Найкращим містом України визнано Харків - Укрaїнa - TCH.ua\nНайкращим містом України визнано Харків\nНайкращим містом для життя в Україні став Харків.\nУкрaїнa 8 липня 2010, 16:57\nХарків - перше місто Східної України, яке очолило рейтинг найкращих міст для життя. До цього три роки поспіль верхні рядки в списку займали Івано-Франківськ, Чернівці і Львів.\nНайкращим містом для життя в Україні став Харків. Про це повідомляє видання "Фокус", яке представило рейтинг "55 найкращих міст для життя в Україні".\nЗа рік Харків піднявся на 5 сходинок рейтингу, зміцнивши свої позиції і за такими показниками, як середня зарплата і туристична привабливість. Також Харків був названий містом з найкращими можливостями для отримання в ньому вищої освіти.\nХарків - перше місто Східної України, якому вдалося очолити рейтинг найкращих міст для життя. До цього три роки поспіль верхні рядки в списку займали Івано-Франківськ, Чернівці і Львів.\nЧетвертий рік поспіль друге місце рейтингу залишається за Києвом. Не дивлячись на те, що столиця показала найвищий рівень ділової активності і найнижчий рівень безробіття, була визнана найпривабливішим містом з туристичної точки зору і містом з найвищим рівнем культури, стати лідером Києву перешкодив високий рівень злочинності, погана екологія і ціни на нерухомість.\nЗа останнім критерієм столиця поступається лише Ялті, де квадратний метр однокімнатної квартири обійдеться мінімум в 2,2 тисячі доларів - на 100 доларів дорожче, ніж у Києві.\nСлідом за Києвом у рейтингу йдуть Івано-Франківськ і Чернівці. Замикає першу п'ятірку найкращих міст для життя в Україні Мукачево, за останній рік місто піднялося на 15 позицій.\nПроривом рейтингу став Славутич, який порівняно з минулим роком піднявся на 28 пунктів і опинився на десятому місці. У цьому місті одні з найвищих витрат міського бюджету на людину, порівняно недорога нерухомість і хороший рівень житлово-комунальних послуг. При цьому в Славутичі найнижчий з досліджуваних міст рівень злочинності - на 10 тисяч людей тут припадає трохи більше 46 правопорушень.\n"Містом з найбільшою зарплатою як і раніше залишається Енергодар - тут в середньому отримують більше 4 000 гривень. Водночас у цьому місті один з найвищих рівнів безробіття", - пише "Фокус".\nУ 2010 році в рейтингу з'явилися одразу три міста-новачки: Кузнецовськ (27 місце рейтингу), Южне (13 місце рейтингу) і Комсомольск (32 місце рейтингу). Мешканцям Кузнецовська порівняно з населенням інших міст рейтингу надаються найякісніші комунальні послуги. А в Южному на одного городянина з міського бюджету витрачається найбільше коштів - 3 976 гривень. Крім того, низький рівень злочинності і безробіття допомогли місту з населенням усього трохи більше 28 тисяч одразу опинитися на 13-му рядку списку.\nНайбільше в рейтингу "Фокусу" втратив Чернігів, який опустився з 11-го на 44-е місце. За рік практично усі його показники погіршились вдвічі. Зокрема, цього року Чернігів істотно скоротив витрати бюджету на одного городянина. І навіть не дивлячись на те, що середня зарплата тут виросла в порівнянні з 2009-м на 200 гривень, це значно менше, ніж в інших містах.\nНайбільш комфортним містом для проживання визнано Донецьк\nЛьвів визнано найкращим містом для життя в Україні\nВідеоНайкращим містом України визнано Харків\nУкрaїнa 8 липня 2010, 17:24


Сайт вчителя інформатики Леонтьєва Д.О. - 6 клас 11 урок (2017)\nСб, 10 Кві 2021, 11:21:46\nТема: Практична робота №3: «Створення комп'ютерної презентації»\nНавчальна. Сформувати навички розробки та створення слайдової презентації з використання текстових та графічних об’єктів.\nРозвиваюча. Розвивати просторову уяву, логічне мислення.\nВиховна. Прививати естетичні смаки, ціннісне ставлення до праці.\nТип уроку: Урок застосування набутих знань.\n1. Які типи макетів слайдів ви знаєте? Що може бути розміщено на слайдах з різними макетами?\n2. Як задати тип слайда під час його створення?\nЗ . Слайд якого типу буде створено після вибору кнопки Створити слайд?\n4. Як створити копію слайда?\n5. Як змінити макет існуючого слайда?\n6. Які об’єкти можуть бути розміщені на щойно створеному слайді?\n7. Для додавання яких об’єктів призначено покажчики місця заповнення на слайді?\n8. Як можна замінити зображення, розміщене на слайді?\n9. Як вставити векторний графічний примітив на слайд презентації?\n10. Які операції можна виконувати над об’єктами на слайді? Як це зробити?\n11. Які значення властивостей текстових і графічних об’єктів можна змінювати?\nСтворіть презентацію "Збережемо природу України" на основі теми оформлення Потік з групи Інстальовані теми. Потрібні зображення містяться у файлах з папки Розділ 2\_Практична робота.\nТитульний слайд. Заголовок слайда - Збережемо природу України, підзаголовок - ваше прізвище та ім’я.\nСлайд 2. Макет - Два об’єкти. Заголовок слайда - Червона книга України. Уставте на слайд зображення Червоної книги та три абзаци тексту: Заснована в 1976 році, Уперше опублікована в 1980 році, Містить відомості про види тварин і рослин, що зникають. Установіть розмір символів - 28.\nСлайд 3. Макет - Порівняння. Заголовок слайда - Вони потребують захисту. Текст підписів - Тваринний світ, Рослинний світ, вирівнювання - по центру. Уставте на слайд зображення обкладинок відповідних книжок.\nСлайди 4-5. Макет - Рисунок з підписом. Рисунки - фотографії представників із Червоної книги України, їх назви - у заголовках слайдів. Текст слайда: перший абзац - Тваринний світ або Рослинний світ, другий абзац - Птах або Квітка. Установіть розмір символів у заголовках - 32, у підписах - 20.\nСлайд 6. Макет - Заголовок розділу. Заголовок слайда - Пам’ятай!, текст слайда - Вони потребують нашого захисту! Установіть розмір символів - 40. Вирівнювання тексту - по центру.\n2. Збережіть комп’ютерну презентацію у вашій папці у файлі з іменем практична робота 3.\n1.Чи всі завдання практичної роботи вам вдалося виконати?\n2. Які завдання викликали труднощі?\n3. Які питання у вас виникли в процесі роботи?\n4. Яку тему необхідно повторити?\n§2.1, 2.2 – повторити\nВелике прохання НЕ ПУБЛІКУВАТИ на інших сайтах.\nКонспект уроку + презентація + параграф підручника\nДодаткові матеріали до уроку:\nВсе для 6 класу (добірка матеріалів)\nЕлектронні матеріали до підручника "Інформатика 6 клас" Й.Я. Ривкінд та ін.\nЗбірка презентацій - "Техніка безпеки в комп'ютерному класі"


Оренда приміщення вул Липинського Шевченківський район Львів-115734\nза м2: 207.08 грн.\nПриміщення під офіс, магазин, аптеку, банк, представництво. Фасадний вхід. Є санвузол, душова. Якщо Вас цікавить ця пропозиція, тоді телефонуйте.


Великобританія через Brexit щотижня втрачає £600 млн\nНевизначеність перешкоджає потоку інвестицій в країну\nЗа даними дослідження інвестиційного банку Goldman Sachs, британська економіка втратила майже 2,5% ВВП через своє рішення вийти із Європейського союзу в середині 2016-го і відстала від інших країн з розвиненою економікою, оскільки подібна невизначеність стоїть на заваді інвестицій, пише Euronews.\n“Політики в Великобританії все ще намагаються домогтися цього голосування. Невизначеність, що виникла в результаті майбутніх політичних і економічних відносин з ЄС завдала реальної шкоди економіці країни, що вплинуло на інші країни”, – стверджують експерти інвестиційного банку Goldman Sachs.\nНа їхню думку, невизначеність Brexit є головною причиною економічних втрат, оскільки вони пов‘язані з інвестиціями.\n“Невизначеність позначилася на динаміці інвестицій відразу ж після голосування по Brexit”, – вважають економісти.\nВартість Brexit для британської економіки складає після референдуму близько £600 млн ($785 млн) на тиждень.\nУ разі жорсткого сценарію, тобто виходу Великобританії з ЄС без укладення угоди (експерти банку оцінюють таку ймовірність у 15%), країну чекають ще більші втрати, пов’язані зі значним ударом по довірі. Це може мати прояв у різкому падінні курсу британської валюти.\nЗа оцінками експертів, європейські країни будуть більш схильні до цього сценарію і можуть втратити близько 1% реального ВВП.\nЕксперти британського журналу The Economist опублікували рейтинг загроз світовій економіці у 2019 р. У топ-10 загроз є і вихід Великобританії з Євросоюзу без угоди (no-deal Brexit).\nНаприкінці лютого японський автовиробник Honda Motor оголосив про закриття свого єдиного заводу у Великій Британії.


Житомир.info | Чи збираються житомиряни вести дітей до садочків та чи вважають це безпечним під час карантину. Опитування\n«Ми вже в молодшу групу ходимо. Нас запрошували, але ми сказали, що у нас є з ким побути вдома і ми будемо вдома. Я думаю, що зараз небезпечно (ходити в садок). Думаю, що загрозою може бути контакт лише з хворими людьми, а так все буде нормально», – відповідає Ірина.\n«Поки вдома, адже є можливість. Трохи є побоювання, не знаю, карантин є карантин. Казали (інші батьки), що іграшок нема, гуляють постійно на вулиці. Хочуть ходити багато, адже батькам же треба працювати», – говорить Наталія.\n«Наш садочок зараз відкривається, з понеділка. Ми вирішили віддавати, тому що мама й тато після карантину буде працювати. У нашому садочку нам сказали мати з собою вологі серветки, ми віддаємо дітей на вході, тобто батьки не заходять в садочок і забираємо так само. Кажуть, що більше будуть обробляти приміщення, провітрювати і гуляти на свіжому повітрі, незважаючи на погоду. Нам зробили у 37 садочку спеціальне накриття для дітей від дощу», – ділиться Яна.\n«Я б не радив деякий час (ходити у садок), хоча б місяць, щоб адаптуватися після карантину, щоб дитина трохи адаптувалася. Буду вести свою дитину через місяць», – каже Кирило.\n«Ні, ми не здавали б дітей. Але за можливості можна, щоб відриті були садки, адже є батьки, які працюють і немає на кого залишити дитину. Проте, щоб там не було багато діток», – розповідає Антоніна.\n«Будь-яка хвороба небезпечна, не тільки коронавірус, тому я вважаю, що нам потрібно поки вберегтися», – зауважує Анна.\n26 травня на позачерговому засіданні виконком затвердив регламент, за яким працюватимуть дитячі садочки в умовах адаптивного карантину.\nЯк житомирські садочки готуються приймати дітей, дивіться у сюжеті\nЯк повідомляв Житомир.info, 26 травня 2020 року міський голова Сергій Сухомлин поінформував, що у 10 працівників житомирських садочків експрес-тест на коронавірус показав позитивний результат.Як повідомляв Житомир.info,\nТеги: коронавірус карантин дитсадок садочок ДНЗ


Китай | Навколо Світу\nОзеро Сіху в Китаї\nРозповідь про китайське місто Ханчжоу неможливо почати з чогось іншого. Дорогоцінна перлина, краса і гордість Ханчжоу і найзнаменитіше озеро в Китаї – чудове озеро Сіху. читати далі\nКитайЛистопад 5, 2013коментарів немає\nВелика Китайська стіна (220 до н.е. та 1368 – 1644 р.р.) – одна з найграндіозніших споруд усіх часів і народів, символ Китаю. Це найбільше творіння рук людських у всій світовій історії та єдина споруда такого масштабу в усьому світі. Довжина всіх ліній стіни 6350 км. Це єдине творіння рук людських, що видно з космосу неозброєним оком.\nКитайБерезень 2, 20117 коментарів


