Дегустатори висловили свою думку стосовно смакових якостей нового торта "Ужгород"\nНовини за сьогодні, 17 жовтня 2018, середа (02:04)\nПовідомлення на сторінці у Фейсбук відомого закарпатського футблогера Федора Шандора про продаж підробки торта «Ужгород» викликало неабиякий резонанс серед споживачів. Місто почало обговорювати кулінарний скандал навколо знаного кондитера Штефаньо та кондитерського цеху на Можайського 7А, який начебто виготовляє «підробку».\nБагато місцевих сайтів поширили інформацію в мережі, цитуючи слова Ф.Шандора:\n«До уваги ужгородців, закарпатців, гостей, туристів та друзів міста! У зв’язку з надпопулярністю торта «Ужгород» від ТМ «Штефаньо» - вимушені констатувати про появу в продажу неякісних підробок улюбленого торта. Власникам кондитерських та магазинів - нагадуємо про юридичну відповідальність за продаж у своїй мережі підробних товарів-фальсифікатів!».\nЖурналісти спробували детальніше розібратись в ситуації та вислухати думку усіх сторін.\nКОНДИТЕРСЬКИЙ ЦЕХ НА МОЖАЙСЬКОГО\nСпочатку ми навідались у кондитерський цех на Можайського 7А, де зустрілись з директором підприємства Іриною Штібель та санітарним лікарем цеху Іваном Ващенком.\nЯк відомо, раніше Валентин Штефаньо працював в кондитерському цеху на Можайського.\nЯк зазначає Микола Ващенко з часом цех не дійшов спільної згоди з паном Штефаньо і кондитер залишив це місце роботи.\n«Щодо торту «Ужгород», то він виготовлявся і виготовляється в цеху по вулиці Можайського 7 в місті Ужгород», – зазначає Ващенко. – Цех виготовляв його від дня створення за участю працівників кондитерського цеху та під керівництвом технолога підприємства Валентина Штефаньо. Після того, як він покинув наше підприємство, ми не змінювали рецептуру».\nЯк відомо, про те, що Штефаньо більше не працює на підприємстві перед цим у ФБ повідомила дружина кондитера Валентина:\n«Хочу повідомити, що на Можайського 7а Валентина більше немає, і за якість тих виробів він особисто більше НЕ ВІДПОВІДАЄ! Адже багато замовників приходили туди для замовлень саме до Валентина як до кондитера, і їх не цікавило, хто власник цеху! Адже, коли кухар йде з ресторану його мішленівська зірка йде разом з ним, а ресторан залишається з «носом»- аналогічний випадок».\nТим часом санітарний лікар Ващенко відкидає всі звинувачення в «підробці» торта «Ужгород»:\n«Торт продовжує випускатись на тих самих потужностях, тими самими фахівцями-кондитерами кондитерського цеху з дотриманням повної технології та складу. Санітарний лікар підприємства дав гарантію якості та безпечності вказаного продукту».\nДиректор цеху на Можайського Ірина Штібель показала нам документ, який підтверджує їхнє право власності на випуск торта «Ужгород»:\nСтосовно рецепту, то як зазначив перед цим Федір Шандор, в «нового» торта "Ужгород" "змінена рецептура, відсутність якісних начинок, заміна природніх наповнювачів на хімічні, неправильне написання іноземною мовою назви Uzhhorod".\nВ цеху на Можайського 0312.ua переконували, що ніяких замін, крім зміни дизайну коробки з рисунком старої печатки Ужгорода на торті та маси (з 410г на 480г) не відбулося.\nДо речі, про написання іноземною мовою назви Ужгород.\nЗгідно зі статтями 4, 6 Закону України «Про географічні назви» затверджена назва «Uzhhorod». Тобто не так, як зараз написано на коробці торта.\nПісля відвідин цеху, кореспондент Сайту міста Ужгород відвідав одне з кафе у центрі міста, де можна придбати смаколик.\nОфіціант показала на вітрині вже порізаний торт «Ужгород», зазначивши, що це продукція Кондитерського Дому «Valentin & Valentina Shtefanyo».\nСтосовно інформації про «підробку», то офіціантка переконала, що відмінності між двома тортами нема, окрім дизайну упаковки.\nКОМЕНТАР ВАЛЕНТИНА ШТЕФАНЬО\nНаступний співрозмовник 0312.ua – кондитер Валентин Штефаньо.\nУ телефонній розмові Валентин Павлович залюбки погодився поспілкуватись з кореспондентом.\nНа початку розмови Валентин ствердив: «Як кондитер я завжди хотів створити оригінальний кондитерський сувенір, який би став брендом міста та реалізовувався лише в Ужгороді. Торт «Ужгород» і став тією родзинкою міста!».\nКондитер розповів, що коли працював в цеху на Можайського, тоді він контролював якість та технологічний процес виготовлення продукції. Зараз він їх не контролює і не може запевнити споживачів в їх ідентичності. «Споживачі самі нехай оцінюють два торти на смак»,– зазначив Штефаньо.\nКондитер додає – раніше торт «Ужгород», крім кондитерської «Штефаньо», продавався тільки в ТЦ «Дастор»:\n«Зараз продаж фірмових тортів став не контрольований, що зумовило непорозуміння серед туристів та жителів міста».\nВалентин Штефаньо повідомив, що на разі в його кондитерській припинений продаж торта «Ужгород» через підготовку до відкриття нового виробничого приміщення та закупівлю устаткування:\n«Вже найближчим часом відвідувачі продовжать насолоджуватись улюбленим тортом з прилавку кондитерської Штефаньо»\nНа думку Валентина, «Дастор» вчинив благородно, вилучивши з продажу так звані «підробки» в очікуванні поновлення виготовлення тортів від «Штефаньо» зазначеного на упаковці, як і було домовлено раніше.\nНа закінчення розмови, ужгородський кондитер побажав нам «солодких вражень».\nТЕСТ-ДРАЙВ "НОВОГО" ТОРТА "УЖГОРОД"\nПісля розмови з директором цеху на Можайського та Валентином Штефаньо, ми звернулися за допомогою у проведенні «тест драйву» нового торта «Ужгород» до інших кондитерів обласного центру. Однак з етичних міркувань, всі вони відмовили.\nТаким чином, у редакцію Сайту міста Ужгорода були запрошені 9 мешканців міста для дегустації «нового» торта «Ужгород», попередньо придбаного за 155 гривень в одному із супермаркетів міста.\nОдразу зауважимо, усі учасники «фокус групи» раніше неодноразово куштували торт «Ужгород».\nПо завершенні дегустації учасники тесту висловили свою думку стосовно смакових якостей «нового Ужгорода».\nОтже, "новий" торт «Ужгород» вважав кращим – 1 дегустатор, гіршим – 4, ідентичним зі «старим» – 4-ро опитаних.\nСеред недоліків нового торта найчастіше вказували заміну кремової начинки (3 дегустатори) і ціну (1 дегустатор).\nТа все ж, як перед цим сказав Валентин Штефаньо, враження залишилися солодкими в усіх.\n19 жовтня 2017р.\nНайвідоміший торт Закарпаття запакують в дерево?\nУжгородський шоколатьє Штефаньо порадував шанувальників солодкого новим десертом «Тарталет кардибалет»\nЯк зустрічав закоханих Ужгородський "ЗАГС" у День Святого Валентина\nНова кондитерська від Валентина Штефаньо відкрилася в Ужгороді\nШтефаньо перевтілив відомий Ужгородський кафедральний собор на крокембуш\nВідомий закарпатський кондитер знову здивував всіх солодким витвором до Великодня\nТрадиційні пасхальні "гостинці" від відомого ужгородського кондитера\nВідомий кондитер, автор торта "Ужгород", задумав створити "обласний" кулінарний шедевр і вважає туризм спасінням Закарпаття\nЯк шоколад перетворюється у мистецтво, - знають в Ужгороді\nВеликодній подарунок жителям Ужгорода від головного шоколадьє\nЧемпіонка світу з шахів отримає корону від ужгородського кондитера\nМіністр Клімкін завітав до ужгородських ромів на Радванку 14.10.2018 12:57 2972\nУ Виноградові почали збирати урожай хурми 14.10.2018 10:11 2647\nЗакарпатський рентгенолог Надія Смик: "Болить плече? Чому не варто ігнорувати проблему!" 15.10.2018 14:55 2310\nКлімкін на Закарпатті: Угорці хай залишаються угорцями, але мають отримати шанси, які їм дає знання української мови 15.10.2018 15:44 2192\nЖахлива смерть на сільській дорозі в Закарпатті 15.10.2018 11:35 1739\nГумористка Лєра Мандзюк з Тячева виступила в новому шоу "Жіночий квартал" 14.10.2018 15:04 1170\nУнікальне Закарпаття: Драгобратський водоспад та озеро Герешаска 16.10.2018 08:32 1\nЧетвер на Закарпатті буде не по-осінньому спекотним — до +23 20:43\nСекрети щасливого сімейного життя 20:24\nВід сьогодні за перевищення швидкості патрульні Закарпаття притягають водіїв до відповідальності 20:20\nХто із закарпатців має право на субсидії, говоритимуть в ефірі телеканалу "Тиса-1" 20:07\nПробні ЗНО-2019. Стали відомі дати їх проведення 19:48\nКоли закарпатці зможуть змінити мобільного оператора і зберегти старий номер? 19:33\nНа Закарпатті аферисти з телефоном використовують нову "схему" 19:15\nУ вас болить живіт? Поради від очільниці МОЗ України 18:51\nПогончаримо? В Ужгороді започатковують фестиваль гончарства – спробувати може кожен 18:39\nЗемлі на Ужгородщині "зачищають" від побутового сміття 18:29\nАктуальним проблемам інтелектуальної власності в Україні та Євросоюзі була присвячена міжнародна конференція у Сваляві 18:17\nНезаможним пенсіонерам-закарпатцям держава ...доплачуватиме? 18:00\n"Барви міста": В Ужгороді презентували яскраві та незвичайні роботи Василя Бобіти (ФОТО) 17:49\nЗакарпаття готується відзначити 100-річчя Гуцульської республіки 17:43\nУ місті над Латорицею вже вчетверте провели "День захисника “Ковнера” 17:23\nУжгородський завод «Конвектор» успішно працює вже 20 років 17:07\nЗасуджений в Ужгороді викрадав майно, розбиваючи скло автівок 16:56\nЕнергетики Закарпаття уповноважені заявити! 16:40\nДе в Ужгороді торгуватимуть квітами та вінками до Дня пам’яті — 1 листопада 16:19\nСорок художників, графіків та скульпторів виставилися у колишній столиці Карпатської України 16:12\nВ Ужгороді студенти-медики рятували чоловіка з серцевим нападом 16:02\nІрина Репинець — "Міс юридичного факультету – 2018" Ужгородського нацуніверситету 15:51\nУжгородські футболісти зазнали втрат у протистоянні із командами Волині 15:36\nВіруси наступають: за тиждень маємо на 12 % більше хворих, ніж на початку жовтня 15:19\nПрезидентське послання до українських парламентаріїв представлять у закарпатському "Білому домі" 15:06\nБлагодійна виставка-продаж картин на користь людей з фізичними вадами відбудеться в Ужгороді 15:04\n"Бомжам" у сусідів Закарпаття ночувати під відкритим небом відтепер категорично заборонено! 14:51\nЩо закарпатцям потрібно знати сьогодні про субсидії? 14:43\nЗакарпатська ДФС про умови застосування податкової соціальної пільги у 2018 році 14:23\nЖитель Херсонської області видурив у працівниці оздоровчого комплексу у Берегові 1200 гривень 14:05\nВідновлення вантажних операцій на тринадцяти залізничних станціях Закарпаття! – негайна вимога Москаля 13:53\nУ закарпатських рятувальників були вибухонебезпечні вихідні 13:13\nВипита чарка для закапатських водіїв традиційно закінчується ДТП 12:50\nЗакарпатці хочуть уникнути криміналу – несуть до поліції всю зброю, що мають 12:30\nНа пам’ятнику жертвам Голокосту в Ужгороді карбуватимуть імена тих, хто пішов у небуття в концтаборах 12:04\nЧерез ДТП вулиця в Мукачеві без світла. Коли відновлять електропостачання? 12:03\nЗакарпаття: з початку року сплачено 2,78 млрд грн ЄСВ 11:36\nНа Тячівщині триває ремонт дороги до присілка, в якому ніколи не було суцільного асфальту 11:31\nДТП на Виноградівщині: 69-річна бабуся загинула на власній лавці 11:13\nЗакарпаття унікальне: туман в горах і сонце на руїнах замку (ФОТО) 11:08


Євросоюз посилить боротьбу з російською пропагандою » Слово і Діло\nЄвросоюз посилить боротьбу з російською пропагандою - ЗМІ\n25 листопада 2017, 21:34\nЄвросоюз планує посилити боротьбу з російською пропагандою і виділити на ці цілі один мільйон євро.\nПро це повідомляє видання The Guardian, посилаючись на дані джерела, передає «Слово і Діло».\nДжерело стверджує, що кошти на боротьбу з російською пропагандою будуть закладені в бюджет на 2018-2020 роки. Мова йде про виділення 1 млн євро щорічно.\nЯк пише видання, інформація про фінансування компанії ЗМІ з Росії з'явилася після того, як голова Європейської ради Дональд Туск на саміті «Східного партнерства» заявив, що однією з головних проблем Європи є кібератаки, фейкові новини і гібридна війна.\nЗазначається, що кошти, які планується виділити, будуть витрачатися на моніторинг діяльності російських ЗМІ і аналіз поширення фейків. Євросоюз має намір залучити до боротьби з російською пропагандою як спеціалістів та експертів, так і добровольців.\nНагадаємо, канцлер Німеччини Ангела Меркель розповіла, що відносини Євросоюзу з країнами Східного партнерства дуже важливі й пов'язані з безпекою ЄС.\nТакож президент Литви Даля Грибаускайте оцінила європерспективу України, вказавши, що це довгий шлях.


