Шват - місяць благословень\nУвечері в п’ятницю, 27 січня 2017 року, розпочався місяць шват, п'ятий місяць від початку року. Це самий зимовий місяць єврейського календаря. Євреї, які жили в Білорусії, Литві і на Україні жартували: "Шват - він не брат", маючи на увазі, що цей місяць припадає на найхолоднішу пору року.\nУ єврейській традиції місяць шват зазвичай пов'язаний з двома подіями: в перший день місяця шват Моше почав публічне читання останньої книги Тори "Дварім", яка підбиває підсумок всього попереднього періоду єврейської історії та в якій розглядаються подальші шляхи, по яких може піти єврейський народ. Друга подія – це те, що в місяці шват відзначається Ту БіШват - в буквальному перекладі - 15-ий день місяця шват (9 + 6 = 15 - це переклад відповідності букв єврейського алфавіту цифрам). Цей день - новий рік плодових дерев.\nШват - одинадцятий місяць року, якщо здійснювати відлік від нісана, і п'ятий, якщо рахувати від тішрея, від Рош ГаШана. Тора і ТаНаХ називають його «одинадцятим місяцем».\nРош-Ходеш Шват триває лише один день, оскільки попередній місяць Тевет завжди є неповним. Відповідно, місяць Шват завжди є повним і триває тридцять днів.\nШвату відповідає мазаль «длі» (з івриту «відро», або «водолій»). У Торі сказано (Бамідбар, 24): «переповняться його [Ізраїлю] відра водою...».\nОскільки до місяця Шват зазвичай випадає велика частина дощів, то водойми в цей час сповнені водою; тому воду не доводиться зачерпувати в глибині колодязів - відра і так піднімаються переповненими...\nПершого Швата Моше, перебуваючи в степах Моава, на східному березі річки Йордан, почав читати Ізраїлю Книгу Дварім, повну гірких, але справедливих докорів - адже євреї багаторазово переставали слухатися Вс-вишнього за майже сорок років, проведених в пустелі.\nУ цій книзі знову викладаються багато з заповідей, які Моше отримав за всі ці роки, - на горі Синай і в Мішкані - а також нові заповіді, про які єврейський народ ще не знав. Він передав синам Ізраїлю благословення і прокляття, які вони повинні будуть вимовити, увійшовши в Ерец Ісраель, розповів їм про те, яким чином потрібно буде завойовувати Святу Землю, а також благословив їх, передбачаючи свою швидку смерть.\nМоше говорив з народом протягом тридцяти семи днів і закінчив передачу Ізраїлю Книги Дварім сьомого Адара. Першого Швата він почав говорити з Ізраїлем, вимовивши слова Тори «Годі вам жити біля цієї гори» (Дварім, 1), і сьомого Адара закінчив словами «Щасливий ти, Ізраїлю! Хто подібний до тебе, народе, врятований Вс-вишнім... »(Дварім, 33).\nТому мудреці порівнюють день першого Швата з днем Дарування Тори. Хоча, як відомо, Тора і заповіді були дані Вс-вишнім єврейському народу шостого сивана, першого швата в серцях синів Ізраїлю наче відкриваються нові джерела Тори, і протягом тридцяти семи днів - аж до сьомого Адара - вони удостоюються нових одкровень.\nШабат, в який в синагогах читають тижневий розділ Тори Бешалах («Коли відпустив»), називається Шабат Шира («Шабат Пісні»), оскільки знаменитою є пісня, яку співали сини Ізраїля, коли перед ними розступилося Червоне море, входить саме в цей розділ Тори і читається в цей Шабат.\nНезважаючи на те, що розділ Бешалах містить опис багатьох інших найважливіших подій (в тому числі - виходу з Єгипту, переходу через море суходолом, обдарування багатьох законів, історію випадання ману (манни) і історію колодязя, що йшов за євреями по пустелі), ми називаємо цей Шабат Шабат Шира.\nНаші мудреці пояснюють це так: всі інші частини Тори були дані Вс-вишнім Ізраїлю в односторонньому порядку – Вс-вишній говорив, а Ізраїль слухав. Однак в той час, коли євреї були радісні від здійсненого дива - море розступилося перед ними і пропустило їх, а потім зімкнулося і поглинуло єгиптян - заспівали пісню, і сталося навпаки: Ізраїль співав, а Вс-вишній слухав їх пісню. У цей момент сини Ізраїлю досягли духовної висоти, перевершити яку неможливо; їх серця стали джерелами, з яких забила жива вода Тори, їх голос став ніби голосом Вс-вишнього...\nБільш того - вимовлені ними слова Тори наче передували тим словам і законам, яким навчив їх Вс-вишній на горі Синай.\nЯк це могло статися? Радість, з якою сини Ізраїлю співали цю пісню, була така велика, що вона передалася євреям всіх часів і поколінь, так що завжди, коли Вс-вишній рятував їх від їхніх ворогів, вони починали співати пісню подяки.\nЦя пісня - пісня, яку сини Ізраїлю співали, перейшовши Червоне море, - була вираженням глибокої віри у Вс-вишнього, а не хвилинної радості, викликаної чудесним спасінням від рук єгиптян. Така радість минає, бо людське серце знає приливи і відливи; однак глибока віра, захопивши серце людини, залишається в ній назавжди.\nСини Ізраїлю заспівали цю пісню тільки після того, як зрозуміли з абсолютною ясністю, що все те, що сталося з ними з того моменту, як почалося звільнення від єгипетського рабства, так само як і все те, що чекає їх у майбутньому - це милість, надана їм Вс-вишнім.\nТому в Книзі Псалмів сказано (Тегілім, 97): «Радість - для тих, у кого ясно в серці», а в самій пісні йдеться: «І вони повірили у Вс-вишнього і в слугу Його Моше - і тоді Ізраїль заспівав... »\nСини Ізраїлю правильно вибрали час для своєї пісні. У цей момент всі ангели, які живуть в Небесах, співали хвалебну пісню Вс-вишньому, який знову проявив Свою силу і заставив море розступитися перед Ізраїлем. І як тільки Всесвіт наповнився хвалою Творцеві, заспівав і Ізраїль - ні хвилиною раніше, ні хвилиною пізніше.\nЯкби вони заспівали пізніше - Світ не підхопив би їх пісню, бо його вихваляння вже було б закінчено.\nЯкби вони заспівали раніше, наприклад, відразу після виходу з Єгипту, весь світ міг би подумати, що в глибині душі вони дякують не тільки Вс-вишньому, а й царю Єгипту, який не став їх переслідувати. Але тепер, коли їх найстрашніший і могутній ворог - єгиптяни - загинув у них на очах від Руки Вс-вишнього, вони могли заспівати пісню, звернену тільки до Нього, Царя царів: «Співаю для Вс-вишнього, бо дійсно вознісся Він; коня і вершника кинув у море... Вс-вишній буде царювати на віки віків!»\nВся велич світу належить Йому невід'ємно. Наймогутніша людина легко може втратити свою могутність; іноді вона рветься до небес, а замість цього падає в безодню.\n«Коня - символ земної краси і мощі - і вершника - людину, гордого своєю силою, - кинув у море».\nАле що сила і міць людини, коли Вс-вишній звертає проти неї міць моря - одного зі своїх творінь? Він кинув єгиптян в море так, як кидають легкий предмет - підняв їх угору і тільки потім жбурнув в море.\nАле навіть міць моря ніщо, якщо Вс-вишній не хоче, щоб воно шкодило Його синам. По першому Його слову води моря «стали нерухомо, як стіна», «як брили льоду».\nПри цьому море не пересохло навіть на хвилину - в «серці моря» утворився прохід, обмежений з двох сторін «скам'янілою водою». Вище і нижче цього проходу море продовжувало бушувати.\nВсі ці чудеса Вс-вишній зробив тільки з любові до Ізраїлю! Якими незначними є найбільші з наших діянь в порівнянні з ними!\nМи увійшли в море, відчуваючи себе гордими, сильними і вільними, і вийшли з нього, навчені новим знанням. Всю свою «могутність» ми повертаємо Вс-вишнього - адже вона і так Йому належить - і вперше по-справжньому розуміємо, що ми - тільки слуги Вс-вишнього, а «Вс-вишній буде царювати на віки віків!»\nНіколи ще ніхто не співав Вс-вишньому такої прекрасної пісні. Тому ми читаємо її кожен день у ранковій молитві, її співають на гарний мотив, в піднесеному настрої, і в святковій атмосфері.\nОсобливий звичай в Шабат Шира\nІснує звичай в Шабат Шира виносити на вулицю залишки суботньої трапези, щоб нагодувати диких птахів і тварин, що живуть неподалік. Ось яке походження цього звичаю.\nУ розділі Бешалах розповідається про те, як народ Ізраїлю отримав в пустелі ман. Як відомо, ман необхідно було з'їсти протягом дня, за винятком п'ятниці, коли випадала подвійна порція ману і половину його треба було зберегти на Шабат. У Шабат ман не випадав, так його й не можна було збирати.\nУ Торі (Шмот, 16) говориться: «І сказав до Моше: « Їжте його сьогодні, бо сьогодні Субота і ви не знайдете його в полі», і далі: « І ось, в сьомий день вийшли з народу збирати - і не знайшли».\nНаші мудреці розповідають, що тільки лиходії вийшли збирати ман в Суботу. Вони знали, що ман не випадає в Суботу, але тим не менш хотіли довести, що Моше сказав євреям неправду. Вони заздалегідь розкидали ман неподалік від табору і мали намір зібрати його і на очах у всіх принести в табір. Однак у них нічого не вийшло. Їх випередили птахи, які спеціально прилетіли здалеку, щоб ще раз підтвердити святість Суботи і не дозволити зловмисникам обмовити Моше.\nЗрозуміло, птахи заслужили нагороду. Тому ми і пригощаємо їх їжею в той самий день, коли Тора нагадує нам про їх заслуги.\nІснує думка, що ми нагороджуємо птахів, оскільки вони день у день славлять Вс-вишнього своїм співом. І в цьому випадку Шабат Шира - саме відповідний день для такої нагороди.\nТу БіШват - це «Новий рік дерев», початок року в тому, що стосується відділення маасерот від плодів фруктових дерев. Цьогоріч ми святкуємо Ту БіШват в Шабат 11 лютого.\nМаасерот (частини врожаю, що передаються Храму, священникам - коенам, левитам, біднякам і т. д.) по-різному відокремлювалися в різні роки. У перший, другий, четвертий і п'ятий роки, рахуючи від останньої Шміти, відокремлювався маасер шені ( «друга десятина» - десята частка врожаю, яку необхідно було з'їсти в Ієрусалимі під час свят); в третій і шостий роки - маасер ані («десятина бідняка», яку необхідно було передати бідним). Все це - не рахуючи труми (частини врожаю, що передавалася коенам) і маасер рішон («першої десятини», що передавалася левитам).\nОскільки (так само, як і у випадку з маасер бегема) плоди, що відносяться до одного року, не можуть «вноситися» за рахунок врожаю іншого року, необхідно встановити, який день є початком року для відліку маасерот плодів фруктових дерев. Тора визначила, що у них є свій власний «Новий рік» - Ту БіШват.\nПлоди фруктових дерев, що зав'язалися до Ту БіШвату, вважаються плодами цього року. Плоди, що зав'язалися після Ту БіШвату, будуть вважатися плодами наступного року. Зав'яззю Талмуд вважає плід, який не досяг ще третини свого нормального розміру.\nНаші мудреці встановили 15-е швата як «Новий рік дерев» тому, що до цього дня зазвичай вже випадає велика частина річної норми опадів, і на деревах встигають зав'язатися плоди; тому ті плоди, які зав'яжуться після цього дня, стануть якби «окремим благословенням».\nЗемля до Ту БіШват вже збагачена дощами і зимовим відпочинком, тому це дуже вдалий час для посадки дерев.\nХоча Ту БіШват і названий «Новим роком», мова йде тільки про одне специфічне питання - питання про «вік» плодів фруктових дерев. Тому в цей день можна здійснювати будь-яку роботу, і він ніяк не відображений у молитвах.\nОднак в цей день прийнято привносити щось від свята: не читають Таханун (траурну частину молитов), не оплакують померлого, а якщо Ту БіШват припадає на суботу - не читають Ав ГаРахамім (уривок, в якому містяться згадки про душі покійних).\nУ цей день їдять плоди, що ростуть в Ерец Ісраель, причому намагаються покуштувати хоча б один новий плід, який ще не подавався до столу в цьому році, і вимовити на нього благословення Шегехеяну («Що дав нам дожити»).\nТому день, коли Ерец Ісраель починає, набравшись сил за зиму, давати життя новому багатому врожаю, повинен стати радісним днем для єврейського народу, і перш за все - для євреїв Ізраїлю.\nНасолодившись плодами Ерец Ісраель, ми вимовляємо благословення, початок і кінець якого присвячені цій землі. У ньому ми просимо Того, хто створив її і обдарував дивовижними якостями і багатством, наділяти її і надалі так само щедро, як наділив Він наших предків Авраама, Іцхака і Яакова.\nСлід пам'ятати, що Вс-вишній судить все Свої творіння на годину їх цвітіння. Це означає, що в Ту БіШват Він судить плодові дерева і визначає їхнє майбутнє, і в цей день нам необхідно молитися за них.\nУ році є чотири суботи, в які виносять і розкривають два сувої Тори і по ним читають два різні розділи, хоча вони і не випадають ні на одне зі свят, Пурім або Хануку. Якщо одна з них випадає на Рош Ходеш, в цей день читають три розділи по трьом сувоям!\nЦе останній Шабат швата (в невисокосному році), і (майже в кожному році) три Шабати адара. Іноді це чотири Шабати місяця адара або три Шабати адара і перший Шабат нісана.\nУ всі ці Шабати сім чоловік читають по одному сувою Тори тижневий розділ. Восьмий, повторивши останні фрази тижневого розділу, читає інший розділ по другому сувою, а потім - уривок з Пророків, пов'язаний з тільки що прочитаним ним розділом Тори.\nВ перший Шабат читають уривок з розділу Кі Тіса ( «Коли будеш перераховувати»), присвячений податку в половину шекеля, за допомогою якого Вс-вишній дозволив Моше порахувати всіх дорослих (старше двадцяти років) чоловіків Ізраїлю. Цей уривок називається Парашат Шкалім («Розділ про шекелі»).\nПарашат Шкалім читається в останній Шабат перед настанням місяця адар або в сам Рош-Ходеш адар, якщо він припадає на Шабат.\nЗа часів, коли стояв Ієрусалимський Храм, діяла особлива заповідь - кожен дорослий чоловік повинен був один раз в рік пожертвувати половину шекеля, з тим, щоб на ці гроші купити тварин, необхідних для громадських жертвоприношень - щоденні повністю спалювані жертви (олот), додаткові жертви (мусаф), хлібні приношення і воскурення. При цьому Тора забороняла приносити в цьому році в жертву тварин, куплених на гроші, зібрані в минулому (або іншому) році.\nНіхто не міг бути звільненим від цього обов'язку. Навіть людина, що живе на милостиню, повинна була пожертвувати половину шекеля, і віддати цю всю суму відразу.\nВсі пожертвувані монети повинні були потрапити в скарбницю Храму до початку місяця нісан, тому що в Рош-Ходеш нісан їх вже витягували звідти і приступали до закупівлі тварин і всього необхідного для жертвоприношень. Для того, щоб ці жертвоприношення дійсно викупали гріхи всього Ізраїлю, необхідно, щоб всі дорослі євреї мали в них частку.\nНаші мудреці постановили читати Парашат Шкалім в Шабат напередодні Рош-Ходеш адар, тому що в Шабат увесь єврейський народ збирається в синагогах для того, щоб послухати читання Тори. Таким чином, читання цього розділу ставало першим нагадуванням про міцву і про необхідність виконати її вчасно.\nСьогодні, коли Храм зруйнований і жертвоприношення не відбуваються, неможливо виконати заповідь про «половину шекеля» в тому вигляді, в якому її нам наказала Тора. Однак ми продовжуємо читати Парашат Шкалім у встановлений час; це читання і є тим виконанням заповіді, яке можливе в наш час.\nЗ книги Еліягу Кі-Тов "Книга нашого спадку"\nЄврейська релігійна громада "Турей Загав" бажає вірянам, щоб у місяці шват Вс-вишній благословив Вас здоров'ям, радістю, щастям і достатком.