Без акумуляторів життя нині не можна уявити, оскільки їх застосовують в усіх галузях народного господарства і в побутових приладах, починаючи від поширених мобілок, портативної радіоелектронної апаратури і закінчуючи електрообладнанням усіх видів автотракторної техніки. Ця стаття присвячена тільки стартерним кислотним акумуляторам.\nОсновне призначення стартерної акумуляторної батареї — надійний пуск двигуна та забезпечення роботи споживачів за непрацюючого або ж працюючого з малою частотою обертання колінчастого вала двигуна.\nІз хімічного погляду акумуляторна батарея належить до вторинних хімічних джерел струму, які є оборотними джерелами енергії: після розрядження їхню працездатність можна відновити завдяки їхньому зарядженню. Для цього слід через батарею пропустити електричний струм у напрямі, зворотному тому, в якому він протікав під час розрядження. У процесі зарядження утворені під час розрядження речовини перетворюються на початкові активні речовини. Активними речовинами зарядженого свинцевого акумулятора, які беруть участь у струмоутворювальному процесі, є: на позитивному електроді — діоксид (перекис) свинцю PbO2 (темно-коричневого кольору); на негативному електроді — губчастий свинець Pb (сірого кольору); електроліт — водний розчин сірчаної кислоти H2SO4.\nНе вникаючи в хімію, внаслідок розряду акумулятора, активні речовини позитивного й негативного електродів перетворюються в сульфат свинцю PbSO4. Під час утворення сульфату свинцю витрачається сірчана кислота й утворюється вода, що призводить до зниження крутості електроліту в момент його розрядження.\nПід час зарядження акумулятора під впливом напруги джерела постійного струму в зовнішньому ланцюгу встановлюється напрям руху електронів до виводу "–" акумулятора. Як наслідок, на негативному електроді утворюється (відновлюється) губчастий свинець, на позитивному електроді утворюється діоксид свинцю — при цьому утворюється сірчана кислота, внаслідок чого крутість електроліту підвищується.\nКоли процеси перетворення речовин на активні маси позитивного й негативного електродів закінчуються, крутість електроліту перестає змінюватися, що є ознакою закінчення зарядження акумулятора. За подальшого зарядження відбувається так званий вторинний процес — електролітичне розкладання води на кисень і водень. Виокремлюючись із електроліту у вигляді бульбашок газу, вони створюють ефект його інтенсивного кипіння, що теж служить ознакою закінчення процесу зарядження.\nНомінальною ємністю акумулятора називається кількість електроенергії, яку може віддати повністю заряджений акумулятор у разі розрядження струмом 20-годинного режиму за температури електроліту 30°С та початкової крутості 1,285 г/см3 до напруги 1,7 В. Ємність виражається в ампер-годинах (Агод) і залежить від кількості й розміру паралельно з'єднаних електродів (пластин), сили розрядного струму, а також температури електроліту.\nКожний акумулятор складається з просторово розділених різнойменних електродів, занурених у розчин електроліту й розміщених у міцному корпусі, стійкому до хімічної дії електроліту, механічних навантажень і температурних коливань.\nРозрізняють кілька виконань батарей.\nАкумуляторну батарею збирають в одному багатокамерному корпусі — моноблоці з кислотостійкої пластмаси (ебоніт, наповнений поліетилен, поліпропілен), розділеному перегородками на окремі камери (комірки). Кількість камер дорівнює кількості акумуляторів у батареї. На дні кожної камери вмонтовано по чотири призми, на які спирається електродний блок. Простір, обмежений призмами, служить для нагромадження шламу — осаду, який утворюється під час експлуатації батареї внаслідок осипання активної маси позитивних пластин, що запобігає замиканню шламом різнойменних електродів.\nАкумулятор складається з півблоків позитивних і негативних пластин, ізольованих одна від одної сепараторами, які виготовлено з пористих пластмас. Півблоки з позитивними й негативними пластинами складають у блок так, що позитивні пластини розміщують між негативними, тому останніх завжди на одну більше. Це дає змогу краще використати активну масу позитивних пластин і захищає крайні з них від жолоблення та руйнування.\nКожний акумулятор після встановлення електродного блока в камеру моноблока накривають окремою кришкою, виготовленою з ебоніту або пластмаси. У кожній кришці зроблено по два отвори із залитими у них свинцевими втулками, через які під час збирання проходять вивідні штирі електродного блока. Між ними розміщено нарізні отвори для заливання електроліту та обслуговування акумулятора. Після заливання електроліту нарізні отвори закупорюють пробкою. У пробках заливних отворів (або безпосередньо в кришці) передбачено вентиляційні отвори для виходу газів.\nЕлектродний блок, встановлений в окремій камері, є окремим акумулятором з номінальною напругою 2 В. З'єднують акумулятори в батарею за допомогою міжелементних з'єднань у вигляді свинцевих перемичок, які містяться над кришкою. Для послідовного з'єднання акумуляторів у батарею один кінець перемички приварюють до вивідного штиря одного акумулятора, привареного до баретки, що з'єднує позитивні пластини, а інший її кінець приварюють до вивідного штиря сусіднього акумулятора, що приварений до баретки, яка з'єднує негативні пластини й так далі.\nДо вивідних штирів крайніх акумуляторів приварюють полюсні штирі для під'єднання споживачів, які позначені, відповідно, "+" і "–". Щоб унеможливити неправильне вмикання батареї у мережу, діаметр плюсового штиря роблять дещо більшим.\nГерметизацію акумуляторів у місцях з'єднання кришок зі стінками та перегородками моноблока здійснюють за допомогою бітумної заливної мастики.\nНа корпусні деталі у батарей з окремими кришками і мастикою припадає від 15 до 20% маси батареї. Крім того, ебоніт — матеріал із відносно низькою механічною міцністю, тому стінки ебонітових моноблоків можуть мати товщину до 12 мм. У разі заміни ебоніту на сополімер поліпропілену з етиленом удається зменшити товщину стінок удвічі та зменшити масу корпусних деталей без погіршення їхньої міцності. Крім того, властивості термопластичної пластмаси дали змогу внести низку істотних технологічних і конструктивних удосконалень. Відтак з'явилися батареї із загальною кришкою.\nБатареї із загальною (єдиною) кришкою\nУ моноблоці встановлено електродні блоки, які складаються з різнойменних пластин, розділених сепаратором, як і в батареях з окремими кришками. Але електродні блоки з'єднані між собою за допомогою укорочених міжелементних з'єднань через отвори в перегородках моноблока.\nВикористання нових конструкцій міжелементних з'єднань дає змогу, якщо порівняти з батареями класичної конструкції, знизити електричні втрати на з'єднувальних деталях і підвищити напругу стартерного розряду на 0,2–0,3 В. При цьому маса свинцю в батареях зменшується на 0,5–3,0 кг залежно від ємності батареї.\nВластивості термопластичної пластмаси дали змогу застосовувати для герметизації батарей із загальною кришкою зовсім інший метод герметизації, зробити батарею надійнішою і стійкішою до коливань температури навколишнього середовища.\nОсновними недоліками традиційних свинцевих батарей є: потреба у регулярному (не рідше одного-двох разів за місяць) контролі густини й рівня електроліту та доливання дистильованої води у разі його зниження; порівняно висока швидкість саморозрядження (майже 14% за місяць), яка у процесі експлуатації постійно збільшується й після 1,5–2 років роботи зростає втроє-вчетверо.\nЦі недоліки зумовлені тим, що сурма, що міститься у складі позитивних струмовідводів (решіток), поступово, в міру їх корозії, переходить через розчин на поверхню негативних пластин. Відкладання великої кількості сурми на поверхні негативної активної маси знижує напругу газовиділення. Тому наприкінці зарядного процесу відбувається дедалі активніше газовиділення, що супроводжується "кипінням" електроліту, внаслідок електролітичного розкладання води, що міститься в ньому.\nЗа останні 25 років відбувся бурхливий розвиток технології та вдосконалення обладнання для виробництва акумуляторів. Відтак з'явилися батареї так званого необслуговуваного виконання.\nНеобслуговувані батареї. Необслуговуваним, або герметизованим, називають свинцевий акумулятор, який не потребує ані контролю електроліту, ані періодичного доливання води. Він не виділяє крапель і парів електроліту, має запобіжний клапан, який відводить гази, що утворюються під час зарядження й розрядження акумулятора.\nНеобслуговувані акумулятори мають такі конструктивні особливості: замість рідкого використовують желеподібний або матричний електроліт, сурм'яний сплав свинцю замінений безсурм'яним сплавом або чистим свинцем, змінено співвідношення активних мас різнойменних електродів, застосовано великопористі сепаратори або сепаратори-роз'єднувачі. Кожне з цих удосконалень має своє обгрунтування.\nЕлектроліт на основі сірчаної кислоти стає нерухомим (фіксованим) за допомогою кремнієвої кислоти або дрібнодисперсного діоксиду кремнію, набуваючи тиксотропних властивостей. Такий електроліт зберігає високу електричну провідність сірчаної кислоти, водночас, завдяки желеподібному стану, практично повністю усуває руйнування активної маси позитивних пластин, стримує розбухання губчастого свинцю на негативних пластинах. Тому потреба в мікропористих сепараторах, які розділяють електроди та створюють дифузійне обмеження для гідросульфат-іонів, відпадає. Використовують склоповстяні сепаратори з об'ємною пористістю понад 90% або пластмасові рамкові роз'єднувачі; в останньому разі роль пористого сепаратора відіграє желеподібний електроліт.\nМатричний електроліт не містить желеутворюючих добавок. Електроліт не виливається за рахунок абсорбції розчину сірчаної кислоти у порах відносно товстих мікропористих сепараторів, які заповнюють міжелектродний простір, а також у порах активних мас. Такий електроліт нині використовують найчастіше.\nПершими з'явилися гібридні батареї, які мають позитивні струмовідводи зі сплаву з малим вмістом сурми (не більше 2%) з додаванням миш'яку, олова, міді, селену в різних комбінаціях; а негативні — із свинцево-кальцієвого сплаву.\nНаразі найбільше поширення набули батареї із струмовідводами із свинцево-кальцієвого сплаву з багатокомпонентними добавками, в тому числі й срібла. Витрата води у них настільки мала, що конструктори забрали з кришок отвори для доливання води й зробили батарею повністю необслуговуваною та унеможливили доступ до електроліту під час експлуатації.\nТака зміна конструкції стала можливою лише завдяки спільним зусиллям виробників батарей і автотракторного електрообладнання, оскільки для максимального використання ресурсу повністю необслуговуваної батареї (без отворів для доливання води) слід забезпечити стабільний рівень зарядної напруги, яка б забезпечила найменше розкладання води під час зарядження батареї. Водночас ступінь зарядження батареї має бути достатнім для безвідмовної роботи всього електрообладнання. Це уможливлено завдяки створенню системи регулювання зарядної напруги, що забезпечує її стабільність із точністю 0,1 В. Тому користувачі необслуговуваних батарей мають уважніше ставитися до забезпечення справної роботи електрообладнання. Насамперед це стосується натягу клинопасового приводу генератора, справності регулятора напруги, відсутності втрат струму в системі електрообладнання та низки інших чинників, наведених нижче (питання експлуатації батарей).


