1 для російської мануфактурної промисловості заборонялося й завозити в Україну низку іноземних товарів, зокрема панчохи, полотно, сукно, голки. Усі ці дії призвели до значного падіння цін на українському ринку на ряд товарів, що давало можливість російським купцям та уряду скуповувати їх за безцінь. Дуже дошкульною для українського купецтва була й митна політика, внаслідок якої значно зросли митні збори на українські товари, а для деяких товарів (горілка, тютюн) на певний час зовсім заборонявся вивіз. Усе це надзвичайно негативно відбивається на економіці України, активно сприяючи перетворенню її на російську колонію, ринок сировини та збуту для російської промисловості. Цей процес прискорюється в застійні часи, а в період гетьманування останнього гетьмана К. Розумовського унаслідок скасування митних кордонів між Україною і Росією (1754 р.) економіка України стає складовою російської в межах всеросійського ринку, що формується, і цим остаточно скасовуються залишки української автономії.\n24. Мануфактурне виробництво і його особливості в Україні.\nМануфактури, які використовують примусову працю (вотчинні, посесійні) поступово витісняються тими, що використовують працю вільнонайману. Цей процес особливо прискорився з почат-ком промислового перевороту, який в Україні розпочався в цукровій та горілчаній промисловості в 40-х роках XIX ст.\nБуло 4 типи мануфактур: 1)Казенна – використовувались приписні і державні селяни; 2)Посесійна – виникає у 18 ст у період правління Петра Першого і передбачає умовне володіння , використовує примусову працю приписних селян, поширена в галузях важкої індустрії, належить до кріпосного типу мануфактур; 3) Вотчинна мануфактура – підприємство , що виникає в 17 ст., у великих маєтках – вотчинах російської імперії, займається переробленням сировини , що виробляється в маєтках, належить до кріпосної мануфактури , в Україні до вотчинної мануфактури відносять суконну , цукрову; 4) Купецька – виникає в Росії в 17 ст., базується на вільнонайманій праці, належить купцям, належить до капіталістичного типу мануфактур.\n25. Криза кріпосної системи господарювання в українських землях.\nПерша, половина XIX ст, характеризується подальшим розкладом феодально-кріпосницького ладу і розвитком капіталістичних відносин. Розширення внутрішнього і зовнішнього ринків дедалі більше втягує поміщиків у товарно-грошові відносини, що примушує їх збільшувати товарне виробництво сільськогосподарської продукції. Поміщики починають застосовувати власний, досконаліший сільськогосподарський реманент, намагаються раціоналізовувати своє господарство, знайомляться із досягненнями агрономії та агротехніки, переходять до багатопілля, розширюють посіви технічних культур, дедалі частіше застосовують найману робочу силу.\nЗ 30-х років XIX ст. кріпосне сільське господарство опинилося в стані кризи, про що свідчить зниження його натурального характеру. Господарство все більше підпорядковується ринковим вимогам. Поміщики не лише примушували селян відпрацьовувати панщину, а й платити чинш і тим самим «виганяли» і їх на ринок.\nПро кризу свідчило й те. що відбувалося обезземелення селян. Якщо в другій половині XVIII ст. селями Лівобережної України користувалися майже 75% усієї землі, то напередодні реформи 1861 р. — тільки 45.5%. Па Правобережжі в селян у користуванні було тільки 37%) орних земель.\nРівень агрикультури був дуже низьким, низькою була продуктивність сільськогосподарського виробництва. Урожайність становила ЗО — 35 пудів з десятини, удвічі менше, ніж в Англії.\nПоміщики у своїх господарствах почали застосовувати машини: косарки, молотарки, віялки тощо. Проте більшість спроб удосконалення виробництва закінчувалася невдачею, бо поміщики не мали досвіду господарювання по-капіталістичному. Частина поміщиків розуміла, що вихід з цього становища був тільки в скасуванні кріпацтва.\n26.Загальна характеристика світового економічного розвитку в 2 половині 19-го і початку 20-го століття.\nСаме в останній третині XIX ст. відбувається заміна парової енергії на електричну. Електрична енергія була поставлена на службу виробництву, знайшла своє застосування в промисловості, на транспорті, у зв'язку, у побуті людей, у культурі. Технічні зрушення відбулися і в металургійному виробництві, у виплавці сталі. В 1867 р. впроваджується «мартенівський», у 1879 р. — «томасовський» способи виплавки сталі. В 70—80-х роках XIX ст. винайшли електротехнічний спосіб виплавки кольорових металів — міді та алюмінію — шляхом електролізу. Сталь та кольорові метали почали широко застосовуватися в машинобудуванні. Були зроблені відкриття і у створенні нових видів двигунів: побудована парова турбіна Лаваля (Швеція) та Парсонса (Англія), створені двигуни внутрішнього згорання Г. Даймлера і Бен-ца та Г. Дизеля (Німеччина). Застосування нових видів двигунів фактично зробило переворот на всіх видах транспорту. Великі досягнення на рубежі XIX—XX ст. були зроблені у розвитку хімічної промисловості. Даймер і Бенц створюють перший автомобіль, будується перший трамвай та метро, створюються зразки електровозів для залізниць, закладаються підвалини повітряного транспорту. В 1903 р. здійснилися перші польоти літака братів Райт. В 1895 р. О. Поповим було винайдено радіо. І нарешті, великим досягненням був винахід електричної лампочки (Ладигін, Едісон) та кіно (Люмьєр). Технічний прогрес у кінці XIX — на початку XX ст. активно вплинув на процес утворення великих промислових підприємств, які впроваджували у виробництво нову техніку та технології. Технологічні зрушення, які мали місце наприкінці XIX — на початку XX ст., фактично призвели до «другої промислової революції», прискорили процес індустріалізації після промислового перевороту. Утворення наприкінці XIX ст. великої кількості монополій сприяло остаточному формуванню світового ринку.