ᐈ Anker — Купить товары Anker в Prodavaka.ua | Киев и Украина\nВідчуйте себе в самому центрі улюбленої пісні, фільму або гри завдяки технології 3D-звуку. Алгоритм об’ємного звучання Soundcore обробляє аудіодані в режимі реального часу, щоб збільшити звукове поле та оптимізувати простір між різними аудіоелементами.\nLiberty 3 Pro підтримують кодек LDAC для якісної передачі звуку без затримок. Синхронізація зі смартфонами виконується за протоколом Bluetooth 5.2. Втричі більше даних передається з вашого пристрою в навушники, щоб жодна деталь пісні не вислизнула від вас.\nВикористовуйте переваги персоналізованого налаштування звучання. Технології HearID ANC та HearID Sound аналізують ваш слуховий профіль та дозволять створити комфортне для вашого слуху звучання та рівень шумозаглушення.\nHearID ANC аналізує ваш слуховий профіль та рівень тиску у вухах, щоб створити індивідуальний профіль, який оптимізує шумозаглушення та знижує зовнішній шум так, як комфортно саме вам. Користувачеві також доступні три режими прозорості, які підлаштовуються під навколишнє оточення.\nLiberty 3 pro можна підключити до двох пристроїв Bluetooth одночасно і легко перемикатися між ними. Таким чином, ви не пропустите вхідні дзвінки на одному пристрої, насолоджуючись музикою на іншому.\nНа одному заряді навушники Life Dot 2 здатні відтворювати музику протягом 8 годин. А завдяки кейсу, в якому зберігаються і заряджаються навушники, цей час можна збільшити до 100 годин.\nНасолоджуйтесь збалансованим звучанням з чудовим насиченим басом, з виразними середніми і чистими високими частотами завдяки 8-мм динамічним випромінювачам.\nУнікальні насадки AirWings розроблені з використанням ультрам"якого силікону, який підходить практично для будь-якого вуха.\nНавушники Life Dot 2 підтримують швидку зарядку - десять хвилин в кейсі дають дев"яносто додаткових хвилин прослуховування музики.\nВикористовуйте обидва навушника одночасно або кожен навушник незалежно, щоб автоматично перейти в режим моно.\nЗавдяки захисту від води за стандартом IPX5 ви можете не переживати за ваші навушники, якщо потрапите в них під дощ\nНавушники з шумозаглушенням Life Note 3 оснащені 11-міліметровими динаміками та нашою ексклюзивною технологією BassUp, що забезпечує насичений звук із приголомшливими низькими частотами.\nСинхронізуйте шумоглушення з вашим місцезнаходженням для оптимальної роботи. Кожен із режимів «Транспорт», «На вулиці» та «У приміщенні» призначений для блокування дражливих фонових шумів у будь-якому середовищі.\nПоліпшена продуктивність викликів\nНавушники з шумозаглушенням Life Note 3 мають 6 мікрофонів та ексклюзивний алгоритм для усунення фонових шумів. Ваш голос буде чітко чути під час дзвінків, відеочатів, прямих трансляцій тощо.\nAnker SoundCore Liberty Air 2 Pro — Bluetooth-навушники з системою активного шумозаглушення.\n- технологія PureNote;\n- 6 мікрофонів для дзвінків;\n- 26 годин відтворення;\n- персоналізований HearID еквалайзер;\n- підтримка бездротової зарядки.\nВиберіть свій сценарій за допомогою програми Soundcore і насолоджуйтеся чистим звуком без стороннього шуму.\nТехнологія драйверів PureNote\nОтримайте 45% приросту басів і на 30% більше широти звукового пейзажу. Драйвери, покриті 10 загартованими наношарами, забезпечують неймовірну жорсткість для створення приголомшливої ??точності і чіткості звуку.\nІнтелектуальний аналіз HearID\nHearID інтелектуально аналізує слух і створює індивідуальну звукову настройку спеціально для користувача. Візьміть під повний контроль звук за допомогою регульованого еквалайзера або 22 попередньо встановлених звукових профілів.\nНадзвичайна автономність до 21 години\nОтримайте 6 годин відтворення від однієї зарядки навушників і до 3 підзарядок від зарядного кейса при вимкненому режимі шумозаглушення.\nНабір з 6 мікрофонів з шумозаглушенням гарантують, що ваш голос буде ізольований і переданий з високою чіткістю.


Міністр внутрішніх справ України Денис Монастирський розповів, чи підуть окупанти знову на Київ – Українці Сьогодні\nYou are here: Home / Україна / Міністр внутрішніх справ України Денис Монастирський розповів, чи підуть окупанти знову на Київ\nМіністр внутрішніх справ України Денис Монастирський розповів, чи підуть окупанти знову на Київ\nМіністр внутрішніх справ України Денис Монастирський запевнив, що наразі немає безпосередньої загрози повторного наступу російських окупантів на столицю України Київ.\nВодночас він додав, що, не дивлячись ні на що, Київ продовжуватимуть охороняти та укріплювати.\nПро це очільник МВС розповів в інтерв’ю журналістам.\n“Загрози нападу на Київ сьогодні немає. Немає зосередження військ біля білоруського кордону, але ми розуміємо, що завтра можливі будь-які сценарії. Тому йде серйозна підготовка – підготовка лінії оборони, підготовка військ, які залишаться в Києві та по місту”, – пояснив міністр МВС.\nМонастирський додав, що загроза російських авіаударів зберігається на всій території України.\n“Об’єктом ракетного обстрілу може стати будь-яке місце в Україні, зокрема і Київ. Потенційні цілі включають урядовий квартал та історичний центр”, – зауважив він.\n“Зазначу, у Київській області в цілодобовому посиленому режимі працює оперативний штаб. На Київщині укріплені оборонні лінії та посилений особовий склад військових. Однак усі ми маємо бути пильними: споживати інформацію з надійних джерел та дотримуватись правил безпеки під час воєнного стану”, – прокоментував інформацію голова Київської ОВА Олексій Кулеба.\nВарто зазначити, з’явилася інформація, що російські окупанти розсилають текстові повідомлення з залякуваннями. Мовляв, у період від 10 до 15 червня війська РФ нібито знову спробують захопити Київську область з “висадженням десанту у Гостомелі”. Водночас у ЗСУ спростували цю інформацію і назвали це фейком кремлівської пропаганди.


Податківець, який вимагав мільйон гривень хабара, вже за ґратами. Але може вийти під смішну заставу : 05:03:2021 - 20 хвилин Тернопіль\nПодатківець, який вимагав мільйон гривень хабара, вже за ґратами. Але може вийти під смішну заставу\nНачальнику ДПІ, який вимагав та отримав 1 млн грн неправомірної вигоди через посередника, обрано запобіжний захід.\nЛичаківським районним судом м. Львова обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням суми застави у розмірі 681 тис грн начальнику районної ДПІ ГУ ДПС в Тернопільській області., підозрюваному за ч. 4 ст. 368 КК України (одержання неправомірної вигоди службовою особою в особливо великих розмірах). Про це повідомляє пресслужба прокуратури Тернопільської області.\nПрокурор наполягав на визначенні суми застави у 2 млн грн, проте суд визначився із розміром у 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян — тобто 5100 гривень.\nЧитайте також Податківець, якого викрили на хабарі в мільйон, добу був у розшуку. Щойно прийшов до слідчого сам (ОНОВЛЕНО)\nБез адекватної судової реформи прогресу не буде\nВ цьому ніхто не сумнівався


30.07.2020 17:38 Читайте по-русски\nМарсохід прибуде на Марс у лютому 2021 року\nСьогодні, 30 липня, з мису Канаверал у Флориді запустили ракету, яка доправить новий марсохід Perseverance на Червону планету. Апарат досліджуватиме поверхню Марса та його атмосферу. Чим місія NASA особлива і відрізняється від інших – читайте далі.\nНайбільший, найпотужніший, найшвидший та найдорожчий в історії – це все новенький марсохід NASA. Інженери працювали над ним майже 6 років. І от тепер він нарешті вирушив у міжпланетну подорож. Його ім'я – Perseverance.\nТаку назву, що у перекладі з англійської означає "наполегливість", дав семикласник із Вірджинії. Алекс Мезер переміг у загальнонаціональному американському конкурсі. Він тривав 7 місяців, за право назвати апарат для польоту змагалися майже 20 тисяч школярів.\n"Еволюція відзначає найголовнішу рису людей – наполегливість. І я подумав, що цю неймовірну рису мусить мати і цей посланець із Землі", – розповідає Алекс.\nМарсохід шукатиме відповіді на такі питання: чи було життя на Марсі, чи стане це можливим у майбутньому, а якщо ні – то чому. Конструкція марсоходу нагадує інший апарат NASA – Сuriosity. Утім, Perseverance – більший за розмірами, важить понад тонну, має 23 3D-камери і здатен робити зображення з роздільною здатністю до 20 мільйонів пікселів. Його обладнали парашутом, який уповільнить падіння під час посадки.\n"Ми взяли за основу дизайн марсохода Curiosity, тому що він приніс нам успіх. Але, звісно, ми поліпшили його. Вдосконалили систему посадки, встановили нові камери і дуже чутливий мікрофон", – коментує Кеннет Фарлі, науковий співробітник проекту NASA MARS 2020.\nКеннет Фарлі5 канал\nМарсохід виконуватиме складну наукову програму – шукатиме на Червоній планеті ознаки життя, досліджуватиме рельєф і клімат. А ще візьме зразки ґрунту та мінералів і доправить їх на Землю. Так учені дізнаються, яка саме вода була у водоймах на Марсі і чи могли там жити мікроорганізми. Крім того, апарат повезе на Червону планету матеріали для скафандрів. Ними користуватимуться майбутні колонізатори.\n"Підтвердити або спростувати гіпотезу про можливе життя на іншій планеті – сам марсохід не в змозі. Тож він збиратиме зразки порід, які потім можна буде привезти на Землю. Ми вивчимо їх і, сподіваємося, нарешті дамо відповідь на одне з основних питань людства", – додає Фарлі.\nПоверхню Марсу Perseverance досліджуватиме з допомогою роботизованої руки, яку назвали Шерлок – на честь детектива з творів британського письменника Артура Конан Дойла. Допомагатиме в експериментах доктор Ватсон – одна з камер, яка зніматиме поверхню марсіанського ґрунту. Матиме Perseverance і прилади для аналізу порід. Крім того, космічний апарат "озброять" датчиками пилу і погоди, а також мікрофонами, які передаватимуть на Землю аудіосигнали.\n"Роботизована рука допоможе проводити дослідження на глибині або у важкодоступних місцях. Скажімо, подивитися, чи є органічні породи у кратері або оглянути місця можливих озер", – коментує Бетані Елман, наукова співробітниця NASA.\nБетані Елман 5 канал\nВперше в історії атмосферу Червоної планети вивчатиме безпілотник. Дрон MarsHeliсopter майже два кілограми завважки. Він оснащений сонячними панелями, кольоровою камерою та системами навігації і передачі даних. Апарат досліджуватиме важкодоступні місця на Марсі. Підніматися над поверхнею Червоної планети зможе лише на 10 метрів.\n"Ми прагнемо знайти найефективніший спосіб дослідження Марсу. Можливо, майбутнє не за марсоходами, а саме за безпілотниками. Вперше в історії дрон полетів у космос. Ми випробуємо цю технологію, і, якщо вона буде успішною, застосовуватимемо під час наступних місій", – додає наукова співробітниця.\nЗапуск марсоходу5 канал\nМарсохід повинен прибути на Червону планету в лютому наступного року. "Примарситься" в кратері Джезеро. За розрахунками вчених, він зможе пропрацювати щонайменше один марсіанський рік – це близько двох земних років.\nNASA Марс "5 канал" наука


Обмін Wire-переказ EUR на Monero, список найвигідніших курсів\nКурси обміну Wire-переказ EUR на Monero\nДе можна вигідно здійснити обмін валюти Wire-переказ EUR на Monero?\tЗагляньте в таблицю і побачите всі актуальні пропозиції від обмінних пунктів. Для підбору найбільш вигідного варіанту зверніть увагу на рядки таблиці, які знаходяться зверху.\tЯк користуватися таблицею – дізнайтеся більше.\nReceive-Money 120.0122від 100 1.0000 164.8458 869.9 3/2/0\nЯк поміняти євро на рахунку в банку на Monero (XMR)? Щоб вибрати той чи інший обмінний пункт, розташований в таблиці, врахуйте наступні моменти:\nСпочатку перейдіть до пунктів "Wire-переказ" та "Monero". У них можна дізнатися, який курс обміну в тому чи іншому сайті переказу коштів. Якщо вас влаштовує курс, значить, цей обмінник вам підходить. Але щоб розібратися в деталях, зверніть увагу ще на інші рядки.\nМайте на увазі, що деякі пункти транслюють процедуру переказу Wire-переказ EUR на Monero як введення коштів.