На Берегівщині впродовж дня зафіксували два випадки отруєння грибами / октябрь / 2015 / Новини / UZHGOROD.in - Закарпатський інформаційно-діловий портал\nУ ДСНС України у Закарпатській області 2 листопада 2015 15:09 26109310 0110387\nУ суботу до оперативно-рятувальної служби Закарпаття повідомили одразу про два випадки отруєння, що сталися в Берегівському районі. Усіх потерпілих із попереднім діагнозом отруєння грибами доставили в реанімаційне відділення центральної районної лікарні.\nЯк з’ясувалося, першими отруїлися двоє мешканців с. Великі Береги. 56-річний чоловік разом зі своєю 39-річною дружиною, назбиравши в лісі грибів, вирішили їх приготувати. Однак, скуштувавши страву, обоє відчули себе погано й викликали «швидку». Після лікування в реанімації Берегівської райлікарні їх перевели до відділення загальної терапії, де подружжя наразі й знаходиться. Їхній стан медики оцінюють як задовільний.\nКрім цього, отруєння грибами діагностували в молодого жителя м. Берегово. 20-річний юнак у суботу вирушив до лісу на тихе полювання. Не розбираючись належним чином у грибах, хлопець назбирав їх повний кошик, а далі сам їх приготував. Наслідки не забарилися – юнак потрапив до реанімаційного відділення районної лікарні. Оскільки стан його здоров’я покращується, хлопця готують до переведення у відділення загальної терапії.\nТеги: Берегово, отруєння грибами


Шкідники агрусу – крижовніковий пильщика | Потрiбна допомога? Є-help!\nШкідники агрусу – крижовніковий пильщика\nОсновний засіб захисту агрусу від шкідників і захворювань – це найвища агротехніка на ділянці. На рівномірно зволоженою грунті при звичайному освітленні і достатньому харчуванні він менше мучиться від шкідників і захворювань. У агрусу багато спільних зі смородиною шкідників і захворювань. Разом з ними великої шкоди рослині наносять крижовніковий пильщика і південноамериканська борошниста роса.\nКрижовніковий пильщика. Дуже страшний шкідник. Його гусениці дуже ненажерливі. За один-два тижні вони можуть вбити все листя в кущики і цим вбити збір не тільки лише поточного, так і в майбутньому році. Самка пильщика – це муха жовтуватого кольору. Ранньої весни вона вилітає і відкладає яйця на нижній стороні юних листя між жилками. Приблизно через один-два тижні з їх виникають гусениці, які об'їдають листя, залишаючи тільки одні жилки. Через 20-25 днів личинки йдуть у грунт для окукливания. З лялечок вилітає друге покоління. В окремі роки виникає і третє покоління. Зимують личинки в коконах, під кущиком.\nЗаходи боротьби. Кущики агрусу обприскують незаплямованим дьогтем або дьогтьовим милом (30-35 грамів на 10 л. Води). Якщо беруть дьоготь, то малість додають мила. Обприскують до виникнення поїдених листя. При виникненні маленької зав'язі (з шпилькову головку) після цвітіння кущики обприскують речовиною хвойного екстракту (4 столові ложки на 10 л. Води) або ентобактерін (50 грамів на 10 л. Води).\nПроти різних гусениць і личинок використовують обприскування речовиною з найсвіжішої помідорова бадилля, настояної протягом доби (4 кілограми найсвіжішої бадилля або 400 грамів сухої і 40 грамів господарського мила на 10 л. Води). Розчин цей за раніше проціджують. Можна також у відро попелу, приготовленої заздалегідь, покласти пачку нафталіну, запах якого відлякує шкідників. Для цієї ж мети під кущиками агрусу садять м'яту.\n← Перевага використання стінових блоків з пористого бетону.\nЯк затирати шви плитки відео →


Рисунок карандашом-техника и секреты » Blog Archive » Радянські туристи за кордоном: Як відпочивалося в компанії співробітників КДБ, і скільки коштували поїздки\nРадянські туристи за кордоном: Як відпочивалося в компанії співробітників КДБ, і скільки коштували поїздки\nПотрапити за кордон міг кожен, але тільки теоретично.Радянські громадяни рідко потрапляли за кордон. Однак у період хрущовської відлиги перші туристичні контори активно організовували закордонні поїздки. Подорожі були покликані підняти «залізна завіса». І незважаючи на те, що перед виїздом туристи проходили ретельну інформаційну підготовку, жителі інших країн легко впізнавали радянські тургрупи.\nПерші «виїзні» і туристична революція по-хрущевски\nДозвіл на виїзд отримував не кожен./Фото: news-cloud.netЕсть думка, що радянські люди поголовно були «невиїзні». Однак перший закордонний туризм в СРСР існував ще при Сталіні. У 1930-му році в європейському круїз на теплоході «Абхазія» побували понад 250 виробничником-ударників. Цей захід став одиничним, а мета поїздок звелася до демонстрації жахів капіталізму. Туристична пауза обірвалося тільки зі смертю великого вождя. Розрядка міжнародних взаємин в 50-х спричинила за собою туристичний сплеск, за допомогою якого Микита Хрущов намагався по-новому зарекомендувати СРСР на міжнародній арені. Тепер потрапити в зарубіжжі теоретично міг кожен бажаючий. Однак одного бажання і навіть наявності фінансових можливостей було мало. Потенційний радянський турист долав не один рівень «фільтрації». Першим була низова профорганізація, яка брала заявку і відповідала за бездоганну рекомендацію-характеристику. Далі папір розглядалася в комітетах КПРС, після чого наступала черга вищого дозвільного органу – комісії при обкомі КПРС, куди входили представники обкому, управління КДБ, торгових, фінансових і адміністративних структур обкому КПРС, облпрофради. Особливої пристрасті удостоювалися бажаючі відвідати заходу і Югославію. Для таких туристів існувала особливо детальна анкета і максимально ретельна процедура вивчення політичної зрілості на тлі моральної стійкості. Попереджались туристи і про ймовірні інтригах імперіалістичної розвідки, тягнуть за собою відхилення радянської людини до зради Батьківщині. Володимир Висоцький навіть написав на цю тему іронічну пісню «Інструкція перед поїздкою за кордон». Так що виїжджати вдавалося лише найбільш пильним, на думку комісії, громадянам, здатним при будь-яких обставин зберегти державну таємницю.\nНайдорожчими були круїзні подорожі. Кадр з фільму «Діамантова рука»./Фото: pics.imcdb.огдТуристы проходили докладний ідеологічний інструктаж, з’ясовуючи політичні складові їх поїздки, суворі правила поведінки за кордоном і опановуючи історію і традиції країни призначення. Особливо ретельно обговорювалося питання про те, що дозволялося брати з собою, а що ні. Відносно документів дозволялося мати при собі лише паспорт; на радянський час поїздки вилучався міліцією. Ліміт дозволених до обміну грошей залежав від відвідуваної країни. Наприклад, в 1964 році для поїздки в соцкраїни дозволялося обміняти до 30 рублів, стільки ж можна було прихопити для покупки валюти в турпоїздці. Ввезення іноземної валюти в СРСР карався законом.Траплялися відмови у виїзді. Потенційною причиною могла стати спливла компрометуюча інформація, встановлена по лінії Комітету держбезпеки та правоохоронних органів. Також комісія не вітала повторні поїздки в короткий період часу. Заборона на виїзд могли зв’язати і з банальними порушеннями в оформленні виїзних документів.\nЧому радянські мандрівники трималися групами, і хто контролював небезпечні контакти з іноземцями\nГрупа радянських туристів в одному із залів Дрезденської картинної галереї./Фото: cdn.tvc.гиСоветский зарубіжний туризм був незмінно груповим. За межами Батьківщини група мандрівників пересувалася виключно в полі зору осіб ідеологічного кістяка. Крім керівника в кожній групі були присутні ще 3-4 людини з досвідом пропагандистської діяльності. Бувало і так, що в колективи туристів впроваджувалися люди з КДБ. Членам групи суворо забороняли заводити інтимні зв’язки з іноземцями, як, втім, і будь-які близькі стосунки. Якщо турист зникав з поля зору постійних супутників, цей епізод розглядався як кричущий і в обов’язковому порядку відбивався у звіті про поїздку. Правила поведінки за кордоном містили рекомендацію про ухилення від презентів незалежно від прийменника їх даріння. Слідкували у групі і за тим, щоб мандрівники не провезли тому зарубіжну друковану продукцію. «Небезпечними» визнавалися як порнографічні журнали, так і будь-яка релігійна література. Особливі незручності керівникам груп доставляли туристи, які володіють іноземною мовою, бо їх було дуже складно ізолювати від чужоземного впливу. Координатори груп несли важливу місію: вони повинні були стежити за тим, щоб у кінцевому рахунку кожна закордонна поїздка зводилася до просування у світі комуністичної ідеології і створення райдужного образу радянського громадянина.\nКурка не птах, Болгарія-не закордон\nБолгарія. На курорті «Золоті піски». 1976 рік./Фото: moslenta.гиДля подорожей турагентством пропонувалися країни соцтабору (насамперед Болгарія) і Західної Європи, а також США. Їздив радянська людина і в країни, що розвиваються — В’єтнам, Індію, Куба, Єгипет, Алжир і Марокко. Особливо цінувався відпочинок у Болгарії, бо вона дуже схожа на Росію. До радянським громадянам там завжди добре ставилися, був відсутній мовний бар’єр. У різні роки користувалися попитом НДР, Угорщина. Теплі стосунки СРСР та Індії зіграли на популярності останньої в якості приватного туристичного напряму. Екзотичним вважався груповий тур Куба-Мексика. Незвичайними були і поїздки в Сверенную Корею з її жорстким контролем. Відвідували жителі Союзу і Африканський континент, переважно Алжир та Ліберії. Вкрай рідко вдавалося потрапити в Японію і Китай. Незалежно від напрямку турпрограмма обов’язково включала в себе відвідування промислових підприємств. Організовувалися покладання квітів до пам’ятників соцреволюций і відвідування місць бойової слави. Як правило, кожен п’ятий член екскурсії по колишніх концтаборів був радянським громадянином. Відомі ж туристичні місця пріоритетними для екскурсій не були, хоча і відвідувалися.\nТурпоїздка за одну зарплату\nРадянські туристи у Варшаві, 1955 рік./Фото: g4.nh.ееСтоимость туристичних путівок була різною. Велика частина турів в країни соцтабору і народної демократії обходилася в межах 200 рублів. Так, на початку 60-х два тижні відпочинку в Чехословаччині коштували 110 рублів (плюс 60 рублів за дорогу до Праги і придбання валюти на 27 рублів). Соотносимым з місячним доходом був і відпочинок в Албанії (95 рублів за 12 днів), Болгарії (105 рублів за 16 днів), Італії (145 рублів за 11 днів). Двотижневу подорож в Індію вже коштувало дорожче — 430 рублів з Москви. Найдорожчими були круїзні подорожі. Наприклад, середземноморський круїз обходився в круглу суму до 800 рублів, залежно від кают-класу. На жаль, іноді очікування від поїздки в іншу країну можуть не збігтися з реальністю. В матеріалі — 30 популярних туристичних місць, які принесли розчарування.\n« Дон Кіхот з роду Боярських: Як склалася доля старшого брата знаменитого актора, який зіграв у кіно д’артаньяна\nЧто интересного будет в Ивано-Франковске 5 октября (ВИДЕО) »


ДОНБАС (коротко) | Костянтинівка в дзеркалі Провінції\nYEvgen сб, 21/03/2015 - 18:38\nІсторично і з волі влади склалося так, що на Донбасі зібралися для спільного життя люди, які готові багато і важко фізично працювати і отримувати за це більш-менш гідну плату. Тут не уживалися художники, поети, музиканти, письменники. Всі таланти, які виходили з донбаського середовища, досягнувши успіхів, виїжджали з регіону. На Донбасі немає для них підпитки. Про одноманітні, осоружні шахтарські будні багато цікавого і правдивого не напишеш, те ж про сталеварів і машинобудівників. Це штучно створене місце проживання, - "промзона". А правда про історію Донбасу (басейну річки Донець), як земель українського козацтва, була під забороною і в Росії, і в СРСР.\nНаприкінці ХІХ століття ці пустельні колись землі, які називали «Диким степом», - були віддані царем в рецесію іноземним бізнесменам і промисловцям. Вони через Маріупольський порт і Курсько-Маріупольську залізницю завезли на Донбас самі передові європейські технології, обладнання, кращих інженерів, спеціалістів і робітників. І Донбас став локомотивом всієї, до цього відсталої і аграрної, Росії. Статистика, включаючи цей промислово розвинений регіон в усі російські економічні показники, вивела Росію на передові місця, і поставила її на один рівень з розвиненими країнами світу.\nЦар «профукав» імперію. Більшовики прийняли у Росії естафету, відібрали всі заводи і шахти у їхніх закордонних хазяїв і нещадно експлуатували їх аж до розпаду Союзу. У незалежній Україні тривало те ж саме, а Віктор Федорович добив залишки, розрізав обладнання і здав на металобрухт.\nЗараз Володимир Володимирович, використовуючи методи гібридної війни, своїми збройними силами остаточно руйнує все, що залишилося на Донбасі. Відновлюється статус-кво і Донеччина знову стає "Диким полем". Але тепер навряд чи, після всього, що сталося, якийсь багатий інвестор, особливо з Європи, вкладе в цей край, хоч копійку ... Та й в України на відновлення ресурсів не буде. Так що доля нашого краю сумна: Донбас вичавили, використовували, і кинули. Але, аналізуючи історію Донбасу ми побачимо, що краще нехай тут буде незайманий степ, байраки, кряжі, ніж те, чим він був останні півтора століття ...\nЄвген Шаповалов, член Донецької організації