\n27. Перетворення США в провідну індустріальну країну світу.\nОсобливо швидко наприкінці XIX — на початку XX ст. розвивалася економіка такої порівняно молодої країни, як США. що утворилася в 1776 р. у результаті війни за незалежність англійських Північноамериканських колоній. Надзвичайно важливою подією, яка позитивно вплинула на


Рафал Ольбінський — Вікіпедія\nРа́фал Ольбі́нський (пол. Rafał Olbiński; справжнє ім'я — Ю́зеф Ра́фал Фе́лікс Халу́пка (пол. Józef Rafał Feliks Chałupka); *21 лютого 1943, Кельце) — польський художник-неосюрреаліст, графік, ілюстратор.\nЗакінчив Кельцівську вищу школу ім. Стефана Жеромського. Згодом здобував освіту архітектора у Варшавському Політехнічному університеті, який закінчив 1969 року. Після цього працював графіком у журналі «Jazz Forum».\n1981 року Рафал переїхав до Парижу, а роком пізніше емігрував до Нью-Йорку. З 1985 року почав викладати у Нью-Йоркській школі візуальних мистецтв.\nКартини та ілюстрації Рафала було опубліковано у таких виданнях як «Time», «Playboy», «The New York Times», «The New Yorker», «Business Week» та ін.\nРоботи Рафала є у колекціях Фонду Карнеґі та Національного мистецького клубу (Нью-Йорк), Бібліотеки Конгерсу у Вашингтоні, Республіканської Нью-Йоркської корпорації, а також у безлічі приватних колекцій у США, Європі, Азії та Підвенній Америці.\nМистецтво Рафала пронизане поетичним гумором, засобом якого художник намагається показати нам, що наша уява — чарівний світ. Таким чином Рафал скеровує нас до іншого всесвіту, сюрреального.\nТвори Ольбінського отримали всесвітнє визнання і неодноразово здобували нагороди, зокрема Золоту та Срібну медалі Спілки ілюстраторів Нью-Йорку, Міжнародна нагорода Оскар за найпам'ятніший плакат світу (1994).\nВ оформленні обкладинки книги Ліни Костенко «Записки українського самашедшого» 2011 року використано картину Ольбінського Manon Pelleas et Melisande.\nRafal Olbinski biografy(англ.)\nR. Olbinski - Posters(англ.)\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Рафал_Ольбінський&oldid=18504598\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 19:21, 24 липня 2016.


Купити Кондиціонер CH-S12FTXF-NG з доставкою по всій Україні - 1297489476\nВиробник: Cooper&Hunter; Призначення кондиціонера: Побутової; Тип кондиціонера: Спліт-система; Тип внутрішнього блоку: Настінний; Режим роботи кондиціонера: Охолодження/обігрів; Кількість внутрішніх блоків мультиспліт-системи: 1; Рекомендована площа приміщення: 35.0кв.м; Потік повітря: 550.0куб.м/год; Охолоджуюча здатність: 12000BTU/ч; Потужність обігріву: 940.0Вт; Потужність охолодження: 990.0Вт; Колір корпусу: Білий; Країна виробник: Гонконг; Додатковий сервіс: Налаштування,Установка,Сервісне обслуговування; Гарантійний термін: 24міс; Стан: Нове; Wi-Fi модуль: Так\nДодаткові функції і характеристики. Інвертор: Так; Тип управління: Сенсорне; Кількість режимів роботи: 6; Автоматичний режим роботи: Так; Нічний режим роботи: Так; Пульт дистанційного керування: Так; Таймер: Так; Дисплей: Так; Фільтр: Вугільний фільтр,Катехіновий фільтр; Функція іонізації: Ні; Функція пам'яті: Так; Регулювання напрямку потоку повітря: автоматична; Кількість швидкостей роботи вентилятора: 2; Режим осушення повітря: Так; Продуктивність осушення: 33.6л./добу; Режим вентиляції: Так; Режим припливної вентиляції: Ні; Рівень шуму: 24.0дБ; Теплий пуск: Так; Датчик присутності: Ні; Максимальна довжина комунікацій: 15.0м; Захист від замерзання: Так; Мінімальна температура: 1град.; Максимальна температура: 43град.; Використовуваний холодоагент: R32\nПараметри роботи приладу. Споживана потужність у режимі охолодження: 3200.0Вт; Споживана потужність у режимі обігріву: 3400.0Вт; Мінімальна робоча температура навколишнього середовища: -15.0град.; Максимальна робоча температура навколишнього середовища: 43.0град.; Напруга мережі: 220~240 В; Частота: 50.0Гц\nГабаритні розміри внутрішнього блоку. Висота внутрішнього блоку: 540мм; Ширина внутрішнього блоку: 782мм; Глибина внутрішнього блоку: 320мм; Вага внутрішнього блоку: 8.5кг\nГабаритні розміри зовнішнього блоку. Висота зовнішнього блоку: 596мм; Ширина зовнішнього блоку: 842мм; Глибина зовнішнього блоку: 320мм; Вага зовнішнього блоку: 31.0кг\nПотужність обігріву 940 Вт\nПотужність охолодження 990 Вт\nВисота внутрішнього блоку 540 мм\nШирина внутрішнього блоку 782 мм\nСпоживана потужність у режимі обігріву 3400 Вт\nЦіна: 14 672 грн.