Офіційно: Стівенсон і Гвоздик зустрінуться 1 грудня - Korrespondent.net\nОфіційно: Стівенсон і Гвоздик зустрінуться 1 грудня\niSport.ua, 27 вересня 2018, 14:22\nБій в Канаді розігріє глядачів перед битвою Вайлдер - Ф'юрі.\nПромоутери офіційно підтвердили, що 1 грудня в Квебеку чемпіон WBC у напівважкій вазі Адоніс Стівенсон проведе обов'язковий захист свого титулу в бою проти українця Олександра Гвоздика.\n"Багато хто вважає, що в грудні настане кінець моєму чемпіонству в бою проти непереможеного призера Олімпіади, - сказав 41-річний Стівенсон. - Але я готовий довести цим боєм, що я все ще кращий у напівважкій вазі, і моя кар'єра в ранзі чемпіона ще не закінчена. Я вас не підведу, я здобуду перемогу нокаутом".\nТранслювати поєдинок на території США буде кабельний телеканал Showtime.\nЗ огляду на, що в цей же день на Showtime відбудеться масштабна PPV-подія, бій супертяжів Діонтея Вайлдера (40-0, 39 КО) і Тайсона Ф'юрі (27-0, 19 КО), було прийнято рішення про те, щоб розвести заходи щодо часу.\nСпершу відбудеться канадське шоу, а по його завершенню почнеться PPV-трансляція з Лос-Анджелеса (штат Каліфорнія, США).\nРаніше Всесвітня боксерська рада затвердила дату і місце бою Гвоздик - Стівенсон.\nБоксер, який бився в андеркарді поєдинку Усика, помер після важкого нокауту1208\nЛомаченко - перший в оновленому рейтингу P4P, Усик - шостий326\nГвоздик і Бетербієв перед боєм провели дуель поглядів215\nСвітоліна поступилася росіянці і покинула Кубок Кремля141


Анастасія Заворотнюк рак - Астролог шокувала гороскопом зірки\nГоловна › Новини › Заворотнюк судилося померти молодою: астролог шокувала гороскопом зірки\nЗаворотнюк судилося померти молодою: астролог шокувала гороскопом зірки\nАстропсихолог вважає, що рак міг виникнути після процедури ЕКЗ - під час процедури дуже активними стають гормони, які можуть активізувати ракові клітини\nАвтор Романова Марі — 10:04, 30.10.2019 в Новини/Шоу-бізнес\nАнастасія Заворотнюк “включила режим самознищення”, – так вважає відомий астропсихолог Валентина Виттрок.\nЯк стверджує астропсихолог, у мережі публікують багато брехні про актрису. Наприклад, Анастасія Заворотнюк, впевнена Виттрок, не перебувала в комі, оскільки в її гороскопі нічого про це не сказано. Одночасно з цим, додає вона, вона дійсно перебуває у важкому стані.\nЛілія Ребрик відзначає 40-річчя біля моря: яскраві сімейні фото\nКоли вода стає небезпечною для організму\n«Те, що в ньому є вказівка на ранню смерть „прекрасної няні“, жодним сумнівам не підлягає. Там присутні класичні дані, які говорять про те, що її вік може бути коротким: напружений аспект Сонця до Місяця», — зауважила Валентина Виттрок.\nАстропсихолог вважає, що рак мозку (рідні офіційно не озвучували діагноз актриси, але у ЗМІ пишуть, що у неї гліобластома) міг виникнути у Анастасії Заворотнюк після процедури ЕКЗ. Як відомо, під час ЕКЗ дуже активними стають гормони, які у свою чергу можуть активізувати ракові клітини.\nАстропсихолог зазначає, що такі клітини є в організмі кожної людини. Валентина Виттрок не виключає, що актриса могла пережити останнім часом сильний стрес, отримати травму або всьому виною може бути гормональна терапія. Клітини почали швидко розмножуватися і з часом перетворилися в пухлину.\nЯк повідомлялося раніше, Анастасія Заворотнюк написала заповіт і зустрілася зі своєю 11-місячною донькою. Мілі в жовтні повинен виповниться один рік. Анастасія Заворотнюк і її чоловік Петро Чернишов були змушені звернутися за допомогою до медиків, актрисі провели процедуру ЕКЗ. До цієї процедури Анастасія Заворотнюк пройшла повне медичне обстеження, лікарі не виявили у неї відхилень. Однак відразу після пологів актрису атакував рак.\nТеги: Анастасия ЗаворотнюкАнастасія Заворотнюкгороскопрак


Катаракта – Причини і Симптоми\nКатаракта – одна з найнебезпечніших хвороб очей. Вона не тільки знижує гостроту зору, але і згодом призводить до повної сліпоти. Згідно зі статистикою, саме такий діагноз встановлюють третині пацієнтів, які звертаються зі скаргами на погіршення гостроти зору.\nПримітно, що в 9 з 10 захворювання є віковим. Більше того, саме воно призводить до сліпоти у літніх людей. Статистика погіршується з віком: якщо в 50-60 років хвороба наздоганяє лише 5 % людей, то до 70-80 років число хворих збільшується в 9 разів – до 45 %.\nКришталик формують епітельні клітини, які, проростаючи вглиб, утворюють волокна, витягнуті до його центру. Білкову речовину, що наповнює кришталик, називають кристаллином. Більш щільна речовина в центрі утворює ядро, а по периферії – кору.\nЗовнішня частина кришталика покрита тонкою плівкою – капсулою. Вона захищає кришталик від пошкоджень і відповідає за заломлення світла – головну функцію цієї частини ока.\nКласифікація даного захворювання дуже велика. Помутніння кришталика буває вродженим і набутим. Придбану форму захворювання, у свою чергу, поділяють на професійну, вікову, травматичну, ускладнену (наслідки хвороб очей, інших органів і систем).\nВ залежності від локалізації катаракта ока буває:\nполярною – передня і задня,\nСтареча катаракта, як і інші форми цього захворювання, викликана помутнінням кришталика. Початкова катаракта виникає, коли порушується склад внутрішньоочної рідини. Це викликає порушення обмінних процесів і руйнування (денатурації) білків, які припиняють виконувати покладені на них функції.\nНезалежно від того, який характер носить катаракта, причини її розвитку досить добре вивчені медиками. Захворювання може бути вродженим. Перш за все, винна в цьому генетична схильність.\nПричиною проблем із зором може бути інфекція, перенесена матір'ю під час вагітності:\nУ зоні ризику опиняються діти, чиї матері зловживали алкоголем, медикаментами з протизаплідним. Виною розвитку проблеми є серцево-судинні захворювання матері, через що плід не отримував достатню кількість кисню, токсикози, недостатня кількість вітамінів груп А, Е, В9. Також висока ймовірність хвороби, якщо у батьків хворої дитини існує резус-конфлікт.\nДо помутніння кришталика у людей похилого віку призводять вікові зміни, пов'язані з порушенням обміну речовин, що і розвиток інших очних захворювань. Ускладнена форма виникає внаслідок перенесених або наявних захворювань. До них належать цукровий діабет, порушення обміну речовин, голодування, авітаміноз, хронічне недокрів'я. Причиною можуть стати хвороби очей, шкіри, синдром Дауна.\nНебезпечні для кришталика травми, отримані внаслідок удару, впливу хімічних речовин, струсу, а також інфрачервоні, рентгенівські промені. Великий ризик розвитку даного захворювання після перенесеного отруєння отруйними рослинами, хімічними речовинами і лікарськими препаратами.\nКожна форма цього офтальмологічного захворювання володіє своїми відмітними рисами.\nТак, наприклад, вроджена катаракта має помутніння круглої форми або симетричний малюнок, що нагадує карту зоряного неба, сніжинку. У більшості випадків (60%) вона буває зонулярною (шаруватою), при якій каламутні і прозорі шари кришталика чергуються.\nНайрідше зустрічається повна (тотальна) різновид вродженої форми хвороби. Тоді речовина всередині кришталика стає мутним і м'яким, поступово розсмоктується і залишає зрощені між собою зморщені капсули. Вікова форма в 90% випадків пов'язана з помутнінням в корі кришталика.\nВікове помутніння кришталика\nУ літньому віці захворювання проходить чотири стадії – початкову, незрілу, зрілу і перезрілу.\nНа початковій стадії в корі кришталика між волокнами утворюються щілини, які заповнюються водою, утворюються вакуолі – порожнини, теж заповнені водою. Це призводить до помутніння кришталика. Поки зміни не торкнуться центральної частини біологічної лінзи, людина не відчуває дискомфорту. Весь процес займає до десяти років.\nНа незрілій стадії помутніння зливаються і збільшуються. В результаті зіниця закривається, її колір стає сірим, а не чорним. Оскільки волокна кришталика набухають, то він розростається, займає більше простору. Як результат, підвищується внутрішньоочний тиск. Цей стан небезпечний розвитком факоморфічної глаукоми, яка вимагає видалення кришталика.\nУ зрілій стадії захворювання кришталик втрачає воду, каламутніє, набуває брудно-сірий колір і зменшується. Зіниця набуває яскраво-сірий або молочно-білий колір.\nЛюдина більше не здатна розрізняти навколишні предмети, бачить тільки світло, його джерело і не в силі розрізняти кольори. Якщо провести оперативне лечение катаракты на цій стадії, то хворому можна повернути зір.\nФінальна стадія – перезрівання. Існує кілька сценаріїв її розвитку. По одному з них, кришталик зневоднюється, ущільнюється, активізуються процеси по відкладенню холестерину і виникають блискучі бляшки.\nЗа іншим сценарієм, білкові молекули розпадаються, що призводить до розрідження вмісту кришталика, осмотичний тиск підвищується. Втративши опору, ядро опускається і незабаром розсмоктується. Кришталик виглядає як мішечок, наповнений рідиною.\nІноді вміст кришталика перетікає в передню камеру органу зору. Це призводить до факогенному іридоциклиту (запалення райдужної оболонки і війкового тіла) і факотоксичної глаукоми. Повернути зір на цій стадії вже не можна.


Марина Владі (Катерина Марина Володимирівна Полякова-Байдарова) біографія\nМарина Владі (Катерина Марина Володимирівна Полякова-Байдарова): біографія\nДень народження 10 травня 1938\n10 травня 1938 в Кліші-ла-Гаррі (французький департамент О-де-Сен) народилася дівчинка Марина - наймолодша дочка в родині російських емігрантів. Її батько, Володимир Васильович Поляков-Байдаров, закінчив Московську консерваторію, у Франції співав в операх Парижа і Монте-Карло і одружився на співвітчизниці - Міліці Євгенівні Енвальд, балерині і дочки російського генерала. Чотири їхньої дочки пішли по стопах батьків - старша, Ольга, працювала телережисером, а Тетяна, Міліца і Марина стали актрисами.\nМарина з дитинства мріяла про балет і вступила в хореографічне училище при паризькій Гранд-опері. Кар'єру балерини їй зробити не вдалося, але пластика, придбана в училище, помітно відрізняла актрису від інших.\nДебют Марини в кіно відбувся, коли їй було всього одинадцять років - дівчинка зіграла епізодичну роль у фільмі 1949 року «Літня гроза» (режисер Ж Жере.). У головній ролі цього фільму знялася її старша сестра. Талановиту дівчинку помітили, і за чотири наступні роки вона знімалася у французьких та італійських комедіях. Першими серйозними ролями Марини стали мелодрами 1953 року - «першосортна дівчина» і «Перше кохання». Грою і зовнішністю Марина Владі відповідала новому типажу кіногероїні, створюючи в п'ятдесяті і шістдесяті роки образ тендітної і стомленої красуні, яка проявляє, незважаючи на свою зовнішність і уявну інертність, непохитну волю і залізну хватку.\nУспіх прийшов до юної актриси в 1954 році, коли на екрани вийшов фільм «Перед потопом» режисера А. Кайата. Завдяки ролі Ліліан Марина Владі стала володаркою заохочувального призу Сьюзан Бьяншетті. Наступною перемогою актриси була головна роль у фільмі «Чаклунка», екранізації А. Мішелем повісті Купріна «Олеся». Ця картина з'явилася в 1955 році і особливо популярною виявилася в Радянському Союзі.\nЗовнішність Марини кружляла чоловічі голови - серед її шанувальників був навіть Марчелло Мастроянні. Саме він давав шістнадцятирічної актрисі перші її уроки флірту - на знімальному майданчику фільму «Дні кохання» (італійський режисер Джузеппе Де Сантіс), в якому обидва грали головні ролі. Закохувалися в юну красуню і режисери, а Жан-Люк Годар навіть зробив їй пропозицію. Але Марина вибрала іншого - в ту пору ще нікому не відомого режисера і актора Робера Оссейна, який був старший за неї на одинадцять років. У 1955 році він зняв свій перший фільм - «Негідники відправляються в пекло». У фільмі грала Марина Владі, і в тому ж році вона вийшла за Робера заміж. У них народилося двоє синів, Ігор і П'єр, але в 1959 році Марина і Робер розлучилися. Оссейн неодноразово знімав Марину в своїх фільмах - в ролі Елі у фільмі «Ночі шпигунів» (959 рік!), Єви Лекейн в картині «Ти - отрута» (1959 рік), а фільм 1959 року «Вирок» був високо відзначений на московському кінофестивалі .\nЧотири роки потому пішов другий шлюб, і на цей раз актриса вибрала людини зовсім не творчою, але все одно романтичною професії - колишнього пілота Жана-Клода Бруй, власника африканської авіакомпанії. Другому чоловікові вона народила сина Володимира, але довгого щастя не знайшла: розлучення стався в 1966 році.\nУ 1962 році глядачам був представлений кіноальманах «Сім смертних гріхів». Його авторами були французькі режисери «нової хвилі», і один з них, Жан-Люк Годар, зняв Марину Владі у своїй новелі «Лицемірство». Роль, запропонована актрисі, не відповідала її звичному іміджу, але свою героїню Катерину, лукаву, мстиву і велелюбну, вона зіграла чудово. Здатність втілити на екрані темні жіночі інстинкти була далеко не у всіх актрис, і на Марину буквально посипалися пропозиції подібних ролей. У 1963 році італієць Марко Феррері запропонував їй головну роль у фільмі «Сучасна історія» (у радянському прокаті цей фільм називався «Королева бджіл»). За образ Регіни, стерви і німфоманки, актриса отримала премію на фестивалі в Каннах. У тому ж ключі талант Марини Владі використовував угорський режисер, Міклош Янчо, дуже чуйний до психологічних нюансів. У Янчо актриса зіграла Марію у фільмі 1969 року «Сироко».


