Небо для всіх\nВ Харківському аероклубі ім. В.С.Гризодубової часто збираються сміливці, бажаючі підкорити небо. Днями колектив аероклубу зробив подарунок ветеранам АТО і приєднався до заходу «Небо для всіх», ініційованого організацією «Крила 8 сотні».\nПоїздка до аероклубу в рамках акції «Небо для всіх» була присвячена 25-й річниці незалежності України. В Харків прибули воїни, що отримали поранення чи інвалідність під час антитерористичної операції. Приїхали бійці з Полтави, Кременчука, Харківщини, що воювали в підрозділах 92 омбр, 24-му окремому штурмовому батальйоні «Айдар», 79-й десантно-штурмовій бригаді та спецназі ВМФ України. Також в аероклубі зібралися дружини та діти наших героїв.\n«Крила 8 сотні» щиро дякують колективу Харківського аероклубу ім. В.С. Гризодубової та особисто Філатову Сергію Миколайовичу за чуйність і допомогу ветеранам-інвалідам АТО. Саме завдяки аероклубу здійснилася мрія багатьох воїнів піднятися в НАШЕ УКРАЇНСЬКЕ НЕБО.\nДивлячись на бійців, було зрозуміло, наскільки не підходить їм канцеляризми «інвалід» або «людина з обмеженими можливостями». Сповнені сил та жаги до життя воїни дали зрозуміти, що підкорити повітряний простір їм не завадять ні інвалідний візок, ні протези. Так, на спортивному літаку Харківського аероклубу зміг піднятися у небо волонтер Руслан Бойко. Чоловік був важко поранений в Ізваріно в 2014 році і після того змушений пересуватися на візку.\nЩе один воїн - Володимир Воропай, який вже мав до війни досвід стрибків, навіть переживши ампутацію ноги і встановлення протеза, не відмовився стрибнути з парашутом. Аероклуб пішов назустріч, і в тандемі з інструктором боєць здійснив свій перший стрибок після поранення.\nПолітати на літаку дозволили й родинам учасників АТО. Особливо в захваті були діти. Сімейна програма також включала прогулянку по аероклубу і цікаві історії про представлені взірці авіатехніки, тематичні майстер-класи та візит на авіафестиваль.\nДо нових зустрічей в небі над Харковом!


Сусальне золото упаковка, price Negotiable price, buy on UB.UA • UB.UA\nub.ua Construction and Repair Finishing Materials Gold Leaf and Mosaic Gold Сусальне золото упаковка\nProduct code: 22646933\nProduct description Сусальне золото упаковка\nСусальне золото - це тонкі листи, які наклеюють на поверхню виробів для створення враження, що весь предмет виконаний з жовтого металу. Товщина таких листів може досягати декількох десятків нанометрів.\nСклад сусального золота може різнитися. Крім самого благородного металу, в сплав додають срібло, мідь, цинк, кадмій, паладій і нікель, які в свою чергу можуть дати різні відтінки і кольори Суса: жовтий, блідо-жовтий, білий, червоний, помаранчевий або навіть зелений. Роблять сусальне золото з невеликого бруска металу, який розгортають в довгу смугу, а потім нарізають на рівні квадрати. Далі ці заготовки вкладають між тонкими листами із спеціального паперу і збирають в стопки, кожна з яких може містити до трьохсот квадратів. Потім все це кладеться під молот, яким наносять до двох тисяч ударів, поки кожен квадрат металу не сплющиться в круглий коржик завтовшки в декілька мікрон.\nFeedback Сусальне золото упаковка


Чоловіча психологія відносно коханки\nБільшість жінок не уявляють собі відносин з одруженими чоловіками. Вони намагаються не потрапляти в них спочатку, і у них виходить уникати закоханості в зайнятого чоловіка.\nДеяким же дамам, навпаки, вдається пережити пристрасть і почуття лише з чоловіком, у якого є сім’я. Спробуємо розібратися, чому так відбувається, і як бути жінці, якщо їй пропонує відносини одружений чоловік.\nСвятенництво чи здоровий глузд?\nНе дарма так багато жінок не піддаються спокусі стати коханкою одруженого. У цьому є свій сакральний зміст. Жінки взагалі інтуїтивно добре відчувають перспективи відносин з тим чи іншим чоловіком. Так що більшість з них не мають ілюзій з приводу чоловічої психології стосовно коханки. Як показують дослідження в галузі психології, любовні трикутники, в яких є чоловік, дружина і коханка, нестійкі, сповнені драм і психологічно травматичні для всіх трьох.\nВважається, що найнадійніший спосіб припинити троїстий союз, це прийняття рішення тією людиною, яка в ньому в однині. У ситуації, коли один чоловік зустрічається з двома жінками, тільки він сам здатний найкращим для всіх чином розбити любовний трикутник. Для цього він повинен вибрати, з ким залишитися. Такі ситуації в реальному житті зустрічаються досить рідко. На ділі, любовний трикутник руйнується за рахунок того, що не витримує і йде одна з жінок. Або ж, що буває рідше, обидві терплять невірність коханого, але жодна не готова піти. У цьому випадку, відносини на трьох можуть затягнутися. І чим довше вони тривають, тим більше психологічних травм отримують і обидві жінки, і сам чоловік.\nОсь чому розсудливі жінки намагаються не зв’язуватися з одруженими чоловіками. Не відомо, чи вдасться завоювати їх любов, але нажити проблем можна практично зі стовідсотковою ймовірністю.\nСексологи і психологи вважають, що заводять коханок, в основному, проблемні чоловіки. Звичайно, бувають винятки, коли нормальний чоловік без особливих комплексів і психічних проблем, заводить коханку. Однак чоловіча психологія така, що, як правило, якщо чоловік має стабільні, здорові, теплі, чуттєві стосунки з дружиною, він не буде витрачати час на коханок. Як тільки у відносинах з’являються проблеми, він починає думати про зраду. Чоловіки менше, ніж жінки, готові працювати над відносинами. І якщо у них виникає непорозуміння з дружиною, вони можуть спробувати знайти більш розуміючого їх людини. Вони можуть зіткнутися зі старими друзями і почати заливати свої проблеми вином або намагатися піти від них в хобі начебто риболовлі або постійного копання в гаражі. Але можуть піти і на більш радикальні методи — завести коханку. Нерідко йти з сім’ї при цьому чоловіки не планують. Їм зручно: вдома — влаштований побут, доглянуті діти і деяка буденність, нудьга, врівноважена стабільністю. А у коханки можна поколобродити, відвести душу, згадати молодість. Ось і виходить, що стосовно коханки у них ніяких особливих намірів немає. Є лише бажання доодержати від життя те, чого не вистачає в родині.\nЧому жінки зустрічаються з одруженими чоловіками\nЯк ми вже відзначили, не кожна жінка піде на те, щоб закрутити роман з одруженим. Зазвичай на це йдуть зневірені, змучені самотністю дами із зниженою самооцінкою. Іноді це жінки, які в силу обставин бояться близьких відносин з людьми. Наявність сім’ї у обранця захищає її від надто близьких стосунків із чоловіком. Вона відчуває щодо нього досить поверхневі почуття, і виправдовує це зовнішніми обставинами, а не своїм невмінням любити. Нерідко жінку штовхає на зв’язок з одруженим чоловіком невдалий досвід особистих відносин або отримане від батьків уявлення про те, що всі чоловіки негідні її.\nЧоловіча психологія відносно коханки, що включає в себе поверхневі відносини без зобов’язань, її може цілком влаштовувати. За декларованим повагою до свободи вибору такого чоловіка може ховатися страх і невпевненість у власній привабливості.