На Алмазному обрізали старий дуб — комунальники пояснили, що дерево небезпечне для пішоходів / Полтавщина\n11 лютого 2020, 12:58 Розмір тексту\nОбрізаний дуб на вул. Алмазній, 6/11 | Фото: Serhii Markhel, facebook.com/markhel.sergii/posts/2981365435236395\n10 грудня в мікрорайоні Алмазному за адресою Алмазна, 6/11 працівники КП «Декоративні культури» спиляли гілки дуба. Такі дії комунальників викликали обурення місцевих мешканців. Полтавець Сергій зробив пост у Facebook, який зібрав під собою багато гнівних коментарів.\nНа думку людей, дуб нікому не заважав, він не є аварійним. А поруч знаходиться дійсно аварійні яблуня, ясені, тополі, береза, які мешканці неодноразово просили прибрати, а їх не зрізали.\nНа відповідь, що гілки дуба падали на тротуар, полтавець Сергій у коментарях пояснив:\n«Віталій Улибін, падали гілки? Ми в різній Полтаві живемо? Я повз цього столітнього дуба ходжу щодня. Максимум що з нього падало — в сильні вітри трохи сухого хмизу, як і з усіх інших дерев. Те, що з ним зробили — це варварство. І не треба мені розповідати, що оті шикарні колоди — це сухі хворі гілки, які могли впасти. І ще — дуб не каштан. Яскравий приклад того — старезний повністю сухий дуб біля зупинки Геофізика в Розсошенцях. Він засух багато років тому. Але від нього майже нічого не відпало.\nА, ще пригадав. Чому не реагували на скарги на аварійну вербу, яка врешті впала трохи більше року тому? Вона була під вікнами тієї ж бібліотеки. І тоді «Декоративні культури» відмовилися приїхати, щоб прибрати величезне зламане дерево, яке потім власними силами довелося прибирати підприємцю, що працює поруч з бібліотекою.\nДо речі, каштан напроти чорного ходу музичної школи теж був «хворий» як і цей дуб?\nРаз на те пішло — якого дідька вони лишили висіти на дереві реально суху відламану гілку? Треба бути просто сліпим телепнем, щоб її не побачити. Чому не відреагували на мого листа (як голови ОСББ) і не спиляли поруч засохлу березу і ясени, які схиляються прямо на сміттєві баки? А вони реально можуть впасти на школярів.\nІ ще. На території 29-ї школи досі лишаються не прибраними декілька тополь, які на моїй пам’яті калічили людей. Біля вікон Алмазної, 3, прямо напроти дуба — аварійна тополя (є на фото). На порозі бібліотеки — аварійна яблуня (теж є на фото). На території 19 школи більше десятка сильно уражених омелою дерев, вони, виходить, не аварійні і на дітей не можуть впасти... Вибачте, але пригадується трохи нецензурний вислів «я х***ю, дорогая рєдакция».\nДиректор КП «Декоративні культури» Сергій Луценко пояснив процедуру і чому комунальники спиляли гілки дуба.\nДиректор школи № 29 звернулася до Управління культури із проханням обрізати сухі гілки дуба біля бібліотеки. Далі управління передало прохання секретарю міськради Олександру Шамоті. Він переадресував лист на управління ЖКГ. Далі була створена комісія, в яку увійшли заступник директора КП «Декоративні культури» і державний екологічний інспектор. Комісія по визначенню аварійності дерев виїхала, оглянула дуб і вирішила, що його треба спилювати. Відповідне експертне рішення знаходиться ЖКГ.\n20 серпня 2019 року «Декоративні культури» отримали доручення на спилювання гілок дерева. 10 лютого вони їх спиляли.\nСергій Луценко повідомив, що гілки були наполовину сухі. Не можна було обрізати половину гілки, правильно було видаляти всю. За його словами, дубу жодної шкоди не завдали.\nОбрізаний стовбур спочатку не зафарбували, бо був великий мороз. Коли температура підвищиться, комунальники зафарбують стовбур.\nСпиляні гілки дуба заповнили четверту частину причепа — це 0,6 м³ деревини. Гілля дуба використають для опалення оранжерей на вулиці Нижньомлинській та для опалення приміщень «Декоративних культур». Сергій Луценко пояснив, що дров на підприємстві вистачає, і спеціально для опалення дуб не зрізали.\nНагадаємо, у Полтаві понад рік не лікують гілки 500-річного дуба після недолугої обрізки.\nУ Кременчуці на чоловіка впало дерево 6 лютого 2020, 09:58\nТеги: аварійні дерева, ЖКГ, КП «Декоративні культури», школа


Чому в «Салічної Правді» не згадується про землю, як предмет купівлі та продажу?\n1) оскільки германці були кочівниками;\n2) не досконалість закону;\n3) земля належить спільноті;\n4) взагалі не звертали уваги на землю;\n5) вся земля належала вождю.\nЯку нову форму відношень було введено реформою Карла Мартелла?\n3) кріпосне право;\nЩо таке кутюми?\n2) давні закони Франції;\n3) накази французьких королів;\n4) судейська палата;\n5) звичайне право окремих провінцій Франції.\nЯкий документ закріпив феодальні привілеї в Німеччині?\n1) Салічна Правда;\n2) Велика хартія Вільності;\n3) Золота булла;\n4) Велика Ремонстрація;\n5) Великий королівський ордонанс.\n12. Англійський парламент складається з:\n1) палати представників та палати сенату;\n2) виборчої палати громад та виборної палати лордів;\n3) з трьох незалежних курій;\n4) виборчу палату громад та палату сенату, що назначає король;\n5) виборчу палату громад та визначену палату лордів.\n13. Середньовічній Англії уїтенагемот це:\n1) судова палата;\n2) збори феодалів;\n3) королівські накази;\n4) уряд країни якому підпорядкований король;\n5) міське самоуправління.\n14. Паризький парламент у середньовіковій Франції це:\n1) королівська рада;\n2) королівській суд другої інстанції;\n3) станово-представничій орган;\n4) суд балії;\n5) орган місцевого управління.\n15. Магдебургське право це:\n1) право ранньофеодальної Німеччини;\n2) феодальне процесуальне право;\n3) збірник королівських привілеїв;\n4) право міського самоуправління;\n5) право вибору епіскопа.\nДайте характеристику реформам Сервія Туллія.\nЩо означає термін «Лікургів лад»?\nРозкрийте характер преторського права.\nВизначить основні риси феодального права.\nНазвіть органи влади та управління візантійської імперії.\nДайте зрівняльну характеристику органам державної влади у Франції періоду станово-представничої монархії та абсолютної монархії\nВірні відповіді: І рівень: 1-3; 2-3; 3-3; 4-3; 5-2; 6-2; 7-3; 8-3; 9-2;\n10-2; 11- 3; 12-5; 13-4; 14-2; 15-4.\nВИНИКНЕННЯ Й РОЗВИТОК БУРЖУАЗНОЇ\nДЕРЖАВИ ТА ПРАВА В АНГЛІЇ\n1. Англія на початку XVII cт.. Суспільний устрій.\n2. Англійська буржуазна революція та формування держави нового типу.\n3. Реставрація монархії в Англії – її характер та особливості.\n4. Становлення парламентської монархії.\n5. Розвиток буржуазного права і судочинства в Англії.\n1. Англія на початку XVII cт. Суспільний устрій.У XVI–XVII ст. Англія залишається типово аграрною країною, водночас в структурі промисливості Англії з’являються нові галузі: вугледобувна, металургійна, виробництва скла, паперу, кораблебудування, – саме вони похитнули традиційний цеховий устрій. Крім того, їх розвиток вплинув на зміні в структурі експорту. Поява нових колоній в Північній Америці, Індії та Західній Африці, утворення потужних національних торгівельних компаній, з яких слід виділити Ост-Індійську, привели до «промислової революції», що прискорювало розвиток буржуазних відносин в державі.\nНа початку XVII ст. англійське суспільство було розділено на 2 великих розряди: вище (nobiles majores) та нижче (nobiles minores). Вищий клас складався з осіб, які ототожнювали себе із титулованими родами, що мали спадкове право засідати в палаті лордів: герцоги, графи, маркізи, віконти, барони. Всі інші особи відносились до другого розряду.\nЩодо політичних та економічних прав, англійське суспільство можна було розділити на 4 розряди:\n· Джентльмени (титулована знать, рицарі, есквайри, тощо);\n· Бюргери (члени міських корпорацій, домовласники, платники податків);\n· Йомени (збагатіла верхівка селянства);\n· «Люди без голосу та влади в державі» – наймити, копігольдери, коттери, ремісники.\nНа початку буржуазної революції представники «nobiles majors» були досить неоднорідні, що зумовлювалось її значним оновленням в епоху громадянських війн та правління династій Тюдорів і Стюартів. Так, наприклад, більше половини палати лордів у 1642 р. отримали свої титули після 1603 р. Крім того, титулована знать зазнавала значних збитків, що було наслідком збереження феодального способу виробництва. Уразі відсутності королівської підтримки (посад, пенсій) це призводило до неминучих боргів та розпродажу земель.\nКрім того, серед титулованої знаті ще за часів правління перших Стюартів відбувається розкол на так зване «старе» та «нове» дворянство. Фактично, «нове» дворянство являло собою частину дворянського прошарку, яка активно пристосовувала землеробство до потреб капіталістичного устрою у сільському господарстві. Частіше за все використовувались дві форми переходу:\n1. Лендлорд, вигнавши традиційних селян-тримачів землі, надавав в оренду земельну ділянку підприємцю на умовах ринкової ренти;\n2. Сам займається підприємницькою діяльністю, ініціюючи колоніальні експедиції, або займається промисловістю, чи обирає «вільну професію» юриста, нотаріуса, землеміра тощо.\nТаким чином, суспільний престиж в нових умовах в англійському суспільстві ще вимірювався та забезпечувався землеволодінням, водночас він все більше починає залежати і від економічної складової, а саме від кількісного показника прибутку. Слід також зупинити увагу на зростання кількості «джентрі» – середнього та дрібного дворянства.\nСуспільна структура міського населення Англії була представлена трьома класами: повноправні члени корпорацій (фрімени), домовласники та особи, що проживали у домоволодіннях (насамперед, учні, підмайстри, прислуга).\nЩодо сільського прошарку суспільства, то воно було представлено:\n· Йоменами – заможними землеволодарями, які тримали земельні фригольди (юридично забезпечене необмежене тримання землі, із річним прибутком не менше 40 шилінгів;\n· Землевласники (huslandnen), які мали не менше 30 акрів землі;\n· Селяни-копигольдери – довгострокові держателі землі, що надавалась від лендлордів на умовах «файни», тобто перегляду умов тримання при переході прав власника землі за заповітом. Копігольдер не мав права на відчуження землі, передачі її в оренду, навіть розпорядження повинно було узгоджуватись із власником землі.\n· Коттери – безземельні селяни, що мали в утриманні лише хижу (котедж). Більшість з них використовувалась в якості наймитів, або мануфактурних робітників. Саме серед цієї категорії населення напередодні революції поширюється явище «пауперизма» – бродяжництва та існування за рахунок благодійності церковного приходу, або за рахунок отримання незначної «допомоги бідноті».\nПодальший розвиток промислових відносин в Англії призводить до того, що більша частина титулованого дворянства вимушена вести своєрідну «війну» проти селян, метою якої стає позбавлення селян земельних ділянок шляхом «огороджування» та захоплення селянських общинних земель та підвищенням рентної платні. Внаслідок цього, у 1607 р., розорені селяни вдавались до актів непокори і до прямих революційних виступів. Відповідно англійський уряд всіляко намагався боротись з явищем пауперизму шляхом прийняття законів проти «здорових жебраків» та «нескорених волоцюг», яким загрожували колодки, публічне побиття, тюремне ув’язнення, навіть смертна кара.