короткі детективні історії - 04\nОсіннім прохолодним днем у детектива Володимира задзвонив телефон. До детективного агентства дзвонив Сергій, він знаходився в іншому місті і просив приступити до вирішення його питання без зволікання. Приватний детектив повідомив клієнтові, чим загрожує нова робота, коли немає достатнього часу на аналіз ситуації та підготовку, залучення необхідного числа помічників, внаслідок чого витрати можуть істотно зрости, а результат у багатьох випадках бути негативним. Але Сергій і слухати не хотів, він був одержимий бажанням перевірити Анжелу, з якою познайомився по Інтернету. Листування тривало ось вже вісім місяців і зі слів клієнта вони дуже зблизилися, з'явилися спільні плани. Йому хотілося швидше її побачити, обійняти, поцілувати, але Анжела чомусь не поспішала приїжджати, а тут коли йому довелося виїхати у відрядження, вона раптом їде в Київ.


Глава 1 - Наталка та Олександр Шевченки привид у домі гукала глава 1\n— Увага, увага! Швидкий поїзд номер сорок п’ять сполученням Полтава-Сімферополь відправляється з третьої колії. Прохання до проводжаючих — вийти з вагонів, до пасажирів — перевірити наявність проїзних документів. Щасливої дороги! Останнє побажання потонуло в бравурних звуках маршу «Прощання слов’янки». Миколка Маковій смикнув батька за полу фірмового кітеля. — Татку, чуєш? Тобі час! — Чую, чую, — Пилип Петрович Маковій важко піднявся з нижньої полиці й, зупинившись у дверях купе, ще раз повернувся обличчям до Команди Мрії, яка в повному складі, включно з Кабачком (те, що він повністю здоровий, підтверджувалося численними ветеринарними довідками для подорожі залізницею), відбувала, як казала Миколчина мама, «на моря». А зупинився Пилип Петрович для більшого педагогічного ефекту. — Не бешкетуйте мені там! — наказав він із тією суворістю, яка завжди діяла на підлеглих, та чомусь геть не впливала на цих малих хуліганів. — Будете дратувати стареньку — дістанете від мене на горіхи. Ременем по філейних частинах. Усім зрозуміло? «Старенька» — це Данилкова бабуся, яка погодилася прийняти всю компанію на місяць у курортному містечку Партеніт, що на південному узбережжі Криму. Їй було неповних шістдесят, а ще вона активно захоплювалася альпінізмом, страшенно ображалася, коли їй нагадували, що вона вже пенсіонерка, і цілком могла впоратися однією лівою з цілим загоном ворогів — принаймні, якщо вірити Данилкові. — То зрозуміло, чи ні? — Дядьку Пилипе, — замість відповіді, засміялася Діанка, — поїзд рушає! Вистрибуйте, поки не пізно! Пан Маковій і сам відчув характерний поштовх, тому не став чекати далі, а посунув вузьким коридором вагону з грацією слона, заскоченого пожежею. Зачепив когось плечем, неуважно пробурмотів «вибачте» і нарешті зіскочив на перон — туди, де юрмилися інші батьки, — гукнувши щось на кшталт: «Не намагайтеся відтворити це в реальному житті». Діти почули, бо й собі висипали в коридор, щоб із вікна вагону простежити, як «від’їжджає» вдалину перон з рідними та близькими. А проводжати команду Мрії, окрім пана Маковія, прийшли татусі Данилка та Семка й Діанчина мама. Усі вони добряче хвилювались — як не крути, а відпускати від себе малих на довгих тридцять днів ще нікому з них не доводилося. Та що вдієш — надворі червень, навчання позаду, а попереду літні канікули, й дітлахи як один заявили, що вони вже достатньо дорослі, аби вирушити відпочивати на море самотужки… — Ви глядіть мені! — у відчинене вікно вагона бас Пилипа Петровича долинав чітко, попри те, що сам пан Маковій швидко віддалявся. — Щоб носи свої нікуди не пхали, сищики! Щоб ніяких там мені розслідувань, пінкертони малолітні! Купайтеся, засмагайте, фрукти-овочі споживайте! Скільки завгодно! Та якщо тітка Таня на вас поскаржиться — начувайтесь! Я тоді сам не знаю, що з вами зроблю! Я… Потяг усе прискорював рух, і дуже скоро набрав швидкість, достатню для того, щоби пан Маковій разом із пероном та іншими батьками лишилися позаду, а гнівні настанови розчинилися в стукоті коліс і свисті вітру. — Фуух! — із неабияким полегшенням зітхнув Миколка, відлипаючи від шибки, крізь яку він підкреслено уважно поглядав на татка й механічно кивав на знак розуміння наказів. — Ну, ось і все. Нарешті свобода! Абсолютна, нічим не обмежена свобода! — Нічим не обмежена свобода — це називається «анархія»! — заперечив Данилко, посміхаючись. Хлопчик уже позбувся своєї піратської пов’язки, вилікувавши «ліниве око» в рекордно стилі терміни, за що й отримав від татка, як влучно висловився Миколка, «жирний» подарунок — справжнісінький морський тільник. Данилкова мама пошила до нього спеціальні штани — чорні, шерстяні, з халявами-кльош — такими широкими, що ними можна було замітати вдома замість віника. Одне слово, Данилко Руденко скидався в них на справжнісінького морського вовка. І почувався відповідно. Для завершення образу йому бракувало лише безкозирки. Миколка, хоча нікому й нізащо не зазнався б у цьому, страшенно заздрив другові. Йому теж хотілося такої вдяганки — але ж не з його статурою її носити. Колобок у тільнику та штанях-кльош — що може бути кумедніше? Але бажання мати отакий ось по-моряцькому бравий вигляд не покидало хлопчика. Тому він сумував і часто огризався на цілком невинні зауваження друзів. Ось і зараз… — Скажеш таке, анархія, — пхикнув Маковій-молодший. — Що за слівця такі навигадував… — «Анархія» означає безлад. А цього з моєю бабцею ти не побачиш. І про повну свободу теж думати забудь! — порадив Данилко, підсміюючись. — У неї дисципліна — як в армії. Ні, як на флоті! Точно тобі кажу. Це ж вона мого татка виховала. Так що готуйся. — До чого саме? — підозріло примружився Миколка. — До життя у військово-польових умовах. Сніданок, обід та вечеря — за розкладом, відбій — о десятій вечора, чергування по кухні — в армії їх ще нарядами називають, і… так, ледь не забув! Щоранку буде зарядка! І щовечора теж! А хто встає з-за столу останнім, той миє посуд, і без жодних відмовок. Миколка похитнувся і важко плюхнувся на нижню полицю, вдаючи, що зомлів від жаху. Семко ж дуже шанував спорт, а тому від усього почутого просто розцвів. — Оце я розумію — бабця! — Ми що, їдемо до концтабору? — слабким голосом спитав Миколка. — Не жартуй так, — спохмурніла Діанка. — Не згадуй дарма. Радів би — море, фрукти… — І бабуся-наглядач, — стояв на своєму хлопчик. — Мабуть, конвоюватиме нас скрізь, як військовополонених… — За все в цьому житті доводиться платити, — філософськи мовив Данилко, знизавши плечима. Миколка остаточно зів’яв. Він хоч і мріяв схуднути, але бажано, щоби так, мов за помахом чарівної палички — не докладаючи до цього жодних зусиль. Скільки друзі не переконували його, що таке трапляється лише в телевізійній рекламі — усе марно. — Гаразд, — Діанка вирішила трохи підтримати друга, — не будемо про сумне. Зараз я помию черешні, і ми будемо їх наминати! Як вам план? — Чудовий! — Миколка пожвавішав і, глянувши на дівчинку з удаваною суворістю, заявив: — То в нас є черешні? Ді, дозволь спитати — чого ти ще тут? Діанка, котра також сиділа на нижній полиці, посміхнулася, відклала вбік обгорнуту газетою книжечку і потягнулася до кошика з продуктами. — Що читаєш, Ді? — поцікавився Семко. — Аґату Крісті. «Убивство в Східному експресі». Класний детектив. — Маленька ще — таке читати! — продовжував бурчати Миколка. — Слухай, Маковію, — називаючи друга на прізвище, що завжди передувало остаточній втраті терпіння, відповіла Діанка, — я не знаю, який ґедзь тебе вкусив, але… — А я знаю! — випалив Данилко, нахилився до Миколки, і щось шепнув йому — щось коротке, але переконливе і, вочевидь, дуже хороше — принаймні Маковій-молодший зашарівся і кивнув. — Дякую. Радіючи з того, що суперечка згасла, так і не розпочавшись, Діанка підхопила черешні, пересипала їх у пакет для миття, наказала Кабачкові сидіти тихо — що, втім, було зайвим, бо збентежене подорожжю порося принишкло так, ніби стало мишеням, — і пішла до рукомийника в іншому кінці вагону. Глава 2\nІз миттям ягід Ді, як справжня господиня, впоралася швидко, і повернулася б до купе блискавично, якби… не одне «але». Проходячи повз третє, сусіднє з їхнім, купе, вона почула жваву розмову. Дівчинка зовсім не збиралася підслуховувати, та й зупинятися, правду кажучи, теж, але невидимі їй пасажири говорили так голосно, що їхня бесіда сама застрибнула Діанці до вух. І з перших же слів стала вкрай цікавою. — Ну що, звалив уже той ментяра? — поцікавився перший голос, хрипкий і неприємний. Не треба бути детективом, як ми, гордо подумалося дівчинці, аби з’ясувати, що йшлося про пана Маковія — адже Пилип Петрович у пориві незвичної урочистості вбрався у форму, проводжаючи сина, чим привертав увагу й збурював цікавість пасажирів разом із провідниками. Але перон уже позаду, а хтось, виявляється, продовжував ним цікавитися. Діана пригальмувала, бажаючи довідатися про все детальніше. — Кричи голосніше, — порадив другий голос, якийсь безбарвний — ані тихий, ані гучний, ані приємний, ані гидкий. — Ще не весь вагон тебе чує. Не весь потяг. — Я за справу переживаю. А крім того, хтозна… — тут децибели зменшилися, і Діанці довелося прикласти вухо до дверей, аби не втратити нитку розмови. Вона встигла почути небагато, однак достатньо для того, аби стривожитися. — У розшуку… — бубонів хрипкий голос. — Сумнівно, — заперечував йому безбарвний. — У таких випадках менти в цивільне вбираються. Щоби не сполохати. Так що не жени хвилю — може, це якийсь вокзальний служака був. Розслабся і не галасуй. «Цікаво», — вирішила Діанка, відчуваючи себе мало не Еркюлем Пуаро з книги Аґати Крісті. Дівчинка хотіла вже запам’ятати цю розмову та йти собі далі, але раптом їй спало на гадку, що незле було б дізнатися, які з себе ці голоси… тобто люди, ясна річ. Зметикувавши, що за провідницю вона в свої дванадцять навряд чи зійде, Ді водночас ухопила за хвіст іншу, на її погляд, чудову ідею, посміхнулася сама до себе і постукала в двері купе. — Заходьте! — пролунало звідти після того, як хтось прокашлявся. — Доброго дня, приємної подорожі! — заторохтіла Діанка з порогу, щойно відчинивши двері. — Черешень не бажаєте? Свіжі, спілі, навіть вимиті. Десять гривень кілограм… — Давай, — охоче згодився той, хто говорив хрипко, — похмурий, неголений чоловік, на вигляд — років сорока, чимось дуже схожий на казкового лісовика. На дуже сердитого лісовика. — Клади крам на стіл, красуне, я зараз гроші знайду… «Боже, Миколка лишиться голодним. Що я йому скажу?» — подумала дівчинка, не знаючи, сміятися їй чи сумувати. Та не встигла вона ступити й кроку до столика, як утрутився другий, невиразний голос. Як не дивно, належав він чоловікові дуже виразному — справжньому велетню, чиє густе довге волосся мало трохи зеленуватий відтінок, а сині очі — справді сині, без обману! — дивилися холодно і підозріло. — Не треба нам ягід, — грубо відрубав велетень. — Нумо, йди звідси, мала. — Чому? — засмутився неголений. — Я люблю черешні. — На морі наїсися. Досхочу. — А може, він?.. — Йому не можна! — гаркнув велетень і, глипнувши на Діанку недобрим оком, додав: — А ти чого стоїш? Глуха, чи що? Далі йди торгуй! Зберігаючи на вустах посмішку, котра — як вона щиро сподівалася — була спокійною та відстороненою, дівчинка позадкувала до виходу. Перевела дух, лише почувши, як клацнув замок, — дядьки замкнулися зсередини. — Дуже, дуже цікаво, — сказала Ді вже у власному купе. — Що саме? — мляво поцікавився Семко. Користуючись відсутністю подруги, він узяв її книгу і вже встиг прочитати кілька сторінок. Читання його захопило, втім, як і завжди. — Не «що», а «хто». Цікаві у нас сусіди. Глава 3\n— Ді, кажу тобі, це зловмисники, — Миколка увесь аж сяяв, наче гірлянда на різдвяній ялинці. — І вони замислили щось недобре. Тобто, — виправився він, почувши смішок Данилка, — це само собою, що недобре, але… Ну сама поміркуй, хіба міліцейська форма лякає порядних людей? А на злодюг вона завжди паніку наводить! А мій тато у ній — це просто… ну, я не знаю… — Суцільний жах для кримінальників. Привид опери. Ні, вибач, опера. Тобто, оперативника, — гигикнув Семко. Миколка насупився було, почувши це, але довго не витримав і за якусь мить сміявся разом із усіма. — Збиточники. Ви просто заздрите, що в мене такий тато. — Авжеж. Ти нас розкусив. Ми синіємо і зеленіємо від заздрощів, — погодився Данилко. — До речі, про синє та зелене, — докинула Діанка. — Я вже згадувала про волосся велетня та його очі? — Разів п’ять, як мінімум, — підтвердив Семко. — І що тепер? Заарештуємо його за колір кучми? — За чий колір? — не зрозумів Миколка. — Кучма — це так у народі називається шапка волосся, — пояснив Данилко, котрий, як і нале жить майбутньому журналістові, знався на таких нюансах. — Ха! — вигукнув Миколка. — Повноважень у нас немає затримувати когось, а тим паче — брати під арешт. Та ось що я вам скажу — це перст долі. — Де? — Діанка вдала, що пильно оглядає підлогу. — Долі немає ніякого перста. — Ха-ха-ха! Ти сьогодні в ударі, Ді. Справжня гумористка. Я мав на увазі, що цього разу ніхто з дорослих не втрутиться в наше розслідування! — На жаль, — зітхнула Діанка, згадуючи всі пригоди Команди Мрії, і додала: — Часом це втручання було аж ніяк не зайвим. — Ну… було таке, — неохоче визнав Миколка. — А тепер ми самі впораємося! — З чим? — слушно поцікавився Семко. — Наскільки мені відомо, намір здійснити злочин ще не є… цим, як його… — Складом злочину, — підказав Миколка, завдяки батькові, обізнаний у криміналістиці не менше, ніж Данилко у філології. — Так воно і є, звісно… Та Ді казала, що той «лісовик» згадував про розшук… Це підозріло. Може, його розшукують? Треба дізнатися. — Це дуже просто! — з перебільшеною бадьорістю вигукнув Семко. — Зайдемо зараз до їхнього купе, скажемо їм «сир» — щоб добре посміхалися, зробимо фотки мобільником — фас, профіль — і відішлемо дядькові Пилипу. Нехай перевірить оперативні зведення… Все одразу стане на свої місця. — Ага, давай, кепкуй з мене, — мовив на це Миколка. — Коли нічого сказати, тільки й залишається, що зуби провітрювати… До речі, хто той третій, Ді? — Який третій? — не втямила дівчинка. — Ну той, якому ягід не можна. — Не знаю… Там більше нікого не було, — Діанка трохи розгубилася. — Оті дядьки, і все. — Мабуть, ще хтось підсяде до них, — припустив Данилко. — Вони на когось чекають. — Ніхто не підсяде, — категорично запевнив друзів Миколка. — Бо це експрес. — Східний? — Південний, Семчику. Сім годин у дорозі, й жодної зупинки. — Січеш тему, Микольцю, — мимоволі захопився Семко. — А якщо ці дядьки… чи той перший, похмурий… Якщо він хотів прихопити черешні для якогось свого друга? Котрий їх у Сімферополі зустрічати буде… — Це можливо, — згодився Данилко. Маковій-молодший уперто похитав головою — на знак заперечення. — Неможливо. Ніхто не везе ягоди сім годин туди, де вони ростуть. Це недоцільно. — Як ти сказав? — перепитав Данилко. — Недоцільно. Сенсу немає. А що? Хіба лише тобі мудрі терміни знати? — Та ні, я просто хотів… ти робиш успіхи, Микольцю! — Ну так! — хлопчик глибоко зітхнув і почухав Кабачка за вушком. Поросятко тихенько хрюкнуло — із вдячності. — То що, — не вгавав Семко, — ти вважаєш, що вони планують викрадення, ці дядьки? — Та звісно, — випалив Миколка. — Залишається дізнатися, хто цей таємничий «він», у якого алергія на черешні. Моя версія — це машиніст нашого локомотиву. — А моя, — Діанка щосили намагалася здаватись серйозною, але смішинки в її очах усе псували, — що це льотчик. Командир екіпажу того літака, який щойно пролетів над нашим поїздом. Цього разу сміявся навіть Кабачок. Принаймні посміхався. Проте Миколка, хоча й долучився до