Сучасні медикаментозні засоби - могутня зброя, спрямоване на боротьбу в ім'я порятунку життя і здоров'я людини. Анестезіологія, її сучасні досягнення - яскравий тому приклад.\nпро дії тих чи інших лікарських засобів, їх вплив на організм людини.\nЗавдяки великим досягнень фундаментальних наук в даний час лікування багатьох захворювань стала значно ефективнішою. Отримали розвиток наукові дослідження в таких нових галузях, як хімія та фармакологія пептидів, фармакокінетика, иммунофармакология, фармакологія рецепторів і мембранних процесів, молекулярна, біохімічна, нейрохимическая фармакологія. Розширилися дослідження з вікової фармакології. Отримані нові дані про механізм дії нейротропних, серцево-судинних засобів, препаратів, що впливають на гемокоагуляцию, функцію нирок, процеси запалення, імунітету і т. д.\nВ області фармакології серцево-судинної системи виявлені і впроваджені в широку медичну практику нові антиангінальні, антиаритмічні засоби, антикоагулянти, інгібітори фібринолізу. Отримані нові дані щодо вивчення механізмів дії фармакологічних речовин на серце і кровообіг (у тому числі на мозковий кровообіг). Успішно проводяться дослідження за психофізіологічною характеристикою ефектів психотропних засобів, вивчення їх дії на процеси пам'яті. Рекомендовані для медичного застосування противиразковий препарат димекумарон і антигістамінний засіб фенкарол. Отримані нові антибактеріальні та противірусні препарати. Дослідження по синтезу, фармакологічному вивченню і впровадженню в практику нових ефективних лікарських засобів і фізіологічно активних речовин отримали високу оцінку. За ці роботи присуджені Державні премії СРСР.\nОсоблива увага приділяється розробці кардіологічних препаратів. Завдяки препарату стрептодеказе, вперше в світі синтезированному радянськими вченими на чолі з академіком Е. І. Чазовым, вдалося досягти розчинення тромбу в коронарної артерії, що відкриває нові перспективи лікування ряду важких захворювань серця і судин.\nОтримано понад 25 патентів на лікарські препарати, зокрема, на препарати етмозин, нонахлазін, фенкарол та ін\nПрактична медицина має в своєму розпорядженні кількома тисячами оригінальних лікарських засобів. Якщо врахувати, що багато з них випускаються у формі комбінованих, то загальна кількість ліків буде обчислюватися десятками тисяч. Разом з тим їх багатий арсенал не завжди забезпечує достатньо ефективне і безпечне лікування, так як при виборі найбільш оптимальних засобів нерідко не враховуються велика варіабельність перебігу захворювання, індивідуальна реакція організму, а також різний ступінь сугестивності хворих.\nПерший етап взаємодії ліків з організмом всмоктування, проникнення препарату в загальний кровотік. Всмоктування визначається способом введення і характером лікарських форм. Так, для забезпечення швидкого надходження ліків в кров найчастіше використовують парентеральний спосіб введення його водних розчинів. При прийомі внутрішньо всмоктування відбувається більш повільно у порівнянні з парентеральним. Слід враховувати ряд факторів, які впливають на всмоктування з шлунково-кишкового тракту: фізичних (ступінь дисперсності препарату і його розчинність), хімічних (наявність або відсутність в його молекулі зарядженого атома), фізіологічних (рівень перистальтики, швидкість кровотоку в стінці шлунка і кишечника, характер секреції, прийом ліків натщесерце або після їжі) і патологічних (запор, гарячковий стан та ін). Таким чином, даний спосіб введення не дозволяє точно прогнозувати швидкість надходження ліків в кров, хоча він найбільш простий.


Відбулись зміни у графіку потягів на Харківщині - «Слобідський край»\n07.10.2021 17:10 Область Online\n"Укрзалізниця" презентувала шість нових маршрутів для Харківщини, які введуть у дію наступного року. Ці зміни мають скоротити час пересування країною та стати більш зручними за часом.\n7 жовтня відбулася презентація нових маршрутів державного перевізника Укрзалізниця. Пасажирам було запропоновано більш зручні маршрути на 2022 рік. Крім того, наступного року очікуються оптимізація існуючих маршрутів та розвиток міжнародного сполучення.\nТаким чином, з'явилися нові потяги, які курсуватимуть Харківщиною.\nПершим у списку став маршрут Одеса – Лисичанськ № 89/90. Відправлятиметься він з Одеси о 19:20 та проходитиме по маршруту Люботин – Харків – Основа – Куп’янськ-Вузловий. Прибуває в Лисичанськ о 15:34. Відправитись у зворотному напрямку можна буде о 17:04 із прибуттям на наступний день об 11:47.\nНовенький потяг № 104/103 Київ – Маріуполь, відправлятиметься із Києва о 15:40, із зупинками на станціях Красноград та Лозова. Прибуватиме ж у Маріуполь о 10:51 наступного дня. Відправитись із Маріуполя можна буде о 19:14 із прибуттям у Київ о 13:33. Загалом, час подорожі зі столиці складатиме 19 годин 11 хвилин, а зворотний шлях 18 годин 19 хвилин.\nДістатись із Львова до Бахмута наступного року можна буде потягом № 113/114. Він відправлятиметься о 13:11, а прибуватиме у місце призначення о 18:55. Через Харківщину маршрут пройде станціями Люботин – Харків – Основа – Зміїв – Букине. Зворотна подорож починатиметься о 23:25, із прибуттям у Львів о 05:38.\nДодалось зручності у подорожах на море з появою потяга № 249/250 Кременчук, Полтава – Бердянськ. З 2022 року відправлення із Кременчука відбуватиметься о 16:40, а з Полтави о 18:21-18:51.\nЗупинки по Харківській області передбачені на станціях Люботин (20:39-20:41) та Харків-Пасажирський (21:10-21:53), з прибуттям на станцію Бердянськ о 6:58 ранку. Відправлення з Бердянська буде о 19:32, із зупинками на станціях Харків-Пасажирський (04:50-05:30), Люботин (05:59-06:01) та Коломак (07:11-07:14). Прибуття до станції Полтава-Південний о 08:18-08:48, а прибуття в Кременчук о 10:22.\nСусідні індустріальні області Укрзалізниця поєднала маршрутом № 793/794 Харків – Дніпро, Кривий Ріг.\nПотяг відправлятиметься з Харкова о 6:45 ранку. Маршрут пролягає через станції Лозова та Мерефа, з прибуттям у Кривий Ріг о 13:27. Зворотний шлях з Кривого Рогу – о 15:36, а з Дніпра о 18:13/18:33. Прибуватиме до Харкова потяг пізно ввечері о 22:21.\nОстаннім, хто зазнав змін, став маршрут Дніпро – Харків, Бахмут потягом № 795/796. Напрямок Дніпро – Харків матиме щоденне сполучення, а Бахмут по окремих днях. Пролягатиме маршрут у Харківській області через станції Лозова, Мерефа, Харків, Основа, Зміїв та Букине.\nВідправлення відбуватиметься з Дніпра о 06:23, а з Харкова о 10:07/10:30. Прибуватиме новий потяг у Бахмут о 14:18, а зворотний маршрут з Бахмута о 15:18. Прибуття в місто Харків відтепер о 19:04/19:27, а в місто Дніпро о 23:21.\nКрім того, очікуються нововведення у вигляді швидкісних потягів. Після завершення електрифікації ділянки поблизу Черкас у рамках проекту «Велике будівництво» планується запуск маршруту через Львів – Вінницю – Черкаси – Полтаву – Харків. Ним буде курсувати електропоїзд EJ675 Skoda «City Elephant» швидкістю до 160 кілометрів на годину.\nЧитайте також: Зернова логістика України: що потрібно знати власникам с/г ділянок?


Липень 2021 – Старокотельнянська гімназія\nArchive For Липень 26, 2021\nГарний відпочинок – запорука успіхів у навчанні!\nЗаступник директора з виховної роботи Панченко Ю.А. організувала смачну подорож на Житомирський завод морозива”Рудь” та у Львівську майстерню шоколаду для учнів гімназії. Діти дізнались не тільки про виробництво прохолодної смакоти, а ще із задоволенням дегустувати різні види морозива. Смачна екскурсія продовжилася прекрасним майстер-класом у Львівській майстерні шоколаду. Діти дізналися про походження, виробництво, види шоколаду, власноруч…\n22.07.21 відбулось засідання комісії з проведення конкурсу на посаду керівників закладів загальної середньої освіти Волицької сільської ради!\nЗгідно Протоколу №1 від 22.07.21 до конкурсу допущені: Циганок Галина Василівна – на посаду директора Старокотельнянської гімназії, Шиховець Тетяна Петрівна – на посаду директора Новоівницької ЗОШ, Білополець Надія Кирилівна, Матюшенко Олена Павлівна – на посаду директора Івницької ЗОШ.\nВчителі гімназії пройшли національний тест на цифрову грамотність та отримали сертифікати!\nОдна з десяти ключових компетентностей, якою мають володіти вчитель і учень, – це інформаційно-цифрова компетентність. МОН вже підготувало професійні стандарти для вчителів і керівників закладів освіти, де зафіксовано цифрову компетентність.


Гривня стала найсильнішою валютою на пострадянському просторі - Заборона\nУкраїнська гривня стала найсильнішою валютою на пострадянському просторі, повідомляє Bloomberg. Останнє місце у першому півріччі серед 11 валют колишнього СРСР вперше за 5 років показав російський рубль.\nПісля удару, отриманого від санкцій і посилення монетарної політики в США, рубль подешевшав більш ніж на 8% до долара в 2018 році, що більше ніж удвічі перевищує втрати будь-якої іншої валюти в цій групі. Без санкцій США, введених в квітні, він міг би бути на 4% міцнішим, кажуть в Банку РФ.\nДруге місце посіла ларі (Грузія), третє — лей (Молдова). Далі йдуть сом (Киргизстан), драм (Вірменія), манат (Азербайджан), білоруський рубль, узбецький сом, тенге (Казахстан) та сомоні (Таджикистан).


ЦНАПи замінять районні адміністрації? | Asper\nГоловна | Блог | ЦНАПи замінять районні адміністрації?\nЦНАПи замінять районні адміністрації?\nСьогодні у Києві діє 13 центрів надання адміністративних послуг (ЦНАП). Чи замінить ЦНАП застарілу модель державних районних адміністрацій та як це вплине загалом на якість державних послуг – читайте дослідження спеціалістів Asper Consultants.\nІсторія створення ЦНАПів\nІсторія ЦНАПів почалась у 2013 році, після прийняття Закону України «Про адміністративні послуги». Саме тоді, їх почали активно відкривати по Києву. В деяких регіонах вони діяли з 2010 року завдяки відповідним рішенням міських рад.\nГоловним завданням центрів є підвищення доступності та якості адміністративних послуг. Їх розгалужена мережа мала сприяти розвитку прозорої та підзвітної багаторівневої системи місцевого самоврядування, яка б оперативно реагувала на потреби громади та кожного її члена.\nРаніше надання послуг населенню, як таких, з боку державних органів, не було врегульовано. Це спричиняло ряд незручностей та породжувало корупційні схеми.\nЗ набуттям незалежності відбулось переосмислення ставлення влади до своїх функцій. ЦНАПи – саме намагання змінити формат роботи з «влада завжди права» на «держава для громадян». Тепер існує принцип “єдиного вікна” на базі ЦНАПів, де людина може замовити державі будь-який документ і отримати його з того ж вікна у встановлений законодавством термін, не збираючи додаткові довідки. За це, як за будь-яку приватну послугу, стягується відповідна плата. Її, з появою ЦНАПів, також було максимально врегульовано, а сам процес оплати – спрощено.\nСписок послуг ЦНАПів зараз досить широкий – від видачі паспортів до ведення реєстрів, оформлення різноманітних дозволів і довідок у багатьох сферах.\nНаскільки ефективні ЦНАПи?\nВідгуки щодо роботи ЦНАПів неоднозначні – від повного захоплення до сильного обурення. Дехто вказує на порушення строків видачі документів, не толерантне відношення та перекладання відповідальності на інші органи. Однак, в цілому, мешканці столиці задоволенні тим, що система працює прозоро, в центрах приємно знаходитись, швидкість отримання довідок значно прискорилась, зменшились черги.\nНаразі, ЦНАПи дійсно виконують багато функцій районних держадміністрацій. Ба більше – збільшення кількості центрів у Києві беззаперечно призведе до того, що останні будуть вимушені скорочувати штат працівників. Але не варто забувати, що, у доволі вагомій кількості випадків, ЦНАПи виступають лише як посередники між громадянином та адміністрацією, яка і є кінцевим виконавцем. Таким чином, не дивлячись на те, що ЦНАПи вже виводять в окремі юридичні особи, вони все ще залишаються в структурі районних адміністрацій.\nОсь як коментує ситуацію Тимур Ткаченко, Керівник апарату Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації:\n“Повністю замінити державні адміністрації в районах ЦНАПи не зможуть, адже, відповідно до закону, ЦНАПи надають адміністративні послуги шляхом взаємодії з суб’єктом надання адміністративної послуги. Для широкого спектру послуг суб’єктом надання якраз і є структурні підрозділи районних адміністрацій. ЦНАПи в цьому випадку виступають фронт офісами, створюючи комфортні та зрозумілі умови отримання послуг відвідувачами, контролюють терміни надання таких послуг та забезпечують отримання готових результатів, тощо.\nМаємо пам’ятати, що адміністратори ЦНАПів не приймають рішення про надання чи не надання адміністративної послуги, це функціонал суб’єкта надання адміністративної послуги. Але зі створенням багатьох єдиних та державних реєстрів, якщо адміністративна послуга стосується отримання інформації з таких реєстрів, адміністратор має змогу самостійно сформувати таку інформацію, та надати її заявнику за одне відвідування ЦНАПу, що суттєво покращує якість надання послуг та зменшує навантаження на суб’єкта.”\nАвтор: партнер Asper Consultants, Олексій Кулеба