\nПід час громадянської війни в Англії 1642–1648 рр. статус певних категорій суспільства був змінений. Так, у лютому 1646 р. були скасовані рицарські утримання і повинності дворянства на користь корони. Фактично це призвело до того, що феодальне володіння землею, пов’язане із виконанням ленних обов’язків на користь королівської влади було замінене необмеженою власністю на землю. Водночас, ця реформа не поширилась на селян-копигольдерів, чиї повинності на користь володарів землі зберігались. Саме тому наприкінці громадянської війни серед безземельного населення Англії поширився рух диггерів – «копачів», людей, які захоплювали вільні від обробітку землі у своє користування.\nНе менш важливим фактором щодо розвитку революційних змін в Англії стало релігійне питання. Реформована англіканська церква офіційно вийшла з протекторату Папи римського, водночас вона повністю підпорядковувала королю (за реформою Єлізавети – «39 статей»). Духовні особи призначались королем, при королівському уряді був створений церковний суд – Висока комісія.\nСаме боротьба з католицизмом сформувала один з чинників, що призвів до відкритого протистояння парламенту з королівською владою. У 1637 р. єпископ Лод зробив спробу з відома Якова І ввести в Шотландії англійський церковний служебник, що призвело до масових виступів католицького плебсу, які переросли у військові дії спочатку на території Шотландії, а у 1639 р. шотландці вдерлись на територію Англії. Після нетривалого замирення війна знову відновилась у 1640 р. Саме ця війна стала причиною скликання спочатку Короткого, потім Довгого парламенту, а першими кроками новоствореного парламенту став арешт самого Лода. Релігійна боротьба на території Ірландії у 1641 р. призвела до широкомасштабного повстання, внаслідок чого Довгий парламент прийняв Велику Ремонстрацію.\nСлід зазначити, що незавершеність реформування церковних відносин в Англії утворила на території держави явище дисиденства (тобто розколу в релігії), результатом чого виникла релігійна течія пуританізму, відповідно до якої англійська релігія повинна була зректися всього, що ототожнює її з католицтвом.\nПерш за все пуритани вимагали вилучення з церков прикрас, образів, вівтаря, покров та кольорового скла; виступали проти органної музики; впроваджували слухання проповідей та виконання гімнів замість спільної молитви, – тобто як й інші протестанти намагалися «спростити» церкву. Найбільш визначну роль пуритани відіграли 2 липня 1644 р., коли загін «залізнобоких» під проводом О.Кромвеля вирішив результати битви на користь парламентських військ. В подальшому саме з пуритан формувались прибічники встановлення диктатури О.Кромвеля, найбільш радикальне крило яких отримало назву індепендентів. Внаслідок того, що після громадянської війни не була встановлена свобода віросповідування і прибічники Кромвеля в релігійних питаннях переслідувались представниками нової офіційної релігії (пресвітаріанами), індепенденти вимагали скасувати не лише владу єпископів, а й пресвітеріанських синодів. Власну церкву вони будували як конфедерацію незалежних автономних общин віруючих, що управлялись думкою більшості.\nПроте, навіть в самому русі протестантів існували неоднорідності. Так, більш помірковані пуритани – пресвітеріани вимагали від англіканської церкви очищення від пережитків католицизму, проте не збирались розривати з нею організаційні зв’язки. Пресвітеріани вимагали знищення єпископату та заміни його на синоди (збори) пресвітерів, що обирались самими віруючими. Внаслідок релігійної реформи наприкінці громадянської війни була встановлена нова офіційна релігія – пресвітеріанська (теча кальвізма), оскільки більшість в парламенті були прибічниками пресвітеріанства. Їх церковна організація була розбудована у вигляді підпорядкованих Синоду общин, де необмежену церковно-поліцейську владу мали пресвітери – заможні люди, малозалежні від центральної влади в державі.\nБільш радикальними за індепендентів були левеллери (зрівнювачі), вождем яких був Джон Лільберн. В свою чергу, вони вимагали рівності всіх громадян, незалежно від майнового становища, рівності перед законом, загального виборчого права та вставлення демократичної республіки.\nОтже, суспільні протиріччя між класами в англійському суспільстві, релігійна боротьба в Англії зумовили формування чинників, що призвели до скасування монархії та встановлення буржуазної республіки.\n2. Англійська буржуазна революція та формування держави нового типу.Буржуазна революція в Англії була розпочата як військове протистояння парламентської та королівської влади. Перші ознаки непокори парламенту королю в умовах абсолютизму династії Стюардів проявилась за правління Якова І (1603–1625 рр.), який до цього був королем Шотландії. Боротьба за встановлення влади між парламентом та королем-іноземцем вилилась в боротьбу між «Істинним законом вільних монархій» та «Апологією палати общин», в якій парламент вказував на те, що влада смертного короля не є ні божественною, ні абсолютною, підтверджуючи власні права за «Великою хартією вільностей». Водночас Яков І сприймав парламент не інакше, ніж підсобний інститут, який виникає та функціонує милістю короля, який має абсолютну владу своїм божественним походженням.\nОдже, Англія на початку ХVІІ ст. була абсолютною монархією, королівська влада якої забезпечувалась численними репресивними органами: Зірковою палатою, Палатою шахової дошки, Високою комісією, адміністративними радами у справах Півночі та Уельсу, тощо. Головною опорою в парламенті виступала верхня палата (перів), місця в яку були спадкові, або ж надавалися пожиттєво королем.\nЗміна зовнішньополітичного курсу Якова І, яка полягала у встановленні зв’язків з історичними суперниками Англії – Францією й Іспанією, широкий продаж патентів на монопольну торгівлю (парламент не погоджувався на введення нових податків), загострив протиріччя між королем та парламентом. У 1624 р. останній парламент Якова І притягнув до відповідальності міністра фінансів, після чого сам король був вимушений окремим ордонансом скасувати всі патенти. Крім того, він намагався одружити спадкоємця престолу Карла І з іспанською інфантою (католичка), а після провалу дипломатичної місії Карл І одружився із католичкою, сестрою Людовіка ХІІІ, що викликало обурення у суспільстві.\nНащадок Якова, Карл І уклав союз із католицькою Францією, відповідно до якого англійці були вимушені сприяти у боротьбі із протестантами-гугенотами. Суспільний протест змусив Англію розірвати союз із Францією, оголосити їй війну.\nПротистояння між парламентом та королем у питаннях податків призвели до того, що парламенти 1625 та 1626 рр. були розігнані Карлом І. Водночас, парламент 1628 року, розпущений у березні 1629 року змусив Карла І затвердити «Петицію про право», яка зводилась до 4-х пунктів та в цілому ґрунтувалась на перероблених положеннях Великої хартії вільностей:\n1. Населення не повинно примушуватись до виплати податків, не затверджених парламентом;\n3. Припиняються арешти цивільних осіб за законами воєнного часу;\n4. Припиняються постої військ в будинках цивільних осіб.\nЩе більш радикальна Декларація цього парламенту була прийняті 2 березня 1629 року, в останній день роботи:\n1. Усякий, хто вносить папістські новації в англіканську церкву, повинен розглядатися як головний ворог королівства;\n2. Усякий, хто порадить королю збирати мито без згоди парламенту, повинен розглядатися як ворог своєї країни;\n3. Усякий, хто добровільно сплатить незатверджені парламентом податки, повинен бути оголошений зрадником вільностей Англії.\nПодальше безпарламентське правління Карла І характеризувалось продажем титулів та посад, введенням судових штрафів за ухилення від прийняття лицарського звання, за порушення законодавства проти огороджування, «лісових» законів, торгівля промисловими патентами, примусові займи, вимагання «дарів», маніпулювання митами. Найбільші протести у суспільстві викликало поширення «корабельного податку» на внутрішні провінції у 1634 р. Старовинна натуральна повинність, яка стягувалась з прибережних графств не потребувала узгодження із парламентом, водночас внутрішні провінції відмовлялися її виконувати.\nАвантюрна політика радників короля – лорда Стаффорда та єпископа Лода призвели до війни із Шотландією та Ірландією. Намісник в Ірландії, лорд Стаффорд створив для поширення англіканської церкви релігійний суд – «Високу комісію», завданням якої було не лише насадження протестантизму, а й стягнення з католиків штрафів для поповнення англійської казни. Крім того, на її території поширилась практика земельних конфіскацій в осіб, які відмовлялися принести присягу королю як голові церкві, або виплатити штрафи.\nДії єпископа Лода щодо заміни пресвітеріанського устрою шотландської церкви на англіканську призвела до того, що парламент Шотландії погодився на визнання права конфіскацій земель, що перебували у володінні знаті та джентрі на користь короля як голови церкви. Водночас, у відповідь на спробу Лода ввести у 1637 р. в Шотландії англіканську літургію, місцеві пресвітеріани уклали релігійний союз – «національний ковенант» та оголосили війну англійцям.\nВнаслідок поразки королівської армії, з метою отримання субсидій, Карл І 13 квітня 1640 р. був вимушений скликати парламент (який отримав назву Короткого). Проте, замість схвалення субсидій для продовження війни проти шотландців, палата общин почала вивчати політику Карла І у період безпарламентського правління. Було ухвалене рішення про неможливість надання короні субсидій з огляду на необхідність проведення реформ, що виключили б можливість зловживання правом королівської прерогативи. Розпуск парламенту 5 травня 1640 р. викликав акти непокори населення Лондона, крім того шотландська армія розпочала новий наступ та захопила значну частину англійської території. Саме цими подіями починається буржуазна революція в Англії. Вона умовно поділяється на 3 етапи.\nПерший етап революції (1640–1649 рр.). Після звернення до короля 12 перів, у жовтні 1640 р. відбулися нові парламентські вибори, перше засідання відбулось 3 листопада 1640 р. Саме цей парламент отримав назву «Довгого».\nЗ самого початку діяльності Довгий парламент радикально намагався змінити політичну ситуацію: було проведено розслідування без парламентського правління Карла І, були висунуті звинувачення проти радників короля. Прийнятий «Трирічний акт» гарантував регулярне скликання парламенту кожні три роки, незважаючи на волю корони; був прийнятий акт, відповідно до якого парламент може бути розпущений лише парламентським рішенням. Був скасований корабельний збір, знищені суди прерогативи – Зоряна палата, Рада у справах Півночі та Уельсу, Висока комісія. Карл І «погоджувався» із такими рішеннями лише під загрозою бунту міського населення. Показовою у боротьбі між парламентом та королем стала і страта графа Стаффорда, для розгляду злочинів якого парламент ухвалив окремий Біль про зраду, відповідно до якого судовий розгляд справи замінювався процедурою голосування палатою общин.\nЗ самого початку діяльності Довгого парламенту в його лавах намічався розкол, про що свідчить процедура прийняття «Петиції про коріння та гілля» та «Великої ремонстрації». Перший документ подавався на затвердження перед загрозою «католицької небезпеки», в ньому засуджувалась діяльність прелатів – англіканських священиків. Велика ремонстрація, що складалась з 204 статей, містила перелік зловживань королівських радників та фаворитів, а також вимагала від короля не призначати нових чиновників без згоди парламенту, позбавити єпископів права голосу в палаті лордів, зменшити їхню владу над низовим духовенством. Ключевою статею ремонстрації була ст. 197, відповідно до якої на вищі державні посади могли бути призначені лише особи, які користувалися довірою парламенту.