чергового спалаху загальних веселощів, усе ж стояв на своєму. — Ви як собі знаєте, ви як собі хочете, а я вважаю, що справа тут нечиста. І чуваки ці… дядьки, я мав на увазі, — похапцем виправився він, упіймавши Данилків погляд, — якісь дивні. Ніби й професіонали, а поводяться, як дилетанти. Розмовляють голосно… Знахабніли, мабуть. Від безкарності. — Вони ще не знають, що в поїзді — ми! — Семко підвівся і картинно вдарив себе в груди. — Команда Мрії на сторожі справедливості! — На сторожі чи ні, а я за ними пильнуватиму, — пообіцяв Миколка. — Очей з них не зведу. Хай не думають… — А вони й не думають, — мовив Семко. — Гляди, щоби тебе не помітили, — напівжартома, напівсерйозно напучував Данилко. — Головне — це не те, щоби тебе не помітили, а щоби на тебе не звернули уваги, — раптом сказала Діанка. Семко фиркнув. — Це ти в детективі прочитала? — Ні, це я зробила такий висновок. Миколка кивнув. Його радісне нетерпіння вже згасло, змінившись на безнадійне впокорення. Друзі не надто його підтримували — він це бачив, а доказів ще не було. Навіть самого злочину ще не було. Отаке-от невезіння! Нарешті без батьківської опіки, вільний та нескорений — і ось тобі й маєш!.. — Може, нехай їх Кабачок понюхає? — запропонував хлопчик невесело, аби хоч щось запропонувати. — Так, ніби випадково… — Авжеж, — Семко зааплодував цій «ідеї». — І з’їсть їх, якщо відчує кримінальний дух. Миколка геть зів’яв. — А, що, як вони наркотики перевозять?.. — А що, як ти припиниш бігти поперед локомотива? — передражнила Діанка. — Слухай, я з тобою згодна в одному — за тими дядьками треба пильнувати. — Зараз ми дірочку в стіні просвердлимо, — підхопив Семко, — і почнемо пильнувати. — Годі вже бавитися, — дуже чітко і дуже переконливо сказав Данилко. — Ді, твоя правда. І твоя, Микольцю, теж. Будемо приглядати за тими… типами. Про всяк випадок. Не виключено, звісно, що ми перебільшуємо… — Усяке трапляється, — без ентузіазму мовив Миколка. — Гаразд. А тепер, коли ми все з’ясували, — дівчинка підвела підсумок і вказала на ягоди, — давайте нарешті їсти черешні. Данилко засміявся. — «Нарешті — черешні». Ді, у тебе склався вірш. Глава 4\nПісля вечері минуло близько години. Жодних підозрілих (та власне й будь-яких інших) звуків із сусіднього купе не долинало. Тож, надивившись досхочу на пейзажі за вікном, які дуже швидко змінювали один одного і поволі розчинялися в літніх присмерках, Команда Мрії почала готуватися до сну. За попередньою домовленістю, Данилко і Семко зарезервували для себе верхні полиці. — На нижніх, — безапеляційно заявив Семко, — нехай дівчиська сплять. Ця заява викликала жваве невдоволення Діанки та Миколки. — А я, по-твоєму, дівчисько, чи що? — насупився Маковій-молодший, хоча, відверто кажучи, справді більше любив спати внизу — там не так трусило. — Це дискримінація, Семчику, — підтримала хлопчика Ді. — І Данилкова бабця тобі цього не подарує! — Це точно, — з кумедною урочистістю кивнув Данилко. — Ти, друзяко, про ці всі умовності забудь. — Про які умовності? — не втямив Семко. — Та типу «хлопчик-дівчинка». У баби Тані є одне розділення. На два табори — моряки і сухопутні… щури. Дуже ефективне. Семко зітхнув. — Весела в тебе бабця. До дітлахів із постільною білизною в руках зайшла провідниця — кругловида балакуча жіночка, трохи схожа зовні на Діанчину маму. Звали її, як вказувалося на бейджику, Марина Павлівна. Вона відразу поцікавилася, як тут ведеться малечі, викликавши хвилю німого обурення: чим-чим, а малечею себе ніхто з Команди Мрії вже давно не вважав. Потім Марина Павлівна зізналася, що це отой «симпатичний дядько в міліцейській формі» попросив її приглядати за дітлахами, на що Миколка глибокодумно мовив: — Саме цього я й боявся. Насамкінець тітка Марина поцікавилася, чи буде хтось чаю. Діанка відмовилася — вона більше полюбляла соки, а ось хлопці замовили собі по склянці. Миколка навіть уголос подумав про каву, але Данилко його відрадив. — Не варто. Ми приїдемо до Сімферополя пізно і до ранку зупинимося в бабусиної подруги. Вип’єш кави — зовсім не заснеш. — У-у, — розчаровано мукнув Миколка, — а я сподівався, що ми відразу до Пар… те… ну, до моря поїдемо. — Серед ночі по гірській трасі? — здивувався Данилко. — Це дурний ризик. А моя бабуся все ж не екстремал. Марина Павлівна приготувала чай дуже швидко, вправно виставила його на столик біля вікна і лукаво побажала: — Добраніч, курортники! — Вибачте, будь ласка, — раптом спитала Ді, — а сусіди наші, з третього купе, чаю часом не просили? — Часом просили, — підтвердила тітка Марина, анітрохи не здивувавшись. — І скільки саме? — Дві склянки, сонечко. Одну без цукру. А що? — Нічого. Ось бачиш, — повертаючись до Миколки, сказала Діанка, — нікого третього з ними немає. — Або йому просто чаю не можна, — буркнув хлопчик, старанно заправляючи подушку в пошиванку. Від нерівної боротьби з капосною білизною він аж почервонів. А Марина Павлівна, що вже стояла на порозі, збираючись виходити, раптом завагалася. Помовчала якусь мить, але таки наважилася: — Може, воно вас і не обходить, але… Останнє купе порожнє. — Ну то й що? — плутаючись у простирадлі, відгукнувся Семко. — Всяке буває. — Влітку не буває, — рішуче заперечила тітка Марина. — Воно викуплене, ось що. Квитки на нього є. — І хто його викупив? — попри те, що закутаний у простирадло Семко скидався на мумію, очі в нього спалахнули. — Та оті дядьки, сусіди ваші… Так, чогось згадалося. Не люблю я таких вибриків! Хтось на одній полиці вдвох тулиться, а ці діячі аж чотири місця для себе лишили. — Як це чотири? — не зрозуміла Ді. — Два у їхньому купе, щоб ніхто не підселився, і два в тому, останньому. Воно люксове, двомісне… — провідниця з осудом похитала головою і вийшла, на ходу зронивши: — Ці вже мені скоробагатьки!.. Викупити купе, щоби воно потім усю дорогу порожнє було… гм. — Що скажете, друзі? — відразу спитав Данилко. — Та нічого. Складу злочину в цьому немає, — Діанка пересмикнула плечима. — Тим більше, тітка Марина сама сказала — купе порожнє. Ось тільки… не схожі вони на скоробагатьків. Зовсім. Були б багатими — полетіли б літаком, мабуть. — Отже, в цьому поїзді є щось, чим вони збираються заволодіти, — Миколка так розхвилювався, що й не помітив, як упорався з підодіяльником. — Зрозуміло, що вони не хочуть сусідів — свідки їм напевно не потрібні. А перевозити вкрадене вони будуть у тому купе-люкс. І викрадуть вони… — Золото та діаманти! — Годі знущатися, Ді! — Миколку аж пересмикнуло. Хлопчик давно мріяв знайти який-небудь скарб або хоча б розкрити злочин зі скарбами, і в його друзів стало звичкою кепкувати з цього. Не дуже доброю звичкою… — А я не знущаюся, Микольцю. Он у Аґати Крісті в якомусь романі… — почала було Діанка, та впіймала нещасний погляд хлопця і затихла. — Знаєте, що я думаю? — натомість озвався Семко. — Що? — Давайте викинемо все це з голови і будемо спати. Здається, ми цього разу робимо з мухи слона, і ніяким злочином тут і не пахне. А навіть якщо й пахне, то все одно раніше, ніж ми, ці дядьки не зійдуть з потяга, тож чого дарма перейматися? — Можуть зійти! І дуже просто! — Миколка аж завовтузився на своїй полиці в передчутті нової небезпеки. — Смикнуть стоп-кран, або навіть смикати не будуть, а дочекаються, коли поїзд пригальмує десь на мосту чи в тунелі… ні, в тунелі навряд… ну, то біля якоїсь станції… Дочекаються — і зістрибнуть! — Микольцю, ти сам казав, що це експрес, — заспокоїв Данилко. — Експреси їздять дуже швидко. І ніхто звідси стрибати не буде. — А ти як знаєш? — Відчуваю. Просто повір мені. — Довіряй, але перевіряй, — буркнув не переконаний хлопчик і відвернувся до стіни. Глава 5\nОднак заснути Миколці так і не вдалося. Покрутивишсь із півгодини в марних спробах розслабитися і досягнувши лише того, що простирадло під ним зібгалося в якийсь пасок, хлопчик підвівся і, намацавши на підлозі капці, рушив до туалету. По дорозі він смачно позіхав, розмірковуючи, як це воно виходить — ніби так спати хочеться, що здається, ось зараз заплющиш очі, й відразу «вимкнешся»… А як до діла доходить, то лежиш і дивишся в стелю. Слонів порахувати, чи що? До ранку так можна окину ти оком усю Африку. Тобто не до ранку, а до підйому. Бо що ще лишається робити? Утім, заняття для Миколки знайшлося дуже швидко і вкрай несподівано. Коли він уже повертався назад, вагон раптом сильно й неочікувано смикнувся — мабуть, машиніст вирішив пригальмувати, але зробив це занадто різко. Миколку він падіння на підлогу врятував рефлекс — він інстинктивно вхопився за поручень на стіні й таким чином утримався на ногах. Зате за дверима останнього купе-люкс, яке нібито було порожнім, почувся якийсь доволі виразний грюкіт, наче там щось важко впало долі. Услід за цим хтось голосно зарепетував: — A-а, ч-чорт! Лопни моя селезінка, це зіткнення! Напад! Свистати всіх нагору! На абордаж, сто чортів мені в печінку! Грім мене побий! Звільніть мої плавці, я хочу випити! Здригнувшись від несподіванки й переляку, Миколка випростався і хутко припустив до друзів, по дорозі аналізуючи почуте. Увірвавшись до купе, він увімкнув світло й заволав не гірше за той невідомий голос у таємничому купе: — Підйом! Свистати всіх нагору! Там хтось є! Там якийсь моряк, і він… — Що сталося? — заспана Діанка рвучко схопилася з місця і добряче приклалася лобом до верхньої полиці, на якій дрімав Данилко. Дівчинка застогнала, і Данилко, мов по команді, опинився внизу так швидко, що Миколка й дух не встиг перевести. — Ді, що сталося? Де болить? — Та нічого не сталося… з нею, — замість дівчинки відповів Миколка. — А ось там, у купе-люкс… — Що тут відбувається? — Семко також прокинувся, але злазити не став, лише звісився зі своєї полиці так, щоби бачити всіх. — Тут — нічого! — Миколка нетерпляче пританцьовував на місці. — Все найцікавіше зараз у порожньому купе! Тобто не порожньому насправді… Коротше, доки ми тут тягнемо вола за хвіст, там усе може закінчитися!.. — Поясни до пуття, — зажадав Данилко. — Там — людина! Чоловік! Моряк, судячи з усього… — Моряк?! Судячи з чого такі висновки? — З того, як він лається, Данилку! Почувши такий незаперечний доказ, хлопчик усміхнувся. — Так, моряки це вміють. І що?.. — Що — «що»? — не зрозумів Миколка. — Ну подумаєш, там — людина. Нехай навіть і моряк. Хіба це заборонено? Може, він від початку руху у вагоні-ресторані сидів і оце щойно повернувся. Що саме він кричав, до речі? Як лаявся? — Ну, — Данилкові питання помітно збили Миколку з пантелику, — по-різному. Кричав, що хоче випити… Данилко з Семком перезирнулися і дуже виразно зітхнули. — Я так і думала, — підсумувала Ді. — Маковій ніяк не вгамується! Ніяк не… — Тихше, — це прошепотів Семко, почувши, що за стіною завовтузилися оті підозрілі дядьки. Він жестом запропонував друзям прислухатися, і всі, навіть безвинно постраждала Діанка, приклали вуха до тонкої перегородки. Семко слухав нагорі, а решта дітлахів — унизу. Чутно було не все, але більш ніж достатньо. — …заткай його, бо весь вагон прокинеться, — наказував «велетень». «Лісовик» щось прохрипів. — Сам знаєш, як, — розмірено промовив зеленокосий. — І накрий його чим-небудь так щільно, як зможеш. Поквапся, в нас мало часу! Двері в сусідів рипнули, відчиняючись — вочевидь, підозрілий «лісовик» вирушив виконувати наказ. Миколка, за прикладом Семка, теж перейшов на шепіт, значуще піднявши вказівний палець: — Ось! А я вам що казав! Мабуть, той, кому черешні можна, пішов труп накривати! — Який ще труп?! — Данилко не втримався й захихотів, утім, стараючись робити це якомога тихіше. — Той, що лається по-боцманськи?! То, мабуть, він упав з полиці й воскрес! — А може, той, хто кричав — поранений, — фантазував далі Миколка, не зважаючи на кпини друга. — Може, він при смерті. — І просить випити? — засумнівався Семко. — А що такого? Води дядькові закортіло перед смертю. Останній ковток, — Миколка шморгнув носом, сам не свій від розчулення. — Мабуть, марить, бідака… — Це навряд, — засумнівалася Ді, потираючи долонею забите місце. — А в мене ґуля буде, і все через тебе, Маковію… Ну, хай їй, зараз не до цього. Моя думка така — зрозуміло, що ніякий там не труп, але все це дуже підозріло. Давайте визирнемо в коридор і подивимося, що там відбувається. Куди йде цей… неголений… — Нехай його кодове ім’я буде «лісовик», — запропонував Семко. Усі кивнули. — «Лісовик» і «велетень», — додала Діанка. — Так нам буде легше… говорити про них. І взагалі… — А доки ми патякали, він, мабуть, уже прийшов, — округлив очі Миколка. — Добив там когось… невинного, і повертається! Діанка не втрималася від сміху. — Не драматизуй. Краще спробуй тихенько відчинити двері. — Легко, — випнув груди Миколка. Проте виявилося, що відчиняти рипучі купейні двері так, щоби ніхто не почув, насправді не надто легко. Проте — спільними зусиллями — дітлахи впоралися, і за якусь хвилину Діанка вже напружено вдивлялася в напівстертий мороком коридор. Під стелею ледь блимали нічні лампочки, освітлення було нікудишнім, проте повернення «лісовика» дівчинка все ж помітила. Не озираючись, прошепотіла: «Він!», — і продовжила стеження. До її ніг тулився розбуджений Кабачок — смішний п’ятачок поросяти також виглядав назовні. «Лісовик» ішов, похитуючись в такт уривчастим рухам поїзда, і, здавалося, не вельми переймався тим, що його хтось побачить або почує його кроки. Останні відлунювали досить глухо-завдяки килимовій доріжці, котра вкривала підлогу вагону, однак була надто тонкою, аби заглушити їх повністю. Дядько навіть щось насвистував, деколи зупинявся і пильно дивився у вікно, немов сподіваючись побачити в нічній темряві щось, окрім жовтуватих плям ліхтарів та темних силуетів дерев, що миготіли за склом. Коли «лісовик» наблизився до дитячого купе, Діанка беззвучно відступила, аби він її не помітив, і це спрацювало б, якби не Кабачок, котрий, відчувши чужого, не забарився голосно і сердито хрюкнути — аби той, чужий, знав, хто в хаті господар. На кілька неймовірно напружених секунд дітлахи завмерли перед, здавалося б, неминучою загрозою викриття, — але, на їхнє щастя, «лісовик», хоча й почув Кабачкове рохкання, та неправильно витлумачив його джерело. — От зараза! — вилаявся він. — Що ж він не вгамується, га? Я ж усе зробив, як треба… Сповзло, чи що? І моторно — що геть не пасувало до його недавніх лінивих рухів — кинувся назад до люксового купе. Скориставшись цим, Діанка заклацнула двері. — Ми крізь стіну почуємо, коли він прийде, — пояснила вона хлопцям. — А щойно вони трохи вгамуються або задрімають, ми… — …І собі навідаємося до того моряка! — підхопив Миколка. — Йому напевно потрібна допомога! — Так, навідаємося, але не всі, — роздумливо мовив Данилко. — Не варто привертати до себе зайву увагу… Підемо удвох, я і… — Я! — дружно сказали всі троє — Ді, Миколка і Семко. І навіть Кабачок знову хрюкнув щось — уже не сердите, а прохальне. Данилко похитав головою. — Поросят не беремо. Що ж до решти… нехай кожен обґрунтує свою участь. Заперечувати участь у нічній вилазці самого Данилка нікому й на гадку не спало. — Я їх перша почула! — впевнено сказала Діанка. — Це аргумент. — А я їх перший запідозрив, — мовив Миколка. — І перший почув, що в люксі є моряк. Це також аргумент. А ніхто з вас мені не вірив!.. — А я, — Семко хмикнув, — взагалі ще нічого не зробив… — От і зробиш, — присудив Данилко. — Підеш зі мною. По дорозі вирішимо, хто залазить у купе, а хто стоїть на варті. — Ага, і обґрунтувати не забудьте, — Діанка насупилась, як миша на крупу. — Не забудемо, — запевнив Данилко і замовк, прислухуючись. — Що? — хрипким шепотом спитав Семко, хоча, як і всі, вже здогадався. — «Лісовик» повернувся.