\nТреба сказати, що ступаючи на шлях роману з одруженим, жінка лише посилює свої проблеми. Постійне відчуття аморальності зв’язку, нещирість власної натури згубно для самооцінки жінки. Виникає порочне коло: чим довше вона зустрічається з одруженим, тим нижче самооцінка. А чим нижче самооцінка, тим менше шансів на вдалі відносини з вільним чоловіком, готовим дати їй стабільні і тривалі стосунки.\nВсе це посилюється реакцією зовнішнього середовища. Рідко буває так, щоб коханку одруженої людини ніхто не засуджував. Насправді, вона часто буває персоною «нон-грата» в колі друзів і родичів свого обранця. А якщо роман зав’язався на роботі, то коханка може стати ще й об’єктом насмішок для колег, що явно не сприяє вдалому побудові кар’єри.\nЩо робити, якщо наздоганяє відчуття до одруженого\nНезважаючи на всю драматичність відносин з одруженим чоловіком, зарікатися від любові до нього не варто. Любов — не те почуття, яке ми можемо контролювати. Часто воно виникає в нашій душі всупереч нашій волі, не дарма ж так популярні приказки та жарти на тему «любов зла …»\nЯкщо ви виявили, що вас захопило відчуття до одруженого людині, насамперед вам варто вивчити ситуацію. Справа в тому, що зараз люди стали якось простіше ставитися до питань оформлення та розірвання шлюбу. Якщо його шлюб існує тільки на папері, ви можете сміливо забути все вищесказане і поринути з головою в роман. Тільки будьте пильні: Не довіряйте сліпо словами самого чоловіка, перевірте інформацію про «формальності» його шлюбу через спільних друзів, родичів і знайомих.\nЯкщо його шлюб виявився міцним і зовсім не «дихає на ладан», як він це стверджує, постарайтеся зробити все, щоб уникнути цих відносин. Візьміть таймаут в спілкуванні, якщо працюєте разом, спробуйте не зустрічатись на роботі. Візьміть відпустку і проведіть місяць далеко від нього. Будьте винахідливі в методах уникнення такого роману, і тоді у вас буде шанс побудувати по-справжньому теплі і довірчі відносини з яким-небудь іншим, більш порядним і надійним чоловіком.\nОсетрина запечена в духовці\nЛюди, народжені в рік собаки\nШвидка дієта від Алли Пугачової


Аквидегия посадка й догляд, посадка, пересадка, зимівля, розмноження, хвороби, фото і відео - Tam.com.ua догляд, поради, форум, відео, рекомендації, розмноження\nTam.com.ua > Кімнатні рослини > Аквидегия посадка й догляд, посадка, пересадка, зимівля, розмноження, хвороби, фото і відео\nАквидегия посадка й догляд, посадка, пересадка, зимівля, розмноження, хвороби, фото і відео\nТравень 2, 2017 Травень 4, 2017 рослина\nАквілегія посадка і догляд\nДогляд за аквилегией\nАквілегія або Водозбір це багаторічна трав’яниста рослина, що належить до сімейства жовтців. Заввишки від 50 см до 1м. Листя можуть виглядати як розкидистий кущ, за рахунок того, що утворюють прикореневу розетку. Коренева система стрежневая, коріння сягає глибоко в грунт. Квітки бувають різноманітних забарвлень, від 2 до 10 см в діаметрі. Квітки сидять на квітконосних стеблах по 8-10 штук на кожному. Насіння рослини отруйні.\nБатьківщиною аквілегії є Азія, Європа і Америка.\nВибираючи для аквілегії місце в своєму саду, віддайте перевагу напівтемних ділянок. В півтіні вона цвіте в повну силу. Під прямими сонячними променями аквілегія звичайно не засохне, але квітки будуть дрібними і сам період цвітіння коротше. Кращий варіант півтінь, з невеликою кількістю прямих сонячних променів до або після полудня.\nРослина відмінно переносить посуху, але забувати про поливі все ж не варто. У спеку і посушливі періоди їх необхідно поливати. Однак, якщо присутні регулярних опади і грунти, на яких росте аквілегія, мають високий рівень грунтових вод, можна не думати про поливі. Коріння аквілегії самі шукають воду в глибині грунту.\nПідгодовувати аквилегию потрібно два або три рази за літо. Перший раз потрібно вносити добрива з високим вмістом азоту, а другий фосфору і калію. Це допоможе домогтися спочатку хороших і міцних стебел, а потім великих квітів. При недотриманні цього правила ви ризикуєте перегодувати рослину азотом і отримати багато вегетативної маси, що придушить цвітіння.\nДоза добрив підбирається щодо площі посадок на 1м 2 потрібно пропорційне співвідношення азоту, фосфору і калію =1,5:1:2,5.\nГрунту для аквілегії підходять будь як пухкі, так і щільні. Бажано звичайно, щоб вони були родючими.\nПересаджувати аквилегию можна через п’ять років. Також важливо розсаджувати кущі аквілегії, адже вона згасає до п’ятого року життя і потрібно підтримувати густину посадок.\nІз-за особливостей розвитку кореневої системи, рекомендують пересаджувати тільки молоді кущі. Основний корінь заглиблюється так сильно, що неминуче його пошкодження при викопуванні.\nМожна також пересаджувати розсаду. Використовуйте метод перевалки, це найменше зашкодить коріння.\nГрунт потрібно розпушити і полити;\nПомістити рослину із земляною грудкою в лунку;\nУщільнити грунт і полити.\nДалі поливати грунтуючись на самопочутті рослини.\nАквілегія має три основних способи розмноження: насіннєве, поділ куща і живцювання.\nНасіння висівають восени або навесні.\nПри посіві навесні дотримуються правила:\nВисівають насіння в квітні, коли температура не опускається нижче +16 градусів;\nҐрунт як слід поливають;\nВідстань між насінням має становити 30 см;\nВкрити ділянку, наприклад плівкою, щоб був необхідною тепловий режим і зняти її тільки після сходження насіння;\nПоливати під плівку.\nПри посіві восени:\nВисівати насіння пізньої осені;\nЗробити укриття, наприклад чотири дошки у формі ящика або ящик без дна і зверху вкрити плівкою. Замість плівки можна використовувати будь-який інший нетканий матеріал;\nНавесні, коли насіння проростуть зняти укриття.\nВажливо провести скарифікацію насіння. Це пошкодження міцної насіннєвої оболонки, щоб підвищити шанс проростання насіння.\nПоділ куща застосовно тільки на молодих рослинах, приблизно трирічного віку. Поділіть кущ на кілька частин, обов’язково зберігаючи на кожній стебла з нирками, це запорука того, що рослина дасть нові пагони. Посадіть рослину в підібране місце.\nПри живцюванні є такі тонкощі:\nКраще час для живцювання весна;\nПроводите живцювання ввечері або в похмуру погоду;\nЗріжете молоді пагони біля кореневої шийки;\nОбробите зрізи стимулятором росту;\nУкорените живці, наприклад у вологому піску або в пухкому грунті в парнику;\nПересадите рослина на постійне місце через три-чотири тижні.\nЦвітіння махрової аквілегії\nЦвісти аквілегія починає тільки на другий-третій рік після посіву, залежно від сорту. Зацвітає аквілегія в кінці травня на початку червня. Період цвітіння приблизно 30 днів, але знову ж таки, все залежить від сорту. Є сорти, які цвітуть до осені. Квітки розташовані на стеблі поодиноко, мають різні розмір і забарвлення залежно від сорту бувають від яскраво синіх до білих, іноді двоколірні. Сама будова квітки включає 5 пелюсток і шпорцев різної довжини.\nЗазвичай квітки аквилегий пониклі, але є кілька сортів, де квітки дивляться вгору.\nЗа характером шпорцев поділяють види квіток:\nКільцеподібний (шпорец загнутий гачком) європейські види, мають білого, блакитного, синього і рожевого забарвлення;\nПрямий і довгий американські види, мають квітки теплих тонів: жовтий, помаранчевий і червоний;\nШпорці відсутні азіатські види, також блакитні і білі квітки.