\nКрім того, від короля вимагалось забезпечення недоторканості власності на землю, рухомого майна та доходів. Спеціальний параграф містив вимогу заборони роздачі короною земель без ухвалення парламентом з фонду земель, що будуть конфісковані в Ірландії, де незадовго до цього спалахнуло повстання і після придушення якого корона розраховувала на конфіскацію земель заколотників.\nВідсутність єдності в лавах парламенту дала змогу Карлу І вимагати арешту п’яти лідерів радикального крила. 4 січня 1642 р., в порушення традицій, король особисто у супроводі військових явився в палату общин з метою арешту заколотників, які були вчасно попереджені та полишили будову парламенту.\nПодальша відмова парламенту та мера Лондона виконати королівську вимогу стала актом відкритої непокори королівській владі. Карл І був вимушений перебратися до північних територій країни, де почав готуватись до військової боротьби. Водночас, пресвітеріанська більшість парламенту зробила останню спробу уникнути громадянської війни шляхом подання королеві «19 пропозицій», що в основному повторювали вимоги «Великої ремонстрації»: виключення єпископів з парламенту, розпустити королівську армію та підпорядкувати парламенту міліцейські частини, укласти мирні угоди із протестантськими. Таким чином, прийняті «довгим парламентом» акти були спрямовані на обмеження королівської влади та установлення в державі конституційної монархії.\nПроте бурхливі події двох громадянський воєн (1642–1647 рр. та 1648–1649 рр.) не дали можливості парламенту впровадити в життя положення «Великої ремонстрації» та інших революційних актів\nВ результаті двох війн короля з парламентом переміг останній. Карла І Стюарта арештували. Проти нього було порушено кримінальну справу і за вироком Верховного суду, «як зрадника і убивцю, відкритого і нещадного ворога англійської нації», 30 січня 1649 р. було страчено.\nДругий етап революції (1649–1653 рр.) – в цей час в Англії було встановлене республіканське правління.\nПершим кроком до встановлення в Англії республіки була постанова від 4 січня 1649 р., в якій палата общин проголощувала себе носієм верховної влади в країні. 17 березня 1649 р. палата общин ліквідувала палату лордів. Панівним класом республіки стали буржуазія і нове дворянство, об’єднані в індепендентський рух, який завдяки так названій «чистці Прайда» (грудень 1648 р.), тобто вигнанні з парламенту роялістів та просвітеріан, захопив більшість в парламенті.\nКонституційне закріплення республіаннської форми правління було здійснене Актом 19 травня 1649 р., згідно з яким у державі встановлювалася нова система влади. Її головним елементом став однопалатний парламент, який зосередив у своїх руках практично всю повноту державної влади. Найвища виконавча влада передавалася Державній раді. Вона складалася з офіцерів верхівки армії (41 особи) на чолі з О.Кромвелем і обиралася на строк 1 рік. Спеціфічною особливістю республіки стало те, що в ній не набули розвитку принципу буржуазної демократії та буржуазного парламентаризму. Довгий парламент, або, точніше, його залишки, після «чистки Прайда» лише де-юре мав владу над Державною радою, фактично – ні. В Англії починають складатися умови для встановлення буржуазної диктатури.\nНезважаючи на проголошення республіки, політична ситуація в Англії залишалася нестабільною. Вона була зумовлена наступними чинниками:\n· Протиріччями між крупною буржуазіїю (індепендентами), яка захопила землі роялістів та дрібнобуржуазними колами;\n· Невдоволенням селянства, яке не отримало бажаної землі та широких політичних прав;\n· Початком в країні глибокої фінансової кризи;\n· Активізацією промонархічних сил (особливо в Шотландії та Ірландії);\n· Зростанням незадоволення в армії.\nЗа таких умов для правлячої сили єдиним виходом для збереження влади було встановлення військової диктатури.\nТретій етап революції (1653–1660 рр.) 20 квітня 1653 р. О. Кромвель розігнав залишки Довгого парламенту і зосередив владу у своїх руках. Новий державний режим був закріплений конституцією від 16 грудня 1653 р. під назваю «Знаряддя управління» Конституція відновила парламент. Вона надала законодавчих повноважень лорду-протектору і народу, представленим в однопалатному парламенті. Виконавча влада вручалася лорду-протектору і Державній раді. Сам Кромвель наділявся досить широкими повноваженнями, які мало чим відрізняли його від монарха. Отже, «Знаряддя управління» закріпило особисту диктатуру Кромвеля, що врешті-решт відображало інтереси буржуазії. Сам політичний режим у державі одержав назву протекторат Кромвеля.\nНовий виборчий закон перерозподілив виборчі округи з великою перевагою графств над колишніми містами. При цьому встановлювався високий майновий ценз – 20 фунтів стерлінгів.\nПарламен повинен був обиратися кожні три роки. У 1654 р. на основі нової конституції був скликаний перший парламент. Але як тільки він спробував обмежити владу лорда-протектора, Кромвель розпустив його і став правити одноосібно.\nКраїна поділялася на 11 генерал-губернаторств. Заборонялася свобода зборів. У 1657 р. парламент відновив палату лордів. Таким чином, з встановленням протекторату Кромвеля спостерігається зворотній хід революції від республіки до монархії. Було зрозуміло, що особиста влада Кромвеля не буде довговічною. Опір протекторату чинили як роялісти, так і демократичні кола країни.\nУ 1658 р. Кромвель помер. Лордом-протектором став його син Річард. Він був слабким політиком, і влада фактично перейшла до рук вищого офіцерства, яке вже втратило підтримку народу. Посилилися консервативні настрої в лавах буржуазії та нового дворянства. Вони почали шукати союзу з колишнім дворянством і мріяли про монархію.\nВ 1660 р. рішенням парламенту в Англії відновлюється конституційна монархія. Королем проголошується син страченого правителя Карл ІІ Стюард (1660–1685 рр.). Ця подія поклала край революції в Англії.\n3. Реставрація монархії в Англії – її характер та особливості.Вступаючи на престол, Карл ІІ зобов’язувався залишити чинним всі завоювання революції. Однак невдовзі король вчинив жорстокий терор проти діячів революції і республіки. Він негайно відновив англійську церкву і почав повернення земельної власності лордам та церквам.\nПроте буржуазні відносини вже вкоренились в економіку та соціальні відношенні країни. Тому пануючий клас та уряд держави були змушені пристосовуватися до капіталістичного шляху розвитку Англії.\nВ умовах монархічної реакції головною ареною політичної боротьби стає парламент. Карл ІІ повернув застарілу виборчу систему, яка забезпечувала більшість у парламенті великих землевласників. Незважаючи на це, в парламенті сформувались два політичних угрупування: торі – представники придворної аристократії, великою буржуазії та духовенства, які підримували короля; і віги – представники фінансової та промислової буржуазії, які були противниками короля. Виникнення парламентських угрупувань поклало початок буржуазній двопартійній системі правління як в Англії, так, згодом, і в інших буржуазниж державах.\nТривалий час віги були в опозиції. Певним успіхом вігів у боротьбі з проявами королівського свавілля стало прийняття парламентом «Акту про краще забезпечення свободи підданого і про попередження ув’язнень за морями» (Habeas corpus act) 1679 р. Вінбув покликаний обмежити можливості таємної розправи короля з прихильниками опозиції. Але фактично закон набув значно більшого значення – став одним із конституційних документів, який містив у собі дієві гарантії недоторканності особи. Цей документ втілював у собі такі вимоги:\n· презумпція невинуватості;\n· дотримання законності при затриманні підозрюваного;\n· швидкий і оперативний суд, який здійснювався за належною процедурою і за місцем правопорушення;\n· відповідальність посадових осіб за недотримання закону.\nКарл ІІ, намагаючись зробити парламент «кишеньковим», розпустив його в 1679 р. Почалось зближення королівської влади з Франціїєю, що не відповідало інтересам англійської буржуазії. На основі протидії цьому обидва парламентських угруповання на короткий термін об’єдналися і вчинили у 1688 р. династичний переворот, що ввійшов в історію під назвою «Славна революція». Парламент звинуватив Якова ІІ (1685–1688 рр.) у спробі відновити монархію, реставрувати католицизм, у результаті чого він був позбавлений влади. На його місце, в 1689 р. був коронований Вільгельм Оранський, штатгальтер Голландії.\nПісля славної революції парламент прийняв ряд законодавчих актів, які містили важливі конституційні положення. Так, у лютому 1689 р. був прийнятий Білль про права, який істотно обмежував королівську владу на користь парламенту, а саме:\n· король не міг без згоди парламенту призупиняти закони;\n· королю заборонялося призначати і збирати податки без дозволу парламенту;\n· король не мав права збирати і утримувати армію без дозволу парламенту;\n· вибори в парламент мали бути вільними;\n· свобода слова, обговорень і прийняття актів у парламенті не повинні обмежуватися і піддаватися контролеві в якомусь іншому суді або місці, крім парламенту;\n· парламент повинен складатися досить часто – кожні 3 роки (пізніше – 7 років).\nБілль про права встановлював відповідальність міністрів перед судом. Королівські витрати приймалися лише на один рік і щороку повинні були підтверджуватися парламенто.\nВодночас деякі важливі конституційні аспекти відображення не знайшли. Так, не було змінене старе «дореволюційне» виборче право.\nБілль став, по суті, конституцією Англії. Він заклав фундамент конституційної монархії, а Вільгельм Оранський став першим монархом, який одержав корону від парламенту. Англійський парламент став найвищим представницьким органом у державі.\nПодальші основи конституції були закладені Актом про престолоспадкування 1701 р. У ньому важливе місце відводиться порядку спадкування престолу в державі після бездітних Вільгельма Оранського і його дружини. Ключовими в законі стали два положення, які уточнювали прерогативи найвищої державної влади. Одне з них встановлювало контрасигнатуру – процедуру, яка передбачала дійсність актів, виданих королем, за умови його підпису відповідним міністром. Отже, зросла політична роль міністрів, які, в свою чергу, могли бути притягнуті парламентом до відповідальності. Друге положення стосувалося встановлення принципу незмінюваності суддів (до цього часу судді призначалися і звільнялися королем). Відтепер судді призначалися короною, але усунуті з посади могли бути лише ухвалою обох палат парламенту. Тим самим судова влада відокремлювалася від виконавчої.\nТаким чином, на межі ХVІІ–ХVІІІ ст. в Англії встановлюється конституційна монархія. Вона мала вигляд дуалістичної монархії, тобто такої, у якій існували два органи державної влади: законодавчий, представлений парламентом, і виконавчий, уособлений королем. В руках монарха залишалася сильна виконавча влада, відповідальний перед ним уряд і право абсолютного вето щодо актів парламенту.\n4. Становлення парламентської монархії.Головними напрямами еволюції британської монархії протягом ХVІІІ ст. були:\n· подальше обмеження королівської влади;\n· затвердження нових принципів взаємовідносин виконавчої та законодавчої влади – становлення «відповідального уряду».