Кавомашина JURA Z8 Aluminium придбати у магазинi Jura\nОгляд кавомашини JURA Z8 Aluminium. Кавомашина кольору алюміній JURA Z8 Aluminium – яскравий представник нового покоління кавоварок. Об'єднуючи високі технології та мінімалістичний дизайн, даний пристрій покликаний готувати висококласні кавові напої. Завдяки унікальним розробкам компанії JURA, спрямованим на поліпшення аромату шляхом імпульсної екстракції, та новітнім фільтрам CLARIS, мо..\nОгляд кавомашини JURA Z8 Aluminium.\nКавомашина кольору алюміній JURA Z8 Aluminium – яскравий представник нового покоління кавоварок. Об'єднуючи високі технології та мінімалістичний дизайн, даний пристрій покликаний готувати висококласні кавові напої. Завдяки унікальним розробкам компанії JURA, спрямованим на поліпшення аромату шляхом імпульсної екстракції, та новітнім фільтрам CLARIS, можна з упевненістю гарантувати:\nКаву високої якості. Всі технічні досягнення компанії спрямовані на те, щоб покупці отримували насолоду від кожної чашки. Багато з розробок були створені в ході спостереження за кращими бариста в світі.\nРізноманітність вибору. Бажаєте ристрето? Лате макіато? А може бути, стакан спіненого молока? Ця кавомашина готує широкий асортимент напоїв чудової якості.\nНадійність. Використання високоякісних матеріалів забезпечує великий запас міцності й терміну служби. Цей пристрій служитиме своєму власникові вірою і правдою довгі роки, не втрачаючи в якості. Це одна з причин, чому кавомашини JURA обирають клієнти по всій Україні, від Дніпра до Києва.\nВеликий сенсорний екран One Touch.\nВізитною карткою цієї кавомашини є можливість одним дотиком вибрати вид кави, який тут же буде приготовлений. Досить довго рухаючись шляхом спрощення і полегшення інтерфейсу, з метою забезпечення максимально комфортного і легкого використання, швейцарські інженери прийшли до апофеозу простоти, максимально знизивши поріг входження:\nОдне натискання – один вид напою. Ніяких додаткових налаштувань, підготовки й тому подібного. Необхідно лише вибрати напій зі списку на екрані. Всі елементи підписані та забезпечені картинками, щоб покупець не плутався в назвах безлічі видів кави, доступних завдяки цій машині.\nКастомізація. За допомогою дисплея можна також вказати безліч параметрів, щоб отримати на виході ту каву, яка потрібна особисто вам. Зменшити рівень і температуру води? Легко! Змінити міцність кави? Ще простіше! Налаштувати один раз, а потім одним дотиком знову приготувати персоналізовані напої – що може бути зручніше?\nЗручна й стильна JURA Z8 Aluminium.\nВирішальними аргументами для більшості клієнтів, які бажають купити кавомашину JURA Z8 Aluminium, стають приємна ціна й чудовий зовнішній вигляд. Хіба може бути інакше, якщо вона має такі незаперечні плюси, як:\nМінімалізм і ергономічність. При значному діапазоні функцій, апарат спроектований таким чином, щоб займати мінімальний простір. Це відкриває безліч можливостей, пов'язаних з розміщенням пристрою.\nСтильний дизайн. Удостоєний престижних нагород в міжнародних конкурсах, зовнішній стиль машини досить суворий, але в той же час чарівний в своїй скромності. Такий тип дизайну підійде до різних інтер'єрів і навіть може стати прикрасою, а то і родзинкою планування.\nЗручність експлуатації. Ключовою особливістю обслуговування пристрою можна назвати простоту та автоматизацію. Кавоварка сама підкаже, коли фільтр почне приходити в непридатність, сама прочистить молочний тракт. Сам же фільтр, як всі інші знімні та замінні частини, знімається і вставляється максимально просто, причому машина самостійно проаналізує та синхронізує його зі своєю системою очищення.