\nПісля того, як аквілегія відцвіте, необхідно видалити всі квітконосні стебла. Це допоможе зберегти декоративний вигляд рослини, а також запобігти потраплянню насіння в грунт. Що не дасть розмножитися рослині і зіпсувати чистоту гібридів. Також це запобігає захворювання рослини.\nТакож необхідно видаляти засохлі і хворі листя, зрізуючи їх як можна нижче. Восени потрібно як слід провести діагностику рослин, якщо ви виявите сліди захворювань знищите хворі рослини, щоб вони не заразили інших.\nАквілегія легко переносить морозні зими, адже її коріння сягає глибоко в ґрунт, що не дає їм промерзнути. Саме тому її не треба вкривати на зиму. Однак, слід врахувати, що період життя дорослої рослини не дуже довгий і з віком вони стають менш холодостійкими, внаслідок чого взимку вимерзають. Тому з віком їх можна вкривати.\nХвороби та шкідники аквілегії\nАквілегія досить витривала рослина, але може зазнавати деяких захворювань. Це грибкові захворювання (гнилі, борошниста роса, іржа) для того, щоб їх уникнути, обробляє аквилегию фунгіцидами навесні.\nЯкщо ж рослина заболіло, то можна визначити ніж, за симптомами:\nГнилі на нижній частині листя з’являється наліт, пізніше листки загнивають і відмирають. З’являється з-за підвищеної вологості.\nІржа на нижній стороні листа з’являються помаранчеві плями. Так само з-за вологості.\nБорошниста роса білий наліт на листках і стеблах, пізніше уражені частини буріють і відмирають. З’являється із-за різкої зміни погоди (посушлива спека змінюється дощами і холодами).\nЗ шкідників аквілегії зустрічаються попелиці і нематоди. Перше можна знищити препаратами, друге на жаль, немає. Ці шкідники з’являються при пізньому видалення квітконосів.\nЩе один шкідник з’являється, коли грунт занадто суха це павутинний кліщ. Він пошкоджує листя знизу, потім вони жовтіють і відмирають. Для позбавлення використовуйте обприскування інсектицидами.\nАквілегії різних кольорів\nЧому аквілегія не цвіте?\nЩе рано, зазвичай вона цвіте на другий або третій рік після посадки;\nАквілегія малолетник і цвіте не дуже багато років. Просто термін її цвітіння закінчився. Слід посадити новий кущ;\nВи підгодовували рослина добривами з великим вмістом азоту. Всі сили і елементи пішли на вегетативні органи.\nРослина посаджено в неправильному місці, наприклад під яскравим палючим сонцем.\nЧому аквілегія не сходить?\nТут також є кілька причин:\nЩе рано, зміна сходить через 30-35 днів. Зачекайте контрольну тиждень.\nПогано якість посівного матеріалу, насіння аквілегії швидко втрачають схожість. Купуйте якісне насіння.\nЯкщо ви не правильно провели посів. Насіння аквілегії міцні і саме перепади температур (з тепла на холод і навпаки) допомагають порушити цілісність оболонки для проростання. Рекомендується пошкодити оболонку насіння вручну, щоб допомогти рослинам.\nВідео по догляду за аквилегиями.\nАквілегії це ніжні квіти, які не вимагають особливого догляду. Якщо ви підберете їм відповідне місце їх можна майже не поливати. Вони чудово обходяться без води, тому що самі її знаходять в глибині грунту. Так само немає потреби в частою підгодівлі. Все, що вам потрібно зробити це зрізати квітконоси після того, як рослина відцвіте, щоб не допустити захворювань. Якщо ви захочете їх розмножити, проблем не буде, аквілегія чудово переносить живцювання. Це рослина без постійного догляду буде радувати вас 5 років.\nКімнатні рослиниаквидегия, догляд, зима, пересадка, посадка\nАзалія – догляд після цвітіння\nАмариліс догляд в домашніх умовах, розмноження, цвітіння, пересадка, обрізка, хвороби, фото і відео


На Сході окупанти втратили БМП, міномет і ще 28 своїх бійців - 24 Канал\n24 Канал Новини України На Сході окупанти втратили БМП, міномет і ще 28 своїх бійців\n22:16, 21 травня Читать новость на русском\nНаші воїни знищили 28 окупантів та ще кілька одиниць ворожої техніки / ЗСУ\nРосійські окупанти продовжують зазнавати втрат у війні проти України. Лише за сьогодні наші захисники та захисниці ліквідували 28 загарбників.\nПро нові втрати ворога на Сході повідомили наші захисники. Щонайменше 4 одиниці ворожої техніки перетворилися на брухт.\nЗауважте Через 1,5 – 2 місяці Україна розпочне масштабний контрнаступ, – CIT\nВтрати росіян на Сході\nЛише за сьогодні, 21 травня, українські захисники та захисниці знищили:\n28 окупантів з особового складу;\n1 бойову машину піхоти;\nВтрати росіян станом на 87-день війни\nСтаном на 21 травня сумарні втрати російських окупантів від початку повномасштабного вторгнення до України лише серед особового складу становлять щонайменше 28 850 осіб. У Генштабі Збройних Сил наголошують, що цифри – приблизні, адже підрахунок ускладнюють активні бойові дії.\nЛише за минулу добу наші воїни знищили:\n15 ворожих танків;\n26 бойових броньованих машин;\n1 реактивну систему залпового вогню;\n16 одиниць автомобільної техніки та цистерн з паливом.\nНа Волинському та Поліському напрямках суттєвих змін немає. А от на Сіверському напрямку росіяни обстрілюють прикордонні населені пункти з території Росії, використовуючи реактивні системи залпового вогню.\nНа Слобожанському напрямку окупанти намагаються втримати зайняті позиції, а щоб не допустити просування наших військ до державного кордону, обстрілює прикордонні населені пункти на Харківщині;\nНа Слов'янському та Лиманському напрямках окупанти готуються до наступальних дій.\nНа Донецькому напрямку загарбники прагнуть прорвати оборону українських військ з метою виходу на адміністративні межі Луганської області. Для цього окупанти застосовують усю зброю, включно з авіацією.\nНа Новопавлівському, Запорізькому та Південнобузькому напрямках наступальних дій не зафіксовано. Однак на останньому росіяни намагаються закріпитися та ведуть повітряну розвідку. Більше про ситуацію на фронті станом на 18:00 21 травня читайте тут.\nЦікаво – що вміє гаубиця М777, яка вже є на озброєнні у ЗСУ: дивіться відео


Норвезькі інвестори побудують гідроелектростанцію на Житомирщині – uprom.info Норвезькі інвестори побудують гідроелектростанцію на Житомирщині – uprom.info\nОновлено: 12.04.2018 - 23:08\nНорвезькі інвестори побудують гідроелектростанцію на Житомирщині\nДля мене не важливо, звідки приходить інвестор – з України чи з-за кордону. Головне, щоб він створював високооплачувані робочі місця, сплачував податки до місцевого бюджету та вів соціально відповідальний бізнес. Для тих, хто хоче інвестувати, ми робимо усе можливе, щоб бізнесу було комфортно. Для цього і працює Агенція регіонального розвитку, і діє Рада інвесторів, бо іноземцям часто приходиться вирішувати ті питання, з якими за кордоном вони не стикаються. В усіх питання, які у вас виникають і ви не можете вирішити, я готовий вам допомогти, – наголосив Ігор Гундич.\nЖитомирщина нас зацікавила і інвестиційними можливостями, і наявністю підтримки з боку влади і Агенції. Поки що ми працюємо над проектом у селі Гульськ, але розглядаємо ще кілька можливих проектів у інших районах області, – сказав він.\nТакож представники «Aice Hydro AS» обговорили з головою ОДА і можливість будівництва сонячних електростанцій, оскільки мають знайомих інвесторів, у яких амбітні плани по створенню СЕС.