\nОсобливістю цих змін було те, що це фіксувалося не новими конституційними актами, а складалося у процесі політичної практики як результат суперництва двох партій за право формувати «уряд його Величності». Англійська конституція завдяки цьому набула рідкісної форми, тому що в якості джерел, крім актів парламенту та судових прецендентів, з’явилися конституційні звичаї – «конвенціональні норми».\nГлава держави – монарх поступово перетворювався в номінального главу виконавчої влади. В 1707 р. припинило застосовуватися право короля на абсолютне вето на рішення парламенту. Під час правління Георга І (1714–1727 рр.) відбулися самовідсторонення короля від участі у справах, концентрація влади опинилась в руках прем’єр-міністра, кабінет почав працювати самостійно, але від імені його величності.\nЗмінилися взаємовідносини кабінету та парламенту:\n· акти 1705–1707 рр. дозволили міністрам бути обраними до нижньої палати і тим самим представляти там кабінет міністрів;\n· акти 1708–1715 рр. утвердили принцип формування кабінету на однопартійній основі. Партія, котра перемогла на парламентських виборах, формувала діючий кабінет, інша – утворювала парламентську опозицію і формувала т.з. «тіньовий кабінет»;\n· в кінці ХVІІІ ст. був утверждений принцип, згідно якого, в разі втрати кабінетом міністрів довіри парламенту, він міг піти у відставку в повному складі (т.з. солідарна відповідальність) або розпустити палату общин і призначити нові вибори. Так виникла система взаємних стримувань палати і кабінету міністрів.\nОтже, у ХVІІІ ст. в Англії сформувалася парламентська монархія, в основі якої знаходилися дві базові риси британського парламентаризму, як партійне правління та регулярна зміна кабінету міністрів, залежно від схвалення його політики в палаті общин.\nУ 1832 р. в Ангілії відбулась парламентська реформа, яка знижувала майновий ценз і звеличувала загалу кількість виборців до 652 тис. осіб. Реформа не лише повисила політичну активність населення, але сформувала механізм відповідальності кабінету міністрів від виборців.\nУ 1835 р. була проведена реформа міського самоуправління: управління містом переходило до виборних міських рад; у виборах мали право брати участь усі особи обох статей, які сплачували податки; міська рада обирала мера міста терміном на 1 рік. Однак муніципальна реформа не зачепила управління графствами.\nЧергова реформа місцевого управління відбулася у 1888 р. Були створені Ради міст та графств, переглянута система графств та деякі великі міста виділені в окремі графства. Радам графств були передані адміністративні повноваження мирових суддів. Таким чином, була створена самостійна система, яка діяла без адміністративної опіки центру.\nУ 1801 р., після унії з Шотландією (1707 р.), яка зберігала власну правову і судову систему, та унії з Ірландією (1801 р.), Англія отримала нову назву – «Об’єднане королівство Великобританії та Ірландії».\n5. Розвиток буржуазного права і судочинства в Англії.Компроміс між буржуазією і дворянством обумовив збереження значних елементів дореволюційного феодального права. Післяреволюційний розвиток англійського права відбувався шляхом пристосування цього права до нового суспільного ладу. В Англії стало можливим і після революції зберегти форму феодального права, вкладаючи у нього буржуазний зміст.\nАнглійське загальне право не зафіксоване в якомусь офіційному акті, а складається з величезної кількості прецедентів, тобто судових рішень, які є обов’язковими для тотожних справ, що розглядаються іншими судами. Правові норми, сформульовані в судових рішеннях, можуть бути загальними і секціальними. Дія останніх обмежується територією, сферою регульованих відносин або категорією судових рішень. Судові преценденти є обов’язковими для судів нижчих і рівних із тими, які винесли рішення.\nАнглійське цивільне право не знає поділу речей на рухомі й нерухомі. Воно встановило інший поділ: а) реальна власність; б) особиста власність. До реальної власності англійське право відносить права на земельні ділянки, а також документи, в яких підтверджується право на землю. До особистої власності належать усі інші предмети і права: речі, які перебувають у володінні, авторські права, патентні права тощо.\nЗемельну власність найчастіше не продавали, а віддавали в оренду. Після закінчення строку оренди всі будинки, зведені на землі орендарем, ставали власністю хлібороба. Договірні зобов’язані в Англії були суворо регламентовані.\nОдним із прикладів пристосування старих інститутів англійського права до нових умов є еволюція довіреного управління. Останнє виникає за умови, коли одна особа (власник) за договором передає своє майно в користування іншій особі. Остання виступає як власник стосовно третіх осіб. Керуючи ввіреним майном, вона несе повну відповідальність перед третіми особами за зобов’язаннями стосовно переданого майна та управління ним. За умов утворення монополій об’єднаними підприємствами ввірялося певній особі, яка добувала прибутки для власників.\nПісля буржуазної революції поряд з торговими компаніями почали виникати й акціонерні товариства. Аби призупинити біржові шахрайства, англійський парламент у 1720 р. прийняв закон, який забороняв подальше утворення акціонерних компаній без дозволу уряду.\nСімейно і спадкове право. Ці галузі права Англії найбільшою мірою зберегли стару форму. Лише 1836 р. в Англії було запроваджено цивільний шлюб. Але він не був обов’язковим: дозволялось укладати шлюб у церковній або цивільній формі. Верховенство чоловіка в сім’ї зберігалося в обох випадках. Йому належало право нагляду за дружиною, навіть право карати її. Майном сім’ї управляв і розпряджався чоловік. Діти до 21 року перебували під владою батька. Він мав право передавати майно дітей іншим особам. І все ж до сімейного права було внесено деякі зміни: пом’якшено владу чоловіка над дружиною і встановлено неповну майнову самостійність заміжньої жінки стосовно її особистого майна. Розлучення було введене в Англії в 1857 р. Для чоловіка припинення шлюбу розлученням було легшим, ніж для дружини.\nСпадкове право Англії вирізнялося тим, що в ньому утвердився принип свободи заповіту. Особа, яка досягла 21-річного віку, могла заповідати своє майно будь-кому. Навідь найближчі родичі за наявності заповіту не могли отримати якоїсь частинити з майна померлого. У спадкуванні земельної власності збереглися середньовічні порядки. Земельні володіння переходили до родичів по висхідній лінії. Причому до спадкування залучався старший із спадкоємців одного ступеня.\nКримінальне право і процес. Англійське кримінальне право є одним із найбільш архаїчних. Зокрема, воно дотепер характеризується відсутністю кодифікованого законодавства. В основі англійського кримінального права лежить загальне право, тобто право, вироблене суддями. Це не просто звичаєве право, а судово-звичаєве право, засноване на конкретних судових прецедентах.\nПісля буржуазної революції в кримінальному праві збереглися численні феодальні правові положення, для яких характерна жорстокість покарання за незначні злочини. Активізація розвитку законодавства парламентом у галузі кримінального права спостерігалася в другій пол. ХІХ ст. У 1861 р. парламент видав низку актів, які встановлювали види відповідальності за кримінальні злочини: крадіжка, підроблення, пошкодження чужого майна, злочини проти монетної системи. Але, як і в середньовіччі, статусне право залишалося не тільки не кодифікованим, а й навіть не систематизованим.\nСудова система і процесуальне право залишалися майже без змін. Існувала дореволюційна система юстиції:\n1. вищі судові органи – суд королівської лави, палата загальних прохань і палата фінансового суду (в середині ХІХ ст. було засновано суди з розгляду справ про розлучення і позовів за заповітами);\n2. нижчі судові органи – суди мирових суддів і суди сесій мирових суддів;\n3. спеціальні судові органи – військові, духовні та університетські.\nПроцесуальне право Англії вирізняється, як і вся правова система, архаїчністю форми, обумовленої компромісним характером буржуазної революції. тільки 1772 р. було заборонено катування, а 1819 р. скасовано середньовічні ордалії. Важливими документами, які регламентують кримінальний процес в Англії, залишалися Велика хартія вольностей 1215 р. і «Habeas corpus act».


Географія Полтавщини-історія географічних досліджень\nІсторія географічних досліджень.\nКОРОТКИЙ НАРИС ІСТОРІЇ ГЕОГРАФІЧНИХ ДОСЛІДЖЕНЬ ТЕРИТОРІЇ ПОЛТАВЩИНИ\n(Автор – Л.М.Булава)\nСучасні географічні знання є результатом кропіткої праці багатьох поколінь географів і природознавців. Нижче подається короткий нарис історії дослідження природних умов і ресурсів території. Просимо звернути увагу, що кожен з виділених етапів характеризується різною глибиною досліджень, зміною уявлень про предмет вивчення, що зумовлено станом розвитку науки й суспільства.\nІ етап. Історико-географічні та етнографічні джерела про наш край до 1802р. (часу створення Полтавської губернії) містять описову, часто фрагментарну географічну інформацію. Це „Опис України” і карта Г.Л. де Боплана (1648-1650); літописні подорожні записки мандрівників, в т.ч. відомих природодослідників Й.А.Гюльденштадта (1775) та В.Ф.Зуєва (1781), які мають велику наукову цінність; „Описи...” Лівобережної України, Київського та Чернігівського намісництв (1765-1786); топографічні карти; матеріали межування земель. Архівні джерела цього часу слабо опрацьовані географами. Вони можуть містити цікавий матеріал про історію зміни природних умов і освоєння природних ресурсів.\nІІ етап. До середини ХІХ століття відносяться перші власне краєзнавчі роботи, виконані дослідниками, що жили й працювали на Полтавщині: М.І.Арандаренка (1848-1852), П.І.Бодянського (1865), А.В.Богдановича (1877) та інших. Вони містять усебічні статистичні відомості про географію, історію, культуру, господарство Полтавщини. Другий етап можна назвати етапом статистико-краєзнавчих описів.\nВ цей етап з’являються перші вузькоспеціальні праці, що були результатами дослідження окремих природних компонентів: рельєфу й геологічної будови (Д.І.Соколов, 1843; Н.Д.Борисяк, 1867; І.Ф.Леваковський, 1869; К.М.Феофілактов, 1879, 1880; П.Я.Армашевський, 1883-1885; О.В.Гуров, 1888; В.К.Агафонов, 1894 та інші); флори й рослинності (О.С.Рогович, 1853-1869; В.Монтрезор, 1881-1891; А.Августинович, 1853; І.Ф.Шмальгаузен, 1886 та інші); погоди (у 1824р. учителями повітового училища і гімназії налагоджені аматорські метеоспостереження). Їх матеріали використані в роботах про клімат Російської імперії і України А.Купфера (1849), К.Веселовського (1857), Г.Вільда (1882). Збереглись дані метеоспостережень за 1848-1865р.р., та з 1886р. В налагодженні сітки метеостанцій на Полтавщині брав участь один із засновників кліматології О.І.Воєйков.\nНадзвичайно цікавими є праці М.Маркевича „О климате Полтавской губернии” (1850) і „Реки Полтавской губернии” (1856); та О.С.Афанасьєва „Географічні терміни Полтавської губернії”, і „Опис Дніпра” (1861).\nІІІ етап. У кінці ХІХ ст. з’являються монографії про природу Полтавщини, які ввійшли в історію вітчизняної і навіть світової науки. Ці роботи були зумовлені вимогами практики. Вивченню мінеральних ресурсів присвячена капітальна робота О.В.Гурова, його докторська дисертація „Геологическое описание Полтавской губернии” (1888р.). Але основною проблемою було вивчення земельних ресурсів, якість яких різко погіршилась. В 1865р. у Полтаві за ініціативою князя С.В.