"Тіло на продаж, або як протистояти рекламі"\nСуспільство 25 серпня 2021\t Перегляди: 128\nБільше ста років тому з нами трапилася велика пакість, яку ми навіть не помітили: пан Фрейд вилив свої сексуальні проблеми в об 'ємне "вчення". Одночасно з цим народився атеїзм, "татом" якого є пан Дарвін. Ці два милих пана просто перевернули всі морально-етичні підвалини. Релігію в будь-якому вигляді скасували, а на п 'єдестал поставили тваринну суть людини, яка виражається в сексі, їжі та самозбереження. Звели нас з вами до скотського стану, і, що найцікавіше, ця ахінея була визнана "науковою" на ній базується зараз вся наша реальність. Що з цього вийшло?\n"Зрі в корінь", або суть проблеми\nХто винен, що немає альтернативи?\nПрагнення бути красивою притаманне жінці будь-якої нації і будь-якої історичної епохи. Напевно мами епохи Мони Лізи були в шоці від моди на вибритий лоб, вищипані брови і ресниці. І, тим не менш, це свого часу вважалося еталоном краси, та й ми не дуже-то опираємося, визнаючи Мону Лізу красунею. По цій порі на землі є народності, у яких досить дикі на наш з вами погляд еталони краси. Тобто, проблема народилася не вчора, та й проблемою це ледь назвеш.\nСуть проблеми в сучасному суспільстві полягає в тому, що це одвічне жіноче прагнення бути красивою взято в обіг бізнесом для того, щоб витягти з нього якомога більше доходу. Інструментами "вилучення" обрані теорії Фрейда і Дарвіна: граємо на сексі, їжі та самозбереження. Одночасно з цим практично вилучено будь-які обмеження, релігійні в тому числі - "випустили звіра на свободу", так би мовити. До речі, це - найпоширеніша концепція рекламних компаній.\nМи, звичайно, можемо пафосно кричати про те, що проти дитячих конкурсів краси, що немає гірше злочину, ніж вселяти дівчатам, що треба себе краще продати. Та тільки от, якщо подивитися правді в очі - ми не пропонуємо цим дівчатам альтернативи. Більш того, ми з вами, дорослі мами, хочемо виглядати сексуально, є сир з цвіллю, і мати якомога більшу фортецю в якості будинку (секс, гроші, самозбереження). Ми самі відгукуємося на цей вплив маркетологів, інакше це було б не ефективно, і з 'явилися б нові засоби маніпулювання.\nВашу дочку обробляють, вселяючи, що потрібно так попрацювати над собою, своїм тілом, щоб можна було вигідно його продати або в "заміж", або на сцену, або на подіум. Запропонуйте їй альтернативу. Вооот, пусті слова!\nВам нічого запропонувати вашій дівчинці, тому що ви самі вколюєте по 12 годин на добу, щоб заробити на крем від зморшок і на нові ботфорти для неї. Ніколи вам прищеплювати своїй дитині якісь морально-етичні норми. Вам і поговорити колись по душах! І якщо правда, то єдина цінність, яку ви можете передати вашій дочці, виражається в грошовому еквіваленті.\nПоставили на п "єдестал секс, і скасували релігію. Отримали те, що отримали. Релігія, її табу і моральні норми хоч якось контролювали "звіра всередині". Зараз обмеження зняті, і це, напевно, правильно, тому що зжили себе. Та тільки ось не з 'явилося нічого нового, щоб давало духовну альтернативу. Спочатку був радянський колективізм, і не було такої явної продажності. Але потім і його скасували. Залишився секс і гроші.\nГлухий кут? Ні. Коли ми говоримо: "Ось ЗМІ спотворює наших дітей", виникає закономірне питання: "А чому ми це дозволяємо?" Чому не пропонуємо альтернативу? Дівчинка не знає, що її спотворюють. Для неї все правильно, адже про продаж тіла всі говорять, як про нормальне, правильне явище. І якщо хтось здатний переконати її, так це батьки, демонструючи їй щодня щасливі подружні стосунки, засновані на духовних, а не на грошових цінностях. Зможете? Для початку спробуйте самі жити не так, як вам диктує реклама в ЗМІ.


П’яний лучанин переплутав автівки і побив незнайомого водія | Новини\nП’яний лучанин переплутав автівки і побив незнайомого водія\n13:41, 8 травня 2012 р.\nЛуцькі правоохоронці затримали чоловіка, який о 5 ранку в стані алкогольного сп'яніння намагався з'ясувати стосунки з незнайомим водієм і застосував до нього холодну зброю - кістень.\n38-річний мешканець обласного центру Ігор Б. «гарно» провів вихідні: близько п’ятої години ранку, будучи «під мухою», чоловік вийшов із приміщення одного з розважальних закладів міста.\nНа узбіччі він побачив автомобіль, і був глибоко переконаний, що це – машина його друга. Ігор підійшов до машини, постукав у вікно зі сторони водія, аби з’ясувати, що тут робить машина його товариша. Натомість водій транспортного засобу повідомив, що це його власна автівка. Ігор вибачився та залишив водія у спокої.\nОднак, відійшовши декілька метрів, хлопець знову впізнав у цій техніці машину свого друга, а відтак повернувся назад. Не витримавши п’яних безглуздих запитань, 36-річний Тарас Б. вирішив від’їхати, так би мовити, від гріха подалі. Проїхавши декілька метрів, хлопець зупинився. У цей час до нього знову підійшов п’яний Ігор. Обурений таким ставленням до себе, він дістав із кишені розкладну палицю (кістень) і вдарив нею водія.\nНа щастя, якраз нагодився патрульний автомобіль, тож кривдника відразу було затримано, – повідомив командир роти патрульної служби міліції Луцького МВ УМВС України у Волинській області майор міліції Віктор Пархомчук. – Хто знає, чим цей інцидент міг скінчитися, якби не працівники міліції.\nЗатриманий виявився не судимим, тож наразі відпущений додому. Палиця вилучена і направлена на дослідження до НДЕКЦ УМВС в області. Триває перевірка.\nДовідка: кістень – гнучко-суглобистa холодна зброя ударно-роздробляючої дії. Являє собою ударний вантаж (кістяну, металеву або кам'яну гирю – било), з'єднаний підвісом (ланцюгом, ременем або міцною мотузкою) з дерев'яною ручкою – кістеніщем. Завдяки своїй дешевизні і ефективності кістені широко використовувалися в X-XVII століттях в Європі та Азії як піхотна і кавалерійська зброя.


Ресурсна база вуглеводнів становить близько 40 млн тонн умовного палива, - Климович - Надра - Україна - Ярослав Климович | РБК Украина\nНовини » ПЕК 02.12.2014 - 14:28 Новость на русском\nРесурсна база вуглеводнів, на яких "Надра України" проводить геолого-пошукові роботи, орієнтовно становить близько 40 млн тонн умовного палива. Про це в інтерв'ю РБК-Україна повідомив голова правління НАК "Надра України" Ярослав Климович.\n"Ресурсна база буде нарощуватися згідно з нашими перспективними планами за рахунок виконання геолого-пошукових і тематичних робіт, виявлення нових перспективних ділянок надр та відновлення свердловин", - зазначив він.\nКлимович повідомив, що "Надра України" зараз проводять роботу з аналізу законсервованих і ліквідованих свердловин, що були пробурені дочірніми підприємствами. "За всю історію існування НАК "Надра України" було пробурено близько 5 тис. свердловин. Зараз ми вивчаємо ці свердловини, працюємо над технологіями, які дозволять в перспективі їх реликвидировать, провести інтенсифікацію", - підкреслив він.\nГлава НАК "Надра України" додав, що в планах компанії збільшити надходження в баланс держави до 200 млн куб. м газу в разі успішного проведення ремонтних робіт даних свердловин. "Думаю, з того списку до 100 свердловин, які ми зможемо в перспективі реликвидировать, ми все-таки знайдемо перспективні", - зазначив Климович.\nНовини України НадраУкраїнаЯрослав Климович


Про національні громади України розповість виставка Разом - новини міста Київ: центр інформації про права людини Humanrights\nПересувна молодіжна виставка "Разом" відкриває Україну як багатонаціональну державу, де кожній громаді є місце. Саме так вважають організатори виставки - Київський освітній центр "Простір Толерантності".\nЧерез особисті історії "героїв" виставки відвідувачі мають змогу познайомитися з культурним різноманіттям України. Окрім стендів про українську, вірменську, кримськотатарську, єврейську, ромську та інші громади, на виставці представлені також історії внутрішніх вимушено-переміщених осіб.\n"Я ніколи не думала, що нам у нашій країні доведеться колись доповнювати виставку стендами про переселенців. Тому нам було важливо описати такі поняття, як біженець, шукач притулку, внутрішньо переміщена особа", - коментує Анна Ленчовська, виконавча директорка "Простору Толерантності".\nГідом на виставці "працювала" 14-річна Ярослава Школьна - активна учасниця "Простору Толерантності". Дівчина розповідає, що в неї дуже багато друзів з різних національних громад. "Ми всі підлітки. І нас турбують однакові "підліткові" проблеми. Немає різниці, яка в тебе національність, коли нам у щоденники ставлять двійки", - усміхається Ярослава.\nВідвідувач виставки палестинець Мохаммад Фараджаллах каже, що такі виставки надзвичайно важливі для єдності України. "Моя дружина - українка. Наші діти розмовляють українською, знають арабську, щоправда гірше, ніж мені того хотілося б. Вони у себе вдома, вони прекрасно знаходять спільну мову з однолітками", - розповідає Мохаммад.\nМолодіжна виставка "Разом", яку також підтримала Рада Європи в Україні, уже експонувалася в клубах толерантності, школах та обласних бібліотеках для дітей та юнацтва в Києві, Львові, Харкові, Хмельницькому, Херсоні, Каховці, Цюрупинську та інших містах України.\nМітки: виставка національні меншини


Країна з необов’язковою мовою — Україна з необов’язковими українцями. Пора робити висновки, панове — Puer\nПентагон додав українську мову до списку пріоритетних та розширив кадровий запит для людей зі знанням української мови. Те відчуття, коли іноземці роблять для нашої мови більше, ніж наша держава.\n«Українська мова є рідною для 73% учасників АТО, їх рідних і близьких. Російська – для 6%, обидві мови – для 19%. Серед непричетних до АТО українську мову вважають рідною 55%, російську – 19%, обидві мови – 23%. Українською та переважно українською вдома розмовляють 60% учасників АТО та 46% не причетних до АТО, російською – відповідно, 14% та 27%, обома мовами – по 25%». http://razumkov.org.ua/upload/Identi-2016.pdf


«Я був маленьким хлопчиком, але досі я пам’ятаю, як нас навчали шанувати Міста-Герої – Київ, Керч, Одеса, Севастополь та інші. Як ми з повагою і захопленням ставилися до подвигу жителів цих міст, вони були на слуху. І ми досі пам’ятаємо, як жителі цих міст цим пишалися, це була їхня особлива гордість. Тепер прийшов час вшанувати і Житомир! Тому я згадав про той закон, який був ще з тих часів і вирішив його реанімувати для того, щоб ми всі мали можливість згадувати і шанувати тих людей, які незважаючи на відсутність всього, були першими, хто став на захист нашої України. Сподіваюсь, що мої колеги-депутати підтримають мене та свої громади!», - каже Борислав Розенблат.