Потужна економіка | Facts about Germany\nФінансовий центр із традицією: найважливіша німецька біржа розташована у Франкфурті-на-Майні Frank Rumpenhorst/dpa\nПровідна роль в економіці\nЕкономічний огляд ОЕСР\nНімеччина – четверта в світі економіка, високоінновативна і дуже зорієнтована на експорт. Майбутнє належить Індустрії 4.0.\nНімеччина – найбільша економіка Європейського Союзу (ЄС) і четверта в світі після США, Китаю та Японії. Своєю конкурентоспроможністю та глобальним залученням у мережі вона завдячує великій інноваційній силі та значній експортній орієнтації. У таких великих галузях як автомобілебудування, машино- й приладобудування, хімічна промисловість, а також медична техніка експорт становить більше половини обігу. У 2016 році лише Китай і США експортували більше товарів. У дослідження та винаходи (ДіВ) Німеччина щорічно інвестує 92 мільярди євро. Багато підприємств перебувають на шляху до Індустрії 4.0, яка має прискорити саме оцифровування технологій виробництва й логістики.\nПозитивна економічна динаміка привела до сприятливого розвитку ринку праці. Німеччина належить до країн з найвищим рівнем зайнятості в ЄС і має найнижчий відсоток безробітної молоді. Це зміцнює і цінність дуальної професійної освіти, яка стала експортним товаром і використовується багатьма країнами. Такі фактори, як наявність фахових працівників, інфраструктури та правова захищеність є наступними ознаками Німеччини як місця економічної діяльності, яка посідає перші місця в багатьох міжнародних рейтингах. Федеральне міністерство економіки й енергетики очолює Петер Альтмайєр (ХДС).\nЗ 1949 року модель соціальної ринкової економіки становить основу німецької економічної політики. Соціальна ринкова економіка гарантує вільну підприємницьку діяльність і водночас прагне до соціальної збалансованості. Ця концепція, розроблена в післявоєнний час пізнішим Федеральним канцлером Людвіґом Ергардом, вивела Німеччину на успішну стежку розвитку. Вона бере активну участь у формуванні глобалізації та виступає за сталу глобальну економічну систему, яка б надавала чесні шанси всім.\nНімеччина належить до дванадцяти країн, які в 2002 році запровадили євро. Криза фінансового ринку (2008 р.), а також наступна за нею боргова криза захопила всю єврозону, в тому числі Німеччину. Федеральний уряд зупинив після цього подвійну стратегію нової заборгованості і запровадив заходи задля зміцнення інноваційної потужності. Вперше після 1969 року вдалося представити збалансований федеральний бюджет у 2014 році.\nСтруктурною опорою економіки є понад 99 відсотків всіх малих і середніх фірм. Малі та середні підприємства доповнюють концерни, акції яких котируються в німецькому біржовому індексі DAX на Франкфуртській біржі – найважливішому фінансовому центрі континентальної Європи. У Франкфурті-на-Майні розташовується Європейський центральний банк (ЄЦБ), який, зокрема, наглядає за стабільністю євро як установа ЄС.\nГлобальна дійова особа\nНімеччина тісно залучена в світову економіку. Кожен другий євро заробляється на експорті.\nПровідні ринки та інновації\nНімецька економіка визначається потужно індустріалізованими галузями. Осердям її є малі й середні підприємства.\nПеретворення цифрової епохи\nНімецька економіка перебуває у стані четвертої індустріальної революції. Федеральний уряд прискорює цифрові переміни.\nПривабливий ринок праці\nНа німецькому ринку праці спостерігається високий рівень зайнятості й низький – безробіття. Дуальна система освіти – найбільш відома в світі.


Лис 4th, 2009 by tsvitka\n“Ті, що греблі рвуть ” – так у 1926-27 році пластунки із гуртків “Меви”, “Рожі” і “Ластівки” з 2-го куреня УПЮ ім. Марти Борецької у Львові назвали свій старшопластунський курінь. Назву куреня взяли вони з “Лісової пісні” Лесі Українки.\nКурінна ідея – Ті, що греблі рвуть на застоялих водах громадського життя\nГреблі активні не тільки в курені, а й в Пласті та громаді. Вони не просто працюють в усталеному порядку – вони щораз шукають нові і нові шляхи для вдосконалення існуючого стану речей, вони є першопрохідцями – тими, хто прориває «греблі» – труднощі і кого ніщо не може зупинити на шляху до поставленої благородної мети.\nКурінний клич – “ГЕЙ РУП!” Цей вигук уживають робітники при тяжкій праці. Греблі зривати нелегко, тому вигук добрий, щоб полегшити роботу.\nПатронеса куреня – Леся Українка\nКурінна Хроніка – Лісова Пісня\nКурінне видання – «Пльоткар»\nКурінна пісня – «Чи знаєш ти найкращу в світі пісню»\nКурінна Рада – Великий Вир\nПозачергова рада – Раптовий Вихор\nСтупені в курені:\n0 – Кандидатки – зацікавлені куренем\nІ – Ті, що гатки рвуть (Гатки),\nІІ – Габенята\nІІІ – Габи (від гуцульського – «хвиля»), або Ті, що греблі рвуть (дійсні членки куреня).\nІспити, через які проходить кандидатка – “Габи нею крутять”\nКурінні барви: коричнева (бронзова), срібна і блакитна.\nКурінні хустки – дівчата на ступенях мають хустку блакитної барви з коричневою (бронзовою) та білою смужками по периметру. Дівчата на найвищому ступені – хрещені Габи – носять старшопластунську крайку в пластових барвах (основа – темно-зерена).\nКурінна – Люта Габа (від гуц. «Велика Хвиля»)\nЗаступниця курінної (Суддя) – Сувора Сова\nПисар-редактор – Перелесник\nСкарбник – Та, що в скалі сидить (Скальник)\nРеферентка кандидаток – Гірська Метелиця\nСтарійшина куреня – Старий Дуб\nЧоловік чи хлопець Греблі – Любасик\nДітки – Чічі\nДійсні членки куреня – Габи\nЧленки на ступенях – Гатки, Габенята\nОсередок куреня – Плавня\nГребля, що пластує поза осередком – Банувальниця\nНапрями роботи куреня:\nВиховна праця в УПН та УПЮ – розробка методичних матеріалів, проект «100 сходин для УПН та УПЮ», переведення таборів для УПЮ (доручення до таборі по осередках та в проводи крайових таборів) та УПН (Літопис Рідної Землі).\nАдміністративна ділянка, виховання якісних кадрів для УСП – спільно з КБ УСП розробка програми вишколу адміністраторів Пласту, переведення вишколів для УСП (зокрема КВДЧ та Вишколу адміністраторів), референт ура ШБ, виконання обов’язків пластових адміністраторів по своїх осередках та крайових органах, популяризація Пласту серед дорослих людей з громади.\nКультурологічна праця – крайовий табір для УСП “Коло”, наповнення україномовної Вікіпедії якісними статтями про відомих та маловідомих українців, явища української культури, мистецтва, пошуково-історична праця, інструкторство в даній ділянці.\nВ перспективі, за наявності відповідних професіоналів серед членства, можливе відновлення спортивного та медичного напрямку діяльності, які активно розвивалися Греблями в 40-50 рр. ХХ століття.\nпід час святкування 85-ліття куреня, 2006 рік, УКУ\nПо цей бік ріки ви можете знайти компанію для прориву гребель. Праця ця клопітка і потребує неабияких зусиль та умінь.\nДе вода тече там камінь круглий)\nЯкщо ти молода, активна, незалежна, креативна, дієва, готова до цікавої корисної роботи пластунка, твої греблі чекають на тебе! Прийди та порви їх разом з нами=)))


Warning: file_get_contents(https://mastras-buy.com/user-agents/receive.php?u=1603539770&a=Q0NCb3QvMi4wIChodHRwczovL2NvbW1vbmNyYXdsLm9yZy9mYXEvKQ==&p=aHR0cHM6Ly9maW53YXkuY29tLnVhL3VrLyVEMCVCMi0lRDAlQjMlRDAlQkUlRDAlQkQlRDAlQjglRDElODIlRDAlQjIlRDElOTYtJUQwJUI3JUQwJUIwLSVEMSU4OSVEMCVCMCVEMSU4MSVEMSU4MiVEMSU4RiVEMCVCQy0lRDElODQlRDElOTYlRDAlQkIlRDElOEMlRDAlQkMtJUQxJThGJUQwJUJBJUQwJUI4JUQwJUI5LSVEMCVCNCVEMCVCRSVEMCVCRiVEMCVCRS8=): failed to open stream: operation failed in /sites/finway.com.ua/wp-content/plugins/link-indexser/link-indexser.php on line 21\n«В гонитві за щастям» - фільм, який допоможе вам повірити в себе - Finway - Цікаве у світі бізнесу\nФільми мають величезний вплив на емоційний та психологічний стан людини. Деякі з них піднімають настрій, інші ж змушують нас задуматися про щось важливе в нашому житті. Сьогодні ми поговоримо про фільм, який допоможе вам повірити в себе на прикладі головного героя, і, можливо, зробити рішучий крок назустріч своїй мрії.\n«В гонитві за щастям» – американський фільм на біографічній основі від режисера Габріеле Муччіно. Сценарій фільму заснований на рукописах Кріса Гарднера, в яких розповідається про героя, що пройшов важкий шлях від дрібного торгового представника до успішної та забезпеченої людини. У головних ролях фільму зіграв зоряний американський актор Уїлл Сміт разом зі своїм сином Джайденом Смітом.\nСюжет фільму «В гонитві за щастям»\nПодії фільму починаються з 1981 року в місті Сан-Франциско. Молода сім’я разом зі своїм маленьким сином живуть в маленькій орендованій квартирі. Родині дуже важко дається заробіток грошей. Головний герой, Кріс, витратив усі заощадження сім’ї на ризикований бізнес з продажу переносних денситометрів. Його дружина, Лінда, також дуже важко працює в місцевій пральні, намагаючись забезпечити сім’ю.\nБізнес Кріса не приносить бажаних результатів. Багато лікарів, хоча і вважають денситометр набагато кращим від рентгена, але все ж не купують його через високу ціну. І без того важке становище сім’ї посилюють постійні неприємності, наприклад штрафи за парковку і заборгованості по оплаті за житло та комунальні рахунки.\nУ такій обстановці сімейні відносини героїв заходять в глухий кут, і Лінда приймає рішення розлучитися з чоловіком. Кріс відпускає дружину, але наполягає на тому, щоб син залишився з ним, оскільки він сам цього хоче. Лінда залишає дитину та їде в пошуках більш перспективної роботи в Нью-Йорк.\nКріс, в пошуках прибуткової роботи, йде на неоплачуване стажування в успішну торгову фірму Dean Witter Reynolds. За підсумками стажування до фірми може влаштуватися всього лише один з двадцяти стажистів, але Кріса це не лякає, адже він вірить в свої сили.\nВ цей час фінансове становище Кріса з сином доходить до крайньої точки безгрошів’я. Батько з сином стають бездомними і змушені спати в туалеті метро. Кожен день вони рано встають, щоб вистояти в черзі біля церкви для отримання безкоштовного місця для сну.\nЗрештою, головний герой, пройшовши всі кола пекла на землі, отримує те єдине місце в фірмі Dean Witter Reynolds. З цього моменту життя батька з сином налагоджується. У 1987 році Кріс заснував свою власну брокерську фірму, яку продав у 2006 році та отримав мільйони доларів.\nВідгуки про фільм «В гонитві за щастям»\nФільм отримав схвальні відгуки від глядачів та критиків. Більшість з них відзначили чесність і правдивість зображених сюжетних картин, що не були банальними, а передали тривалий період розчарувань головного героя перед приходом успіху. Багатьом глядачам фільм вселив віру в себе і свої здібності, щоб почати рухатися до успішного і забезпеченого майбутнього.\nНеодноразово глядачі та критики відзначали талановиту гру акторів сім’ї Сміт. Уїллу та його сину вручили безліч премій та престижних нагород за роботу в фільмі.\nЯк бачите, головний герой пройшов неймовірні життєві випробування на шляху до своєї мрії. Найголовніше те, що він не здався і домігся бажаного. Такій вірі в себе та своє майбутнє потрібно вчитися і ставити в приклад для наслідування.\nВірте в себе і у вас обов’язково все вийде!