Кочубея було засноване одне із перших у Росії товариство сільського господарства, яке видавало свій журнал, а в 1885р. товариство влаштувало метеостанцію, яка діє і понині. Віце-президентом цього товариства був О.О.Ізмаїльський. йому належить праця „Як висох наш степ (попереднє повідомлення про результати досліджень вологості ґрунту в Полтавській губернії 1886-1893р.р.)”, високо оцінена сучасниками. Праця містить глибокий аналіз історії та механізму антропогенної деградації степовиї ландшафтів. Рекомендовані заходи по збільшенню вологозапасів в ґрунті. Під керівництвом О.О.Ізмаїльського в 1892р. почались роботи по впорядкуванню агроландшафту – створенню лісосмуг і залісненню вершин ярів у маєтку князя Кочубея біля с.Дячкове (нині Диканського району).\nДослідженню природних ресурсів Полтавщини сприяла активна позиція губернського земства. Статистичним бюро земства видавались ряд періодичних збірників (загальні відомості; огляд сільського господарства; огляд погоди). На замовлення земства в 1888-1892р.р. працювала знаменита Полтавська комплексна експедиція по всебічному вивченню природи. Експедицією керував професор Петербурзького університету, один із основоположників фізичної географії В.В.Докучаєв. Для участі в дослідженнях ним були запрошені молоді вчені, які пізніше стали фундаторами цілих напрямів в природничих науках. Великий внесок у виникнення і розвиток геоботаніки внесли А.М.Краснов і Г.І.Танфільєв; вчення про біосферу геохімії і біогеохімії – В.І.Вернадський; ґрунтознавства – Б.К.Полинов і К.Д.Глінка; геології і геоморфології – Ф.Ю.Левінсон-Лессінг, П.А.Земятченський, П.В.Отоцький та ін. За результатами досліджень були опубліковані „Материалы к оценке земель Полтавской губернии. Отчет Полтавскому губернскому земству” в ХVI випусках (1890-94р.р.). Вони були зразком комплексного підходу до вивчення природних умов території. I...XV випуски присвячені опису природи повітів (наприклад: Вип.1. Полтавський повіт/автор О.Георгієвський. – СПб, 1890. – 153с.). XVI випуск СПб, 1894. – 516с. Узагальнюючий і присвячений опису природних компонентів території губернії – орогідрографії (П.В.Отоцький), геології (В.К.Агафаонов та ін.), клімату (О.М.Барановський), ґрунтів (В.В.Докучаєв та ін.), флори (А.М.Краснов). матеріали досліджень природи Полтавщини лягли в основу капітальної праці В.В.Докучаєва „Наши степи прежде и теперь”(1892), в якій розвиваються важливі положення учення про генезис ґрунтів; взаємозв’язки в природі. Пропонуються заходи по вдосконаленню землеконристування і боротьбі з посухами. Вказані роботи є безцінним джерелом для вивчення сучасних ландшафтів Полтавщини.\nЗа ініціативою В.В.Докучаєва в 1891р. був створений природничо-історичний музей. На початку ХХст. музей став центром як історико – так і природничо-краєзнавчих досліджень. В 5 випусках „Щорічника” музею(1913-1919рр.) містяться цікаві публікації про рослинність В.Стахорського; В.Ф.Ніколаєва – директора музею в 1916-1921рр.), та тваринний світ губернії (М.І.Гавриленко; М.Ф.Ніколаєва – директора музею в 1909-1916рр.).\nПроводились дослідження піщаних масивів з метою їх закріпленняя (Мицюк О. 1908 та ін.); боліт з метою господарського освоєння (П.В.Спесивцев, 1919; П.Соловйов,1995), а також стану лісів (Т.Н.Кенче 1909), рослинності окремих ділянок губернії (М.В.Цингер, О.Ф.Барсуков). видавались праці метеорологічної мережі земства (М.М.Сабікін, 1915, 1930; Власов В.П., 1903; Барибін Т.К., 1895). На основі обробки цих даних В.О.Міхельсон опублікував „Краткий сборник научных примет о погоде” (Полтава, 1910). Є.В.Опоков публікує працю „Речные долины Полтавской губернии” (ч.І-ІІ – СПб, 1901-1905).\nКраєзнавчі матеріали про територію Полтавщини містяться в VII томі праці „Россия. Полное географическое описание нашего отечества/под ред.В.П.Семенова” (1903р.). Виходить популярна робота „Природа Полтавской губернии/К.К.Лисовская – 1908. – 41с.” (додаток до Полтавського земського календаря), а також перші посібники С.А.Спасенова „Полтавська губернія” (для учнів середніх і нижчих навчальних закладів). – Кобеляки, 1908. – 65с.; Лісовська К.К., Ніколаєв В.Д. Полтавщина. Посібник до вивчення Полтавської губернії.” – Вид.1. Полтава, 1919.\nІV етап краєзнавчих досліджень припадає на 1918-1928роки.\nУ роки національної революції та громадянської віійни та 1920-ті роки видано ряд брошур природоохоронної тематики (М.Бейер, 1919; Г.А.Бризгалін, 1919; М.І.Гавриленко, 1928, М.Шалит, 1932). Активізація природоохоронної діяльності зумовлена тим, що в ці буремні роки природа краю дуже постраждала. У березні 1918року, з ініціативи В.І.Вернадського, створене Полтавське товариство любителів природи при краєзнавчому музеї (воно проіснувало до травня 1919р.).\nНайхарактерніша риса краєзнавчих досліджень 1921-1928років – їх комплекский географічний характер, що зумовлено становленням планової економіки. Тому проводилося комплексне вивчення природних ресурсів та здійснювалося природно-господарське районування території (К.Дубняк, 1921; Ніколаєв, Самбікін, Стопневич, 1923; В.Сазонов, 1923 та інші). З’явилися цікаві економіко-географічні дослідження: Збірники „Господарство Полтавщини” (1921-1924); Сахаров В.І. „Сільськогосподарське районування Полтавської округи” (1926) тощо.\nПродовжувались дослідження окремих природних компонентів. Зокрема, слід відзначити геоботанічні (С.Іллічевський, М.Ніколаєв, Ф.Курінний, В.Кушніренко, Р.Єленевський, Є.Лавренко) та зоогеографічні дослідження (М.Гавриленко, Т.Булдовський).\nЗ метою краєзнавчої освіти населення були підготовлені „Збірник Полтавського державного музею. – т.ІІ. – Полтавщина.”, - 1927; та „Екскурсійний довідник по Полтаві та Полтавській окрузі”, - 1927.\nПевний час у Полтаві працював відомий географ і методист К.Дубняк.\nКраєзнавство розвивалося і в інших центрах округів – Кременчуці, Лубнах (С.С.Тисаревський „Природа Лубенщини”, 1929).\nЗ початку 1930-х рр. Краєзнавча робота була практично згорнута. Чимало краєзнавців зазнали репресій. Лише у другій половині 1950-х рр. починається п’ятий етап краєзнавчих досліджень (з метою фізико-географічного районування, комплексних описів господарства). У 1959р. видані два географічні нариси під однаковою назвою „Полтавська область” (автори – М.Ф.Коломієць; О.М.Лапоногов і О.Д.Качанов). основна увага в них приділяється економіко-географічній характеристиці території.\nУ 1968р. вийшла монографія „Физико-географическое районирование Украинской ССР”. Опис фізико-географічних областей в межах Полтавщини виконаний О.В.Поривкіною, Г.О.Білосельською, В.Л.Віленкіним.\nУ зв’язку із малочисельністю місцевих кадрів географів більшість публікацій про Полтавщину належить науковцям із Харкова і Києва. Це є характерною рисою етапу (1950-1980рр.).\nВиходять також путівники і популярні краєзнавчі видання, написані переважно журналістами (А.І.Давиденко, В.Л.Майорчик, В.І.Рубан, Т.Г.Нікітін та інші).\nРозвиток географічного краєзнавства на Полтавщині з кінця 1980-х років (сучасний етап) стимулювався рядом чинників. Накопичився достатній об’єм джерел (галузевих досліджень, картографічних та інших фондових матеріалів), виконаних на високому науковому рівні.\nНа більш широке впровадження краєзнавчого принципу орієнтують програми з географії для середньої школи. У 1992-2005 роках у 5 класі викладався навчальний предмет „Географія рідного краю”; в 8-9 класах викладаються розділи „Своя область”.\nКраєзнавча робота – важливий напрям діяльності двох невеликих колективів географів, які працюють у вузах м.Полтави. У співавторстві із фахівцями інших спеціальностей підготовлено ряд комплексних краєзнавчих праць.\nКафедра економічної географії (нині – загально-економічних дисциплін) Кооперативного інституту була ведучим колективом у підготовці видання довідкового типу „Полтавська область: природа, населення, господарство. Географічний та історико-економічний нарис /Під ред.: К.О.Маца, Б.В.Чичкало, Г.М.Коваленко. – Полтава, 1993” (друге видання – 1998р.). Це видання відроджує традиції комплексного краєзнавства. Чільне місце в ньому займають розділи: „Господарство” і „Населення”. Природні компоненти описуються з точки зору їх оцінки як природних ресурсів. Працівниками кафедри, в основному, підготовлена комплексна характеристика адміністративних районів до Географічної енциклопедії України /тт. 1-3; 1989-1993/, а також узагалюнююча стаття „Полтавська область” (автори І.М.Дудник, Г.М.Коваленко та ін. – Т.З. – К., 1993).\nІз 1989р. почалась підготовка студентів спеціальності „історія та географія” на історичному факультеті педінституту (з 1999р. – „географія та історія”). Виданий краєзнавчий атлас Полтавщини (2004р.), кілька видань підручника для 5-го класу „Рідний край”, для 8 і 9 класу „Географія Полтавської області” (автор Л.М.Булава), Збірник „Методика викладання географії Полтавщини (у 2-х частинах) тощо.\nДеякі географічні відомості містить Енциклопедичний довідник „Полтавщина”. – К., 1992. Цікаві експозиції містяться і відділах «Природа» Полтавського краєзнавчого музею, та деяких районних музеїв. Не можна не згадати про краєзнавців, які внесли значний вклад у вивчення природи Полтавщини, поповнення фондів обласного краєзнавчого музею: М.О.Олеховський (1855-1909), В.Ф.Ніколаєв (1889-1973), С.О.Іллічевський (1895-1962), М.І.Гавриленко (1889-1971), М.Я.Гетта, Р.Я.Грубіна, Е.С.Дараган, О.П.Котлик, М.Д.Литвинова, С.Л.Ткаченко, Б.О.Голов, О.А.Стасілюнас, В.М.Самородов, О.М.Смоляр, С.Л.Кигим та інші.


У Чернігові тарифи на опалення для населення не підвищуватимуть. За рахунок чого компенсують різницю? | Події і коментарі\nНеділя, 24 жовтня 2021, 11:44\nУ Чернігові тарифи на опалення для населення не підвищуватимуть. За рахунок чого компенсують різницю?\n19:14 12.10.2021 Версія для друку Коментарі Оцінок:\nУ Чернігові міська влада не буде піднімати тарифи на опалення для населення в опалювальному періоді 2021-2022 років. Про це публічно оголосив чернігівський міський голова Владислав Атрошенко на розширеній нараді сьогодні, 12 жовтня, повідомляє пресслужба ЧМР.\n“Ми компенсуємо різницю у тарифах, але через це недофінансуємо капітальні та поточні видатки на утримання і розвиток інфраструктури Чернігова у 2022 році. Ми будемо змушені перерозподілити ці кошти і витратити щонайменше 100 мільйонів гривень на компенсацію різниці у тарифах“, — сказав Владислав Атрошенко.\n“Якщо порахувати 4% надходжень від ПДФО для різних міст на душу населення, то вийде, що у Києві ця цифра буде дорівнювати 7800 гривень, у Дніпрі – більше 6000 гривень. А у Чернігові показник компенсації від ПДФО на душу населення дорівнює лише 4100 гривень. Іншими словами, при однаковому відсотку компенсації для всіх міст (4%) великі міста отримують суттєво більше грошей на душу населення. Великим містам держава компенсує у 1,5 рази більше коштів, ніж невеликим, таким як Чернігів. Це говорить про те, що подібні рішення уряду є непрофесійними, нефаховими і абсолютно несправедливими“, – наголосив він.\nМіський голова нагадав, що Чернігів знаходиться північніше ніж Київ чи Дніпро, де температурний режим, у середньому, на 3-4 градуси холодніше. Відповідно, ми почали опалювальний сезон раніше південних міст. Тому виходить, що великі південні міста витрачають менше гігакалорій і отримують суттєво більшу грошову компенсацію, а невеликі північні міста, як Чернігів – витрачають більше, а компенсацію отримують суттєво меншу. Це є кричущо несправедливим.