Mairdi MRD-612D, гарнітура\nMairdi MRD-612D, гарнітура\nMairdi MRD-612D - це практична і якісна гарнітура для ПК, що має міцну конструкцію і дуже малу вагу. Пристрій призначений тільки для розмов в зв'язку зі своїм частотним діапазоном 20 Гц - 10кГц.\nMairdi MRD-612D оснащена двома динаміками з м'яким амбюшором із замінника шкіри з чудовим якісним звуком, мікрофоном з відмінним шумопоглинання і поліуретановим кабелем. З метою безпеки роботи, динамік оснащений функцією захисту від акустичних ударів. Головка мікрофона забезпечує багаторазову регулювання її положення, що дуже зручно для користувачів гарнітури.\nMairdi MRD-612D, Mairdi, MRD-612D, гарнітура Mairdi MRD-612D, гарнітура Mairdi, гарнітура MRD-612D, купити Mairdi, купити MRD-612D, купити гарнітуру


Студопедия — Випробувальний строк при прийнятті на роботу.\nВипробувальний строк при прийнятті на роботу.\nПри укладенні трудового договору сторонами може встановлюватись випробувальний строк. За час випробування власник перевіряє відповідність працівника роботі на яку він приймається. Умови про випробування можуть встановлюватись тільки угодою сторін. Одностороннє встановлення власником умов про випробування не допускається, якщо працівник не згоден на включення цієї умови, то трудовий договір не укладається, або укладається без випробування.\nПід час випробування на працівника поширюється законодавство про працю, тобто вони користуються тими ж правамита несуть такі ж обов’язки, як і інші працівники.\nВипробувальний строк не поширюється на:\n1. осіб, які не досягли 18 років ;\n2. молодих працівників після закінчення професійних навчально–виховних закладів;\n3. молодих спеціалістів після закінчення вищих навчальних закладів;\n4. осіб, звільнених в запас з військової чи альтернативної служби;\n5. інвалідів, направлених на роботу в відповідності до рекомендацій медико-соціальної експертизи\n6. при прийнятті на роботу тимчасових та сезонних працівників;\n7. в випадку прийняття на роботу за конкурсом.\nv В яких випадках передбачених законодавством трудовий договір оформляється в письмовій формі?\nv Які документи необхідно подати при укладенні трудового договору?\nv Назвіть основні етапи порядку укладення трудового договору?\nv Мета і порядок встановлення випробування при укладенні трудового договору.\nv Строк на який встановлюється випробування.\nv Які права мають працівники при випробуванні?\nv Для яких осіб випробування не встановлюється?\nДата добавления: 2015-09-07; просмотров: 144. Нарушение авторских прав


Блювота у дитини. Причини і наслідок.\nСім'я - це найголовніше, що є у людини, адіти - це квіти нашого життя. Але коли ці «квіти» хворіють, то батькам теж хворіє. Саме тому потрібно заздалегідь враховувати, до чого може привести те чи інше захворювання, щоб вжити заходів для запобігання ускладнень ще до приїзду "швидкої допомоги".\nЩо таке блювота у дитини? Причини виникнення у немовлят\nЗа великим рахунком, ні про що суттєвому неговорить таке явище, як блювота у дитини. Причини її можуть бути абсолютно різноманітними. Наприклад, у новонароджених блювота - це звичайне зригування. І якщо воно не часте, то ніякої небезпеки для життя і здоров'я малюка не представляє. Відрижка зазвичай відбувається від переїдання, але іноді зустрічається у дуже активних малюків, які після прийому їжі на всіх парах прагнуть пізнавати світ. Якщо дитина добре додає у вазі, але регулярно сригивает, значить його необхідно показати лікарю-педіатру і пройти відповідне обстеження.\nНапади блювоти у більш дорослих дітей\nБлювота у дітей старшого віку, частіше за все,супроводжується більш грізними симптомами - пронос, блідість, підвищена температура, спираючись на які, можна визначити, чим викликаний патологічний процес. Також, якщо дитину вирвало через якийсь час після прийому їжі, слід враховувати: що він їв, і могло це призвести до інфекційних захворювань. У літню пору нерідко буває блювання у дитини, причини якої криються у вживанні немитих ягід і фруктів, неправильно зберігаються швидкопсувних продуктів. Якщо ж найсерйозніші побоювання підтвердяться, необхідно негайно викликати лікаря. При підозрі на гостре інфекційне захворювання дитині потрібна госпіталізація в стаціонар, де він буде перебувати під наглядом педіатрів.\nПричини виникнення блювоти у дитини можуть бутисамими різними. Якщо така біда трапилася одноразово, панікувати не варто. Якщо малюк добре себе почуває, рухливий, температура тіла нормальна і немає інших загрозливих чинників, то, швидше за все, він просто перестарався під час гри або переїв. У цьому випадку досить давати дитині якомога більше рідини і забезпечити спокій на деякий час, викликати лікаря немає необхідності. Буває, що блювота у дитини викликана нервовим перезбудженням або сильним стресом. У такому випадку його потрібно посадити, заспокоїти, при необхідності использвать лікарські засоби. Постарайтеся максимально захистити його від ситуацій, напоміющіх про подію. Ніякої екстреності в цьому випадку немає, проте консультація лікаря-педіатра і невролога буде не зайвою. Якщо блювота у дитини вранці, то це може говорити про наявність гормональних порушень в організмі, потрібно консультація лікаря-ендокринолога.\nУ деяких випадках можуть виникати екстреністану, при яких може з'являтися блювота у дитини. Причини їх бувають досить серйозними. Такі грізні стану як пілоростеноз, пілороспазм, дизентерія, струс мозку, підвищений внутрішньочерепний тиск вимагають негайної лікарської допомоги, оскільки ігнорування цих захворювань може призвести до неприємних і навіть плачевних наслідків. Якщо ви запідозрили у малюка одне з подібних станів або ж просто не можете визначитися з причинами і характером блювоти, то найкращим способом вирішення проблеми стане виклик бригади "швидкої допомоги". Досвідчені медпрацівники миттєво оцінять ситуацію і поставлять правильний діагноз, важливо лише, щоб батьки і медики працювали в єдиному тандемі.\nПостійна блювота у дитини - це паранормальнеявище, яке вимагає звернення до фахівців і призначення адекватного лікування. Для того, щоб уникнути серйозних ускладнень з боку внутрішніх органів і порушень психо-емоційного розвитку малюка - негайно зверніться до лікаря!\nАпендицит у дитини: симптоми захворювання і\nОзнаки: блювота і температура (без проносу) у\nБлювота у дітей: лікування вдома або в стаціонарі?\nУ дитини блювота. Що робити? Розповімо!\nБлювота у дітей без температури і проносу:\nБлювота у новонародженого - основні причини


Highgrove (Хайгроув) вегетуючi\nСелекція: Amanda Beales, Велика Британія, 2009 р.\nВеликоквітковий клаймбер, квітне рясно та довготривало, повторно. Квіти густомахрові, 8-10 см у діаметрі, зібрані в суцвіття по 3-5 шт. На початку розпуску має коричнево-червоний відтінок, далі набуває гранатового з пурпуровим відтінком і до малинового при відцвітанні. Аромат сильний, з нотками цитрусових. Висота – 2.40 м, ширина до 1 м, пагони прямі. Чудово переносить дощ, не вигорає на сонці. Морозостійкість: шоста зона (USDA).\nVanille Fraise (Ваніла Фрейз) вегетуючi\nVanille Fraise (Ваніла Фрейз)\nRobert Laperriere, Франція, 2008 р.\nПлетиста троянда з великими квітами, смугастими, густомахровими (близько 45-50 пелюсток), класичної форми чайно-гібридної троянди в повному розквіті пів-чаша, діаметром до 10-11 см. Колір квітки ванільний, світло-жовтий з рожевими та полуничними смужками. Кущ висотою 2.5 – 3 .5 м, до 2 м завширшки. Квітне повторно, довготривало, щедро. Має фруктовий аромат середньої інтенсивності.


Перш ніж приступати до облаштування приміщення, слід зробити детальний ескіз кухні-вітальні 18 квадратів, включаючи дизайн з видом зверху. Це допоможе в подальшому виключити помилки в роботі.\nДобре облаштована, стильна, простора кухня є мрією будь-якого господаря. Ця частина квартири є самою функціональною, сприяє вирішенню багатьох завдань, причому не тільки в сфері кулінарних шедеврів, а й спілкування членів сім’ї, що не менш важливо. Розумним кроком до облаштування улюбленого сімейного місця для посиденьок вважається практичний дизайн кухні-вітальні 18 квадратів.\nПоєднання кухні з будь-якої кімнатою може розглядатися в якості ідеального варіанту, причому як для просторої, так і невеликої квартири. Особливо до таких змін схильні жителі «хрущовок», яким набридли тіснота і невлаштованість.\nПорада! Провести відповідну планування щодо суміщення кімнат, в результаті якої можна отримати одночасно і кухню, і вітальню, — ідеальне рішення для власників невеликих квартир.\nРезультатом виконання такого перепланування стає зручна і сучасна кухня-вітальня 18 кв. м, яка при правильному оформленні стане гордістю господарів. Ось тут-то і варто проявити всю свою фантазію, щоб облаштувати це приміщення як можна краще і зручніше.\nМаленька площа не може стати перешкодою для виконання якісної та елегантною планування\nПоєднати кухню і вітальню в квартирі або будинку — значить, отримати стильне, красиве і просторе приміщення, що володіє масою достоїнств.\nВ якості основних переваг такого рішення слід виділити:\nОтримання більшої площі. Для цього потрібно всього-на-всього прибрати перегородки — і поглядом постане відчутне простір, на якому з зручністю можна розмістити членів сім’ї, а при потребі — і всіх гостей.\nВтілення мрії по створенню цікавого дизайну. Тісне приміщення ніколи не дасть розгулятися фантазії. Отримавши простір в кухні-вітальні 18 квадратів, можна втілити всі задумані ідеї по дизайну і стилю.\nЗручності. Великий простір підсилює приємні відчуття від перегляду телевізійних передач, приготування і прийому їжі, дає можливість повністю розслабитися і відпочити.\nФункціональність. Тут можна розмістити більше меблів, побутової техніки. Можна готувати їжу, спостерігаючи в той же час за дітьми, їжу не потрібно буде переносити з кімнати в кімнату. Зручніше стає прийом гостей, організація різних урочистостей.\nНепоганим варіантом розмежування кімнати на зони може служити гра кольорів\nПри об’єднанні кімнат для отримання кухні-вітальні 18 кв. метрів потрібно очікувати не тільки переваги, а й певні недоліки такого планування. Незручностями такого дизайну вважаються:\nНе зовсім приємний вигляд залишеної немитого посуду в мийці або упаковок з продуктами на кухонному столі.\nНеприбрані залишки їжі у вигляді крапель або крихт можуть виявитися не тільки на кухні, але і в вітальні. Тому прибирання такого приміщення повинні бути більш ретельної.\nНавіть при наявності потужної витяжки запах їжі, що готується поширюється всюди. Доводиться або рідше готувати, або часто провітрювати кімнату. Не варто забувати і про те, що більшість господинь щорічно в сезон починають рясно смажити і варити продукти для домашніх заготовок.\nВажливо! Наведені недоліки потрібно обов’язково враховувати перед тим, як починати перепланування. Ламати стіни і перегородки в квартирі можна після того, як будуть ретельно зважені всі плюси і мінуси.\nКухня завжди повинна бути ідеально прибраній, щоб ніякі дрібниці не псували загальний вигляд квартири\nЗ урахуванням невеликого приміщення і наявності класичного набору меблів необхідно продумати правильне планування кухні-вітальні 18 кв. м, щоб вдало розмістити все по своїх місцях. Дизайнери радять при цьому враховувати деякі нюанси.\nНаприклад, в невеликому приміщенні слід відмовитися від масивних звисаючих люстр. Вони візуально зменшують висоту, крім того, рослим людям буде незручно ходити в певних частинах приміщення.\nМодні на сьогоднішній день точкові світильники в натяжній стелі дозволяють регулювати яскравість, що додає родзинку приміщенню\nДля облаштування кухні-вітальні 18 кв. метрів бажано придбати компактну корпусні меблі, яка для такого випадку є ідеальною. Вона займає мало місця, проте за своїми функціями не відрізняються від повнорозмірних варіантів. Помістити великий диван класичного розміру в середині кімнати не вийде, тому його слід ставити біля стіни.\nДля візуального розширення приміщення вибирати шпалери слід світлих, пастельних кольорів. Те ж саме відноситься і до матеріалів обробки стелі.\nУвага! Родзинкою в інтер’єрі кухні можуть стати картини, статуетки, а також живі квіти. При цьому слід підібрати такі декоративні елементи, які ідеально поєднуються з дизайном приміщення.\nСонцезахисні штори на кухні несуть не тільки функціональне навантаження, але і є частиною інтер’єру\nІснує безліч варіантів дизайну кухні, суміщеної з вітальнею, 18 кв. м. Однак у всіх випадках необхідно вибирати стиль, що містить в собі мінімум необхідних аксесуарів. До меблів в кухні пред’являються підвищені вимоги: вона повинна бути функціональною, добре митися. Бажано користуватися вбудованими приладами:\nМеблі можна розташувати уздовж однієї стіни або буквою «Г». Матеріал для меблів може бути будь-який, але він повинен відповідати дизайну інтер’єру. Забарвлення можна побудувати на контрастах, проте годиться і однотонна. Вітальня частина повинна обов’язково мати маленький диван або куточок.\nКутова меблі є найбільш частим атрибутом маленьких кімнат, при цьому завдяки великій кількості скриньок і полиць вона дуже зручна\nСтіл слід розташовувати в середині кімнати. На стіну над робочим столом можна повісити шафки, наповнені різним кухонним інвентарем. Красиво будуть виглядати також акуратні книжкові полички з повареними книгами.\nПорада. Телевізор найзручніше підвісити на стіну. Залежно від розміру екрана його можна розмістити таким чином, щоб його можна було дивитися як в зоні відпочинку, так і на кухні.\nСтіл у багатьох випадках з успіхом може замінити барна стійка, за якою можуть сидіти відразу всі члени сім’ї\nПри облаштуванні кухні-вітальні 18 кв. м. виникають питання про вибір таких варіантів планування, при яких кімнати будуть розділені на певні зони, кожна з яких буде відповідати саме своїм призначенням.\nДуже часто для відділення кухні від вітальні застосовують не перегородки, а барну стійку, яка буде не тільки розмежовувати приміщення, а й служити при необхідності і в якості столу. Однак можна розділити кімнати і без будь-яких перегородок — за допомогою гри кольорів. Кухня в даному випадку виконана в одному кольорі, а вітальня — в іншому відтінку або тоні.\nВажливо! При плануванні суміщеного приміщення вітальні повинна відводитися велика частина, яка дозволить комфортно пересуватися і відпочивати в цій зоні.\nКімнати можна розділити шляхом застосування різної обробки стін на дві-три зони\nПланування кухні-вітальні 18 кв. метрів — це завжди цікаво і захоплююче, це відмінна можливість проводити максимум часу всією сім’єю.\nДизайн суміщеної кухні та вітальні 18 кв.м: секрети зонування Ссылка на основную публикацию