„_____” ___________ 2014 р.\nХарактеристика внутрішніх і зовнішніх ключових змінних організації та їх роль у забезпеченні ефективного функціонування підприємства. Підприємство, як організаційна структура: визначення терміну “організація”, формальні і неформальні організації. Складні організації та їх спільні риси: ресурси; залежність від оточуючого середовища; горизонтальний та вертикальний розподіл праці; управління. Горизонтальний та вертикальний розподіл управлінської праці. Рівні управління (піраміда рівнів управління): керівники низової, середньої та вищої ланки управління. Внутрішнє середовище організації, його ситуаційні фактори (змінні) та їх характеристика: цілі, структура, задачі, технологія, люди. Зовнішнє середовище організації та його характеристики. Ситуаційні фактори (змінні) зовнішнього середовища та їх характеристика: фактори прямої дії (постачальники, трудові ресурси, установи державного регулювання, споживачі, конкуренти); фактори непрямої дії (стан економіки, НТП, соціокультурні фактори, міжнародні події).\nКласифікація промислових підприємств. Загальна характеристика підприємств (об’єднань): виробничо-технічна, організаційна та економічна єдність підприємства (об’єднання). Класифікація промислових підприємств (об’єднань). Ознаки класифікації: за галузевою належністю; за розміром; за рівнем спеціалізації; за масштабом виробництва; за рівнем механізації та автоматизації; за методом організації виробництва; за способом конкуренції.\nНапрямки діяльності промислового підприємства. Вивчення ринку товарів. Інноваційна діяльність. Виробнича діяльність. Комерційна діяльність. Після продажний сервіс. Інтегровані напрямки: економічна і соціальна діяльність.\nРозділ 2. Ресурсне забезпечення промислового підприємства:\nПоказники використання основного капіталу. Натуральні та вартісні показники використання основного капіталу. Показники, що характеризують рух основного капіталу на підприємстві: коефіцієнт вибуття, коефіцієнт оновлення. Середньорічна вартість основного капіталу. Показники, що характеризують озброєність праці основним капіталом: коефіцієнт капіталоозброєності, коефіцієнт енергоозброєності, фондооснащеності. Застереження щодо визначення коефіцієнту капіталоозброєності. Показники, що характеризують ефективність використання основного капіталу: коефіцієнт капіталовіддачі, коефіцієнт капіталомісткості, рентабельність основного капіталу, взаємозалежність між капіталоозброєністю, продуктивністю праці та капіталовіддачею, пофакторний аналіз використання основного капіталу. Показники, що характеризують використання обладнання: коефіцієнти використання наявного та встановленого обладнання; коефіцієнт змінності встановленого та діючого обладнання; коефіцієнти використання обладнання за часом (календарного, номінального (режимного), ефективного), визначення календарного, номінального та ефективного (для неперервного та перервного процесів виробництва) річного фонду часу роботи обладнання. Загальний коефіцієнт зношення основного капіталу. Види зносу основного капіталу та форми усунення зносу. Ремонт основного капіталу (поточний та капітальний), міжремонтний період, планово-попереджувальний ремонт, модернізація.\nПідвищення ефективності використання основного капіталу підприємства. Основні напрямки підвищення ефективності використання основного капіталу підприємства: екстенсивний та інтенсивний. Шляхи підвищення ефективності використання основного капіталу. Заходи з розширеного відтворення основного капіталу.\nПоказники якості продукції, методи їх кількісного вимірювання та оптимізація рівня якості. Показники якості продукції: узагальнюючі, комплексні, одиничні. Методи кількісного вимірювання показників якості продукції. Способи відображення показників якості. Рівень якості та методологія його визначення. Оптимізація рівня якості. Чинники оптимізації. Критерії оптимізації. Графічний спосіб оптимізації\nАтестація, сертифікація та стандартизація продукції. Атестація продукції (визначення). Оцінка результатів атестації за допомогою індексів. Правове забезпечення сертифікації. Сертифікація продукції (визначення). Значення сертифікації. Обов’язкова, добровільна сертифікації. Самосертифікація. Умови самосертифікації. Сертифікація третьою стороною. Сертифікат відповідності. Знак відповідності. Система сертифікації. Стандартизація. Стандарти і технічні умови. Різновиди стандартів за статусом. Структура стандартів якості серії ІСО 9000.\nОрганізація технічного контролю на підприємстві. Технічний контроль (визначення). Організаційна структура ВТК на підприємстві. Функції ВТК. Форми технічного контролю. Види технічного контролю. Об’єкти технічного контролю. Засоби контролю. Облік та аналіз браку: дефект (визначення); допустиме відхилення; різновиди дефектів( конструктивні, виробничі, явні, критичні, значні, малозначні, виправні, невиправні); придатна одиниця продукції; брак (визначення); збіг та відмінність між браком та “бракованою продукцією”; різновиди браку (виправний, невиправний, внутрішній, зовнішній).\nСистема управління якістю продукції. Система якості продукції (визначення). Управління якістю продукції (визначення). Стадії життєвого циклу продукції. Петля якості. Основні вимоги до продукції та їх необхідні критерії. Основне завдання управління якістю продукції. Фактори впливу на якість продукції (класифікація).\nЗарубіжний досвід з управління якістю продукції та оцінка впливу її підвищення на величину прибутку. Зарубіжний досвід з управління якістю продукції. Загальне управління якістю (Total guality management TQM).\nОбчислення необхідного обсягу капіталовкладень. Способи відтворення основного капіталу. Методика розрахунку необхідного обсягу капіталовкладень на просте відтворення. Методика розрахунку необхідного обсягу капіталовкладень на розширене відтворення.\nАналіз та оцінка економічної ефективності капіталовкладень (інвестицій). Загальна (абсолютна) та порівняльна (відносна) ефективність капіталовкладень (визначення). Диференційовані показники загальної (абсолютної) ефективності: капіталомісткість та капіталовіддача. Узагальнюючи показники загальної (абсолютної) ефективності: коефіцієнт економічної ефективності та термін окупності. Розрахунок річного економічного ефекту на базі приведених витрат. Основні методичні підходи до аналізу і оцінки ефективності капіталовкладень (інвестицій) за ринкових умов: бухгалтерський та економічний (або фінансовий).\nРозділ 4. Ресурсне забезпечення промислового підприємства:\nТеоретичні та практичні основи організації праці на підприємстві. Визначення категорії “праця”. Організація праці на виробництві з технологічної точки зору (суть). Форми та елементи організації праці, їх суть та характеристика. Розподіл праці, як об’єктивна основа її організації: функціональний розподіл, професійний, кваліфікаційний. Кооперація праці на підприємстві: суть та зміст кооперації, форми кооперації, вдосконалення форм кооперації, форма виробничих бригад. Вдосконалення методів праці та організації робочих місць. Напрямки раціоналізації методів праці. Трудовий процес: трудова операція, трудові прийоми, трудові рухи. Робоче місце та його організація на виробництві.


🍀 7 причин, чому пілатес покращить ефективність твоїх тренувань та якість життя.\nПілатес допоможе тобі й твоїм клієнтам:\n✅ Налагодити нейронні зв’язки між мозком та іншими частинами тіла. Пілатес об’єднує роботу розуму, душі й тіла. Завдяки цьому ти ефективніше виконуватимеш вправи, бо будеш концентруватися на відчуттях тіла.\n✅ Очистити організм і насичувати його киснем. Пілатес вчить використовувати більшу частину легень при диханні. Так до крові й внутрішніх органів потрапляє більше кисню, а організм краще очищується від непотрібних речовин. Джозеф Пілатес називав таке дихання внутрішнім душем.\n✅ Не допустити опускання внутрішніх органів через сидячий спосіб життя. За правильного дихання працює не лише грудна, а й тазова діафрагма. Це активує м’язи малого таза й вони краще підтримують внутрішні органи.\n✅Зміцнити поставу та уникати травм. Вправи в пілатесі активують найдрібніші м’язи-стабілізатори, що утримують хребет. А завдяки усвідомленим рухам ти краще відчуватимеш тіло в просторі й робитимеш менше травмонебезпечних рухів.\n✅ Покращити стан суглобів. Вправи в пілатесі виправляють нееластичність зв’язок та занадто затиснуті або розслаблені м’язи. Вони налагоджують та покращують порушені функції рухів. Тіло стає більш мобільним і дієздатним.\n✅ Підготувати тіло до повсякденних багатофункціональних рухів. Пілатес — це функціональне тренування, адже в кожній вправі задіяні м’язи майже всього тіла. Одні працюють, інші стабілізують, треті розтягуються. Завдяки цьому організм правильно й безпечно виконує рухи з повсякденного життя.\n✅ Не витрачати зайвої енергії. Підконтрольно виконуючи вправи, ти відчуватимеш м’язи та будеш розуміти, які активувати для певного руху, а які ні. Так ти уникнеш перенапруження, непотрібних зусиль та перевитрат енергії. 👉 Використовувати всі переваги пілатесу, правильно виконувати вправи та професійно проводити тренування ти навчишся на тренінгу «Пілатес, вправи на маті / Pilates Mat Work. Рівень I».


Поминальні дні: порядок забезпечать понад 14 тисяч правоохоронців » Слово і Діло\nПоминальні дні: порядок забезпечать понад 14 тисяч правоохоронців\n14 квітня 2018, 15:42\nВ Україні правопорядок у поминальні дні 15-17 квітня будуть забезпечувати понад 14 тисяч поліцейських і 1 тисяча нацгвардійців.\nВсього в заходах очікується участь майже 14 млн громадян. Про це заявив перший заступник міністра внутрішніх справ Сергій Яровий, повідомляє департамент комунікації МВС України, передає «Слово і Діло».\nАваков запевняє, що Нацполіція не планує підписувати жодних угод з дружинамиСказано 13 березня 2018 р.Статус обіцянки: Архів\n«Правоохоронці вже підготувалися до забезпечення безпеки в поминальні дні, які пройдуть 15-17 квітня. Очікується участь близько 4 мільйонів осіб. Для охорони громадського порядку буде залучено понад 14 тисяч поліцейських і однієї тисячі гвардійців», - сказав Яровий.\nКрім того, в цей період для забезпечення оперативного реагування на надзвичайні ситуації буде залучатися особовий склад ДСНС і спецтехніка.\nРаніше поліція відреагувала на бійку біля пам'ятника Ватутіну.\nВідзначимо також, що поліція затримала злочинця, який втік з колонії.\nУ поліції розповіли, як в Україні пройшла великодня ніч 8 квітня 2018, 15:04\nКіберполіція викрила хакера на продажі акаунтів 13 квітня 2018, 14:04