Рейдерська атака на Харківщині. Аваков анонсував затримання екс-командира "Східного корпусу"\n12 вересня, 2018 15:15\nОлег Ширяєв є одним з керівників організації, що брала участь у подіях навколо захоплення елеватора.\nНайближчим часом співробітники Національної поліції планують затримати одного з керівників організації, що брала участь у подіях навколо рейдерського захоплення елеватора в Харківській області, колишнього командира роти Нацполіції "Східний корпус" Олега Ширяєва, також йому буде оголошено підозру. Про це глава МВС Арсен Аваков сказав під час засідання Кабміну 12 вересня.\n"Нацполіція сьогодні проведе необхідні умови та затримає та оголосить про підозру у минулому достатньо відомій людині, яка керувала ротою Нацполіції "Східний корпус", - громадянину Ширяєву", - сказав Аваков.\nЯк повідомлялося, восени президент України Петро Порошенко анонсував антирейдерський законопроект у земельній сфері.\nрейдерське захоплення, рейдерство, Арсен Аваков, Олег Ширяєв, Харківська область, Нацполіція


О.Пушкін. "Євгеній Онегін" - соціально-психологічний роман у віршах. Онєгін як втілення типу "зайвої людини", суперечливість й - Реферати Українською, курсові, дипломи - скачати безкоштовно на UkrReferat.com\nО.Пушкін. "Євгеній Онегін" — соціально-психологічний роман у віршах. Онєгін як втілення типу "зайвої людини", суперечливість й\tadmin\nО.Пушкін. «Євгеній Онегін» — соціально-психологічний роман у віршах.\nОнєгін як втілення типу «зайвої людини», суперечливість його почуттів та\nвчинків. Образ автора. Пушкінське переосмислення типу романтика в образі\nВолодимира Ленського. Гармонія внутрішнього світу й душевна чистота\nТема: О.Пушкін. «Євгеній Онегін» — соціально-психологічний роман у\nвіршах. Онєгін як втілення типу «зайвої людини», суперечливість його\nпочуттів та вчинків. Образ автора.\nЯ радий, що вже після виходу у світ першої глави «Євгенія Онєгіна»\nсказав Олександру Сергійовичу, що це незрівнянний твір, і тепер вважаю,\nщо Пушкін має не просто обдарування, а геній».\nМета: аналіз 1 -ї глави роману, прослідкувати за різницею між образом\nавтора та його героя; удосконалювати навички аналізу ліро-епічного твору\nта дослідницької роботи, розвивати творчі здібності учнів; виховувати їх\nвдумливе ставлення до цінностей, що дарує молодість.\nОбладнання: репродукції ілюстрацій М.Костантинова, М.Добужинського,\nМ.Кузьміна, К.Рудакова до «Євгенія Онєгіна».\n• Рольова гра-інсценізація «У літературному кафе «У Вольфа та Беранже».\nДинамічна група «акторів» готує інсценізацію про історію створення\n«Євгенія Онєгіна», його композицію і сприйняття роману сучасниками (див.\nстаттю О.Куцевол «Урок літератури, на який чекають» // Всесвітня літ-ра\nта культура в навч. закладах України. -2000. — №4.- С.39-40).\n— Про яку людину розповідає загальний епіграф «Євгенія Онєгіна»? Як ви\nоцінюєте риси цієї людини?\nЛітературознавці з’ясували, що епіграф написано самим поетом, хоча в\nпосиланні вказано, що це уривок із приватного листа французькою мовою.\nЦим автор настроює читача на реальність оповіді про особистість однієї\nлюдини. У листі подана її характеристика, що співвідноситься з образом\nЄвгенія Онєгіна: говориться про його марнославність, погордливе\nставлення до оточуючих, що, можливо, пояснюється почуттям вищості над\nіншими. Та згадана вищість ілюзорна. Є в цій людині якась особлива\nгордість, що допомагає їй самокритично оцінювати себе, щиро засуджувати\nсвої помилки, однак разом з тим і далі байдуже творити погані та добрі\nОтже, Пушкін націлює читачів на оцінку вчинків та рис характеру Онєгіна\nта порівняння власних вражень з авторським ставленням до літературного\nгероя. Ще одна функція надтекстової цитати — підкреслення реальності,\nтиповості подій та образу Євгенія Онєгіна.\n• Реферативне повідомлення учня «Куди веде цитата?»\nУчень, що отримав дослідницьке завдання, з’ясовує семантику епіграфа до\n1-ї глави в першоджерелі цитати — елегії П.Вяземського «Перший сніг»,\nвизначає його внутрішньотекстові зв’язки зі змістом твору й пояснює\nсемантику та функції в новому контексті. У вірші пушкінського сучасника\nПо жизни так скользит горячность молодая, И жить торопится, и чувствовать спешит… Приводит к опыту безжалостным уроком И, чувства истощив, на сердце одиноком Нам оставляет след угаснувшей мечты. Но в памяти души живут души утраты…\nОтже, епіграф нібито висловлює деякі думки автора про головного героя,\nкотрий бездумно поспішав пізнати світське життя, його принади, однак\nйого чекали втрати та зради — гіркий досвід і розчарування. На думку\nМ.ГІллельсона, елегія В’яземського сприяла кристалізації задуму\n• Рольова гра «Інтерв’ю навпаки».\nУчень, який виконує роль Євгенія Онєгіна, задає запитання, метою яких є\nз’ясування рівня осмислення учнями тексту 1-ї глави і вміння\nпсихологічно вмотивовувати вчинки образу-персонажа.\n— Чи було щось спільного й відмінного між мною та молоддю мого кола?\nЯкий досвід я набув у світському товаристві?\n— Як ставиться до мене автор, чи дає однозначну оцінку? Знайдіть і\nпрокоментуйте епітети, що характеризують мене.\n— Що в моєму характері близьке і що чуже автору? Як це підкреслено\n1 -а глава називалася «Хандра»? Поясніть її назву й підберіть свій\nПро Онєгіна як втілення типу «зайвої людини», суперечливість його\nпочуттів та вчинків; образ автора та його ставлення до героя свого\nроману. Мета Пушкіна — зрозуміти сутність характеру свого сучасника і\nпричини, котрі його формують. Це завдання поет визначив наприкінці 1-ї\nглави (див. статтю З.В.Кирилюк. Изучение программных произведений\nА.С.Пушкина в широком литературном контексте // Всесвітня літ-ра в\nсереди, навч. закл. України. -1999. — №5. — С.15-19). • Домашнє завдання. Прочитати 2 і 3 глави роману, подумати над\nзапитанням: «Чому Татьяна закохалась в Євгенія Онєгіна?»\nТема: Аналіз роману О.Пушкіна «Євгеній Онегін». Пушкінське\nпереосмислення типу романтика в образі Володимира Ленського. Гармонія\nвнутрішнього світу й душевна чистота Тетяни Ларіної.\nКолись, задовго до виникнення кібернетики, Ольга Кобилянська сказала, що\nпоети моделюють людину. Пушкіну в цьому відношенні належить провідна\nМета: аналізувати 2-у і 3-ю глави роману, спостерігати за образами\nгероїв твору, розвивати навички аналізу прийомів висловлення авторської\nпозиції (епіграфа, ліричних відступів, портретів образів-персонажів),\nнавички ведення дискусії; виховувати увагу до внутрішнього світу інших\nлюдей, пробудити співпереживання героям твору.\n— Як характеризують головного героя його нововведення в поміщицькому\nгосподарстві? Чому це так збурило сусідів-кріпосників?\n— Що сказано про внутрішній світ цього героя? Які цінності він\n— Чому Онєгін вирішив заприятелювати з Ленським? Як він ставився до\n— Чому в розповіді автора про любов Ленського звучить іронія? Доведіть,\nщо це романтична закоханість, ідеалізація, а не справжнє, глибоке\n— Прочитайте опис зовнішності Ольги. Як автор ставиться до цієї героїні,\nчому він одразу ж переводить розповідь на другу сестру?\n— Якими художніми засобами створено портрет Татьяни? Які риси їй\n— Як ви розумієте епіграф цієї глави, як іронічне зауваження, мовляв,\nкожній дівчині приходить пора закохатися й немає нічого незвичайного І в\nцій банальній історії?\nУчитель повідомляє, що джерело епіграфа — поема французького поета\nМальфілатра «Нарцис, або Острів Венери», в основі якої відомий\nдавньогрецький міф про гордовитого Нарциса, котрий відкинув любов німфи\nЕхо й був покараний за це богинею Афродітою: закохався у власний\nвідбиток у воді й помер від нерозділеного почуття, перетворившись на\nквітку. А бідна Ехо стала невидимою — зберігся лише її голос. Мальфілатр\nкаже, що співчуває дівчині, до якої доля така немилосердна.\n— Чому Онєгін вирішив відвідати дім Ларіних, хоча вони нічим не\nвідрізнялися від інших сусідів-поміщиків, котрих він відкрито зневажав?\n— Прокоментуйте діалог Онєгіна та Ленського після першого візиту до\nЛаріних. Як Євгеній характеризує обох сестер?\n— Який резонанс набули ці відвідини серед сусідів? Як ставилась до цього\n— Чому вона так швидко закохалася в Онєгіна? Це кохання з першого\n• Прослуховування грамзапису уривку роману «Лист Татьяни до Онєгіна».\nВипереджаюче завдання: «Подумайте, як характеризує особистість та\nпочуття Татьяни її лист до Євгенія?»\n• Рольова гра «Створення кіносценарію фрагменту роману «Татьяна в\nочікуванні відповіді Онєгіна на лист».\nУчні, котрі отримали таке завдання, використовуючи цитати з тексту,\nвідтворюють події цього епізоду, психологічно вмотивовують поведінку\nгероїв, їх міміку, жести, рухи; дають настанови «акторам» для виконання\n— Яку модель людини створював у своєму романі Пушкін? Які риси він хотів\nу неї бачити?\n• Домашнє завдання. Прочитати 5 і 6 глави роману, підготуватися до\nдиспуту на тему «Сповідь чи проповідь?», подумавши над питаннями: 1) Як\nви оцінюєте сповідь Онєгіна? 2) Яка думка про це автора й Татьяни?


Спис долі Садового\n28 березня 2016Ігор Іщук\nПодробиці розслідування трамвайної афери на 323 тисячі євро у Львові.\nДля багатьох львів'ян стало несподіванкою, коли 18 березня прокуратура Львівської області повідомила про затримання екс-керівника ЛКП "Львівелектротранс" Андрія Федоренка за підозрою в скоєнні у 2007-2008 роках корупційного злочину – розтрати коштів міського бюджету Львова в сумі понад 2 мільйони 242 гривні (323 тисячі євро) під час закупівлі модернізованих трамваїв в Німеччині.\nСуд обрав запобіжний захід для Федоренка – утримання під вартою і визначив заставу в розмірі понад 6 мільйонів гривень\nНагадаємо, в 2007-2008 роках ЛКП "Львівелектротранс" за посередництва ТзОВ "Сармат" та ТзОВ "Автоконцепт" (Луцьк) придбав 22 нібито модернізовані імпортні трамвайні вагони на загальну суму 10 мільйонів 550 тисяч гривень.\nВже тоді перевірка державних контролюючих органів засвідчила, що вартість трамваїв була штучно завищеною, а Федоренко і Ко привласнили понад 2 мільйони гривень.\nЗ'ясувалось також, що Федоренко, який на той час був директором "Львівелектротрансу", є також засновником ТзОВ "Сармат", а ТзОВ "Автоконцепт" продало "Львівелектротрансу" трамваї, куплені у того ж ТзОВ "Сармат" і шести фізичних осіб – підприємців, які є рідними або співробітниками Федоренка.\nНа захист Андрія Федоренка оперативно підтягнувся і виступив Комітет підприємців Львівщини (КПЛ). У минулому поважна громадська організація, поміж засновників якої можна відшукати й фігуранта кримінальної справи.\nУкраїнські політики також не втратили нагоди засвітитись зайвий раз.\nНаприклад, нардеп-радикал Віктор Галасюк, який, хоч й далекий від львівських розкладів наскільки це можливо, але поспішив заявити у власній сторінці у Фейсбуці, що готовий взяти Федоренка на поруки.\nЩоправда, про готовність заплатити 6 мільйонів гривень застави ніби не йдеться.\nАктивну інформаційну підтримку акціям підприємливих комітетчиків надають й ЗМІ міського голови Львова Андрія Садового.\nІз телесюжетів 24 каналу можна довідатись, що КПЛ найбільше обурюється тим, що Федоренка взято під варту, і вимагає змінити запобіжний захід або ж зменшити розмір застави. КПЛ не зупинеться – несеться з голубих екранів.\nОскільки в країні нічого не змінилося, погані дядьки з прокуратури переслідують чесну людину, і значить, уся ця справа – політичне замовлення, а патріот Федоренко – жертва, підсумовують журналісти.\nБез сенсу заперечувати політичний резонанс затримання Федоренка, який був радником мера Львова Андрія Садового, є його кумом, і який, ймовірно, успішно цупив бюджетні кошти, які громада Львова довірила Садовому.\nОднак в діях правоохоронців принаймні можна відшукати послідовність, яка не викликає заперечень, а натомість у заявах КПЛ, окрім маніпуляцій майже немає чого шукати.\nЗате з'ясувалося, що голова КПЛ Андрій Гринчук в 2009 році був адвокатом Федоренка, тобто чудово володіє законами і деталями справи, які чомусь приховує від громадськості.\nУ справі трамвайного секонд-хенду було два, а не одне розслідування\nПерша кримінальна справа за фактом привласнення Федоренком та іншими особами бюджетних коштів була порушена в квітні 2009 році. Але її розслідування провалилось.\nФедоренко за допомоги Гринчука одразу ж звернувся до суду із скаргою на постанову про порушення кримінальної справи.\nСуд спочатку видав постанову про призупинення слідчих дій. А вже у серпні, тобто через два місяці, скасував постанову про порушення кримінальної справи та відмовив у порушенні кримінальної справи.\nНа той час це означало, що Федоренко назавжди убезпечив себе від відповідальності, бо міліція, згідно старого Кримінально-процесуального кодексу (КПК), більше не мала законних підстав повернутись до розслідування саме цієї справи.\nПроте наприкінці 2012 року вступив у дію новий КПК, який змінив підходи до відкриття справ шляхом внесення заяв в єдиний державний реєстр.\nВже в червні 2013 року в ньому була зареєстрована скарга, що стала підставою для відкриття абсолютно нового розслідування у справі купівлі трамваїв Федоренком.\nСлідчі львівської міліції два роки проводили розслідування за даним провадженням. Була зібрана значна документальна і доказована база, опитані свідки та фігуранти.\nЗа час ведення розслідування у державі відбулись чергові зміни.