Приймально-передавач радіодатчиків і брелоків TRX-PRO: купить, продажа, цена в Киеве. охоронні системи та сигналізації от "ТОВ "КОМПАНІЯ УКРБЕЗПЕКА""\nПриймально-передавач радіодатчиків і брелоків TRX-PRO\nПриймально-передавач радіодатчиків і брелоків TRX-PROВ наявності\nКількість радіодатчиків / брелоків 16\nКількість радиорозеток Expert 4\nКількість релейних виходів -\nГабаритні розміри 40х20х20 мм\nПриймально-передавач радіодатчиків і брелоків TRX-PRO - призначена для прийому сигналів від бездротових датчиків і брелоків OKO і видачі сигналів тривоги і управління на GSM-сигналізації OKO-U2, OKO-PRO, БУДИНОК-3.\nТакож є можливість керувати радіо-розетками типу Expert до 4 штук і застосовувати радіо-сирену. Синхронно з ВКЛ/ВИКЛ користувальницьких виходів-1..-4 будуть включатися відповідні радіо-розетки Expert.\nДля використання опціонального приймально-передавача TRX-PRO в сигналізаціях OKO-PRO і БУДИНОК-3 його необхідно підключити на роз'єм Х16, а для сигналізації OKO-U2 його необхідно підключити на роз'єм ХЅ2.\nЩоб внести в пам'ять сигналізацій OKO-U2, OKO-PRO, БУДИНОК-3 бездротові датчики/брелоки ОКО, сигналізацію необхідно перевести в режим програмування. Вводяться бездротові датчики/брелоки ОКО шляхом їх почергового спрацювання, наприклад, вставити батарейки в датчик, розкрити датчик, прибрати або піднести магніт до датчика відкриття, натиснути червону кнопку на брелоку, інше. При цьому відбудеться короткий підтверджує сигнал світлодіода і Сирени, а також довга спалах світлодіода на платі приймача. Далі необхідно зробити спрацьовування наступного датчика/брелока і т. д. Всього можна ввести в пам'ять сигналізації 16 різних датчиків, брелоків. При спробі ввести в пам'ять сигналізації більше 16 різних датчиків буде відбуватися не можна перезаписати раніше введених датчиків по колу. Код радіо-розеток Expert дорівнює «00000», змінюється «Конфігуратор».