Волянюк Лілія Миколаївна » Стародавній Володимир\nІсторико-культурний заповідник "Стародавній Володимир" » Публікації » Волянюк Лілія Миколаївна\nКоли почалася війна, німці дуже швидко ввійшли в наше місто і саме зупинилися навпроти нашої хати. Там де зараз ЛТП був їхній штаб. А в нас на городі поставили гармату. Тато залишився в нашій хаті, бо він був не ходячий. Цілу хату зайняли німці, бо вони повністю окупували наш куток.\nА ми, жили в Сахаруків, там де Зелене господарство, і в них був великий льох, то ми в ньому ховалися. Але до тата ми приходили, носили йому їсти. Було страшно, крадькома мусили добиратися до своєї оселі.\nЙ, одного разу, брат поніс татові їсти, а тато якраз стояв біля вікна і сказав: «Юзю, ховайся. Німці йдуть». Бо тих, що були в нас на «квартирі» ми не боялися. Були всякі німці, і хороші, і погані. А то якраз приїхали якісь нові на розположення. І де ж було подітися брату? В нас в сінях був вхід на гору. От і він вискочив швиденько на гору та сховався за комином. Німці ввійшли в хату, все обдивилися і каже один до другого: «Влізь на гору, подивися чи там хто не заховався».\nТато одразу подумав, що вб’ють сина, та німець тільки вліз трохи, та поглянув, що ніби нікого нема тай зліз. А брат стояв за комином і його не було видно. Це був перший раз коли він врятувався від німців. А другий раз, таки його схопили в полон і погнали до Новосільського лісу копати окопи. Та брат втік. І він на пряму вирішив іти до Володимира.\nА тут де ми живемо був великий вал, що зберігся ще з княжих часів. Він тягнувся до самої річки. І на валові теж стояла гармата. Німець побачив брата і вирішив стріляти, а другий – більш людяний, сказав не стріляти. Таким чином, брат вже другий раз спасся від німців. Я була ще геть мала і мало пам’ятаю той період. Але добре пам’ятаю, що любила співати «Катюшу». Коли ще діло було до війни, то я сідала вдома на порозі і на цілу вулицю співала «Катюшу». Навіть сусіди казали, що я більше нічого не знаю, тільки одну «Катюшу». Одного разу, прийшли до нас німці, а я знову співаю «Катюшу». Пісня їм сподобалася. Потім вони зайшли в хату, біля грубки стояв куфер, то вони мене брали, садовили на той куфер, а самі кругом сідали і просили щоб я співала їм «Катюшу». І вже після цього я стала ходити до них в штаб. Вони мене не виганяли, а навпаки, клали в оберемок різні наїдки. Я все несла додому і ми мали вже щось краще їсти, бо в той час було дуже тяжко. Не було навіть чим палити. В нас по вулиці росли великі тополі, то ми чекали щоб буря була. Бо в бурю наламає гілляк і ми, малі діти, швидко вибігали і збирали їх. А тоді вже мали чим розпалити.\nПід час війни була колотнеча між поляками та українцями. Хоча в місті цього не було помітно, але поляки почали тікати за Буг. Ми не виїхали в Польщу, бо тато був хворий.\nВже коли закінчилась війна я пішла в школу. Хоч була й завелика для 1 класу. Мені було дуже тяжко, адже померли мама з татом і я лишилася сиротою. Старші брати вже мали свої сім’ї і повідходили. А ми ще й тримали\nвелике господарство: свині, качки… Доводилось й тяжко працювати. Прийду зі школи, а їсти нема чого. Головне, що був хліб та вишні на дереві. Щось швиденько перекушу і мушу бігти поратись по господарству. Попоралась і давай варити їсти.\nХодила я в школу на Островецькій. Між іншими дітьми якось забувалося власне горе. Вже було веселіше. А вдітися і взутися не було в що. Я ходила в якихось старих галошах. Ноги в них відмерзали. Теплих колгот не було, тільки капронові. А оскільки я була сиротою, то мені в школі дали черевики. То було для мене величезним щастям. У школі я гарно вчилася і вчителі просили мене щоб я поступала в наше педучилище. Я і сама хотіла вчитись, але в мене не було грошей. І як же мені вчитися? За, що жити? Тому я вирішила йти на роботу. Я пішла працювати на швейну фабрику. І там пропрацювала тридцять років. Було всяко. Була й передовичко, і «стахановкою», і премії отримувала, і медалі…\nУ 1957 році я вийшла заміж. Мій чоловік був родом із Локач, але оскільки його сім’я була заможною, то їх вивезли до Сибіру. У них був власний ліс, стайні з конями, хата під бляхою. Тому їхня родина була розкуркулена. Коли повернулися в Україну, то вже жили в Володимирі, де зараз цукровий завод і поліклініка від заводу. А раніше там було кілька будинків, жило пару сімей. Було десь хат з десять. Мій майбутній чоловік став відвідувати школу водіїв. А працював разом з моїм рідним братом. А я часто ходила по воду на лонку, тобто на Рилавицю. Одіну якусь куфайку та й іду з відрами. До війни і ще після війни ми весь час брали воду в річці. Пили її, прали, варили на ній їсти. Вода була прозора, як скло. Річка була дуже велика, як замерзала, то здавалася такою красивою, що не можна передати словами. Зараз від Рилавиці майже нічого не залишилось.\nОт так він ходив разом з моїм братом, і одного разу, брат каже до нього: «Давай зайдемо в цю хату». А він каже: «Ай, ні, я не піду, там дівчина живе». А виявляється він мене вже не раз бачив. Брат каже: «Ходи, не бійся, вона ж тебе не вкусить». От так вони до мене прийшли, ми слово за слово, розговорились і після цього він вже почав до мене ходити. Раз прийшов до мене, а в мене якраз було день народження, тай каже: «Знаєш, я не маю, що тобі подарувати, давай підемо та й розпишемося». А тоді не треба було чекати місяць. Пішли, написали заяву і нас одразу розписали. Через два тижні зробили весілля. В нас народились діти: донька та син. Вже стало легше жити. З часом все покращувалося. Тільки чоловік став хворіти. Але якось ми встигали все робити.\nНа вулиці Луцькій, де ми весь час прожили, були досить маленькі хатинки, я б сказала навіть халупки під соломою. Пізніше їх всіх позносили і побудували багатоповерхівки.\nХоч і було часами важко, але це була молодість. Сум та горе швидко розвіювалися. Приходили дівчата та хлопці на вечорниці. Ми співали, танцювали під гармошку, грали фанта і платочок. Було весело. Ходили й на танці біля залізничного вокзалу, в будинок офіцерів і кірху. Прогулювалися по вулиці Фарній – від пошти до ресторану «Дружба». Там продавали морозиво. Пам’ятаю продавчиню звали пані Марися, білява така.\nМорозиво містилося в бідоні, який був бочці з льодом. Це була вафелька, на яку пані Марися клала кульку морозива і знову прикривала вафелькою. Воно коштувало 5 коп. Де площа – стояли різні магазини, там де зараз «Вопак» був радіомагазин. А де автостанція - був ринок. Там можна було купити все. Але був такий момент, що його часто «накривала» міліція. Продавці бігом все закривали, ховали.\nСестра моя працювала у Зеленому господарстві продавцем. І на ринку у неї була торгова точка. Торгувала вона городиною. Але оскільки в неї була легальна робота, то вона мала всі документи на свій товар. А хто не мав\nдозволу, того міліція штрафувала.\nМи полюбляли ходити в кіно. Ще ходили в старий кінотеатр «Космос». Показували різні фільми, в основному виховні. А приблизно десь в 1955 році,коли відкрили Сільгосптехніку, то вже й там облаштували клуб. Кіномеханіком тут був дядя Ваня, з такими гарними вусами. Він жив на Острівку. 10 коп. був вхід. Вільних місць ніколи не було, коли не вистачало лавок, то ми, молоді, сідали на підлозі. А після кіно одразу були танці.\nВ радянські часи дуже строго було з церквами. Не можна було вінчатися, хрестити дітей. Ми це все робили таємно. Вночі о першій годині робили хрестини і то, щоб ніхто не здогадався.\nА ще не можна було шити вдома. Міліція теж ходила з хати в хату і вичисляла, хто шиє одяг. Хотіли щоб швеї платили податок. Але скільки там заробиш на тому платтячку, то ще й віддай гроші. Моя сестра дуже гарно шила, вона обшивала весь наш куток. То тут саме по нашому кутку ходив такий Матрос, високий, дужий, що ледь в двері проходив. Ми вже пильнували, коли сестра шила. Одного разу таки побачили, що йде Матрос. Сестра швидко шиття сховала під ліжко. Він зайшов, сестра з ним поговорила. А на грудях в неї якраз була запхана голка із довгою ниткою і він запитав: «А эта дорога куда ведет?» І таке треба було пережити.\nЗараз час дуже швидко летить. Ще колись мій покійний дядько казав: «О, ще ви побачите, зараз ми маємо багато часу, але не маємо грошей, але почекайте, колись будуть гроші, а не буде часу». Так воно зараз і є.