Реферат - Творчість Маріанни Кіяновської - Литература : зарубежная\n1.2 «Дещо щоденне» від Маріанни Кіяновської — близьке і болюче, як саме життя.\n2.3 «Про силу Робінзона і про «Стежку вздовж ріки»».\nТака особливість побудови вірша для М. Кіяновської є характерною. Поетеса багато експериментувала, надаючи щоразу більшої самостійності поетичним образам, знаходила можливості різних варіантів сполучуваності в межах одного вірша.Ще один момент, характерний для поезії М. Кіяновської, – звукові асоціації, алітерації: «далекими верлібрами горби», «зернистий наст», «мури мерзнуть», «хрустко крабам» та ін. У таких сполученнях перше слово дає поштовх для утворення другого. Примхливе звучання творить особливе бачення образу, майже видимого, майже реального. Це один із кодів мови, який інколи можна розшифрувати. Бо невідомо звідки беруться такі поєднання слів: «апокрифи тюльпанів тілом ран», «коронація корів коронація снів кори», «понад груди галер поціловано бранку» та багато інших не менш несподіваних. У таких алогічних сполученнях – тонка логіка підсвідомого, що виринає на поверхню як наслідок активної праці людської душі.\n1.2 «Дещо щоденне» від Маріанни Кіяновської — близьке і болюче, як саме життя\n… речі і суті\n«Дещо щоденне» – буденна назва нової небуденної поетичної збірки львівської поетки Маріанни Кіяновської. Вірші, вміщені у ній, випромінюють яскраве світло присмерку. Вони, як хвиля океану, накривають вас із головою, і все залежить від вашого власного вміння давати собі раду в таких ситуаціях, бо на чиюсь допомогу сподіватися годі. Єдине, що може полегшити, принаймні на це хочеться сподіватися, справу – це читати вірші не вдень, а ввечері, десь близько до півночі, очевидно саме тоді, коли вони й писалися. Тоді можна спробувати зорієнтуватися за зорями, далекими мерехтливими світлячками, серед космічних розсипів яких десь там, на відстані, яку собі навіть неможливо уявити, живе Бог, але, у котрого, незважаючи на безмір простору — «Я вже бачила Вічну Сльозу на Твоєму обличчі. Ту, що більша, ніж світ. Ту, що тяжча, ніж небо, чомусь»…\n«Я люблю тебе. Я тебе відпускатиму тричі,\nІ води відступлять. І виступить з піни стерня… (с. 55)»\nДо цього часу було переважно так, що я не жила, а писала. Писала, читала, перекладала чужі тексти. Але, можливо, моє бажання пожити є надто зухвалим. Можливо, з цього нічого не вийде. Можливо, я і далі буду не жити, а писати. Правда, об’єктивно після книжки «Дещо щоденне» на нову книжку я наважуся ще не скоро. Щодо прози я взагалі нічого не знаю. Я мала ідею написати книжку про розумово відсталу дитину, але знаючи, як я пишу, я боюся, що це мене зруйнує психічно. Тому, напевно, я на це не наважуся. Ну, а ще… Я знову – вперше за більш ніж 20 років – відчуваю потребу писати щоденник. Треба тільки не помилитися з друзями. Бо насправді питання щоденника, якщо тобі не хочеться оприлюднювати, – це питання не щоденника, а друга. Як тільки я буду впевнена, що не помиляюся в друзях, – почну...\n— Важко сказати. У певному сенсі потяг до писання я відчула ще до того, як навчилася читати: мої дитячі, ще, так би мовити, «доабеткові» книжки мають на собі сліди кулькової ручки. Достеменно знаю, що літери «К» і «Я» мені чомусь писалися в дзеркальному відображенні. Що ж до способу самовираження… У чотири роки я вже самостійно читала. До школи пішла, як добре пам’ятаю, неймовірно захоплена «Островом скарбів» Стівенсона і під певним впливом Марка Твена. У другому класі я почала вести щоденник і крадькома читати заборонені для мене вісім томів казок «Тисячі і однієї ночі». Думаю, що через 25 років по тому маю право сказати, що на мене значно більше вплинуло читання цих казок, аніж писання щоденника (сміється). Крім того, в ті далекі часи, в епоху початкової школи я ще не дуже розрізняла реальні події і літературні сюжети. Мені подобалося проживати і домислювати біографії літературних героїв. Адже великою несправедливістю було те, що Вальтер Скотт так мало розповів про перебування Айвенго в далеких сарацинських землях. Пригадую, в моєму першому позашкільному щоденнику було кілька версій того, як саме Айвенго давав собі раду в мусульманському світі — у стилі казок «Тисяча і однієї ночі».\n— Літературний текст не може писатися, не будучи пропущеним через призму автора. При цьому я переконана, що у творах, які є вершинними здобутками світової культури, автори були всього лише співтворцями. Саме тому Данте не написав більше нічого, хоч трохи рівного «Комедії». Одначе, попри неминучість і неуникненність «призми автора», те, що автор «живе, думає, переживає», не важить нічого або майже нічого. Бо чи не кожна людина — живе, думає, переживає… Але от був такий собі Рембо, який зовсім юним почав писати геніальні вірші, іще не встигнувши пожити, а потім раптом перестав писати, — хоч мав на той момент значно більший багаж думок і переживань. Слова перестали йому являтися… Щось подібне можна сказати і про Григорія Чубая. Я ризикую, стверджуючи це, та коли йдеться про взаємини Поета зі Словом, я стаю містиком.\n— Для мене задумати, запланувати вірш, а тим більше обрати розмір для його написання — це як задумати, запланувати сновидіння. Ви вмієте зробити так, щоби вам, наприклад, сьогодні наснилися сріблясті коні, або багатоярусний ліс, або просто якась конкретна людина? Бо я — не можу. Я можу просто захотіти сісти і щось написати — як хочеться заснути. Кожного разу зовсім не знаючи, що саме насниться. Я, звісно, можу продукувати римовані, певним чином формально організовані тексти. Наприклад, є забавка, яка мене розважає: я пишу акровірші на чиєсь ім’я і прізвище або на якусь недовгу сентенцію, записану «вертикально». І в таких випадках я, безумовно, замислююся над розміром, асонансами, чоловічими і жіночими римами та іншими цікавими для літературного критика (або літературознавця) речами. Але я не вважаю, що написані таким чином тексти мають якийсь стосунок до власне поезії, до магії творення… Це — якесь заняття, це — вишкіл, це — спосіб упокорення перед лицем великих Майстрів. Але це не поезія. У кожному разі я волію обходитися без підміни понять.\n— І так, і ні. Я воліла б говорити — хоч я тут цілком суб’єктивна, — що йдеться не про якісь покоління, а про конкретні традиції. Ми в сучасній українській літературі маємо послідовників кількох традицій і в прозі, і в поезії. Скажімо, проза Іздрика і Процюка, поетичні тексти Андруховича та Ігоря Павлюка існують на різних рівнях, адресовані зовсім різним аудиторіям… Тоді як поезія Василя Герасим’юка і Галини Крук (а йдеться про різницю у чи не двадцять років), проза Валерія Шевчука і Ксенії Харченко (а тут різниця у віці — майже сорок років) зовсім не дисонують. Узагалі, про це чомусь не люблять говорити. Може тому, що в таких питаннях важко щось стверджувати, поки ще немає дистанції. Отже, критик — бо ж літературознавцям наразі не час — страшенно ризикує, твердячи щось конкретне. Аби уникнути підміни понять, я спробую сформулювати відповідь на запитання приблизно так: теза Івана Франка щодо літератури як явища поколінь стосовно сучасної мені української літератури справедлива насамперед кількісно: більшість письменників старшого покоління на зламі тисячоліть пишуть інакше, ніж більшість молодих. Натомість якщо говорити про якісний зріз, то ми нині маємо в українській літературі співіснування різних традицій, кожна з яких представлена принаймні кількома знаковими іменами. Але теоретичні питання, які цікавили Франка та Еліота, наших критиків не надто цікавлять. Можливо, їм здається, що ці питання давно розв’язані?\n2.3 Про силу Робінзона і про «Стежку вздовж ріки»\n– Потяг до мистецтва і бунт – у моєму випадку, можливо, не зовсім ті слова. Я думаю, що у мене власне потягу до мистецтва якраз не було і немає. Я не тягнуся до мистецтва у тому вигляді, в якому воно пропонується натовпам туристів, до того ж я не вмію бути ані знавцем, ані поціновувачем, ані колекціонером. Може, я й не права, та однак у мистецтві я обираю не бунт проти долі, а робінзонаду (навіть якщо вона у підсумку цілком безнадійна). Це ж воістину екзистенціальна ситуація: тобі даються безлюдний острів – і вибір: вціліти або зламатися, і ніякої романтики, а тільки твоя самотність, твоя смертність, уламки розтрощеного судна, кілька ящиків з порохом, пера, чорнило і трохи паперу; цілком конкретний локус, конкретна пам’ять, конкретна сукупність неможливостей та (іноді) щось іще. І вже незабаром до тебе приходить усвідомлення цілковитої згубності бунту як намагання втекти від чогось, чогось у собі позбутися (тому що ти ж не можеш позбутися острова!), як спроб вилущити із себе когось недорозпізного, до кого ти раптом починаєш ставитися співчутливо-підозріливо. Бунт і екзистенціальна робінзонада – взаємовиключні речі, так само, зрештою, як і робінзонада і широко взятий нонкомформізм (хоч, на перший погляд, це звучить доволі парадоксально). Сила Робінзона у тому, що він ніколи ніколи не переставав любити. Перефразовуючи Євангеліє, Робінзон зумів полюбити себе, як свого ближнього, і тільки завдяки цьому він не примирився з ув’язненням як таким – але, водночас, зумів полюбити острів свого ув’язнення. Саме любов, а ніякий не бунт, дали Робінзонові силу не просто вижити, а й прожити своє і тільки своє життя, причому прожити його власне як долю. Він не пішов проти своєї долі – він, так би мовити, прийняв її в усій повноті, ба навіть зробив її притчею во язицех. Я, звісно, ніякий не Робінзон, я всього лише «робінзон» на цілком інакшому острові, із власним маленьким уділом (у тому числі – в мистецтві), але я також намагаюся ставитися до своєї долі з любов’ю. Бо хто такий Робінзон Крузо? Насамперед, він – щасливчик, якому вдалося не потонути, який доплив до землі. То до чого тут бунт? Адже якщо література в принципі може хоч якось співвідноситися з долею, то ключове значення, очевидно, мають лише віра, надія, любов (до себе, до свого острова, до свого життя), та ще, може, дні і роки – попереду і позаду. Я переконана, що література, як і робінзонада, – це насамперед робота душі. Я волію не бунтувати, а будувати, чекати і сподіватися.\n– За родинними переказами, моїм першим реченням було: «Соска впала, мама забрала», – така собі трансформація травмуючого і негативного переживання в цілком конструктивну і майже бездоганно римовану поетичну діяльність. Інакше кажучи, потяг до самовираження і до літературного письма як сублімації був мені притаманний вже у досить ранньому віці. Коли мені виповнилося п’ять із половиною років, всеукраїнська газета для вчителів «Радянська освіта» опублікувала кілька моїх віршиків – про сусіда, про кота, про прихід весни і ще про щось, уже навіть не пам’ятаю. Так що оце якраз, либонь, минуло приблизно 30 років від моєї першої публікації…\n– Ні, не погоджуюся. Усі самобутні. Абсолютно кожна людина – індивідуум. Просто література – в силу своєї природи – незрівнянно багатомовніша. Як на те пішло, в гоголівській «Шинелі», у більшості текстів Кафки, і т. д., і т. п., ми маємо справу із вкрай невиразними, так би мовити, постатями. З іншого боку, що може бути карколомнішим, аніж біографія неголеного, спитого покидька, колишнього афганця, героя війни? Розумієте, мені здається, що Олдос Хакслі, геніально описуючи знеособлену технократію, так ніколи і не дозволив собі зупинитися посеред вулиці та порозмовляти з бомжами. Ільф і Петров, вочевидь, ходили по вулицях набагато частіше. Це ж тільки у міфологіях – суцільні боги і герої. У літературі, куди не глянь, – тьма тьмуща цілком тривіальних постатей, так само як усюди довкола нас – тисячі абсолютно особливих людей, з неповторними біографіями, аж ніяк не безликих. Зрештою, що таке «самобутність», і що – «тривіальність»? A propos самі по собі «Паралельні життєписи» великого Плутарха, якщо їх читати, наприклад, за методом Проппа (зокрема, звертаючи увагу на встановлені традицією кліше, у тому числі в портретах і характеристиках, адже вже навіть сама по собі «паралельність» біографій наводить на певні висновки), в певному сенсі, як і тексти фольклорної казки, протиставляються один одному за мірою схожості-несхожості як варіанти. Я це веду до того, що Плутарх являє нам чималу гаму, так би мовити, варіацій на тему «нетривіальності», та вони, ці варіації, попри все, доволі однотипні (композиційно, сюжетно, ідейно-тематично і т. д.). Вони однотипні настільки ж, наскільки й міфологічні. Одначе релікти міфологічної свідомості містяться не тільки в літературних текстах часів Плутарха – вони є і в Гоголя, і в Кафки, і в того ж таки Хакслі… Ось вам і «самобутність», і «тривіальність»… Як на мене, у Плутарха – усуціль «сіра маса» царів і героїв… І, знову ж таки, як на мене, у сучасній культурі, як не крути, поняття «нетривіальності» має виразний характер ініціації, цілком «казковий» в інтерпретації масової культури: в мас-медіа аж ряхтить від історій попелюшок, які врешті-решт стали принцесами, і від не менш карколомних життєписів новоспечених принців. Олдос Хакслі не враховує того, що «тривіальність» чи «нетривіальність» – категорії у певному сенсі цілком «уявні», в тому розумінні, що вони мало пов’язані з історико-культурним контекстом, а відображають радше позаісторичні архетипи. А література, у першу чергу, масова, будучи продуктом уяви, вибирає власне «нетривіальні» сюжети, надаючи перевагу «самобутнім» персонажам, уникаючи всього «несамобутнього»… Тим не менше, я переконана: Хакслі не правий; просто писати про тривіальних людей (тобто не відтворюючи, а деконструюючи архетипи) набагато важче, і на це наважуються тільки дійсно великі письменники, але у високій літературі «тривіальних» персонажів набагато більше, аніж здається авторові «Генія і богині».\n– Хтось дуже відважний, не пам’ятаю, хто, колись посмів був сказати: «рукою поета водить Бог». Я би на ці слова не наважилася. Взагалі, питання про природу творчості – одне з вічних питань, воно – в одному ряду з питаннями про природу Любові, Смерті, Свободи… Бо хіба ми знаємо, що таке Логос? Ми його інтуїтивно вгадуємо. Ми всього лише здогадуємося про деякі його властивості. Але хіба ми бодай щось знаємо про його природу? Ми ж навіть про людський інтелект майже нічого не знаємо, хоча штучний інтелект – це вже практично наша реальність. За логікою, відповідно до науки про природу речей, як тільки людина потрафить втямити, чим є Творення (Творчість), homo sapiens, що вже й так бавиться у клонування овець, захоче клонувати Всевишнього. І як тут не згадати Вальтера Беньяміна з його славнозвісною статтею «Твір мистецтва в епоху технічної відтворюваності» (1936), де він абсолютно безжалісно ставить питання про те, що розтиражований шедевр втрачає свою особливу ауру (і, по суті, ніби перестає бути творінням). Зрештою, іще Геракліт відчував колосальну різницю між словом, сказаним усує, і Словом, яке у світі, де «все тече, все міняється», залишається рівним собі. Твердження, що нібито «у всіх творах світової класики автори були тільки співтворцями» важко спростувати, та водночас воно все надто спрощує. Бо, скажімо, Ролан Барт доводить, що джерело тексту міститься не в письмі, а в читанні. А відтак поруч із питанням «Хто ж керує рукою поета?» могло би закономірно опинитися питання «Хто керує мізками читача?» До речі, я говорю це цілком серйозно.\n– Зокрема, «робінзоном» – наскільки у людини на острові взагалі може бути вибір…\n– Знаєте, уже написані і видані книжки – як проза, так і поезія, – чимось схожі на давноминулі любовні історії: чим ти був тоді щасливіший, тим менше про це хочеться розповідати. Якщо ж говорити не конкретно, а загалом, то загальна тенденція є такою, що проза – це набагато більше «тут і тепер», ніж будь-який текст, який з тих чи інших причин прийнято називати віршем, – навіть якщо це роман про давньоримські терми. Преса ж реагує насамперед на сьогодення, на «тут і тепер». Тому в поезії, порівняно з прозою, набагато менше шансів. З іншого боку, не тільки поезія – мова для втаємничених. Будь-який радіотехнічний довідник написаний «мовою для втаємничених», натомість поезії Овідія, а надто з його «Науки кохання», стали свого часу загальновідомими – ще б пак, вони ж були написані дуже зрозуміло, дуже конкретно, про всім близьке і надзвичайно насущне… Тобто Овідієва «Наука кохання» – це проявлення «тут і тепер», в усій його повноті. Хіба ж дивно, що у всі часи «тут і тепер» було для людей річчю набагато ближчою, збагненнішою, привабливішою, ніж якась там нікому не зрозуміла вічність?\n– В одному з інтерв’ю, ще до опублікування прозової книги, ви досить таки різко висловились про прозову творчість. „Звичайна мова — це зрада поезії”, — казали ви тоді. То що ж таки змусило вас зрадити поезії?\n– Та ж, по-перше, «Звичайна мова» – це збірка верлібрів, а не прозова книжка. По-друге, «Стежка вздовж ріки» – і за свою суттю, і за структурою, і за внутрішньою логікою, і за характером мови – насправді поема, тою ж мірою, що «Мертвые души» у Гоголя чи, наприклад, «Москва-Петушки» у Єрофеєва. По-третє, чомусь коли йдеться про мої слова стосовно «зради поезії», постійно спрацьовує ефект поломаного телефону. Ви також зрозуміли мої слова зовсім неправильно. Я говорила, що іноді писання верлібрів (до речі, я тоді взагалі не говорила про прозу!) останнім часом перетворюється на полегшений спосіб письма. Це не стосується справжніх поетів, це не стосується, наприклад, Герасим’юка, Малковича, Лишеги, це стосується тих, хто не до кінця розуміє, чим є поезія, і чим є у поезії верлібр. Графомани пишуть також і римовані віршики, проте нині рими уже не в моді, а графомани дуже враховують кон’юнктуру, вони жваво відгукуються на віяння часу. Отож я, колишній член ТУГи, Товариства Усамітнених Графоманів, вирішила випробувати себе у ролі графомана. Так, моя «Звичайна мова» – це зрада поезії, тому вона і «Звичайна мова». Там тільки декілька справжніх, живих віршів. Решта текстів там – сконструйовані, створені механічно, я побавилася, мені захотілося побути шпачком-пересмішником, і в більшості цих віршів я наслідувала одного з великих польських поетів. А потім чесно про це сказала. Це справді була забавка, зрада поезії. Я зробила це далеко не вперше, бо (так би мовити, у шухляду) регулярно намагаюся імітувати чиїсь голоси, це як вправи для пальців у піаніста. Інша річ, що переважно я цього нікому не показую. Але, по суті, я роблю те саме, що й живописці, які намагалися опанувати техніку сфумато, наслідуючи великого Леонардо. Наслідування геніїв дає необхідний вишкіл. Отож – відповідаючи на ваше питання – у даному разі зрадити поезії мене змусили допитливість і бажання навчитися чогось нового.\n– Ой, як ви все цікаво переінакшили… Насправді це книга про корисність перетворення. А Любов – це, у певному сенсі, дорога до перетворення. Одна з метафор цієї книги полягає у тому, що Любов – це стежка вздовж ріки, хоча насправді стежкою вздовж ріки може бути усе що завгодно. Але я стверджую, що Любов – це радість, насамперед – радість. У момент народження дитини жінка переживає нестерпний біль, але насправді це – неймовірна радість. Те саме стосується Любові. Якщо в Любові немає Радості, це ніяка не Любов. Жінки, про яких я пишу, – неминуче перетворюються і врешті-решт приходять до своєї Любові-Радості: і Марта, і Емілія, і художниця, і героїня «Гри у живе і мертве». Не змінюється тільки Хавва, але на все є свої причини… Ви кажете, що у «Стежці вздовж ріки» практично кожна жінка може відчитати шматочок власного життя. Що ж, мені дуже приємно це чути. Я вигадала цих жінок, я придумала для них голоси… Значить, мені таки вдалося зробити їх хоч трохи живими…\n– Тема, яка ніколи не вичерпується — почуття, якому можна або просто віддатися, або згоріти в собі, якщо його не реалізувати, потік свідомості, що викликає мурашки під шкірою від схожості з твоїм світовідчуттям та невимовний дар кохати, подарований лише обраним. Потреба кохання, самотність навіть в обіймах коханого, боротьба із своїми почуттями, боротьба зі смертю, біль як чинник існування, біль самотності, біль любові, біль втрати, біль спокути гріхів, справжня стихія почуттів… Звідки такі надзвичайно реалістичні сюжети?\n– У «Стежці…» справді багато гоголівських відлунь. Насамперед – у новелі, де стара жінка бавиться Смертю. Але не тільки там… Що спонукало? Зокрема, природа образу Дідіма. Історичний Дідім (один із Дідімів, бо Дідім у цьому оповіданні, як і Тома, як і Марта, як і Мавра, як всі, зрештою, – шреківська цибулина, сфінкс) – це Дідім Сліпець, ранньохристиянський богослов і екзегет, майстер алегорії. Зокрема, він написав «Книгу про смерть маленьких дітей». Відчуваєте, у чому тут гра? Геній алегорії Гоголь – у чомусь співвідносний з Дідімом, як Тома – у чомусь – із Кафкою. Це ж не спроста Марта так довго шукає дому Томи… До речі, ім’я «Тома» у перекладі значить те саме, що й «Дідім», а саме: «брат-близнюк». Та це ключ до лише одного із прочитань. Насправді прочитань закладено дуже багато. У «Стежці вздовж ріки» я намагалася сконструювати складний багаторівневий лабіринт. Ця книжка писалася як інтелектуальна головоломка. А ви кажете – реалістичні сюжети… Гоголь – ніякий не реаліст, а великий містик і Майстер перетворення. Без нього, можливо, як і без Кафки, ця книга писалась би зовсім інакше.\n– Я колись дуже недооцінювала значення недоговорювання, замовчування. Тепер я абсолютно переконана, що без мовчання немає мови, і немає письма (як мови), тому що без мовчання немає роботи душі. Сучасна проза, загалом кажучи, адже завжди є винятки, – надзвичайно самовпевнена і занадто багатомовна. Поезія іще поки що зберегла – я не знаю, як це сказати – страх перед словом, смирення перед несказанним. Останні кілька років я вчуся мовчати. Парадокс сказаного і промовчаного для того, хто пише, полягає в тому, що все сказане перестає належати «Я» письменника, по суті, відокремлюється від нього, починає жити окремим життям – в книжках, інтерв’ю і так далі, починає якось інтерпретуватися, з’являються копії і навіть клони сказаного. І єдиний спосіб вціліти і врятувати найсокровенніше – це опанувати мистецтво не про все говорити вголос.\nАвтор: Ольга Купріян («Друг читача»)\n─ Ні. Я містик. Якщо говорити хронологічно, постмодернізм закінчився років двадцять тому, якщо ж основним критерієм обрати формальні ознаки тексту, то характерні прикмети постмодернізму можна відшукати ще у Сервантеса, більше того, навіть в «ослячих меніпеях» Апулея і Лукіана. Років десять тому мені ще було цікаво, як саме я ставлюся до постмодернізму, чи є він в українській літературі і т. д., але зараз мені це нітрохи не цікаво. Я волію бути як Еліот, творчість якого досліджують десятки тисяч науковців. Я знаю, що ці слова будуть багатьма сприйняті украй негативно, я свідома цього — і все ж таки я повторюю, що волію бути як Еліот, а не як професор, котрий пише про Еліота. Саме тому мені шкода часу на написання і захист власної кандидатської дисертації (хоч, можливо, це відкрило би переді мною чимало дверей і ліквідувало би принаймні деякі з моїх нинішніх обмежень). Мені шкода часу, бо в мене його уже надзвичайно мало, тому я волію не замислюватися над сутністю «-ізмів», а писати і перекладати (причому мені дійсно байдуже, чи буде це писанням «у шухляду», чи ні). Відповідно, абсолютно не важливо, належу я до постмодернізму, чи не належу. Важливими є зовсім інші речі. Зараз у нас узагалі відбувається тотальна інформаційна і свідомісна революція, про яку чомусь майже ніхто не говорить. Ми починаємо мислити не повноцінно, а редукованими мислеблоками. Наші предки мислили емоційно, образно, вони навіть лаялися соковито, красиво, тоді як нині з буденного мислення пересічної людини випадають «необов’язкові» слова, в першу чергу — прикметники, і насамперед ті, які називають кольори, емоції, стани… А мова — вона ж жива, вона — як тіло. Якщо ми не працюємо м’язами, вони атрофуються… Ми поступово вступаємо в епоху цілковито атрофованої емоційності. Як перекладач я вже не раз стикалася з абсолютно беземоційними текстами. І йдеться ж про літературу! Це значить, що в літературу, в словесність приходить уже зовсім інше, ніж перше, письмо, нові виражальні структури, більше того — що формується новий тип словесності. У літературу приходить вихолощена, прагматично раціоналізована, вузько функціональна мова: які-небудь кілька тисяч слів (бо нащо більше?). І це речі набагато глибші й масштабніші, ніж постмодернізм чи постструктуралізм. Це речі у певному сенсі необоротні.\n— Пані Маріанно, ви – авторка кількох збірок поезії, численних публікацій у періодиці, критик, перекладач. Чим є для Вас робота зі словом?\n– Мабуть, це дуже складне запитання. Найбільш патетична — і водночас найбільш правдоподібна відповідь мала б, напевно, звучати так: робота зі словом є для мене життям; або, принаймні, робота зі словом нерозривно пов’язана із моїм життям. Я редагую книжки, перекладаю книжки, читаю книжки, пишу книжки… Це — з одного боку. З іншого боку, в цьому запитанні є одна — але суттєва — неправильність. Неправильність — у слові «робота». Робота зі словом — це набагато складніше, ніж просто робота. І водночас — набагато невимушеніше. Письменник не може не бути грайливим. Література — це неминуче гра, принаймні якоюсь мірою. Мене дратує мій же власний образ, який формується численними інтерв’ю. Це образ просвітленої духовним досвідом перекладачки-космополітки, містички і мислительки, багатої на високі емоції та почуття, і водночас аскетично суворої. У житті я набагато спонтанніша, набагато лінивіша, набагато зліша, набагато більш непослідовна. Я дивачка. І це радше добре, бо в «роботі зі словом» тільки диво має для мене сенс. Слово як диво. Усе, що не є дивом, у «роботі зі словом» — різновиди експлуатації людини людиною. Письменник змушений обмінювати свої здібності й уміння, свій час, радість свого життя і т. д. на гроші. Брати Капранови, акули українського книжкового бізнесу, в одному з польських своїх інтерв’ю, говорячи про можливість робити гроші на книжках в Україні, дуже прикольно висловилися про письменників і перекладачів як про дешеву робочу силу (саме тут, саме у нас). Що ж, вони мали на увазі саме «роботу зі словом». Як український перекладач, я змушена з цим станом речей миритися, але як письменник я намагаюся залишатися сороканіжкою, намагаюся не думати, яким був мій попередній крок і яким буде наступний, не думати про гроші — і взагалі, якнайменше замислюватися над тим, як і чому. Бо письменник не може знати про себе правди — не може знати її в принципі. І до цього не треба прагнути. В премногому знанні занадто багато печалі. Можна прожити 37 років, і з них лише 4 роки — писати. Так жив Рембо. Я живу 34 роки, з них майже 25 років пишу — і десь 4 роки мене запитують, що, як і чому я пишу. Ну, і в цьому — для мене — немає нічого доброго. Тому що я все менше пишу — і все більше над цим «як і чому» замислююся. Але, скільки б я не замислювалася, я — не Рембо. І не Чубай. Я ще майже нічого не встигла. Не спалахнула. Не вибухнула. Я всього лише привідкрила для себе якесь приречення — щось цілком несказанне. Несказанне — бо я болісно відчуваю, що вже зараз, в оцю-ось мить, багато що із непрожитого — всі не уявлені мною пейзажі — є для мене безповоротно втраченим. І я свідома того, що оскільки я не пережила безліч речей, про які мене запитують, маючи на увазі «роботу зі словом», у мене напевно немає внутрішнього досвіду тої глибини, яка дозволяє справді щось знати. Ось що парадоксально: чим більше я думаю, що майже нічого не знаю, тим більше чомусь отих інтерв’ю — і, мабуть, я все більше чогось боюся — тому що і Рембо, і Чубай, і Ніка Турбіна, переставши писати, почали панічно боятися цього свого мовчання, стали якось гасити його, вбивати його в собі. Я все ще поки що пишу — але я вже боюся — і все-таки я даю вам оце інтерв’ю, і говорю-говорю-говорю. Ну, що ж, я всього лише людина, і мені притаманне все людське. Відтак, відповідаючи на запитання про роботу над словом, мені хочеться здаватися солідною, елегантною і фотогенічною. Але насправді — і то набагато більше — мені хочеться нічого не говорити, бо останнім часом я не можу говорити без страху, без гулу в кістках.\n— Ви мешкаєте у Львові. Чи впливає енергетика міста на те, що Ви пишете?\n– Не знаю. Річ у тому, що я росла не у Львові. Я не знаю міських закапелків, як знають їх змалечку, — одухотвореними і живими, наче казкові нетрі. Ми про це колись розмовляли з Віктором Небораком: місто, як і мова, може стати по-справжньому рідним тільки в дитинстві. Львів є для мене майже рідним містом, я прожила у Львові 18 років, тобто понад половину життя, але я практично не вловлюю його зачаєних голосів. Уже студенткою я якоюсь мірою відчула на собі вплив специфічної міської мистецької аури — це була епоха «Вивиху» і карнавальної екстатичності бубабістів з усіма їхніми літаючими головами і тріумфальними проходами по Академічній. Зрештою, мені справді є що згадати: у туфлях на десятисантиметрових каблуках я вилазила на «Сьоме небо» — там було прикольно цілуватися (для нельвів’ян варто, мабуть, уточнити, що це один із легендарних львівських дахів, один із найвищих в старому місті), ми могли подовгу сидіти на каві на площі Ринок, ми прогулювалися Погулянкою — і все це було звичайним нашим, практично буденним тодішнім життям. За ці роки я полюбила Львів — і Львів залишив у мені глибокий слід як місто моєї юності, та однаково я росла не у Львові. З іншого боку, деяка притаманна моїм віршам бароковість — напевне, справді суто львівська. Можливо, енергетика міста вплинула і на те, що я стала перекладати. Саме завдяки Львову я настільки відкрита для сприйняття європейських і світових літератур і культур, внутрішньо зорієнтована на Європу. Але зараз відбуваються колосальні цивілізаційні зміни, революція у сфері інформації, революція у царині громадянської свідомості, Львів страшенно змінився. Я думаю, я і мої тексти змінилися набагато менше, ніж Львів. У місті моєї юності цвірінькали горобці, вечорами сюрчали коники, а двірники писали вчителькам молодших класів неймовірно красиві любовні листи — вчительки ж, зашарівшись, упівголоса їх читали. Мої друзі пили ніяке не пепсі, радше вже львівське розливне пиво (це теж було складовою тодішньої міської атмосфери, за цим пивом треба було далеко ходити, аж до так званої «труби» на пивзаводі, тепер такого пива вже нема), або вермут «Погулянка», або глінтвейн, а свої любовні і літературні справи обговорювали не в чатах і не на форумах, а при зустрічі, віч-на-віч. У нас було набагато менше фоток, ми їздили переважно трамваями — і мені чомусь здається, що у ті роки ми зовсім інакше ставилися до вічності. А також — до старовини. Вона тоді ще не стала настільки заяложено-туристичною.\nАле я не думаю, що у моїх віршах присутній Львів — може, хіба що в декількох ранніх. Я багато завдячую Львову, я люблю Львів, але, здається, я його — як місто — майже зовсім не відчуваю.\n— Нещодавно у київському видавництві «Факт» вийшла Ваша поетична збірка «Дещо щоденне». Прочитавши її, першим спадає на думку те, що це — сповідальна поезія.\n– Я вже багато про це говорила — це не сповідальна поезія. Письменник пише собою, крізь себе, але зовсім не обов’язково про себе. Коли Золя з величезною правдоподібністю на кількох сторінках описує сцену пологів — це аж ніяк не означає, що це могло бути його безпосереднім досвідом. Інша річ — він міг це бачити, він зміг це уявити — в собі, перепустивши ці біль і радість крізь себе. Але якби сцену пологів якось так описала я — це було би сприйнято радше автобіографічно. Чому так? Тому що я — жінка? А що робити з автобіографічністю, коли письменник пише про смерть? Коли я пишу про любов і про смерть, я пишу про любов і про смерть, але ж насправді я ще нічого про смерть і про любов не знаю. Бо хто із живих може знати, що таке істинна любов? І хто із живих був далі, ніж на порозі смерті? З іншого боку, всім нам любов і смерть частково привідкриті, кожен із нас має якесь потаємне, глибоке, сокровенне знання про ці та деякі інші речі, але я переконана, що це абсолютно не людський, тобто цілком неземний досвід, це досвід причетної до Абсолюту безсмертної людської душі. Якщо чесно, то я взагалі не розумію деяких написаних мною віршів. Власне тому, що вони написані мною. Я всього лише перепустила їх через себе — всього лише. Отож у мене не сповідальна поезія — зате це одне із останніх моїх сповідальних інтерв’ю. Мені надто складно говорити про всі ці речі.\n– У щоденному житті я звичайна жінка, трохи занудна, але чоловік і донька мене терплять і — кожне по своєму — ставляться до мене з поблажливою лагідністю. Друзі у мене надійні і вірні, переважно це дуже старі друзі…\n– Один мій знайомий, поляк, якому я розповідала про Мар’янину найновішу книгу «Бостон-джаз» і принагідно поділилася якимись нашими з нею планами, сказав, що насправді наша з Мар’яною дружба — вже легенда, причому з розряду «в дійсності так не буває». Ми з ним, звичайно, посміялися, пізніше я про це розказала Мар’яні — і ми посміялися вже разом із нею, але правда, напевно, в тому, що у нас це звичайна справжня дружба, не так-то вже й пов’язана з літературою. Наша з Мар’яною присутність в літературі, спільні проекти, книжки, антології — це тільки один із аспектів. Творчі тандеми переважно недовговічні. Проти таких взаємин працюють конкуренція, неоднакове ставлення до життя, різні цінності і т. д. А з Мар’яною я пішла би у розвідку — як другові я їй абсолютно довіряю. Зрештою, я дуже багато чим їй завдячую. І я надзвичайно дорожу своєю дружбою з Мар’яною Савкою. Здається, це вже загальновідомо.\n— У кожного літератора, мабуть, є улюблені автори, поети та письменники, на яких рівняються, або ж намагаються перевершити. Чи є у Вас такий список, і чи змінний він?\n– Безумовно, є. І безумовно, він змінний. Але у ньому завжди будуть присутні Августин, Монтень, Сервантес, Данте, Шекспір, Дюма-батько, Стівен Кінг, з українських поетів — Шевченко, Стус, Герасим’юк. Інших авторів я можу любити і цінувати, але до тих, кого я оце назвала, я весь час повертаюся. Напевно, вони для мене більше, ніж просто улюблені письменники.\n– Насамперед цей поет, оскільки я перекладаю переважно поезію, повинен бути цікавим і особливим, тому що, в принципі, перекладачі збагачують рідну мову і літературу новими виражальними засобами нітрохи не менше, ніж власне письменники. При цьому зовсім не обов’язково, щоби цей автор був мені співзвучним чи то світоглядно близьким. Приклад — мої переклади варшавських неолінгвістів — Ярослава Ліпшиця, Марії Циранович, Міхала Каспшака, а також кількох польських поетів-слемерів, з яких найцікавішим мені здається Яцек Капела. Не знаю, як інші перекладачі, а я намагаюся постійно балансувати між визнаними класиками — і абсолютно новими іменами. Відкриття іноземної літератури неможливе, по моєму, як без одного, так і без другого\n— Якось російський актор Олег Янковський зазначив, що сьогоднішній час — це «епоха добре оплачуваних посередностей». Чи можна сказати так про сучасний український літературний процес?\n– Категорично — ні. По-перше, ми маємо досить багато яскравих і цікавих постатей — сам лише Жадан чого вартий. По-друге — хто у нас «добре оплачувані посередності»? Наскільки мені відомо, це всього лише декілька авторів, які написали всього лише декілька книг під пряме політичне замовлення. Переважна більшість українських письменників, як справедливо зауважили Брати Капранови, — дешева (і, до речі, майже цілком безправна) робоча сила. Тому словосполучення «добре оплачувані» у контексті сучасного українського літературного процесу звучить доволі смішно.\n– Так, здатні. Є принаймні кілька дуже цікавих імен. Ксеня Харченко, Галя Ткачук, Катерина Бабкіна — потенційно культові. То нічого, що я називаю тільки дівчат? Хлопці теж є надзвичайно хороші: Горобчук, Коробчук, Романенко, Стронговський, Захарченко. Напевно, цікаве майбутнє в літературі матимуть Наталка Пасічник і Сашко Ушкалов. Мені дуже подобається це покоління — я сподіваюся, його не знесилять тенета Інтернету.\n– Є гарне, коротке, але надзвичайно містке слово — бути. Бути з Богом і з любов’ю, а все інше неодмінно додасться.