Опис коней у Дмитра Яворницького\nСтворено: 06 липня 2009\nПРОДУКТИВНІСТЬ ЗЕМЛІ, ФЛОРА,\nФАУНА Й ПОРИ РОКУ ЗАПОРІЗЬКОГО КРАЮ\n(Дмитро Яворницький. Історія запорізьких козаків. Розділ з описом коней на Запоріжжі)\nНайродючішими тут були місця по низовинах або так званих подах рік Дніпра, Самари, Орелі, Омельника, Самоткані, Домоткані та ін.; найменш родючими були місця в Бугогардівській та Кальміуській паланках, поблизу рік Бугу й Кальміусу. Батько історії, Геродот, котрий жив у V ст. до Р. X., описує країну скіфів, частина якої згодом належала запорізьким козакам, такими словами: «Земля у них рівна, багата травою й добре зрошена; кількість рік, які течуть через Скіфію, хіба що трохи менша кількості каналів у Єгипті. Четверта ріка, Борисфен (Дніпро), на нашу думку, найбагатша корисними продуктами не лише серед скіфських рік, а й серед усіх узагалі, крім, зрештою, Нілу. Але з інших рік Борисфен найбільш прибутковий: він дає чудові й розкішні пасовища для худоби, багато прекрасної риби, вода на смак дуже приємна, чиста, тоді як сусідні ріки мають каламутну воду; вздовж нього тягнуться чудові орні поля або росте дуже висока трава в тих місцях, де не сіють хліба; біля гирла ріки сама собою збирається у великих кількостях сіль; у Борисфені водяться величезні риби без хребта, звані антокаями, їх солять». Значно пізніше за Геродота, в XVI ст. після Р. X., сучасник запорізьких козаків так описує багатство їх країни: «В цій країні, придніпровських степах, трава росте надзвичайно високою і такою густою, що неможливо їздити на колесах, бо вона заплутується у шпицях і не дає їм вільно рухатися. В лісах і на деревах безліч бджіл; у цій країні росте в достатку, сама собою, особлива рослина, схожа на винну лозу; місцеві жителі вважають її диким виноградом». У XVII ст., за словами Боплана, в ріках і озерах запорізького краю, а саме: Псельський і Ворскальський Омельники,1 Самоткань, Домоткань, Оріль, Самара та ін., - водилося безліч риби та раків.\nВ Орелі за одну тоню рибалки витягали до 2000 рибин, найменша величина яких була футова; у Самоткані й суміжних з нею озерах водилося стільки риби, що вона від власної кількості вмирала, псувала воду й заражала повітря; у Домоткані водилося безліч раків, часом до 9 дюймів завдовжки, й особлива, надзвичайно смачна риба чилики; Самара була багата на рибу, мед, віск, дичину й будівельний ліс і за це багатство звалася святою рікою; околиці Самари запорізькі козаки звали обітованою Палестиною, раєм божим на землі, а всю землю біля ріки - «дуже гарною, кветнучею й изобилующую», саме місто Самарь2 - «истинно новым и богатым Іерусалимом».\nЯкісна земля дає хліб різного роду - жито, пшеницю, ячмінь, овес, гречку, просо, льон, коноплю та інше; з городніх овочів кавуни дивовижно солодкі й великі, червоні й білі дині, різні огірки, земляні яблука,3 часник, цибулю, буряки, петрушку та багато іншого. З огляду на великі степові місця заведене велике скотарство, кінські, рогатої худоби й овечі заводи є головним предметом, маєтним, для отримання порядного прибутку. Скотарство тим вигідніше розвивати тут, що худоба, особливо рогата, й коні майже всю зиму можуть знаходити собі пашу в полі. Повітря тут вельми сприятливе; вода в ріках і озерах солодка й здорова для харчування жителів; риби різної є в достатку. Лісів хоча й бракує, але для подолання цього нині вони вирощуються й посівом, і розсадою різних дерев. Звірі водяться в лісах і степах, диких птахів велика кількість».\nВрешті, на початку XIX ст. про запорізькі землі писав французький маркіз де Кастельно таке: «Новоросія дуже велика, і між різними її частинами ми подибуємо відчутну різницю. Повітря тут взагалі чудове, за винятком болотистих місць... Повітря степів відмінне від повітря берегів моря і Кримських гір. Степове повітря можна назвати найчистішим у Європі; взимку холод буває тут, звичайно, дуже відчутний, але вітер не такий поривчастий, як на березі моря; нерідко сніг не випадає кілька років підряд, у той час як суміжні країни на схід і на захід бувають ним вкриті. Це непостійне, але яка ж точка земної кулі не зазнає змін?.. Зими в Новоросії порівняно лагідніші, ніж у Північній Франції; це не повинно видаватися дивним. Від Одеси до 60° широти немає гір, і коли постійно дмуть північні вітри, все на шляху зазнає їхнього впливу, тоді як інші вітри роблять клімат у Новоросії теплим відповідно до її географічного розташування. У цій країні, не захищеній від холоду, зима буває суворішою, ніж у захищеніших місцевостях на однаковій з нею широті... Весна починається у квітні і вже за 10-15 днів земля буває вкрита зеленню. В цю пору року тисячі різноманітних квітів укривають степ барвистим килимом; чудові пахощі витають у повітрі, й мандрівник міг би захоплюватися всім навколо, аби його не гнітила думка про брак робочих рук для цього розкішного грунту. Вигляд степу змінюється від більшої чи меншої посухи; трави досягають тут висоти 3 футів, а на чорноземі мені доводилося бачити їх заввишки навіть 7 футів. Завдяки глибині незайманої землі, жирної, багатої живлющими соками, рослинність тут має незвичайну силу. Густота трави вберігає грунт від палючих променів сонця, а роси бувають такими щедрими, що проникають у землю швидше, ніж сонце встигає їх висушити. Під час посухи трави рідшають, але перший дощ заповнює новими всі ті прогалини; таким чином тварини постійно постачаються свіжим кормом. Випари великих трав нітрохи не шкідливі; при сході й заході сонця між горбами утворюється туман, але села, розташовані в низовинах, анітрохи не страждають від цього.\nПід час спеки звичайно дме північний вітер, але він не послаблює температури, втрачаючи свою свіжість при проходженні величезного простору, розпеченого сонцем; літня тривалість днів зростає в міру наближення до полюса, з чого можна зробити висновок, що влітку в Новоросії спека буває сильніша, ніж у всіх інших точках земної кулі, розташованих на однаковому градусі. Часто кілька днів підряд буває по 17-20° спеки; але я ніколи не бачив, щоб термометр піднімався вище 26.3° і така температура трималася не більше одного дня, 25° звичайно найвища температура. Зміни бувають щотижня. Один європеєць сказав: «гаряче сонце Новоросії - не наше».\nСправді, тут можна цілком безпечно віддати себе всій силі сонячних променів; робітники, які найбільше зазнають їхньої дії, не припиняють своїх робіт, муляр наспівує пісні, білячи стіни, що виходять на південь і відбивають гаряче проміння; каменяр у липні засинає в годину відпочинку, часто поклавши невкриту голову на свою роботу. І це відбувається на одному градусі з Женевою, Маконе, Гере, Рошеллю, де вулиці порожніють від 2 до 4 години дня. В Одесі вітер часом не дає вийти на вулицю, але сонце - ніколи. Осінь - найкраща пора року в цих місцях. Весна триває недовго; перехід від холоду до тепла здійснюється скоро; але чудова осінь заміняє коротку весну: степ зберігає зелень до грудня. Якщо осінь не дуже дощова, земля так пересихає, що по ній важко йде плуг: орють шістьма-вісьмома волами відразу... В інших країнах клаптик безплідної землі, обтяжений податками, відстоюють із зброєю в руках, закликають на допомогу закон, за нього в судах ведуться процеси, що коштують шалених грошей; а тут чудовий грунт надається або цілком задарма, або на легких умовах працьовитим людям, що можуть збагатитися майже без жодних зусиль: варто лише побажати цього. Земля надзвичайно родюча; вона позбавлена лісу, за винятком північної частини Катеринославської губернії та південної - Криму. Але в безлісних частинах Новоросії жителі використовують замість палива високі сухі трави, звані бур'яном, та висушені на сонці коров'ячі й овечі кізяки, - все це дає чудове й дешеве паливо».\n«Привілля у них таке було, - каже 116-річний дід Іван Гнатович Розсолода, - що тепер такого не знайдеш ні близько, ні далеко. Та що тепер? Тепер так, що хоч вільний, та невдоволений, а тоді було так, що й вільний, і всім вдоволений. Недарма ж кажуть, що як жили ми за цариці, їли паляниці, а як стали за царя, то не стало й сухаря. Тепер, якщо сказати, як воно колись було, то й не повірять. Тоді всілякі квіти цвіли, тоді великі трави росли. Ось тут, де тепер у нас церква, тут була така висока тирса, як ось ця палиця, що у мене в руках: як глянеш, а вона мов жито стоїть; а очерет ріс, мов ліс: здалека так і біліє, так і лисніє на сонці. А що ж до пирію, ковили, мурави, орошку,4 кураїв та бу рунчуків, то як увійдеш у них, то тільки небо та землю й видно, - в отакенних травах діти губляться бувало. От вона підніметься вгору, виросте, та й знову падає на землю, та так і лежить, наче хвиля морська, а над нею вже й інша росте; як запалиш її вогнем, то вона тижнів три, а то й чотири горить. Підеш косити, косою трави не відкинеш; поженеш коней, за травою і не побачиш їх; заженеш волів у траву, тільки роги мріють. А випаде сніг, настане зима, то й байдуже: хоч який буде сніг, а трави надовго не закриє. Пустиш собі коней, корів, овець, то вони так пустопаш і пасуться, тільки біля отар і ходили чабанці; а як заженеш овець у траву, то вони між нею наче мурахи, - лише увечері й побачиш, але тоді вже біля них роботи - тирсу вибирати, яка поналазила їм у вовну!.. А що все між тою травою та різних ягід, і говорити нічого: оце було як вийдеш у степ та як розгорнеш траву, то так і бери руками полуниці. Цієї погані, що тепер порозводилась, ховрашків та гусені, тоді й не чували. От які трави були! А бджоли тої, а меду? Мед і в пасіках, мед і в зимівниках, мед і в бурдюгах - так і стоїть у липових діжках: скільки хочеш, стільки й бери, - найбільше від диких бджіл. Дика бджола скрізь сидить; і на очереті, й на вербах; де буркун, в буркуні, де трава, у траві; не було як і пройти через неї: вирубують, було, дупла, де вона сидить.\nА лісу того? Бузини, свидини, верби, дуба, груші - сила. Груш як нападає з гілок, то хоч бери граблі та горни у валки: так і лежать на сонці, доки не попечуться. Сади як цвітуть, то наче сукном вкриваються; так патока з них і тече. А товщина дерев? Верби, то їй-богу, десять аршинів у обводі... Земля свіжіша була, ніхто її не мучив так, як тепер, сніги лежали великі, й воду пускали велику, тому й дерево росло добре. А звірів, а птиці? Вовки, лисиці, борсуки, дикі кози, чокалки, виднихи5 - так одне за одним і біжать, так і шугають степом. Вовків така сила була, що їх киями били, а із шкіри чоботи та шкірянки робили. А їжаків тих, їжаків?.. Годі й казати! Були й дикі свині, товсті та здоровенні; вони більше по плавнях шастали. Ото як побачиш у плавнях яку-небудь свиню, то бігом кидайся до дерева, а то хро-хро, чмак-чмак! та до тебе, та так рилом і пре! Виставить морду вперед та й слухає, чи хто не йде; як побачить людину, відразу ж до неї, товкиць рилом! Звалить з ніг, а тоді давай рвати... Були й дикі коні, вони ходили цілими табунами, - косяків по три, по чотири, так і ходять... А що вже птиці було, то боже великий! Качок, лебедів, дрохв, хохітви, диких гусей, диких голубів, лелек, журавлів, тетеруків, куріпок - то хо-хо-хо! Одна куріпка виводила штук двадцять п'ять пташенят на місяць, а журавлі як навиводять дітей, то тільки ходять та крукають. Стрепетів сильцями ловили, дрохв волоками тягали, а тетеруків, як настане ожеледиця, дрюками били. І яка ж сила тої птиці була? Як зніметься з землі - сонце застелить, а як сяде на дерево - гілок не видно; висить купою, а як спуститься на землю, то земля, мов долівка у хаті, так і зачорніє. Лебеді, бувало, як заведуться битися між собою, то знімуть такий крик, що батько вискочить з бурдюга та давай стріляти з рушниці, щоб порозганяти їх; а вони як підхопляться вгору, то тільки порось порось-порось!.. Тепер нема й тої сили риби, що була колись. Оця риба, що її тепер ловлять, то й за рибу тоді не вважалася. Тоді все чечуги,6 пістрюги, коропи та осетри на все; за одну тоню витягали її стільки, що на весь курінь вистачало. Та все тоді не так було: тоді й зими тепліші були, ніж тепер, - це вже кацапи своїми личаками понаносили нам холоду, а в той час його не дуже й чути було. Тому тоді й сіно мало хто заготовляв, хіба що на той час, коли збиралися йти в похід, для верхових коней. Тоді і врожаї кращі були, - хоча сіяли й небагато, а родило достатньо: чотири мішки як посіють, то нажнуть триста кіп, - лише женців треба було вісім чоловік, щоб зібрати все до Покрови.7 Батечку мій, і де ж воно все те поділося? І очам своїм не вірю! Ось тут, де стоїть тепер наша Чернишівка, тут ні одної хати не було, тільки батькове привілля, а тепер де й того люду набралося й коли це все позаводили? Тепер і вода переміряна, й земля перерізана, а що до лісу, то й казати годі: що на сани, що на полудрабки, що на олійниці, що на те, що на се, та так все й повирубували. Де пряменьке, хороше, міцне деревце, то його зараз же й знищать. А тут як пішла ще по лісі рогата худоба, то й пеньків не лишилося, а що вціліло, те саме позасихало й пропало. Та й сама худоба ходить, мов нежива. Як вирубали ліси, пішла на села мошкара; за нею тепер і світу божого не видно, а бідній худобі й перепочинку нема; так і ходить вся облита кров'ю. Тепер дайте ви цій свині, що ходить, шматок хліба, то вона здохне. А чому? Тому, що не звикла їсти!.. Та все тепер перевелося: гадюк менше стало, - повиорювали; у болотах і жаб не чути, - повиздихали; та хто зна, чи й є тепер болота».