ᐉ Швейна машинка Б/В — Купити швейну машинку б/у за найкращою ціною в Україні | Моя Техніка\nШвейна машинка б/в\nКод товару ID000100928721\nКод товару ID000091957921\nШвейна машина Brother RS-260 Computer\nКод товару ID000078886221\nКод товару ID000103862920\nШвейна машина Brother NV4000\n16200 грн 18000 грн\nКод товару NZ000000000767\nВ'язальна машинка МАЙСТРИНЯ М800-1\nКод товару ID000100013921\nШвейна машина Necchi 559\nКод товару ID000079832621\nШвейна машина Jocca 6641\nКод товару ID000078529220\nКод товару ID000120893921\nКод товару ID000118258321\n6300 грн 6820 грн\nКод товару ID000114503421\nКод товару ID000102783821\nКод товару ID000017614720\nШвейна машина JAGUAR 281 J\nКод товару ID000084459621\nКод товару ID000091807821\nВ асортименті нашого магазину є техніка, яка стане в нагоді в побуті і для організації бізнесу по виготовленню текстильних виробів. У нас ви можете купити швейну машину б/у за доступною ціною. Всі пристрої перевірені на працездатність і комплектацію. У продаж надходить техніка, яка мало експлуатувалася. Вона не потребує ремонту і прослужить довгі роки для виконання простих і складних швейних операцій.\nМи створили мережу магазинів, що реалізують побутові прилади і пристрої, що були у вжитку, але не вийшли з ладу. Таким чином, робимо внесок у захист навколишнього природи. Якщо ви підтримуєте нашу ідею, купите швейну машину б/у з вигодою для себе і збереження екології. В процесі виготовлення нової техніки в атмосферу і ґрунт виділяється багато шкідливих речовин. Викиди можна скоротити, використовуючи техніку до повної амортизації.\nКупівля в нашому магазині подвійно вигідна. Вам не потрібно переплачувати і витрачати час на пошук підходящої моделі. У нас завжди знайдеться оптимальний варіант. Якщо ви віддаєте перевагу купувати швейне обладнання певного бренду, рекомендуємо звернути увагу на моделі від:\nДо нас надходить техніка та інших виробників, рекомендуємо відслідковувати оновлення товарів.\nПродаж швейних машин б/у з доставкою здійснюється без передоплати. Ви внесете необхідну суму при отриманні товару після його огляду. Нас вибирають тисячі клієнтів, тому що ми пропонуємо найкраще за вигідною для споживача вартості і прозорість здійснення угоди. Таким чином, ми даємо гарантію, що ви отримаєте машину придатну для шиття, що виконує всі вбудовані функції.


Син зв’язав батька та залишив помирати у зачиненій хаті – Українці Сьогодні\nYou are here: Home / Кримінал / Син зв’язав батька та залишив помирати у зачиненій хаті\nСин зв’язав батька та залишив помирати у зачиненій хаті\nУ Кропивницькому помер 83-річний чоловік, якого в домі на тиждень зачинив власний син. Спочатку нікого до нього не пускав, а потім залишив помирати голодною смертю. Діда знайшли ледь живого, роздягненого і зі зв’язаними руками на підлозі.\nПро це повідомляє телеканал “Кіровоград”, передає Газета.ua.\n“На сполох забили представники ветеранської організації, які давно товаришували з пенсіонером. Про сина знали лише зі слів батька. Розповіли, що той ніби був на заробітках. Але допомоги від нього батько не отримував. Товариші щотижня навідували дідуся і допомагали йому по господарству”, – повідомляється.\nЗі слів представників ветеранської організації, син тиждень нікого не пускав до батька, а потім залишив його у зачиненому будинку. Аби дістатись до нього, поліцейським довелося виламати двоє дверей. У холодній хаті на підлозі у лахмітті і знайшли ледь живого дідуся. Руки в нього були зв’язані краваткою.\nНа ранок в лікарні з’явився і син. Спілкуватись із журналістами не захотів і почав тікати. Своєї вини в тому що сталося не визнає. І запевняє, самого батька вдома не залишав.\nВсі обставини трагедії з’ясовує слідство. Причину смерті дідуся встановлюють медики.


Який грип цьогоріч "завітає" на Прикарпаття? - Версії | новини та розслідування\nЯкий грип цьогоріч “завітає” на Прикарпаття?\nВсесвітня організація охорони здоров'я прогнозує спалах грипу у Європі на другу половину грудня. Слід готуватися до нових штамів Н1N1, “Массачусетс”. На Прикарпатті уже десятий рік вірус наступає традиційно у лютому та на початку квітня, чого очікують і цього сезону.\nЕпідеміологи, щоправда, роблять похибку на те, що організми прикарпатців уже загартувалися попередніми роками, тож модифікації минулих вірусів для нас будуть не такі страшні. Це не значить, що на Івано-Франківщині не хворітимуть, але це буде значно легша форма: звичайна застуда чи грипоподібна інфекція, інформує ОДТРК “Карпати”.\nЩодо імунізації, то, попри труднощі, варто спробувати знайти вакцину від грипу. А ще слід включати речі безпекові та народні: не мерзнути, уникати товариства кашляючих і чхаючих та налягати на домашні вітаміни, – радить головний епідеміолог області Марія Бойко.\n“Єдиним методом захисту від грипу є вакцинація. Усі препарати, які рекламують, не мають доказової бази, що вони є протигриповими препаратами і дійсно захищають. А такі загальнозміцнюючі процедури, як перебування на холоді мінімальну кількість часу, теплий одяг, пиття, тобто народні методи, ніхто не відміняв”, – зазначила Марія Бойко.