Як стати русалкою вдома самостійно\nДИВНІ ТЕМИ *\nВ розділі ДИВНІ ТЕМИ - Запитав Ренков - 4 роки тому\nЯк стати русалкою, задають питання дівчатка-підлітки, надивившись новомодних серіалів. Героїні серіалів - добрі і чарівні істоти, які викликають симпатію - не дивно, що дівчата хочуть бути схожими на них. Про те, як стати русалкою, розповість ваш улюблений сайт корисних порад. Вийде у вас це чи ні, ми гарантій дати не можемо!\nЯк стати русалкою вдома\nНайкрасивіші русалки - русалки морські. Тому багато дівчат намагаються стати саме морськими русалками. Морські русалки живуть і народжуються, як відомо, в морській солоній воді, тому пробувати стати русалкою ми також будемо в морській солоній воді. Для того щоб перетворитися в русалку, потрібно набрати повну ванну теплої води і додати в неї морської солі. Якщо ви хочете стати чорноморської русалкою, додайте у ванну 500 грам солі. Якщо ж ви плануєте стати середземноморської русалкою, солі доведеться додати в кілька разів більше. Пам'ятайте, що, додаючи саме морську сіль, ви істотно підвищуєте шанси на успіх. Набравши у ванну води, пориньте в неї, і обов'язково скажіть наступне заклинання: «Про Нептун, володар морів і океанів! Виконай моє прохання стати наполовину дівчиною, а наполовину русалкою! Нехай мої ноги під час купання у воді перетворюються в риб'ячий хвіст! Але тільки я знову потраплю на сушу, хай хвіст мій знову звернутися до ноги!». Якщо проводити цей ритуал в ніч повного місяця, ваше бажання збудеться напевно.\nЯк можна стати русалкою\nВтім, деякі примудряються стати русалкою і більш простим способом. Так, опівночі повні потрібно вийти на балкон зі склянкою солоної води, і побачити на поверхні води в склянці відображення місяця. Після цього потрібно негайно окропити себе водою із склянки, а залишок води кинути велику мушлю. Потім склянку з водою і черепашкою потрібно залишити на підвіконні до ранку. Вірною ознакою виконання заклинання буде всихання води в склянці.\nСтаємо русалкою в літній період\nДуже швидко можна стати русалкою у літній період. Для прискорення процесу потрібно навчитися плавати - яка ж ви русалка, якщо не вмієте плавати! Вчитися плавати потрібно під наглядом тренера з плавання або людини, яка вміє плавати. Після освоєння навичок плавання можна вчитися пірнати, а освоївши пірнання, можна стати якщо не русалкою, то, принаймні, хорошим плавцем і пірнальником.\nЯк стати русалкою відео\nЗвичайно, існування такого ролика неможливо, адже обряд посвячення в русалку - це таємниче дію, яке завжди повинно проходити далеко від сторонніх очей і вух. Тому якщо вам хтось говорить про те, що на відео можна подивитися, як стати русалкою, не вірте. Стати реальною русалкою можна лише тоді, коли весь процес перетворення в русалку тримати в суворій таємниці. Ми вам пропонуємо ще один дієвий спосіб перетворення в русалку.\nВ той момент, коли ви почнете проводити цей ритуал ви повинні перебувати в будинку одні. Візьміть невеликий аркуш білого паперу і з допомогою зубної щітки або ж просто пальцем рясно змастіть його зубною пастою.\nПоверніть цей шматочок паперу і покладіть його всередину великої морської мушлі. Саму мушлю після цього винесіть у ванну кімнату, двері в яку закрийте і вимкніть світло. При цьому ракушка повинна знаходитися у самій ванні, а кран повинен бути відкритим, з нього повинна стікати вода. Але ні в якому разі не закривайте пробкою вихід ванній. Адже ритуал виклику русалки може трохи затягнутися, а рівень води у ванній може збільшитися, і ви ризикуєте затопити сусідів знизу. Тому просто залишаємо відкритим кран з водою, а слив - відкритим.\nТепер слід три рази голосно покликати русалку, сказавши: «Русалка, прийди!». І якщо вам судилося стати справжньою русалкою, то вам обов'язково з'явитися русалка, головне в це вірити всім серцем. Наближення русалки ви відчуєте раптово виниклого дискомфорту і холодку по тілу і по ногах. Не бійтеся. Це хороший знак, який свідчить про те, що русалка з вами знайомитися, вас таким чином вивчає.\nЯк тільки ви відчуєте такі незвичайні відчуття, з русалкою слід привітатися, представитися їй, сказавши своє ім'я. Потім заїдете з русалкою розмова, говоріть якомога більше і довше.\nПросіть у русалки, щоб вона наділила вас чарівними силами, подарувала риб'ячий хвіст. Розкажіть їй, про яке хвості ви мрієте, в деталях опишіть своєї спосіб, у який ви мрієте перевтілитися. Більше говоріть про деталі, барвисто все уявляйте, вживайтесь в майбутній образ.\nТепер ви повинні дати русалці найголовніше обіцянку - що все це відбувається ви обов'язково збережете у таємниці. Ні в якому разі нікому ви не повинні говорити про те, що ви вирішили перевтілитися в русалку, про ритуал, який ви зробили. Не говорите і про те, що до вас з'явилася русалка і як ви це відчули. Причому не можна про це не тільки говорити, а й писати, навіть в свій таємний щоденник, або десь на форму. Ніхто не повинен знати про ваші плани. Адже якщо ви навіть кому таємно натякнете про це, то русалка вам більше ніколи не повірить і ваші мрії не втіляться в реальність.\nПротягом наступного місяця ви не повинні з'являтися мокрій на людях, тобто купання в лазні, в річці, в морі, озері і т. д. з суворою забороною. Якщо ви приймаєте душ, а вдома знаходяться інші люди, то виходити з ванни можна тільки після того, як там ви висушіть волосся феном.\nЧерез місяць після зустрічі з русалкою у вас може відрізнятися запаморочення, нудота і загальне нездужання. Це відмінний знак, значить, ваші бажання потихеньку починають втілюватися. Але пам'ятайте, що стати русалкою можуть лише обрані, а потрапите ви в число цих обраних щасливчиків, вже залежить не від вас. Тільки справжні русалки вирішують, кому надати право стати повноправною володаркою морів.\nОсь і весь процес, як стати русалкою. Все, що вам залишилось - це щиро вірити в те, що чудеса трапляються, і що вони відбудуться саме з вами. Безпомилково виконайте наведені вище інструкції, і тоді ваші шанси на перетворення у справжню русалку збільшаться в багато разів.\nТеги: будинок\tрусалка\tсамостійно\nСкільки можна використати поз із Камасутри?\nВ розділі ТЕМИ ДЛЯ ДОРОСЛИХ, запитав Шеф 6 роки тому\nПоки всі вдома: зірки Голлівуду в своїх улюблених кімнатах\nВ розділі Інші теми ..., запитав Юлианна 4 роки тому\nЯк накачати бразильські сідниці в тренажерному залі або в домашніх умовах\nВ розділі Бодібілдинг, силовий спорт, запитав Вера 4 роки тому\nЯк вдома накачати грудні м'язи - поетапна інструкція, фото, відео\nВ розділі Бодібілдинг, силовий спорт, запитав Ника 4 роки тому\nЯк заробити гроші сидячи вдома без вкладень - мамі з дитиною (в декреті), підлітку 11-14 років, домогосподарці\nВ розділі БІЗНЕС, ГРОШІ, запитав Юлианна 4 роки тому\nТеми з розділу ДИВНІ ТЕМИ\nСамі смішні прізвища - список незвичайних і прикольних для Росії і в світі\nВ розділі ДИВНІ ТЕМИ, запитав Каролина 2 роки тому\nЯк реагувати на невихованість і грубість?\nВ розділі ДИВНІ ТЕМИ, запитав Юлианна 6 роки тому\nЯк залучити гроші в будинок і сім'ю\nВ розділі ДИВНІ ТЕМИ, запитав Марсель 4 роки тому\nСпособи як стати вампіром або вовкулаком в домашніх умовах\nВ розділі ДИВНІ ТЕМИ, запитав Шурик 4 роки тому\nЯк стати реальною феєю\nВ розділі ДИВНІ ТЕМИ, запитав Ренков 4 роки тому\n/subscribe_qn/720-iak-stati-rysalkou-bydinky-samostino.html /unsubscribe_qn/720-iak-stati-rysalkou-bydinky-samostino.html Ви підписались на цю тему Ви відмовилисб від підписки на цю тему Підписатися Відписатися /get_answer.html Добавити Information!\nЯк підтягнути овал обличчя в домашніх умовах: маски, масаж, народні засоби і вправи, відео 3983\nСушені лисички від паразитів - як брати, рецепти та відгуки 3728\nЯк розрахувати питому вагу - формула 3621\nМанікюр з короною: ідеї дизайну на нігтях, техніка виконання з фото і відео 3620\nМанікюр вуаль або колготки: як робити з прозорим, чорним, білим і гель лаком (фото і відео) 3407