\nРиба, то та, сердешна, навіть задихалася від власної кількості, а раків штанами ловили. А що до птиці, то й казати нічого. Як підеш на полювання, то несеш її додому, мов на коромислі. Стрепети, огарі, лебеді так і ходять по степу пішки. Трави високі-превисокі росли по самі груди, а то й вищі; а роса по траві мов вода: якщо хочеш іти степом, то передусім скинь штани та підбери сорочку, бо як намокнуть, то й не дотягнеш. Як ідеш по траві в постолах, то вода тільки чвирк чвирк! Ліс ріс густий та високий: груш, калини, дикого винограду - не пролізеш. Уночі страшно було й ходити. А врожаї були такі, про які тепер і не чути. Та й дешевизна на той час яка була: пуд проса десять копійок, пуд пшениці сорок копійок, та й то ще дорого».\nРодючість землі запорізьких козаків, звичайно, багато в чому залежала насамперед від її грунту: в північній частині земля запорізьких вольностей складалася з соковитого чорнозему від 4 вершків до 1.5 аршина, в низовинах від 2 до 3 аршинів завглибшки, який щороку угноювала густа й висока трава, котра швидко достигала й тут же падала; у південній і особливо у східній частині земля запорізьких козаків складалася з незначного шару чорнозему з піщаним та глинисто-солонцюватим підгрунтям, крім похилих місць поблизу річкових долин і балок, де грунт вважався достатньо доброякісним. «Земля у цій околиці - південній окраїні запорізьких вольностей - за винятком піщаних кіс поблизу рік, кучугур та кам'яних берегів, загалом чорна згори на два фути й нижче, волога, а нижче двох футів глиниста, жовтувата, і вся здатна плодоносити; лише на високих горах трава швидко висихає від спеки, тому й хліборобством займатися там не можна, для землеробства залишаються лише балки, пологі місця поблизу балок, низовини біля рік, щоб отримати на тих горах траву, її щоосені треба особливо старанно випалювати». У східній окраїні запорізьких вольностей, у Кальміуській паланці, земля складається з чорноземного шару від 12 вершків до 2 аршинів, а біля самого Азовського узбережжя до 4 аршинів завглибшки; зрештою, цю окраїну, особливо її південну частину, від фортеці св. Димитрія до Петрівської фортеці, справедливо вважали менш родючою, ніж інші: грунти тут чорноземні лише в деяких місцях, загалом же кам'янисті й наповнені різними мінералами - жовто-сірою лужною глиною, вапняком, кам'яним вугіллям, порфіром, графітом, каоліном, скам'янілими пальмами й папоротями, що хоч і становило певне багатство, та цим багатством запорожці не вміли, та й не могли користуватися, вважаючи його, навпаки, шкідливим для себе, бо заважало росту трав.\nНа всьому просторі запорізьких степів водилася сила найрізноманітніших звірів і птахів, а в ріках, озерах та лиманах велика кількість різної риби та раків. Зі звірів багато було вовків, лисиць, зайців, диких кішок, оленів, ланей, бабаків, ховрахів, «надзвичайно великих» диких кабанів, ведмедів, лосів (біля річки Домоткані й у знаменитому Чорному лісі); сугаків,8 борсуків, горностаїв, тхорів, річкових бобрів та куниць, які й досі трапляються у самарських лісах, первісних турів, що водилися у Литві й Польщі до XVI століття, роги від яких різної величини ще й тепер знаходять поблизу самарських лісів; сайг, видр і диких коней. Сайги, тобто дикі кози особливої породи, водилися у самарських лісах біля дніпровських порогів та у Великому Лузі; це висока, худа, прудка й тонконога тварина з двома білими блискучими рогами, з м'якою, ніжною й гладкою, мов єдваб, під час линяння й дещо грубуватою у звичайний час вовною каштанового кольору. Вона не має носової кістки, натомість має довгу передню губу, котра заважає їй їсти й змушує щипати траву, задкуючи; її м'ясо на смак не поступається козячому.\nУ наш час люди, які бачили диких коней, додають до цього опису: «Дикі коні невеликі з себе, але досить товсті й дуже міцні, мишастої масті. Мій батько таки ловив їх, та що з того? Вони або втечуть, або здохнуть, бо не можуть жити в неволі, - по степу бігати - оце так. Ото, бувало, їде кобилою чоловік по шляху, а дикі коні пасуться. То відразу дикий жеребець збіжить на могилу й нюхає, чим той чоловік їде, кобилою чи конем. Як почує, що кобила, то пиши, чоловіче, пропало: поб'є голоблі, поламає воза й захопить із собою кобилку. І скільки-то по тій дорозі коліс, ободів, голобель та драбин від возів валялося - усе це шкода диких жеребців». Спійманий у 60-х роках у Новоросії дикий кінь мав, за точним описом, зріст 1 аршин і 14 вершків; вовна мишаста, грива й хвіст чорні, густі; очі випуклі, великі, палаючі вогнем; по всій спині, від гриви до хвоста, чорна смуга; голова дещо збільшена, ніздрі розширені; будова тіла й ноги міцні. «Він гордо поводиться і на свободі, і під сідлом, швидко біжить риссю в запрягові й прудко скаче галопом під сідлом; витривалий у їзді й слухняний у запрягу... не спадає з тіла ні на стайні, ні в табуні, завжди повний і округлий, бадьорий і грайливий». Востаннє табунець диких коней бачили 1866 року (чисельністю шість голів) у віковічній тирсі Херсонської губернії, у Заградівському степу князя Кочубея. У наш час дикі коні ще існують у Середній Азії.\nЗ риб у ріках, озерах та лиманах вольностей запорізьких козаків були відомі білуга, часом до трьох сажнів завдовжки, осетри, севрюга, стерлядь, соми, сазани або коропи, судаки або сула, окуні, щуки, тарань, скумбрія, вирезуб, рибець, бички, камбала або піврибиця, язі, чилики,8 марена, лящі, оселедці, білизна, шаблі,8 плітки, карасі, раки та ін. Для риболовлі запорізькі козаки взимку розташовувалися у спеціальних заводах, улітку в тимчасових куренях з очерету на берегах рік, озер та лиманів.\nЗ творінь рослинного світу відомими були виноград, яблука, груші, вишні, терен, калина, барбарис, ожина,9 дикий чай, шавлія, персики, водяні горіхи, капуста, цикорій, гірчиця, спаржа, дика морква, хрін, пастернак, артишоки, особливо багато яких росло по Бугу, біля Гарду серед скель, пирій, ковила, катран, бур'ян,8 богородицька трава,10 чебер, бедринець, дягельник, чорнобильник, дика цибуля, щавель, везил,8 пижмо, лобода, реп'ях, кропива, полин, лопух, тюльпан, волошки, м'ята, ромашка, гвоздика, заяча капуста, в'язник,8 бронколь11 та інші. Крім того, на берегах рік, озер, лиманів і боліт ріс очерет. Із грибів відомі були шампіньйони. Показані в такому привабливому й спокусливому вигляді у одних письменників, вольності запорізьких козаків зображені прямо з протилежного боку у інших. Багато хто, покидаючи свою батьківщину десь на Україні, у Польщі чи Роси, утікаючи за пороги й розраховуючи здобути там багату здобич, всупереч цьому нерідко повертався назад, втративши навіть те, що ніс із собою на Низ. Тому й співається у козацьких піснях:\nКозак і убогість, козак і нужда - ці два поняття завжди були спорідненими. Згадаймо поширене по Україні зображення запорожця з написом: «Козак - душа правдива, сорочки не має». Особливо страшні були запорізькі степи людям, не звичним до них, не знайомим з усіма їх особливостями й умовами степового життя. «Гетьман Самойлович під час переговорів з дяком Українцевим про союз із Польщею проти Криму 1679 р. радив цареві не порушувати миру з кримцями, сподіваючись на Польщу, бо, за його словами, поляки попри все своє бажання бути вірними цареві, як тільки потраплять у степ і відчують його принади, не витримають, зрадять і перейдуть на бік хана, аби лише не вести війни там, де її могли витримати лише звичні до неї сини степів, козаки». Висловлюючись так, гетьман Самойлович мав на увазі кримські степи, але абсолютно те саме слід сказати й про запорізькі степи. Боплан, котрий у XVII ст. жив на Запоріжжі, відзначає головні недоліки запорізьких степів - брак солі й води; і справді, у запорізьких степах рідко можна було зустріти прісну воду, вона там переважно була гірка й солона. Манштейн, який був у Запоріжжі на початку XVIII ст., вважає бідами степів відсутність підножного корму в осінній час, холодні ночі й неможливий холод серед літа, страшенну пустельність краю, відсутність води й лісу для палива. Польські письменники минулих століть характерно називали всю землю запорізьких козаків «Диким полем», іноді «Чисто-полем», «Пусто-полем». Так само називаються запорізькі степи і в німецького посланця Еріха Лясоти; останній дає назву «Дике поле» північно-західній окраїні запорізьких вольностей від ріки Сури, правої притоки Дніпра, на північ і на південь. На карті XVII ст. «Typus generalis Ukraine» Диким полем («campus desertuset inhabitatus») називається весь простір степів від лівого берега Інгульця до ріки Дніпра. Українські літописці, польські письменники й західноєвропейські мандрівники додають до вказаних недоліків степів запорізького краю страшну спеку влітку, нестерпну холоднечу й люті морози внаслідок відкритої, нічим не захищеної місцевості, взимку; шалені вітри, пошесні хвороби, загальний мор, які часто навідували запорізький край, сарана, комарі, мошкара, черви, хижі вовки-сіроманці, що лютували у відкритих степах і своїм виттям наганяли страху постійним мешканцям та випадковим мандрівникам - усе це робило малодоступним для життя край запорізьких козаків. Багато які з названих лих - посуха, пошесні хвороби, мор, сарана - нерідко повторювалися з року в рік і були справжньою карою божою для низових мешканців. Іноді, виникнувши навіть десь на Україні, ці лиха відчутно відгукувалися і на Запоріжжі, як, наприклад, 1637, 1638, 1645-1650, 1677, 1686, 1710, 1748 і 1749 років. Літо 1575 року в запорізьких степах було таке гаряче, що від страшної спеки трава у степу вигоріла й висохла вода в ріках; восени, у серпні й жовтні, в багатьох місцях через Дніпро навіть вівці переходили вбрід, а на дніпровському Низу, біля Микитиного перевозу й річки Чортомлика, висохли всі плавні, так що татари вільно переправлялися з лівого берега Дніпра на правий і вільно нападали на табори запорізьких козаків. 1583 року в запорізьких степах шаленіла сарана; Самійло Зборовський, власник міста Золочева Львівського повіту, який ішов у цей час із загоном польської шляхти Дніпром для з'єднання з запорізькими козаками й спільного походу проти московського царя Івана Грозного,13 зустрів нижче острова Хортиці на Дніпрі хмару сарани, від якої у нього загинуло до 300 і попухло багато коней. 1637 року на Україні був страшний неврожай; навесні того року три місяці не було дощу; жито рвали з корінням і дивом було побачити хоча б один зжатий сніп; у петрівку14 жито продавали по 20, навіть по 24 золотих, просо й гречку по 12, овес по 8 золотих; важко було людині дожити до новини. Тоді сповнилось пророцтво Ісайї, що хто сто мір посіяв, той ледве одну взяв. 1638 року також був недорід; цей рік взагалі був важкий для України; посіяний хліб з'їли черви, тому озимини було дуже мало, й коли б не яровий хліб, гречка та просо, люди повмирали б від голоду. 1645 й 1646 року підряд Україну страшенно спустошила сарана, яка завдала народу незліченних лих. 1648 року був «незначний приморок» на людей: «люди барзо упадали»; того самого року був неврожай через бездощів'я протягом трьох весняних місяців; лише ярові хліби були добрі, що і врятувало людей від голоду. Того ж року по всій Україні було страшенно багато сарани, яка завдала людям великих злигоднів, поївши хліб і траву, так що ніде було й сіна накосити; до того ж зима була надто довга, отож худобу нічим було годувати; та сарана зазимувала на Україні, знову з'явилася навесні й «так великую дорожнечу учинила». 1649 року був великий неврожай; вродила лише падалиця від жита в тих місцях, де cтояли табори; яровий хліб зняли руками; того ж року була страшенна кількість сарани, що з'їла хліб, і не менше мишей - ніхто не пригадував, щоб колись було стільки мишей, як того року; тому була велика дорожнеча на хліб, сіль і сіно. 1650 року, відразу після свята Різдва Христового, жито продавали більш як по два золоті, а потім по копі,15 у квітні того ж року восьмина жита по чотири золоті, восьмина проса по 3 й по 10, ярове по З й овес по 2 золоті. 1677 року була багата на сніг і мороз зима; сніги й морози трималися майже до святого Георгія,16 отож у людей не лише сіна, а й соломи стало бракувати.\n1678 року після всеїдної (неділі)17 випали превеликі сніги, від яких загинуло багато татар та їхніх коней, котрі приходили на Запоріжжя й Україну. 1680 року була страшна спека сонячна й суша, від якої повисихали води й трави, розвелися черви, які поїли боби, капусту, горох, коноплю, гречку й переходили з однієї ниви на другу; в той же час у турецькому місті Кизикермені почалася моровиця, першою жертвою котрої став кизикерменський бей з усім своїм домом; з Кизикермена морова язва восени перейшла на Запорізьку Січ і там завдала великого лиха. 1686 року на Україні з'явилася сила чорних черв'ячків, завбільшки з гусінь, які завдали величезної шкоди коноплі та іншим подібним рослинам, окрім хліба; вони цілими полчищами ходили дорогами й через ворота в місто, з міста на городи, не боячись дощів і мокрого літа. 8 серпня 1688 року на Запоріжжя й Україну налетіла страшенна кількість сарани, вкривши все військо князя Василя Голіцина, що йшло проти татар; спочатку вона повернула вниз понад Дніпром, та потім з'явилася біля містечок (тобто поблизу України); далі знову незліченна її кількість з'явилася від Дінця й укрила все військо, але надалі повернула в татарські степи. Ця сарана знищила все жито і яровий, ще нестиглий, хліб, через що «вчинила великую дорожнечу»; від її смороду здихали коні й рогата худоба, з'ївши її з травою, так само пропадали кури, гуси, качки й індики; водночас у Запоріжжі лютувала страшна чума, від якої умерло багато люду. Наступного року, 9 серпня, сарана ще продовжувала лютувати в запорізькому краї. Навесні 1690 року в колишньому запорізькому містечку Самарі або Новобогородицькій фортеці серед людей почалася велика пошесть: повмирало багато людей великоросійського звання, вмер і сам воєвода фортеці; із Самари пошесть поширювалася й по інших місцях запорізького краю. Водночас на Україні біля Стародуба з'явилася сарана; вона налетіла сюди 9 серпня, а звідси кинулася частково в Литовський край, частково в Польщу, а частина залишилася на зиму біля Ніжина, Чернігова й Стародуба; вона йшла широкою смугою, захопила окраїну московської землі за містом Свинським, зіпсувала всю Комарницьку волость, зжерла озимий та яровий хліб і була причиною такої дорожнечі, що восьмина жита й вівса коштувала по три золоті. Від її смороду коні, рогата худоба, кури й гуси хворіли і здихали, бо разом із травою їли й сарану; і навіть їхнє м'ясо смерділо сараною. 