Лінн Лернер - Кінобаза\nAngels in Stardust (2014) актор у ролі Mrs. Dinwiddie 0.0 5.2\nактор у ролі Mrs. Dinwiddie\nBeneath the Dark (2010) актор у ролі Betsy 0.0 5.1\nTim and Eric Awesome Show, Great Job! (2007—2010) актор у ролі Lamaze Teacher 0.0 7.5\nактор у ролі Lamaze Teacher\nМагнолія (1999) актор у ролі Librarian ✓ укр. звук 7.1 8.0\nPort Charles (1997—2003) актор у ролі Policewoman 0.0 6.6\nПрактика (1997—2004) актор у ролі Court Stenographer ✓ укр. звук 5.0 7.7\nLady Avenger (1988) актор у ролі Policewoman 0.0 5.0\nВеликий бізнес (1988) актор у ролі Blood Clot Lady ✓ укр. звук 7.0 6.3\nактор у ролі Blood Clot Lady\nКіноБаза: 7.0 (1) IMDb: 6.3 (9197)\nL.A. Crackdown II (1988) актор у ролі Policewoman 0.0 3.6\nОдружені... та з дітьми (1987—1997) актор у ролі Friend ✓ укр. звук 6.2 8.1\nLottery! (1983—1984) актор у ролі Woman on Street 0.0 7.2\nDays of Our Lives (1965—) актор у ролі Policewoman 6.0 5.3\nGeneral Hospital (1963—) актор у ролі Policewoman 0.0 6.8\nHard Copy (1989—) актор у ролі Penny 0.0 4.0


«Слово – моє життя…» » Тячівська районна газета "Дружба"\nДружба » Новини » Тячівщина » Культура » «Слово – моє життя…»\nНещодавно світ побачило художньо-документальне видання «Слово – моє життя…», в якому знову маємо можливість ознайомитися з надбанням Василя Йовдія.\nЗ величезною приємністю можу констатувати, що мій земляк Василь Юрійович – цікава та неординарна особистість серед медиків і профспілкового активу нашого краю, шанована людина. На сьогодні завідувач відділення переливання крові Тячівської районної лікарні №1 очолює Тячівську районну організацію профспілки працівників охорони здоров’я та обласне Товариство румунів Закарпаття ім. Іоана Мігалі де Апша.\nНародився і виростав у незаможній багатодітній родині. Йому зі старшим братом припадало чимало обов’язків, коли ж у 1964-му несподівано помер батько, стало узагалі скрутно. Матері з братом довелося податися на заробітки, а Василеві – глядіти двох молодших сестер і брата. Був їм і за нянька, й за куховарку. А ще ж треба було випасати худобу і, само-собою, вчитися. Так сувора школа життя й привчила не губитися в потоці справ, впевнено почуватися в шаленому буденному ритмі. Тому автору книги з власного досвіду знайома скрута. І він усвідомлював, що тільки наполеглива праця, самовідданість у навчанні, повага до людей праці можуть вивести його в люди, що він і робив впродовж всього свого життя, гартуючи характер, долаючи перешкоди,.\nШанують Василя Юрійовича не тільки в Україні, але й в сусідній Румунії, в чому я нещодавно мав змогу переконатися.\nА ще Василь Йовдій переконаний, що тільки через добре слово можна «достукатись» до людей, висвітлити їх здобутки, дати їм надію та пораду. Слова – вони, як пташки на гілках розлогих крон. І щебечуть в різнобій, і пурхають туди-сюди, незалежно один від одного. Але раптом злітають, перемішуються і розсаджуються сімейними зграйками. Тепер все впорядковано, як у книзі «Слово – моє життя…»\nХудожньо-документальне видання «Слово – моє життя…» Василя Йовдія – це друга книга, в якій понад 100 публікацій. В основу лягли статті різної тематики: охорона здоров’я, донорство, нариси про людей, з якими його пов’язувала спільна робота, відомі особистості Тячівщини, мешканці його рідного села Нижня Апша, профспілкове життя, діяльність Товариства румунів Закарпаття, міжнародні зв’язки, культура, спорт, тощо.\nВидання відзначене не тільки читачем, але і на обласному конкурсі на краще висвітлення профспілкової тематики в засобах масової інформації.\nАдже будучи медиком за фахом, Василь Юрійович не обмежує себе професійною тематикою – пише про славних земляків з румуномовного регіону, діяльність культурного товариства ім. Іоана Мігалі де Апша, виступає в якості палкого шанувальника спорту, народного мистецтва, подорожей тощо. В його творчому доробку зворушливі оповіді про непрості людські долі, з яких неважко здогадатися про тонку ліричну натуру автора, котра прекрасно уживається з його діловитістю й високою самоорганізованістю, вражає різносторонністю.\n«Слово – моє життя…» – книжка, яка впливає на настрій і думки людей, спрямовує лише на добро, підтримує когось у складній ситуації, дарує радість і щастя, робить людину добрішою. Автор відчуває й розуміє красу і значення слова краще за інших.\nЯк читач, я знайшов у книзі багато цікавого, інколи інтригуючого. Найперше, те, що побачив велику кількість матеріалу, завдяки якому автору вдається «охопити географію» найбільшого сільського району України, Закарпаття, подавати інформацію з місць, куди, в силу об’єктивних причин, не часто навідувалися журналісти. Автор висвітлює та відтворює події та факти з відмінним знанням своєї справи. Такі люди, які прагнуть прийти до читача зі щирим, правдивим словом, заслуговують на високу оцінку.\nТакож у книзі написано про ті особистості, яких вже немає, але за своє коротке життя зробили великий внесок в життя суспільства та регіону, були шанованими людьми.\nБільшість публікацій присвячені медичній тематиці, зокрема, успіхам та проблемам служби переливання крові, ювілейним датам колег-лікарів, найпомітнішим подіям профспілкового життя тощо.\nЯк безпосередній учасник, Василь Йовдій намагався передати атмосферу дружніх візитів, релігійних та національних свят, фестивалів народного мистецтва, форумів, презентацій, розповісти про діяльність соціально-культурного товариства румунів Закарпаття ім. Іоана Мігалі де Апша та «Дачія», партнерські стосунки з румунськими колегами …\nВасиль Юрійович не зупиняється, а продовжує працювати на благо свого народу. Його матеріали дуже часто публікують у районній газеті, а творчі нахили відзначають знані і поважні особистості.\nНе всі кореспонденції, нариси, інтерв’ю, замальовки та інформації використані у книзі «Слово – моє життя». Є надія, що найближчим часом і вони побачать світ.\nМи вдячні автору за чесність, моральність, державність, за те, що вчить нас працювати, любити, прощати, навчатись, досягати мети. Хочеться побажати В.Й.Йовдію, щоб і надалі його чесне, виважене слово хвилювало людські серця й перебувало на сторожі правди та добра. А художньо-документальне видання «Слово – моє життя…» буде як добрий товариш, як настільна книга, в якій можна почерпнути багато цікавого і повчального. Переконаний, для наступного покоління ця книга стане доброю історичною згадкою про рідну Тячівщину.\nМихайло Голубка, кандидат економічних наук, доцент кафедри Національної академії управління (м.Київ), завідувач кафедри ВНЗ «Львівський кооперативний коледж економіки і права».