Чт, 2018-04-19, 11:30 AM\nЗа традицією художню літературу називають людинознавством. Коли перечитуєш твори Дмитра Васильовича Марковича (збірка “По степах та хуторах”, К., 1991), то глибоко переконуєшся, що красне письменство є ще й великою школою людинолюбства. “Треба жити по-новому, люблячи людей!” – це не лише життєва позиція героїв Д. Марковича, це його власне життєве кредо. Юрист за фахом, Дмитро Васильович завжди стояв на сторожі закону і справедливості, боронив честь і гідність найбідніші, найбільш безправні і забути суспільством людей, де б не доводилось бувати – в Бесарабії й на Кубані, в Польщі й Таврії, на Волині й Поділлі. Чому його ім’я таке незнайоме нашому сучасникові? Лиш тому, що на силі життя, за доби Української Народної Республіки, Д. Марковичу як одному з найдосвідченіших вітчизняних юристів було запропоновано посаду Головного прокурора (при М. Грушевському), а згодом – прокурора Генерального суду (при П. Скоропадському). Це дало підстави “доброзичливцям” усіляких мастей вже з кінця 20- рр. паплюжити добре ім’я письменника, нагороджувати його ярликами “націоналіста” і “контрреволюціонера”, а творам митця перепиняти шлях до читача.\nА при житті Д. Маркович користувався величезним авторитетом як громадський діяч, просвітник, юрист, письменник, організатор кооперативного руху. Наведемо хоча б рядки з вірша Олександра Олеся, співця української революції, якого просто неможливо запідозрити в нещирості:\nБула тобі мужицька ата\n(“Д. Марковичу”, 1918)\nСлавнозвісний лірик у цьому поетичному посланні зараховує Дмитра Васильовича до світочів української нації, що “вміли серце рвати і кидать іскри золоті”, але ще мали єдиний привілей – “умирати на хресті”.\nПро самовідданість і жертовність Д. Марковича на шляху до культурно-національного відродження Південної України свідчить багато фактів. Вже одне упорядкування ним (разом з дружиною Оленою Іванівною Маркович) першого херсонського літературного альманаху “Степ” (1886) варте того, щоб ми ніколи не забували цієї світлої постаті.\nЗвідки ж з’явився цей подвижник на терени Херсонщини, яке його родове коріння? Як не дивно, Д. Маркович був онуком одного з найбагатших і найсвавільніших полтавських кріпосників. Народився письменник 4 листопада 1848 року в м. Полтаві. У родині його батьків – українського шляхтича Василя Васильовича Марковича та його дещо екзотичної як для українських степів дружини (напівнімки – напівіспанки) Антуанетти Францівни де Оліва – дідівський деспотизм і самодурство не знайшли проросту. Навіть навпаки – в сім’ї цінувались вільнодумство, незалежність, благородство, людяність. А коли ще згадати, що дядьком письменника був друг Т. Шевченка етнограф Опанас Маркович, а дядиною Марія Вілінська, себто співачка кріпацької недолі Марко Вовчок, то цілком зрозумілими стають витоки гуманізму та добротворчості в житті та діяннях Д. Марковича. Вчився він у Новгород-Сіверській та Вологодській гімназія, на правничному факультеті Новоросійського університету в Одесі, по закінченні якого працював у різних судових установах Південної України.\nУ 70-80-х рр. Д. Маркович живе і працює в Херсонській губернії, зокрема на посаді товариша прокурора Єлисаветградського окружного суду. Це період його активної українофільської діяльності пліч-о-пліч з Олександром і Софією Русовими, Теофаном Василевським, Олександром Волошиновим, Іваном Тобілевичем, Андрієм Грабенком та ін. Метою і змістом їньої роботи були, за словами С. Русової, “розвиток національної гідності, розвиток мови як кращого провідника світла і знання, введення малоруської мови в церкві та школі для успішнішого виконання призначення обох” та ін. Проте зовсім інакше кваліфікувати ці просвітницькі заходи царські посіпаки, вбачаючи в них прагнення “шляхом поширення дозволених цензурою малоросійських творів знищити існуючий порядок”.\nНа межі 1884-1885 рр. над єлисаветградськими українофілами пронеслась буря. О. Русов, О. Волошинов, Т. Василевський були арештовані, і лиш втручання Д. Марковича полегшило ї долю – ціною внесених грошей було забезпечено звільнення в’язнів з тюрми.\nЗ початку 1885 року єлисаветградські просвітники перебувають на засланні в Херсоні, сюди ж переводять на роботу і Д. Марковича – помічником губернського прокурора. Ще в Єлисаветграді Дмитро Васильович разом з дружиною розпочав упорядкування белетристичного збірника. Ця справа була продовжена в Херсоні. Як згадувала С. Русова, цей період “відзначався серед українців деяким оживленням; хоч правильного розвитку літератури й не було, але настала мода на збірники, - до них і цензура ставилась якось лагідніше, і розглядались вони ліпше, бо в них більше авторів брало участь. На чолі цієї справи в Херсоні стола офіційно Є.І. Маркович, як видавець, і , неофіційно, сам Д.В. Маркович, як душа цілого збірника всі ставились прихильно і підтримували його, хто чим міг” (1). До рукописного варіанту народжуваного альманаху ввійшли статті, оповідання, вірші не лише херсонців (О. Та С. Русових, Дніпрової Чайки, Д. І О. Марковичів, А. Грабенка, Б. Грінченка, Пенчуківця), а й дописувачів з інших місць – К. Іващенка (Шрама) з Одеси, І. Левицького (Нечуя) з Кишинева, Д. Мордовця з Петербурга, М. Грушевського (Заволоки) з Астрахані, П. Тулуба з Києва та ін. Подані до збірника матеріали редагував Д. Маркович. Ось, наприклад, які корективи вніс він до оповідання “Бідна дівчина” Михайла Грушевського: “викинуто кінець (од слов “кілька світників”); слова “репнула”, “гепнула”, “сопла”, хлопець до дівчини “приткається”, “засапана”, жінку “попсовав”. А се ж слова , що може, реальні, але ріжуть вуха і дають другі вирази, ніж які автор бажав” (2).\nВлітку 1885 року рукопис “Степу” було послано на розгляд Санкт-Петербурзького Цензурного Комітету і вже в жовтні цензор Фрейман запропонував заборонити ряд матеріалів збірника, зокрема вірші Дніпрової Чайки “Думка. Перед портретом Тараса Шевченка”, “Сестрицям-українкам”, “Засуха”, які нібито були перейняті “тенденцією, ворожою російській національності”. “Небезпечною” віявилась і стаття С. Русової “Кілька слів з приводу відношення північно-російської літератури до півдня Росії”, вилучена цензурою.\nОфіційний дозвіл на видання усіченого збірника було дано лише наприкінці весни 1886 року. Тож не дивно, що ще в листі від 24 березня\n1886 року до М. Грушевського Д. Маркович бідкається з приводу невідомої долі альманаху: “Коли розрішать не знаю: коли друкуватимем – не знаю. Коли прийде, тоді й в друкарню піде” (3). Восени 1886 року “Степ” нарешті вийшов у світ, і одним із рецензентів цього видання став І. Франко, якого прикро вразила наявність у збірнику багатьох російськомовних матеріалів (“белетристика могла б бути цілком українською”), а також художня невиразність ряду вміщених творів. Пізніше в своєму “Нарисі історії українсько-руської літератури до 1890 р.” він відзначить: “Гарним придбанням “Степу” були чотири оповідання Дмитра Марковича “Из уголовщины», писані, одначе, українською мовою, в яких автор виявив неабиякий белетристичний талант” (4). І хоча дебют письменника відбувся ще в 1880 році, коли часопис “Новое время” опублікував Марковичеве оповідання “Неудачый», проте визнання до нього прийшло завдяки появі “Степу”, де з’явились твори з кримінальної практики: “Іван з Буджака”, “Два платочки”, “Шматок” та “Омелько Каторжний”.\nПерший з названих творів репрезентує неабияку людську особистість з сильним характером, виховану суворими умовами життя і праці в південноукраїнських степах. Іван з Буджака “наганяв страх на всіх млявих і вселяв якусь огиду у всіх понівечених, золотушних синів уличної, городської цивілізації… Мирний Городянин, що звик у житті тільки до дрібних каверз, лукавства та облуди, мимоволі бліднів перед цією цільною натурою, перед цим дужим, могучим степовиком” (5). Автор не приховує своєї симпатії чесної і простодушної людини, котра шокує своїм виглядом і поведінкою оточуючих, гостро реагує на несправедливість, ніколи не поступається своєю незалежністю та гідністю. Звикнувши жити за неписаним степовим кодексом, Іван діє за природними порухами серця й розуму. Певність у власній правоті штовхає його як на свавільний акт (убивство прикажчика-шахрая), так і на добродійний вчинок – герой віддає всі гроші ув’язненій, що народила в тюрмі дитя. Д. Маркович підкреслює, наскільки Іван з Буджака переріс в духовному плані своє оточення (“смотритель, конторщик і москалі стояли мовчки здивовані: вони не розуміли цього”).\nЛюдяність є визначальною рисою і в характері героїні “Двох платочків” – старої селянки Ковалихи, яка не тільки прощає нещасному жебракові його гріх – крадіжку бабиних хусточок, але й пускає його знову до хати на нічліг, зваживши на нездоров”я та безпорадність невдахи. Душевна доброта і благородство цієї жінки протиставляється в оповіданні бюрократичний судовій системі з її антигуманністю й байдужістю до запитів особистості.\nДмитро Маркович умів побачити за маскою запеклого грабіжника образ учорашнього селянина, зневаженого й упослідженого, гнаного лихими обставинами життя на слизьку дорогу. Таким є повітовий розбишака Поліжай з оповідання “Омелько Каторжний”, котрий утікає з далекого Сибіру, аби хоч на мить побачитись зі своїми дітьми-безбатченками. Ненависть і любов, суворість і чулість нерозривно поєдналися у вдачі героя.\nНа шлях злодійства ступає й сільський хлопець (“На Вовчому хуторі”). Лише випадковість рятує од загибелі цього конокрада-початківця, впійманого “на гарячому” хуторянами. Але цей найжахливіший в долі Степана епізод стає точкою відліку на шляху його морального очищення – урок людяності, даний героєві та його мучителям чистою невинною дитиною, вивищує й облагороджує їх.\nПро трагізм долі дітей злидарів, їхню поразку в непосильному двобої з жорстоким світом повідав Д. Маркович у своїх оповіданнях “Шматок” та “У наймах”, в яких широко використані матеріали з херсонського життя, створені колоритні образи тавричан, наведені розлогі описи природи нашого краю.\nІ твори письменника, вміщенні в альманасі “Степ”, і серія інших його оповідань, позначених таким же пафосом людяності (окрім згаданих “На вовчому хуторі” та “У найми”, це такі як “Невдалиця”, “Бразіліяни”, “Судова помилка”, “Зама на вбивство жінки” та ін.), були гідним внеском у справу розвитку українського письменства на засадах гуманізму і демократизму.\nОсобливе місце в доробку Д. Марковича займає його п’єса “Не зрозуміли”, над якою автор працював за перебування в Херсоні, а закінчив у Катеринодарі. Твір присвячений другові письменника, відомому на Півдні України просвітникові Олександрові Олександровичу Русову. Головний герой п’єси агроном Олександр Богун разом зі своїми однодумцями прагне розбудити українське патріархальне село до нових форм економічного життя, піднести добробут краян, осяяти їх дні світлом науки та культури. Своєю одержимістю (“жити треба для рідного краю, для людей”) Марковичеві герої нагадують друзів письменника – О. Русова, М. Левитського, Т. Василевського та інших херсонських подвижників на терені “ходіння в народ”.\nТа й сам Д. Маркович не раз мав нагороду пройти стежками своїх літературних персонажів. Так, розчарувавшись у судовій службі, письменник у 900-х рр. поселився в невеликому маєтку в с. Михалківцях на Волині, де намагався усіляко допомагати селянам боротися з нуждою, збагачував їх агрономічними знаннями та ін. Переїхавши згодом на Поділля, до Вінниці, Дмитро Васильович продовжує займатися пошуками шляхів поліпшення селянської долі, бере активну участь у кооперативному товаристві, в організації кооперативного товариства, в організації кооперативного банку тощо. З літературних творів, написаних у цей період, збереглося дуже мало, зокрема “Лист до читача”, датований 17 серпня 1917 року. Це був обнадійливий час, коли на хвилях демократичної революції український народ відновлював свою державність. Д. Маркович щиро радів успіхам Центральної Ради в справі національного відродження України, потверджуючи, що тепер його “віра й надія у силу й правду народа здійснилася”. В “Листі до читача” письменник оптимістично проголошує: “…Ненависть до насильства дасть нові молоді сили, й наша красна література розів’ється пишним квітом. Може, коли хутко не одвезуть моє тіло на цвинтар, молоде сильне життя моєї безліч коханої України й мене змолодить, і дасть сили написати сучасне, прекрасне, радісне – як саме життя, молоде, вільне, сильно” (6). Проте останні роки життя Дмитра Васильовича були не лише осяяні щастям, а й потьмарені сумом і гіркотою від споглядання агонії української демократії. Помер письменник 9 грудня 1910 року в місті Вінниці.\nСьогодні творчий набуток Д. Марковича знову прийшов до народу, на вівтар якого він офірував своє життя, досвід. Письменник “з таким ясним світоглядом, з такими надіями на людину, на її потенціальну здатність до добра” (7), як написав про нього академік С. Єфремов, не може лишити байдужими нас, пробуджує в кожному зерна добротворчості.\nНа Херсонщині пам’ять про Д. Марковича як митця і просвітника, редактора літературних збірників “Нива” і “Степ” лишається немеркнучою. В 1993 та 1998 рр. місцевим педвузом та обласною “Просвітою” були проведені наукові конференції, до участі в яких було залучено провідних учених України. В 1997 р. у Херсоні вийшов спецвипуск альманаху соціальних досліджень “Константи” (№ 2), цілком присвячений сторінкам громадської, літературно-мистецької й просвітницької діяльності Дмитра Марковича. Це видання (редактор В. Коробов) репрезентувало розвідки Фелікса Білецького, Лідії Голомб, Марії Пентилюк, Павла Параскевича, Лідії Ремішевської, Наталі Чухонцевої та інших дослідників. Як відзначається в поетичному заспіві даного збірника (рубриці “У вінок шани”),\nТого, хто наближав його свободу (8).\nГідною даниною пам’яті по визначному письменникові-просвітникові стало відновлення його дітища – альманаху “Степ” (протягом 1991-2000 років вийшло 10 чисел). Як відмітив у вступній статті до першого номера відродженого херсонського збірника головний редактор В. Піддубняк, нинішніх “степівчан” єднає бажання говорити “про наболіле, не забуваючи про свою одвічну просвітницьку роль” (9). Отже, Марковичева справа продовжується.\n1.\tРусова С. Мої спомини // За сто літ.- К.: ДВУ,1928.- Кн. 111.- С. 163.\n2.\tДержавний історичний арів України в м. Києві.- Ф.1235.- Оп. 1.- № 630.- Арк.1.\n4.\tФранко І. Нарис історії українсько-руської літератури до 1890 р.// Зібр. творів: У 50 томах.- К.: Наук. Думка, 1984.- Т. 41.- С. 383.\n5.\tМаркович Д. По степах та хуторах: Оповідання. Драма. Спогади.-К.: Дніпро, 1991.- С. 46.\n6.\tТам же.- С. 455.\n7.\tЄфремов С. Історія українського письменства.- К.: Феміна, 1995.- С. 512.\n8.\tНе Іван. Марковичеві зерна //Константи.- 1997.- № 2.- С. 4.\n9.\tПіддубняк Василь. Душа населення і всохле древо // Степ: Літературно-мистецький і громадсько-політичний альманах творчих спілок Херсонщини.-1991.- № 1.- С. 4.\nПросмотров: 1859 | Рейтинг: 3.0 | - Оцінити -ВідмінноДобреНепоганоПоганоЖахливо


Покращення життя у кредит. Державний борг України продовжує зростати\n24 жовтня 2020, Київ 17:19\n29 липня 2010, 19:31\nКиїв – Упродовж червня державний борг України зріс більш, ніж на 5 відсотків. Представники владної команди заявляють, що ситуація повністю під контролем. Утім, на думку деяких експертів, нинішні темпи зростання державного боргу є критичними для української економіки. І якщо Кабінет Міністрів не змінить свою політику, то вже через два роки значна частина бюджету йтиме на обслуговування державного боргу.\nЗа підрахунками, які Кабінет Міністрів зробив станом на березень місяць, державний борг України становив 93,5 відсотків ВВП. Тоді урядовці заявляли, що для перехідної економіки, якою є українська, це критично високий рівень. Між тим, державний борг продовжує зростати і надалі. За повідомленням Міністерства фінансів, упродовж червня він зріс більш ніж на 5 відсотків. У повідомленні наголошується, що це зростання значною мірою відбулося за рахунок залучення кредиту у розмірі 2 мільярдів доларів від російського ВТБ Банку.\nПроте, тепер представники провладної команди переконують, що нічого страшно не відбувається. І, як зазначив Радіо Свобода регіонал Михайло Чечетов, державний борг почне знижуватися уже наступного року.\n«Ми сказали, що цей рік буде роком стабілізації. Ми стабілізуємо ситуацію по всіх напрямках. Всі макроекономічні параметри будуть стабілізовані. І це буде стартовим майданчиком для зростання економіки і зменшення державного боргу в наступному році», – сказав Чечетов.\nЩо для ринкових економік прийнятно, для української – ні?\nОпозиція ж заявляє, що нинішні темпи зростання державного боргу для України є критичними. І найнебезпечніше у цій ситуації те, говорить заступник голови парламентського комітету з питань економічної політики, бютівець Ігор\nЄресько, що на відміну від країн Європейського Союзу, розвиток економіки яких дозволяє залучати значні кредити, а потім безболісно їх віддавати, українська економіка не може собі цього дозволити.\n«Українська економіка – унікальна. Зараз її не можна назвати ринковою економікою. Це, швидше, адміністративна система, яка стримує розвиток ринкових перетворень в Україні у цілому. Тому, можна сказати, що державний борг наближається до критичного», – зауважує бютівець.\nПозичати, щоб віддавати\nІз тим, що нинішній державний борг є критичним для України погоджується і економіст Андрій Новак. Проте, наголошує він, цей борг почав зростати два з половиною роки тому. Відтак, зазначає Новак, сьогодні вже можна говорити, що українська економіка живе лише за рахунок накопичення нових боргів, а частина нових запозичень іде на погашення старих.\n«Якщо таким шляхом уряд продовжуватиме працювати і надалі, то вже через 2-3 роки більша частина державного бюджету буде йти на покриття попередніх боргів, – констатує експерт. – Вже у цьому році виплати за зовнішніми боргами не дозволяють виконувати навіть соціальні статті бюджету».\nЩо ж до кредиту stand-by у розмірі 15 мільярдів доларів, який Міжнародний валютний фонд таки погодився виділити Україні, то у даний момент, на думку Андрія Новака, це є рятівним колом для українського уряду для покриття бюджетного дефіциту. Проте, зазначає експерт, цей кредит є не панацеєю, а навпаки – ярмом. І допоки уряд не запровадить комплексної антикризової програми, передовсім, ухвалення майже бездефіцитного бюджету та запровадження стимулюючих програм для реальних секторів економіки, державний борг продовжуватиме зростати.