1710 року на Україні лютувала страшна морова язва; вона почалася спершу в Києві, а згодом поширилася й по інших українських містах; водночас від моря на Україну налетіла велика сарана, котра поїла хліб і траву. 1738 року морова язва з'явилась у Яссах і Бухаресті; звідси вона перекинулась у Кам'янець-Подільський, Бар, Могилів, захопила Україну, перейшла в Очаків і на Кінбурн, захопила багатьох козаків на Запоріжжі, кості яких спочили на цвинтарі Нової Січі й чорними могилами відразу збільшили цей і без того похмурий притулок. 1748 й 1749 років наУкраїні шаленіла страшна сарана, для викорінення якої вживалося таких же рішучих заходів, як і проти чуми. 1750 року страшна чума спустошила чи не все Запоріжжя. У цей час Кіш розпорядився палити майно й келії зачумлених ченців Самаро-Миколаївського монастиря; тоді було віддано вогневі келію настоятеля монастиря ієромонаха Прокла, померлого від чуми; разом з його майном було спалено безліч документів до історії цього монастиря й біографію першого ігумена обителі, ієромонаха Паісія. Ця чума продовжувала лютувати й потім, 1756 року, в цих же самарських місцях. Неврожайним було для Запоріжжя літо 1759 року, після нього настала холодна й похмура осінь, а після дощової осені з кінця жовтня прийшла глибока й холодна зима: сніги засипали запорізькі степи; сніговії, мороз і поривчастий вітер довершили лють зими; такі холоди вперто трималися до лютого наступного 1760 року, і в цей час загинуло безліч людей і ще більше худоби. В новому 1760 році на запорізькій ріці Самарі знову вибухнула чума. «Морова язва, що з'явилася й зразу охопила геть усе Запоріжжя, була така сильна й люта, що нагнала панічного страху козакам-запорожцям; жителі Запоріжжя від нерозуміння й страху, знемоги сердець і збентеження духу, з огляду на смерть припинили всі свої звичні заняття й цілком віддалися молитовним лементам і сердечним скаргам до господа. В Микитиному (застава) ієромонах-начальник раптово й нагло помер, незадовго до смерті написавши у дусі старечої, батьківської любові зворушливе послання до своїх діток-запорожців, просячи й благаючи їх каятися у всіх своїх гріхах і готуватися до переходу в загробне життя. Вчитель і наставник січової школи ієромонах Леонід, припинивши всі заняття у школі й перемістивши своїх учнів із Січі за річку Підпільну, з огляду на своє звання як жалісливий батько підніс свій голос, мов трубу, до діток-запорожців, письмово й усно переконуючи всіх і кожного в тяжкі хвилини явної небезпеки турбуватися винятково про догоджання Богові й про спасіння душі. Сам пан отаман Олексій Білицький від імені всевельможного і всевладного Коша схиляв козаків-запорожців до того ж. У духовному, суто релігійному настрої козаки-запорожці весь цей час ходили на Новий Кодак вклонятися образові великого милостивця й спасителя від наглої смерті, святителя Христового Миколая». 1768 року із середини січня почалася страшна хуртовина, віхола, що тривала весь лютий до початку березня. Від неї у Запоріжжі загинуло багато людей і більша половина всієї худоби. Такою ж холодною була зима і 1769 року; в цей час татари, які здійснили набіг на Новосербію, втратили від холоду 30 000 коней. 1770 року в запорізькому краю був загальний неврожай і голод, а в Києві з'явилася чума. У січні 1771 року в Запоріжжі почалася морова язва: вже у березні від цієї язви спустіли села Романкове, Кодак, Самара й Перещепине; у жовтні збезлюділи численні слов'яносербські шанці; в цей час здобиччю страшної смерті стали: в Єлизаветграді керівник духовних справ, священик Василь Логовик, у Бахмуті Семен Башинський, у Таганрозі Михайло Парафацький, в Азові Георгій Хрещатицький та Михайло Олексіїв, у кінному козацькому полку Павло Григор'їв та багато інших. Врешті 1772 року навесні у Запоріжжі була страшна й руйнівна повінь, а влітку повсюди почалася чума.\nПро інші лиха запорізького краю: сарану, найрізноманітніших комах, особливо комарів, гедзів і мошву, цих «крилатих шпильок запорізьких ковбань», про зимові завірюхи дають детальні й досить цікаві описи сучасники-очевидці - інженер Боплан і барон Тотт «Незліченна кількість й (сарани) на Україні, - пише Боплан, - нагадує мені кару, послану господом на Єгипет за фараона. Я бачив, як ця кара мучила Україну кілька років підряд, особливо 1645 й 1646 років. Сарана летить не тисячами, не мільйонами, а хмарами, займаючи простір завдовжки в п'ять чи шість миль і завширшки у дві чи три милі. Принесена майже щороку на Україну з Татари, Черкеси, Бесси й Мінгрели східним або південно-східним вітром, вона пожирає хліб ще на корені й траву на луках, де лише промчать чи зупиняться на відпочинок її хмари, там за дві години не залишається й стебелинки, і дорожнеча на харчові продукти буває жахлива. Нещастя зростають утриста, коли сарана не пропадає до настання осені...\nУ 1748 й 1749 рр. для винищення в українських степах сарани було вжито таких самих заходів, яких вживали проти морової язви. «Колишні малоросійські полки були всі виведені в поле, й самі полковники й старшини, використовуючи й інших обивателів, винищували сарану, або закопуючи її в рови, або спалюючи, або мітлами б'ючи. Одним словом, винищенням сарани займалися всі начальники й жителі, і це вважалося найпершою справою». Крім сарани, немалих клопотів завдавали жителям України, а особливо Запоріжжя, мошкара й комарі. «Береги дніпровські, - говорить Боплан, - примітні незліченною кількістю мошкари; вранці літають звичайні, нешкідливі мухи; опівдні з'являються великі, завбільшки з дюйм, нападають на коней і кусають до крові; але найболючіші й найдошкульніші комарі й мошкара з'являються увечері: через них неможливо спати інакше, як під козацькою запоною, тобто в невеликому наметі, якщо тільки не захочеш мати розпухлого обличчя. Я можу ручатися за це, оскільки був навчений на власному досвіді: пухлина з мого обличчя зійшла лише за три дні, а повіки так набрякли, що я ледь міг дивитися; на мене страшно було глянути... Щоб позбутися дошкульних комарів і мошкари, є один засіб - проганяти їх димом; для цього потрібно підтримувати постійний вогонь».\n«Хоч Україна, - пише Боплан, - лежить на однаковій широті з Нормандією, але холод у ній суворіший, і з певного часу не лише жителі, особливо військові люди, але й коні та інша в'ючна худоба не в змозі переносити нестерпний холод. Щасливий той, хто рятується від смерті, відморозивши пальці, вуха, ніс, щоки чи інші частини тіла. У кінцівках природне тепло зникає часом раптово, зароджується антонів вогонь17 і вони відпадають. Людина з гарячою кров'ю хоча й не може раптово відморозити кінцівок, але від холоду на них з'являються вереди,18 такі ж нестерпні й болючі, як і від венеричної хвороби. Це доводить, що холод на Україні згубний не менш від вогню. Вереди спочатку бувають із горошину, але за кілька днів, а часом і годин, збільшуються і вкривають усю кінцівку, яка потім відпадає. Двоє з моїх знайомих позбулися таким чином найчутливішого органа.\nЯкщо вам дадуть заснути, ви заснете, але вже ніколи не прокинетеся; якщо ж зберете всі свої сили й проженете сон, або супутники розбудять вас, ваше життя врятоване. Мені також траплялося стояти на порозі смерті: я засипав від холоду, але мої слуги, фізично міцні й звичні до холоду, кілька разів розбуркували мене від сну. Інші вмирають не так швидко, але смерть їхня важча й болісніша. Людська природа не в змозі винести тих страждань, які доводять нещасних майже до божевілля. Такої смерті не можуть уникнути навіть фізично найміцніші люди. Холод проникає у нирки й охоплює поперек; вершники відморожують під панцирем живіт, особливо кишечник і шлунок. Тому мученик відчуває невтолимий голод. Прийнявши навіть найлегшу їжу, наприклад бульйон, він негайно вивергає її з жахливим болем і нестерпними кольками, безперестанку стогне й скаржиться, що його нутрощі роздираються. Полишаю вченим лікарям досліджувати причину таких жахливих страждань; я лише зауважу, що деякі допитливі українці, бажаючи дізнатися, чому ця хвороба така болюча, розтинали трупи й знаходили більшу частину кишок почорнілими, обпаленими й мовби склеєними. Це впевнило їх, що такі хвороби невиліковні, й що хворий безперервно кричить і стогне вдень і вночі, оскільки у відморожених нутрощах з'являється антонів вогонь: затяжна й болісна смерть його неминуча. 1646 року, коли польська армія вступила у московські кордони, щоб перешкодити поверненню татар і звільнити полонених ними жителів, жорстокий холод змусив нас згорнути табір. Ми втратили понад 2000 чоловік, багато з яких загинуло описаною нами болісною смертю, інші ж повернулися каліками. Холод не поминув навіть коней, хоча вони й міцніші за нас: під час походу їх загинуло понад 1000, в тому числі шестеро коней під кухнею генерал-лейтенанта Потоцького, який згодом став коронним гетьманом і краківським каштеляном. Холод захопив нас біля ріки Мерли, що впадає у Дніпро. На Україні від нього захищаються лише тим, що закутуються в теплий одяг і запасаються різними речами, які оберігають від холоду. Щодо мене, то я, мандруючи в кареті чи на возі, клав на ноги для тепла собаку, закутував їх суконною ковдрою або вовчим хутром; лице ж, руки й ноги натирав винним спиртом, котрим змочував також панчохи, які висихали на ногах. Завдяки цим заходам я, з божою поміччю, уникнув описаних мною нещасть. Холод ще небезпечніший для того, хто не вживає гарячої їжі й питва, як це роблять українці, котрі три рази на день їдять своєрідну юшку з гарячого пива з маслом, перцем і хлібом, і цим оберігають свої нутрощі від холоду». Так характеризують вольності запорізьких козаків різні письменники. Про клімат і температуру цього краю загалом можна сказати таке. Зима тут непостійна й короткочасна: вона встановлюється лише у грудні й триває три місяці - грудень, січень і лютий; морози звичайно бувають до 10, рідко сягають 20 й ще рідше 30 градусів за Реомюром; сніги нерівномірні - то дуже глибокі, то зовсім мізерні, більшими вони бувають у балках, байраках і ярах, ніж на відкритих і рівних місцях; часті зимові віхоли, або так звані пурги й хуртечі, при нестримному північно-східному чи східному вітрі бувають причиною загибелі людей і худоби; морози внаслідок відкритості місцевості відчуваються значно сильніше, ніж у захищених природою місцинах: 10-градусні холоди на Запоріжжі - те саме, що 20-градусні в Білорусії. Весна розпочинається з кінця березня або з початку квітня; весняних нічних приморозків у степу не буває. Траву звичайно косять наприкінці квітня, рідше на початку травня; фрукти, овочі й злаки достигають у липні й на початку серпня. Літні грози бувають дуже часто; в середині червня зникає нічна роса; весь липень, а особливо початок серпня часто минають зовсім без дощу, внаслідок чого степи втрачають всіляку привабливість і перетворюються на суху, випалену, голу й курну рівнину. В середині серпня спека зростає настільки, що людина й худоба не витримують високої температури й невблаганного проміння пекучого південного сонця; середня температура літа в червні й липні від 15 до 20 градусів, у серпні - від 26 й вище за Реомюром: найвища температура до 45 й часом, хоча досить рідко, до 50 градусів. У північній окраїні й середній смузі температура звичайно буває дещо нижчою, ніж у східній, а особливо південній. Дощі бувають переважно хмарові й нерідко такі сильні, що зносять своїми потоками хліб, городину й навіть дрібну худобу та легкі будівлі, особливо в низовинних і глибоких місцях. З другої половини серпня знову починає сідати роса й перепадають дощики, від чого степ поступово починає зеленіти й набуває ошатного й веселого вигляду. Осінь починається з кінця вересня, взагалі ж вересень і часом початок жовтня вважаються тут найприємнішою порою року. З кінця вересня тут часом починаються тумани, котрі періодично тривають восени, взимку й навесні. Ріки тут звичайно замерзають у листопаді й лишаються скованими кригою до березня. Північно-східні й східні вітри тут приносять холод, спеку й посуху, південні й південно-західні - тепло, дощ і вологу. З усіх окраїн запорізьких вольностей м'якший і вологіший клімат властивий ближчим до моря й великих рік - Дніпра й Бугу.\n Другий в наш час має назву просто «Омельник».\n Нині м. Новомосковськ Дніпропетровської обл.\n Горошок (Б. Грінченко).\n Видра (Б. Грінченко).\n 1 жовтня ст.стилю.\n Сучасну назву не встановлено.\n В ориг. «жежевика».\n Чебрець. Наступна назва, очевидно, має те ж значення.\n Очевидно, броколі - спаржева капуста.\n Папроцький Бартош (1543-1614) польський історик, геральдист, поет. Його праці містять відомості з історії України й козацтва.\n Цей задум польського короля С. Баторія закінчився невдачею: козаки відмовилися від походу і зборів.\n Піст перед Петровим днем (12 липня).\n У XVII ст. - 75 польських грошів.\n Гангрена, зараження крові.\n Гнійні нариви, болячки.