Як захищали і здавали Донбас. Лідер ультрас "Шахтаря" про революцію, війну, сепарів і патріотів - 24 Канал\n11 листопада 2017, 19:01 Читать новость на русском\nДонецьк. Весна-2014. Бійня на мітингу / Фото з відкритих джерел\nНаш співрозмовник – один з лідерів "Za Boys Ultra", провідного фанатського угруповання "гірників". У цьому інтерв’ю для сайту "24" хлопець розповів про трагічні події весни 2014 року і про все, що спонукало й призвело до війни на Донбасі. Звісно, не обійшлося без роздумів про роль Ріната Ахметова. Ким його вважали і вважають донецькі ультрас – бандитом, спонсором сепаратизму чи благодійником, який виділяє гроші на футбол?\nМій співрозмовник згадав про діячів, які влізли в їхній "двіж", а нині є елітою й гордістю "ДНР", розповів у деталях, як ультрас "Шахтаря" взяли на себе удар і тим самим врятували від одностороннього побиття "тітушками" тисячі поукраїнських активістів під час мітингу в Донецьку в березні-2014, і як їх самих врятував фактично від фізичного знищення начальник міліції Романов, товариш, котрий через кілька місяців здасть місто сєпарам. Говорили про перехід на українську мову, загиблих на війні донецьких фанатів, "патріотизм" Ракицького, фото з орками П’ятова.\n"Нинішні ЗСУ могли взяти тодішній Донецьк голими руками"\n- Що війни не уникнути, зрозумів наприкінці березня 2014 року. На той час було питання лише про те, коли все почнеться. Тож щойно потепліло, на травневі свята вивіз з міста всіх рідних. Коли проїжджали через Слов’янськ, там стояли пости Гіркіна і компанії. Минали ще не розбиті Семенівку, Селезньовку й інші села. Буквально наступного дня там уже тривали бойові дії. Однак у самому Донецьку тоді ще було більш-менш спокійно. Тому я повернувся. Треба за щось жити, а робота була. Пробув доти, поки не зрозумів, що в Донецьку почнеться "жестяк". Таке розуміння з’явилося, коли наші війська витіснили гіркінців зі Слов’янська. Вся та бригада дружно перемістилася до Донецька.\nВважаю, що наші Збройні сили у своєму нинішньому стані могли взяти тодішній Донецьк голими руками. Але є нюанси. У той час їздив українськими прикордонними містами в сусідніх з Донеччиною регіонах. Спілкувалися з нашими військовими. Завдання у них тоді було трохи інше. Скажімо, були на Харківщині, кілометрах в 50-ти від українсько-російського кордону. До Красного Лимана (нині – просто Лимана), міста на той час непідконтрольного Україні, звідти теж менше півсотні кілометрів. Хлопці на щойно обладнаному блок-пості розвернені спиною до Лимана. Розговорилися. "Чому так стоїте?", – питаємо. "У нас завдання – контролювати державний кордон". Тобто тоді наші війська були заклопотані не звільненням земель, а недопущенням масового заходу ворога з російського боку.\nПідозрюю, що тоді то був пріоритет українського керівництва загалом. Такий висновок можна зробити й із тогочасних інтерв’ю нашого командування. Люди мали уяву, які переміщення відбувалися на території Росії. Відповідно основні сили були кинуті на контроль за кордоном. Засуджувати таку політику складно. Бо щоранку в той час прокидався з тривожним очікуванням, що побачу в небі ескадрилью, яка рухається у бік Харкова чи Дніпра.\nПомилка української влади в той час полягала в тому, що вона не прислухалася до розумних людей, які пропонували створювати на території Донеччини щось на кшталт партизанського руху. Тоді це сприйняли як провокацію, а нині такий крок виглядає єдиним дієвим варіантом.\n"Донецьких "євромайданівців ми називали "ботанами". Але коли їх почали бити, ми осторонь залишатися не могли"\n- У нашому місті до місцевих майданівців ми тривалий час ставилися, скажімо так, з іронією. Поруч із пам’ятником Шевченку збиралися інтеліґенти – журналісти, поети, художники, митці розмаїтих напрямків. То був своєрідний клуб за інтересами, близько півсотні осіб, які збиралися щовечора і обговорювали ті теми, які їх цікавлять. Нехай не ображаються, але у фанатському середовищі ми називали цих людей "ботанами". Їх ніхто не чіпав. Не повірите, але в Донецьку до такої форми протесту ставилися прохолодно. Втім, наскільки я розумію, в якусь мить була дана вказівка ситуацію загострити. З невідомих причин активістів почали розганяти. Причому ім’я ініціатора тих розгонів мені відоме. Рома Ляґін, пізніше він був головою виборчої комісії під час горезвісного референдуму, потім – якимось там міністром так званої "молодої республіки", а зараз начебто сидить у Севастополі і розповідає звідти, що зробив дурню.\nРома – людина з сумнівною репутацією. Доводилося з ним кілька разів перетинатися. Знайомі з ним представники нашого руху ще тоді сходу говорили: "Пройдисвіт". Ляґін жив від виборів до виборів. Тобто попрацює на когось, заробить багато грошей, тиняється якийсь час без діла, а потім – знову вибори і знову "грошові жнива". Рому вважали людиною Бориса Колесникова. Звичайний заробітчанин, але навесні 2014-го він почав гратися на когось іншого. Наскільки мені відомо, спорткомплекс "Дружба", у якому виступав хокейний клуб "Донбас" Колесникова, був розкрадений, розгромлений і спалений саме з ініціативи Ляґіна. То не лише моя думка, а й осіб, які представляють сторону ворога.\nТак ось, коли активістів з-під пам’ятника Шевченку розігнали вперше, ми зібралися і дійшли до висновку, що залишатися осторонь більше не можна. Людям дали прочухана просто нізащо. "Нехай спробують наступного разу нас" – вирішуємо і наступного дня виходимо і просто стоїмо поруч з "євромайданівцями". Ми знали, що "тітушок" набирали з мар’їнського, харцизького і, здається, шахтарського спортклубів. Приїхав відомий нам автобус і тоді. Але коли ті товариші помітили з вікон, що бити доведеться не лише "ботанів", ризикувати не стали.\nМинула доба і "тітушки" підготувалися ліпше. Нам про це стало відомо з уст патріотів, які працювали у цих же спортклубах. Зрозуміли, що наших сил буде недостатньо і попередили активістів: "Сьогодні не приходити". Прийшла одна бабуся, у якої немає інтернету, але й її наші хлопці швидко розвернули додому.\nУ підсумку трапився епічний випадок, коли дві банди "тітушок" з Мар’їнки і Шахтарська віддубасили одна одну. На тому відео, до речі, теж засвітився Рома Ляґін. Весело, люблю переглядати те відео. Але тоді ми зрозуміли, що якби вони не пробивали черепів одне одному, то попробивали б нам.\nУсвідомлювали, що або акції будуть масовішими, або смислу збиратися немає. З тими фінансами, які були в опонентів, воювати просто не було сенсу. "Тітушок" набрали б, а потім повідкупляли б від "мусорів".\n"Він мудак, який зрадив Батьківщину, але тоді врятував наші життя"\n- Врешті, великий сабантуй під назвою "Донбас за єдину Україну" таки зібрався. Наскільки розумію, його ініціатором був Енріке Менендес. На мою думку, його хтось про це попросив. Може, за гроші, а може й ні. Цього не знаю. Енріке звернувся до нас, пояснив, що ніколи раніше організацією подібних заходів не займався, тому попрохав нас взяти на себе роль охоронців. Відповіли, що на тому мітингу в будь-якому випадку будемо і, коли щось почнеться, осторонь не стоятимемо. Хоча сказав, що наших сил недостатньо.