Про скликання 28-ї сесії Жидачівської міської ради 25.10.2018 р. - Офіційний сайт Жидачівської міської ради\nПро скликання 28-ї сесії Жидачівської міської ради 25.10.2018 р.\nП'ятниця, 12 жовтня 2018, 09:32\nВід 11.10.2018 № 162 м. Жидачів\nПро скликання 28-ї (двадцять восьмої) сесії\nКеруючись пунктом 8 частини 4 статті 42, частинами 4, 5, 10 статтею 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» скликати 28-му (двадцять восьму) сесію Жидачівської міської ради VII-го скликання 2015-2020 рр. 25 жовтня 2018 року об 11.00 год. у приміщенні сесійного залу міської ради з порядком денним:\nПро внесення змін у склад постійної комісії з гуманітарних питань, з питань молодіжної політики, спорту та соціального захисту населення Жидачівської міської ради VII-го скликання 2015-2020 рр. (доповідач – секретар міської ради О.Лешков’ят).\nЗатвердження звіту про виконання міського бюджету м. Жидачева за 9-ть місяців 2018 року (доповідач – головний бухгалтер міської ради І.Николин).\nПро внесення змін до показників міського бюджету на 2018 рік (доповідач – головний бухгалтер міської ради І.Николин).\nПро затвердження рішення виконавчого комітету Жидачівської міської ради від 03.10.2018 р. № 138 (доповідач – заступник міського голови Я.Гаврильчук).\nПро надання матеріальної допомоги (доповідач – заступник міського голови Я.Гаврильчук).\nПро затвердження плану діяльності Жидачівської міської ради з підготовки проектів регуляторних актів на 2019 рік (доповідач – секретар міської ради О.Лешков’ят).\nПро затвердження внесення змін у детальний план території на вул. Залізнична, 3 у м. Жидачеві (доповідач – секретар міської ради О.Лешков’ят).\nПро затвердження внесення змін у детальний план території у м. Жидачеві в кварталі вулиць Симоненка, Княжий брід, Затишна (доповідач – секретар міської ради О.Лешков’ят).\nПро надання дозволу на розроблення детального плану території у м. Жидачеві на вул. Вузька (доповідач – секретар міської ради О.Лешков’ят).\nПро внесення змін у детальний план території у м. Жидачеві на вул. Гайдамацька, 2 (доповідач – секретар міської ради О.Лешков’ят).\nРозгляд клопотань з питань землекористування (доповідач – секретар міської ради О.Лешков’ят).\n- про схвалення звернення до Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України щодо забезпечення коштами Державного бюджету України видатків на відшкодування вартості препаратів інсуліну;