\nУ квітні 2015 року було створено Національне актикорупційне бюро (НАБУ), на яке було покладено розслідування справ про корупцію у державних і місцевих органах влади.\nОстанніх на старті виявилось чимало, і тому частину справ, готових до відправлення в НАБУ, передали для завершення розслідування слідчим органам прокуратури.\nУ червні 2015 року прокуратура Львівської області отримала від поліції в своє провадження матеріали справи Федоренка.\nУ грудні 2015 року Верховна Рада України урегулювала цю ситуацію, ухваливши "перехідні положення" до КПК, відповідно до яких органи прокуратури були зобов'язані продовжити здійснювати провадження до закінчення судового розслідування.\nЩо стало підставою для затримання Федоренка?\nЗгідно діючого КПК, доказом корупційного злочину є висновки судово-економічних експертиз.\nУ справі Федоренка провели понад п'ять експертних досліджень, зокрема, отримано й висновки міжнародного доручення скерованого до Німеччини у 2014 році.\nІнформація німецьких експертів розставила останні крапки в цій історії і дала аргументи на користь притягнення Федоренка до кримінальної відповідальності.\nНімеччина також передала українським слідчим фінансові документи у справі придбання 22 трамваїв фірмами, що пов'язані з Федоренком.\nВони засвідчили, що половина куплених трамваїв були виставлені на продаж саме як металобрухт. І цей металобухт Федоренко придбав за завищеною ціною, перебивши ціну, яку пропонувала за металобрухт, одна естонська компанія.\nУ подальшому – 11 трамвайних металобрухтів перемішали з 11 модернізованими трамваями і цей мікс (або пересортиця) виїхав на вулиці Львова.\nХтось після цього ще дивується, чому у Львові так часто ламаються та горять трамваї?\nЧому Федоренка взяли під варту і чому застава склала понад 6 мільйонів гривень?\nТому, що саме такий запобіжний захід передбачений законом у випадку, коли йдеться про корупцію у великих розмірах (ч. 5 ст. 191 Кримінального Кодексу України: привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем вчинене в особливо великих розмірах).\nТому затримання Федоренка в даному випадку не є примхою прокуратури, як це намагається змалювати КПЛ.\nЯк і термін засудження, який прокуратура вимагатиме для Федоренка в суді: позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна та позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років.\nРозслідування справи триває\n24 березня 2016 року затримали ще одного учасника цієї історії – громадянина Л., якого за рішенням суду, також взяли під варту.\nМожна припустити, що йдеться про колишнього директора ТзОВ "Сармат", а в подальшому – ФОП Лебедя Р., який був активно задіяний в корупційних схемах закупівлі трамваїв. Варто нагадати, що у матеріалах справи фігурують два ТзОВ і шість фізичних осіб-підприємців.\nТим часом КПЛ у апеляційному суді добивається звільнення Федоренка з-під варти, оскарживши ухвалу про тримання його під вартою.\nМітки: Андрій Гринчук, Андрій Садовий, Андрій Федоренко, Віктор Галасюк, Комітет підприємців Львівщини, Львівелектротранс, Львівська міська рада, львівські трамваї\nСинютка вийшов у другий тур і вже надкушує Садового за вушко ЄС звинуватила партію Садового у порушенні законодавста на виборах у Львові Садовий сходив на виборчу дільницю за компанію з жінкою, але не голосував Футуристи Садового возитимуть бізнесменів у Рясне канатною дорогою У жовтні Садовий на 200 тисяч профінансував безпритульних собак і котів У Львові трамвай №8 наїхав на жінку, її здоров'ю нічого не загрожує На території Сигнівки планують розмістити завод електромобілів У Львові через ситуацію із Covid-19 на 50% збільшать резерв ліжок в лікарнях Сухий фонтан біля Оперного театру відкриють до виборів У Львові тимчасово змінили курсування трьох тролейбусів Соціологічна пря або блят галицької демократії Садовий профінансував міський центр ІТ на понад мільйон гривень Валерій Веремчук: Варта йде до виборців з чіткою програмою "5 років – 55 кроків" У жовтні на львівські маршрутки виділили майже три мільйони гривень з бюджету Львова Ковідні смертежери Садового


Шкарпетки для педикюру GOLD (для пілінгу ніг) ᐈ купити в Києві і Полтаві з доставкою по Україні | інтернет-магазин BuyBeauty\nГоловна/Каталог/Косметика по догляду за обличчям/Педикюрні шкарпетки/Педикюрні шкарпетки AFY/Педикюрні носочки AFY GOLD\nПедикюрні носочки це гарний і, головне, ефективний засіб по догляду за ногами в домашніх умовах. Вони зроблять ваші стопи ніжними і гладкими на довгий час. До складу входять кислоти (гліколева, молочна, саліцилова) які використовують в косметології для пілінгу. Під їх впливом огрубілий шар шкіри відлущується і прискорюється регенерація шкіри. Відлущування шкіри проходить безболісно, як і сама процедура.\n- Підвищують пружність і еластичність шкіри\n3) Одягти шкарпетки і закріпити їх за допомогою липкої стрічки йде в комплекті з шкарпетками;\nВідгуки покупців про товар Педикюрні носочки AFY GOLD


П'ятнадцятий у списку - Ready? Play! - Блоги - UA.Tribuna.com\nП'ятнадцятий у списку\nСьогодні Енді Маррей став членом елітного клубу переможців Вімблдону. Крім нього туди входять ще 14 британців\n1. Спенсер Ґор (1877)\nСпенсер Ґор увійшов в історію як людина, що виграла перший в історії Вімблдонський турнір. У тому фіналі він обіграв у трьох сетах такого собі Вільяма Маршалла, віддавши всього 7 геймів.\n2. Френк Гедоу (1878)\nЗа правилами того часу переможець попереднього чемпіонату автоматично виходив у фінал наступного року. Але навіть такі привілеї не допомогли Ґору захистити титул у матчі проти Френка Гедоу, який потрапив на турнір випадково: живучи на Цейлоні, він приїхав відпочивати на історичну батьківщину і вирішив спробувати взяти участь у турнірі з молодого тоді ще виду спорту. Після перемоги він заявив: "Це гра для дівчаток, і я не буду більше брати в цьому участі".\nВін дотримав свого слова і повернувся на корти Вімблдона тільки в 1926 році, щоб отримати медаль королеви Марії як "Старший з нині живих переможців турніру"\n3. Джон Гартлі (1879, 1880)\nПершим же, кому вдалося захистити свій титул, став Джон Гартлі. У вільний від Вімблдону час він проводив служби в одній з парафій Йоркшира.\n4. Вільям Реншоу (1881-1886, 1889)\nВільям Реншоу у свою чергу став першим справжнім домінатором в передмісті Лондона. Йому першому скорилася цифра в 5 виграних Вімблдонів, а зупинився він тільки на 7 титулі. Більш ніж через сто років його рекорд повторять Піт Сампрас і Роджер Федерер\n5. Герберт Лоуфорд (1887)\nГерберт Лоуфорд разом з Робертом Ерікссоном прославилися тим, що виграли Оксфордський чемпіонат з тенісу серед пар, який проводився в семисетовому форматі. У фіналі того турніру рахунок був 4-6, 6-4, 6-5, 6-2, 3-6, 5-6, 7-5 на їхню користь. Також Лоуфорд першим став використовувати топспін. Ну а перемога на Вімблдоні - вишенька на торті.\n6.Ернест Реншоу (1888)\nБрат-близнюк Вільяма Реншоу набагато краще виступав у парі з братом, ніж в одиночному розряді, але свій Вімблдон теж урвав.\n7. Віллабі Гамільтон (1890)\nВіллабі Гамільтон став першим ірландцем, кому підкорився титул Вімблдону. Але захищати його в 1891 році він не став.\n8. Вілфред Бедделі (1891, 1892, 1895)\nВілфред Бедделі блищав з раннього віку і в парному (разом з братом Гербертом), і в одиночному розрядах. Настільки, що в 1891 році у віці 19 років він став наймолодшим переможцем Вімблдону. Цей рекорд був побитий тільки в 1985 році Борисом Беккером\n9. Джошуа Пім (1893, 1894)\nДжошуа Пім - ще один ірландець. Крім тенісу, він дуже успішно займався плаванням і гольфом, але все ж дві перемоги на Вімблдоні роблять його набагато більш значущим для нашого виду спорту. Завершити кар'єру він вирішив після того, як програв обидві свої гри в матчі Кубка Девіса між Великою Британією і США.\n10. Гарольд Магоні (1896)\nГарольд Магоні, хоч і народився в Единбурзі, був ірландцем. Встиг виграти Вімблдон і три медалі на Олімпіаді-1900: срібло в одиночному розряді і міксті, і бронзу в парі.\n11. Реджинальд Догерті (1897-1900)\nРеджинальд Догерті на тій же Олімпіаді виграв два золота: у міксті і в парному розряді. У парі він виграв 10 ТВШ: 8 Вімблдонів і два ЮСО. В одиночці ж він був менш успішним: "всього" 4 перемоги в Англії і один фінал у штатах.\n12. Артур Ґор (1901, 1908, 1909)\nАртур Ґор - не родич Спенсера Ґора. А його тенісні результати набагато вище, ніж у першого чемпіона Вімблдону: золото Олімпіади-1908 в одиночному і парному розрядах, перемога в Кубку Девіса і чотири перемоги на Вімблдоні, у тому числі три - в одиночці\n13. Лоуренс Догерті (1902-1906)\nЛоуренс Догерті був молодшим братом Реджинальда, але перевершив його за результатами. 5 титулів на Вімблдоні і 1 на ЮСО зробили його першим в історії тенісистом, який перемагав на двох різних ТВШ в одиночному розряді.\n14. Фред Перрі (1934-1936)\nПісля останньої перемоги Лоуренса Догерті на Вімблдоні прийшла пора іноземців: 28 років перемагали австралійці, американці і французи, але тільки не англійці. Цю неприємну традицію в 1934 році перервав великий Фред Перрі, який вже в 1935 зібрав кар'єрний Великий Шолом\n15. Енді Маррей (2013)\nАле після трьох поспіль перемог Перрі Британії довелося чекати набагато довше. 77 років - і Енді Маррей нарешті залишає головний тенісний трофей на батьківщині.\nДо речі, він перший шотландець, якому вдалося взяти Вімблдон.\nІ, можу закластися, це ще не кінець


13 жовтня: яке сьогодні свято, до кого йдемо святкувати - Район Стара Вижівка\nElapsed full time: 1.7248\nДоброго ранку, читачі. Сьогодні неділя, 13 жовтня.\nДень ангела святкують: Олександра, Поліна, Василь, Олексій, Григорій, Петро, Михайло, Семен.\nЦього дня святкують Міжнародний день зменшення небезпеки лих.\nВперше відзначався згідно з резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 22 грудня 1989 р. в рамках Міжнародного десятиліття щодо зменшення небезпеки стихійних лих. У 1999 році Генеральна Асамблея вирішила продовжувати щорічно відзначати цю дату як Міжнародний день по зменшенню небезпеки стихійних лих у другу середу жовтня.\n1675 – нідерландській фізик Хрістіан Гюйгенс запатентував кишеньковий годинник;\n1860 – у США зроблено перша фотографія з повітряної кулі;\n1884 – Грінвіч затверджений як місце проходження нульового меридіана;\n1957 – у СРСР Здійснено запуск первого в світі штучного супутника Землі. У 1967 Міжнародною федерацією астронавтики цю дату проголошено Днем початку космічної ери людства;\n1990 – в Харкові в ефір вийшли програми, підготовлені студією АТВ-1, надалі ЗАТ РТК "Тоніс-Центр". Цей день став днем народження українського недержавного телебачення.\n1999 – у Франції дозволені шлюби між гомосексуалами.\n09:15 За зйомку в Старій Вижівці заплатять майже 200 тисяч гривень 74\n08:00 22 листопада: яке сьогодні свято, до кого йдемо святкувати 27\n12:51 Відпочинь та склади: пазли із природою Старовижівщини 223\n13:00 Юні танцівниці зі Старої Вижівки перемогли на чемпіонаті України 592


Питання виїзду за кордон чоловіків, які постійно проживають за межами України, заброньованих осіб та деяких інших категорій\nБільшість запитань пов’язана із ситуацією щодо виїзду за кордон окремих категорій чоловіків віком від 18 до 60 років.\nДержприкордонслужба виокремила блок відповідей.\nЧоловіки, які постійно проживають, працюють, мають договірні зобов’язання за кордоном можуть отримати відповідний дозвіл на виїзд у Державній міграційній службі України. Цей дозвіл передбачає і погодження з військового комісаріату.\nЯкщо чоловік, втратив зв’язок, не стоїть на обліку в тому чи іншому військовому комісаріаті і не є військовозобов’язаною, то він може спокійно перетнути кордон. Якщо ж фактично проживав за кордоном, але не оформив своє вибуття за офіційною процедурою, не знявся з обліку у військкоматі, на жаль, не може вибути з України.\nВиїзд за кордон заброньованих осіб\nПеретнути державний кордон такі особи можуть.\nОбов’язковими документами, які посвідчують те, що людина заброньована, є:\nабо посвідчення особи, яка перебуває на спеціальному обліку;\nабо це витяг з Наказу Міністерства економіки України в порядку, визначеному Постановою КМУ№ 194;\nОкрім того, такі особи повинні мати документи, які засвідчують службову мету перетину кордону, тобто документи про відрядження: витяг з наказу, посвідчення про відрядження, лист-звернення до Державної прикордонної служби, у якому керівник підприємства, установи чи організації зазначає, що відповідна посадова особа відряджається для виконання службових обов’язків за кордоном.\nЗокрема, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов’язані:\nтимчасово непридатні особи до військової служби за станом здоров’я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії).\nВідповідно на кордоні спеціально уповноважена особа буде вивчати такі військово-облікові документи особи:\nтимчасове посвідчення військовозобов’язаного;\nВ цих документах перевіряється розділ, в якому зазначено висновок військово-лікарської комісії про виключення з обліку за станом здоров’я з посиланням на відповідний пункт наказу.\nОкрім цього, Державна прикордонна служба України у листі від 17.03.2022 року №23-6855/0/6-22-вих чітко вказала якими документами підтверджуються підстави, що дозволяють виїзд чоловіків за кордон.