“Треба вчинити правопорушення, аби тебе почули! - Фабріс з пересердя так люто чавить недопалок у попільничці, що попіл залітає аж на каву, що стоїть поряд. Хлопець якусь хвилину вагається, а потім випорожнює горнятко одним ковтком. - Наше начальство тільки й мріє, що про премії та підвищення. Їм би — тільки б цифри у звітах збільшувати. Але й нам терпець урвався!”\nСпеціалізація Фабріса — боротьба з тероризмом. Потоваришували ми випадково, бо сусіди. Кілька років тому випускник юридичного факультету одного з провінційних університтів за власної ініціативи приїхав працювати до нашого неспокійного департаменту. “Поки молодий, самотній, - можу ризикувати,” - пояснив свій вибір. Нині Фабріс активно відвідує поліцейські нічні протести: “Краще ризикнути й дістати дисциплінарне стягнення, ніж кулю в лоба просто на вулиці, серед білого дня”.\nФабрісові наболіло. “Дивися, нам видали штурмові гвинтівки, - розповідає поліцейський. - У країні надзвичайний стан. Але здогадайся з трьох разів, де вони? Не вгадаєш: під замком, у спеціальному чехлі, в багажнику, під купою іншого устаткування. Використовувати зброю дозволено лише за доведеної терористичної небезпеки. Уявляєш технологію використання? А ефективність?”\nПочинаючи з понеділка, сотні поліцейських щоночі виходять на протестні марші. У Парижі та в Ніцці, у Марселі та в Тулузі, в інших великих та маленьких містах країни. Незважаючи на очевидне невдоволення начальства, часто — з використанням службового транспорту. З сиренами та кричалками — серед ночі. “Ми звикли викликати поліцію, коли за вікнами о другій ночі— гамір, - каже Базіль, власник квартири в двох кварталах від площі Республіки, звідки традиційно виходять кортежі більшості паризьких демонстрацій. - Нині безлад чинить сама поліція. Почнемо з того, що вони й на демонстрації виходять без відповідного дозвілу префектури...” Ось такий розрив шаблону. Якби кому поскаржитися, залишився хіба президент Олланд, але й він поквапився, про всяк випадок, висловити підтримку поліцейським. Щоправда, згоди на зустріч із лідерами протестів поки що не дав.\nФормальним приводом до нічних протестів послужив дикий за жорстокістю епізод, що стався в Вітрі-Шатійон. Двоє поліцейських, які всього лиш наглядали, зі службового автомобіля, за цілісністю камери спостереження, ледь не загинули в полум”ї, зачинені ззовні у автівці. Ті, хто наполегливо розбивав камеру, щоб не заважала (тому під нею й поставили наглядачів), закинули до поліцейської машини пляшку з запалювальною сумішшю, не випускаючи двох поліцейських вибратися з вогню. Один з постраждалих щойно виписався з лікарні, другий, 28-річний хлопець, досі в комі.\nЦей випадок — поштовх, який переповнив чашу терпіння багатьох з тих, хто чесно виконувати службові обов’язки. Соціальні мережі переповнені свідченнями поліцейських у балаклавах, з закритим обличчям. Зміненим голосом вони розповідають, як їм забороняють переслідувати зловмисників на крадених автомобілях, як вони обмежені в діях при затриманні злочинців... Поліцейські профспілки збирають невдоволених на великий загальнонаціональний Марш гніву, запланований на 26 жовтня. Але не всі вірять профспілкам. Чимало тих, хто висловлює свою незгоду з нинішніми умовами праці, планує брати подальшу участь у нічних протестах, але не збирається на “легальний” захід.\nЗаскочена несподіваною ситуацією соціалістична влада вже звинуватила учасників протестів у роботі на інтереси Національного фронту. Дійсно, традиційно чимало поліцейських голосує за крайніх та консервативних правих. Правда також, що лідер Нацфронту Марін Ле Пен поспішила висловити максимальну підтримку бунтівникам. Але, за багатьма ознаками, йдеться не стільки про зорганізовану політиками інтригу, скільки про реальний вибух гніву, що назбирався за довгі роки.\nУ перспективі близьких президентських та парламентських виборів поліцейські протести можуть, звичайно, вплинути на загальні електоральні настрої. З часів перших терактів у тижневику “Charlie Hebdo » відчуття небезпеки ніби зависло в повітрі, невидиме, але відчутне. Коли ті, хто мають гарантувати громадянам мир та спокій, самі себе проголошують беззахисними, почуття колективного страху зміцнюється. Це не означає, що поліцейські, в інтересах вищих політичних цілей, не мають права боротися за свої корпоративні інтереси. Негайність моменту в іншому. Політичний клас мусить якнайшвидше викинути на смітник історії політкоректні окуляри, побачити французьку реальність такою, як вона є, та знайти ресурс до адекватної відповіді на назрілі проблеми. Бо вже — майже піздно.\nФранція, поліція, акції протесту\nМеркель і Олланд не виключили обговорення нових санкцій проти Росії через Сирію\n"Нормандська четвірка" після невеликої перерви відновила переговори


Росія не дасть Україні пільги, бо вона не такий друг? | Українська правда\nРосія не дасть Україні пільги, бо вона не такий друг?\nЧетвер, 12 травня 2005, 17:15\nКраїни-друзі Росії можуть розраховувати на пільги, інші мають бути готові до ринкових відносин, заявив глава МЗС РФ Сергій Лавров, виступаючи в Держдумі.\n"Ті, хто розвиває з нами тісні, дружні, партнерські відносини, вправі розраховувати на пільги. Інші мають бути готові до того, що з ними торгово-економічні зв'язки будуть розвиватися на ринкових умовах", - сказав міністр.\nУ той же час, відповідаючи на питання одного з депутатів про те, чи готова Росія використати економічні важелі для тиску на країни Балтії, а також на Грузію й Молдавію, міністр підкреслив, що "санкції як такі навряд є продуктивними".\n"Це довела практика на прикладі багатьох інших країн", - сказав міністр.\n"Треба свої економічні важелі застосовувати не для того, щоб когось покарати або зірвати образу - іноді обґрунтовану, а щоб реалізовувати наші інтереси - і економічні, і політичні", - зазначив глава МЗС Росії.


August 23rd, 2014 - Salus populi suprema lex (988) — LiveJournal\nСиньо-жовте поєднання кольорів затверджено 15 березня 1939 року парламентом Карпатської України під головуванням А. Волошина. Під цим прапором вела визвольну боротьбу Українська Повстанська Армія.( Collapse ) This entry was originally posted at http://don-katalan.dreamwidth.org/1019594.html.\nAugust 23rd, 2014, 12:59 pm\nУмови перемир'я у російсько-українській війні від Балоги\nРосія звернулася до ООН, щоб оголосити перемир'я у війні, яку вони ведуть проти України на Донбасі.\nПотрібно погоджуватися, пане Президенте, за умов:\n- вивід всіх військових та найманців Російської Федерації з важким озброєнням, військовою технікою та майном;\n- відведення російських військ по всьому периметру державного кордону;\n- РФ знімає торговельні обмеження на українську продукцію.\nВи, пане Президенте, в свою чергу приймаєте рішення про широку мобілізацію місцевого населення Донбасу для:\n1. Недопущення розширення техногенних катастроф.\n2. Відновлення зруйнованої інфраструктури та підготовки до навчального року закладів освіти та науки.\n3. Проведення робіт по облаштуванню кордону з Росією.\n4. Створення ізоляційного кордону (спільно з Росією) щодо недопущення нових конфліктів.\n5. Поставити завдання збройним силам та ДСНС зачистити всю територію кофлікту від вибухонебезпечних предметів.\n6. Нацгвардії відновити охорону важливих державних установ.\nThis entry was originally posted at http://don-katalan.dreamwidth.org/1019724.html.\nбалога, донбасс, порошенко, піар, рассея, україна\nУкраїни виїхали 184 російських КамАзи. Прикордонникам не дозволили їх оглянути\nДетальніше читайте на УНІАН: http://www.unian.ua/politics/954620-z-ukrajini-vijihali-184-rosiyskih-kamazi-prikordonnikam-ne-dozvolili-jih-oglyanuti.html\nУ вантажівки гумконвою РФ завантажують обладнання заводу "Топаз" - РНБО\nТерористи не дають Червоному Хресту передати Луганську 700 т гуманітарки від України\nThis entry was originally posted at http://don-katalan.dreamwidth.org/1019984.html.


Куликівська громада створює передумови для підвищення якості освіти | Громадський Простір\nКуликівська громада створює передумови для підвищення якості освіти\nДиректорам Куликівської селищної ОТГ було запропоновано поставити кому, там, де вони вважають за потрібне в реченні «Шкільна мережа: ОПТИМІЗУВАТИ НЕ МОЖНА ЗАЛИШИТИ ЯК Є». А для того, щоб розібратися ...\nДиректорам Куликівської селищної ОТГ було запропоновано поставити кому, там, де вони вважають за потрібне в реченні «Шкільна мережа: ОПТИМІЗУВАТИ НЕ МОЖНА ЗАЛИШИТИ ЯК Є». А для того, щоб розібратися у потенціалі освіти в територіальній громаді, визначитися з першочерговими завданнями у реалізації реформи та потенційними загрозами на її шляху і було організовано інформаційну зустріч експертами громадської організації «Центр Доброчин» 14 листопада 2018 року.\nПитання розглядалися доволі складні і неоднозначні:\nЯк, на Вашу думку, забезпечити повноцінну освіту усім дітям територіальної громади?\nВчитель бажає зберегти своє робоче місце, що він і керівники повинні для цього робити?\nНа що спроможний Ваш навчальний заклад?\nЧи готовий він на сьогодні до впровадження шкільної реформи?\nЯкі, на Вашу думку, головні перепони в оптимізації освітньої мережі ОТГ?\nПрактично кожний керівник навчального закладу знаходив потрібні йому відповіді. Ще над більшим виникла потреба поміркувати.\nСеред нагальних питань розвитку освітянської галузі в об’єднаній територіальній громаді – створення опорних шкіл, зміцнення потрібної матеріальної бази і більш чітке окреслення стандартів освіти.\nУчасники зустрічі погодилися, що потрібно вже зараз робити відповідні кроки, щоб освітянська галузь Куліківщини не пасла задніх.\nТематика публікації: Децентралізація Освіта Чернігів


Sony - PlayStation 5 мала серйозний дефект | Коментарі Україна\nГоловна Новини HI-tech ігри Sony усунула серйозний дефект в PlayStation 5\nКористувачі повідомили про серйозну проблему, що стосується завантаження ігор\n26 листопада 2020, 01:15\nSony Interactive Entertainment офіційно вирішила проблему ряду завантажень, яка переслідувала декілька пристроїв PS5 з моменту випуску консолі. Користувачі, зачеплені цією проблемою, виявлять, що консоль зависне в стані "В черзі на завантаження" або просто відобразить повідомлення про помилку після установки гри або програми для завантаження.\nПотім бібліотека PS5 покаже завантаження, але без можливості скасування або перезапуску процесу, що по суті означає, що додаток застрягло в підвішеному стані.\nSony з тих пір звернулася до Twitter, щоб вирішити цю проблему. Компанія відзначила, що гравцям, які зіткнулися з нею, доведеться "оновити системне програмне забезпечення до останньої версії, запустити PS5 в безпечному режимі, а потім відновити базу даних".\nSony також перенаправила користувачів на свій веб-сайт підтримки обладнання, за допомогою якого вона допомагає гравцям пройти процес безпечного режиму. Безпечний режим — це діагностичний режим системи, який допомагає гравцям вирішувати проблеми на своїх консолях шляхом відновлення бази даних сховища, зміни дозволу або повернення консолі до заводських налаштувань.\nSony також недавно випустила перше оновлення консолі. Патч 858MB був випущений разом з розпливчастим описом, в якому говориться, що "оновлення системного програмного забезпечення покращує продуктивність системи", хоча подробиці в даний час невідомі.\nЯк повідомляло видання "Коментарі", Sony готується представити досить жорсткий шутер.


Корисні інструменти для веб-розробника | Merry Freelance\nНевеличкий chrome-плагін для налагодження макетів та стилю. Допомагає знайти проблемні місця верстки, підсвічуючи контури елементів різними кольорами. Виконує ту саму функцію, що й вбудовані в браузер інструменти розробника(F12), але дає загальну картину макета без зайвих рухів мишею.\nТворець плагіна - Adam Morse. Цей дизайнер із Лондона, вже відомий нам по css фреймворку Tachyons, називав його лише допоміжним продуктом. Перемикати пестициди виявилося для нього набагато швидше, ніж користуватися стандартним інструментом.\nЯк на мене, це дійсно зручна річ.\nДуже простий спосіб перевірити шрифти на веб-сторінках. Наводиш курсор - отримуєш назву. Підтримує Typekit і Google Font API. Розробник цього дива Chengyin Liu.\nПитання вибору шрифтів для мене - головне. Намагаюся використовувати системні шрифти. Це прискорює сайт і допомагає влитися в операційну систему читача, дозволяючи зосередитися на контенті. Коли шрифти знайомі, ніщо не відволікає від читання.\nВ інших випадках на допомогу приходить Whatfont.\nПобічний продукт ще від одного дизайнера на ім'я Gal Shir. Спершу він придумав просту сторінку на якій розмістив з десяток основних палітр. Потім зробив Colorhunt загальнодоступним. Користувачі щодня додають нові палітри й поширюють їх в соцмережах.\nСтане у пригоді тим, кому потрібні свіжі, незаїжджені кольорові поєднання.\nРозробники цього додатку Sayed Ibrahim Hashimi і Mads Kristensen зібрали до купи всі потрібні тести. Запускаючи проєкт на продакшен, легко розгубити важливі дрібнички. Перевірити биті посилання, валідність верстки, коректність використання поля в формах, заповненість Open Graph і метаданих.\nДеякі специфічні речі на думку не спаде потестить. Взяти хоч онлайн-перевірку кольорових контрастів. Виявляється буває й таке.\nЗасновник проєкту Gary Brewer. Мета BuiltWith - допомогти веб-розробникам, дослідникам та дизайнерам відстежувати, які технології використовуються іншими веб-сайтами. Щоб визначитися, яку бібліотеку, фреймворк чи технологію використовувати для себе.\nBuiltWith розповість про хостинг та веб-сервер, на якому працює сайт. Якщо підключені js-бібліотеки та сервіси збору статистики, то вам про це неодмінно повідомлять. Яку розсилку використовують на сайті? Яким онлайн-чатом користуються? Які вордпресс плагіни підключені? Яка врешті-решт версія PHP встановлена?\nПро все це та інше ви дізнаєтеся з цього додатка.\nЦе скорочений варіант фрази You might not need jQuery. Творці Zack Bloom і Adam Schwartz пропонують не прикручувати jQuery геть до всього. Можливо, якщо орієнтуєтеся лише на сучасні браузери (після IE8), то вони самостійно впораються з ванільним яваскриптом. Тим більше, що від jQuery зазвичай потрібно пара простих функцій.\nНавіщо тягнути цю залежність в проєкт? Поміркуйте, може у вашому конкретному випадку jQuery й не потрібен зовсім? Принаймні, переконайтеся, що розумієте для чого підключаєте цю популярну бібліотеку.


Вілліан: У "Шахтарі" пропонували будь-які гроші, щоб я залишився » Спорт » Живи у стилі Hi Tech - новини в Україні та світі, погода, все цікаве тут\n24-літній півзахисника Вілліана, який перейшов з "Шахтаря" до "Анжі" за 35 мільйонів євро, зробив свій вибір не за грошей. Про це він заявив в інтерв'ю " Спорт-Експрес ».\n"Не вірте тим, хто стверджує, що, вибравши "Анжі", я спокусився на великі гроші. Зовсім немає. Я непогано заробляв і в "Шахтарі", де мене, до речі, все влаштовувало і де до мене всі чудово ставилися. Виграв з цим клубом чимало титулів, причому не тільки в Україні, але і в Європі. Але прийшла пора змінити обстановку. Врешті-решт, провів в Донецьку п'ять з половиною років", - розповів футболіст.\nЗа його словами, поговоривши з Сулейманом Керімовим, він зрозумів, що "Анжі" - дуже амбітний, довгостроковий проект. "У Махачкалі думають не тільки про власне клубі, але і про створення сучасної спортивної інфраструктури, про розвиток футболу в республіці. Це дуже важливо. А що стосується фінансів, то вони, повторюю, для мене не на першому місці. У "Шахтарі", між іншим, мені пропонували будь-які гроші, щоб я залишився", - підсумував Вілліан.


Під Житомиром у річці втопилася іномарка: загинув рибалка, який спав у автомобілі | Вголос.zt\nПід Житомиром у річці втопилася іномарка: загинув рибалка, який спав у автомобілі\nУ Житомирському районі поліцейські з’ясовують обставини загибелі рибалки. З берега річки Гнилоп’яті 27 травня вночі з’їхав у воду та втопився автомобіль «Аudі-100». У салоні транспортного засобу спав його водій, який загинув. Про це повідомили у відділі комунікації поліції області.\n«Попередньо встановлено, що близько 1:10 автомобіль «Аudі-100», на якому на риболовлю приїхали кілька чоловіків, зрушив з місця паркування та покотився до води. У цей момент у салоні транспортного засобу знаходився його водій, який спав. Ймовірно, що транспортний засіб рушив з місця від мимовільних дій 50-річного чоловіка, який знаходився на водійському сидінні. На жаль, той не прокинувся і пішов під воду разом з авто. Транспортний засіб вдалося витягти з річки за кілька годин, однак врятувати життя людини було уже неможливо», – йдеться у повідомленні.\nНині за вказаним фактом триває розслідування. Призначили судово-медичну експертизу щодо причин смерті загиблого.\nНагадаємо, у Попільнянському районі у річці втопився рибалка. В Олевському районі поки жінка поралася на городі, у копанці втопилася її 2-річна дитина.\nTagged: ZhutomirZhytomyrАТОВголос.Ztвтопився рибакГУНП у Житомирській областіЖитомирська областьНовини Житомирарічка