\nНа перший день все пройшло благополучно. Люди зібралися поруч із Собором, пройшлися ходою. Ми бачили, що готові нападати товариші є, але їх надто мало. Зате до наступної проукраїнської акції "тітушки" підготувалися ретельніше. Наші сили були тими ж. Брешуть ті, хто каже, що охороною мітингу займалися люди Гришина-Семенченка. Ніхто їх там не бачив. Поряд із нами стояли хлопці з донецького осередку "Патріота України". Балачки про те, що до Донецька тоді приїхали бійці "Правого сектора", взагалі смішні.\nЛюдей тоді зібралося справді багато. Серед них було багато літніх чоловіків і жінок. Я знаходився зовні, за очіпленим міліцією кільцем. За ситуацію ми спостерігали зі сторони. Звідти побачили, що "тітушок" дуже багато. Спокій зберігався доти, доки мітинг не завершили і люди не почали розходитися по домівках. Міліціянти це почули й опустили руки. Мітингарів, які почали виходити, тупо п…дили. Всіх без розбору, не дивлячись на вік і стать. Що в цій ситуації залишалося робити нашим хлопцям? Вирішили просто прийняти удар на себе. Бо б’ють найперше того, хто чинить опір. Власне. коли з’явилиася купка людей, яка давала відсіч, "тітушки" облишили всіх інших і кинулися на них.\nАгресія була страшенна. Били не лише руками, але й розмаїтими підручними засобами – дрючками, арматурою. Відчув міць тих залізяк на собі, бо дуже швидко був з розбитою головою.\nНаша доблесна міліція стояла перед дилемою: з одного боку, вони мали не заважати "тітушкам", з іншого вимагалося не допустити жертв. Мєнти не люблять, щоб з них питали. Тактика міліції для таких випадків відпрацьована – оточувати кільцем ту групу, яка повинна програти. Відповідно люди, які опиняються в оточенні, не можуть чинити опору. Проте припиняє наступ й сильніша сторона. Однак "мусора" не були готові до того, що "тітушки" не зупиняться. Міліція вже отримувала на рівні з нами. І не знала, як бути. Єдиний вихід – якимось чином нас із площі прибрати, кудись вивезти. Але як це зробити, мєнти не знали.\nНаші хлопці, які не потрапили в оточення, стояли поруч із будинком Мінвугілля і дивилися на те побоїще згори. "Мусора" не знали, що з вами робити, хаотично тягали по площі те кільце вліво-вправо, вперед-назад" – розповідали потім. Поруч стояла групка людей. Наші хлопці не сумніваються, що то були москалі. Маю сумніви, бо пізніше сусід, який став сєпаром з високою посадою, запевняв, що то були люди з "Оплоту". Однак у тому й річ, що "оплотівцями" могли бути бєлгородські кацапи. Хлопці стверджують, що їхня російська була не схожа ні донецьку, ні на слобожанську. Товаришів видавав "маасковскій акцент". Розмови у тій групі точилися наступні: "Мы здесь, возле большого здания с колоннами, у них на площади". Вже зрозуміло, що то не донеччани, бо в нашому місті всі знають, що то Мінвугілля. А ще "тіпи" говорили, що допомога не потрібна, "вони тут самі впораються". Тобто у "тітушок" ще був резерв.\nЗа те, що того дня обійшлося без жертв, треба дякувати одному з головних сєпарів Донецька, начальнику обласної міліції Роману Романову, котрий пізніше здав місто москалям. Та в цій конкретній ситуації Романові Миколайовичу треба віддати належне. Маючи великий досвід на посаді начальника охорони порядку міста Донецьк, він прибув на місце події без форми. В цивільному одязі, швидко зорієнтувався в ситуації і взяв командування в свої руки. Нас грамотно відвели до того місця, куди, розштовхавши натовп, підігнали броньовані "пазики", "завантажили" в салон відвезли в РУВС, там відмили від крові й бруду і вночі відпустили додому.\nМушу визнати, що якби не з’явився Романов, нас повбивали б. Так, він мудак, який зрадив Батьківщину, але тоді врятував наші життя.\n"Товариша, який пізніше став другою людиною в батальйоні "Сомалі", підіслали нам за півроку до війни"\n- Тоді ми вціліли дивом. Але надалі, перебуваючи за межами Донецька, сказав хлопцям: "Більше на мітинги не ходіть. Будуть жертви". Так і сталося. Наступного разу з’явилися перші загиблі. І не лише Дмитро Чернявський, якому дали звання Героя України. Жертв того дня було більше, просто їх не приписували до учасників мітингу. Фанати на той час організовано таких заходів вже не відвідували. Звісно, окремі люди ходили, але вони то робили з власної волі, а не разом із "двіжем".\nЩоправда, були наші люди й на протилежному боці. Що є, то є. Інша річ, що то були товариші. Які нічого в фанатському середовищі не вирішували, не мали авторитету, але факт залишається фактом. Деякі залишається на боці "ДНР" досі. Одні воюють, інші сєпарствують мовчки.\nПам’ятаєте відео, як наші люди піймали діяча на узбережжі Кальміусу і змісили його сказати на камеру, що стосунку до "двіжа" "Шахтаря" він не має? Так ось, пізніше він став другою після Гіві людною в батальйоні "Сомалі". Він з’явився у нашому русі десь за півроку до всіх цих подій. Хлопцям відразу не сподобався. "Його нам заслали", – кажуть. І дійсно, насторожувала висока активність новачка. "Давайте організуємо турнір з футболу, турнір з ММА, давайте се, давайте се", – за кілька місяців встиг увійти в довіру, "закорешитися" з купою людей.\nЗрозуміло, що такі люди пробиваються нагору швидко. Так само як просунувся Діма Трапезников, наразі права рука Захарченка. Усі, хто раніше якось перетиналися з Дімою, говорили про нього те ж, що й про Ляґіна: "Пройдисвіт, шахрай". Трапезников виплив тоді, коли клуб "Шахтар" почав возити вболівальників "на халяву" в закордонні поїздки. Тоді він став керівником офіційного фан-клубу.\nЗ посади Діма полетів, спалившись на тому, що пропонував дівчатам потрапити за кордон через ліжко. Ми тоді ще банер вивішували: "Дима Трапезников, вон из фан-движения". Я особисто теж перетинався з цим лайном кілька разів. Приміром, коли "Шахтар" поступився в Кубку УЄФА 1:5 віденській "Аустрії". Ми підготували відповідну розтяжку. "Зніміть!" – прибігши на сектор, репетував Трапезников. Він отримав вказівку зняти банер згори. Після того ж, як Діму вигнали з клубу, він не розгубився і відкрив контору, яка під виглядом ФК "Шахтар" збивала з тих барів, які використовували у своїх приміщеннях клубну атрибутику, гроші. Зрозуміло, що в клубі про це не знали нічого.\nБезперечно, Діма теж виплив не лише завдяки власній ініціативності. У нього були покровителі, і ми теж підозрюємо, що то був Колесников. Перед війною Трапезников був великим цабе у Петровській райраді Донецька. Діма бере тим, що вміє людям класно "присідати на вуха". З огляду на те я дуже сміявся, коли читав інтерв’ю Захара Прилєпіна, котрий дуже захоплювався Трапезниковим. То ще було до того, як Захарка приїхав воювати. Тоді він просто возився до сєпарів на екскурсії. Прилєпін вже тоді впав у моїх очах на саме дно. Бо кожна адекватна людина зрозуміє, що таке Трапезников, після п’яти хвилин спілкування з ним.\n"Моя колежанка поховала сусіда, котрий не хотів віддавати машини – і його застрелили"\n- Тиск на мене й хлопців із нашого руху після Революції гідності був відчутним. Саме після того, як Янукович уже втік з країни, бо під час подій у Києві ситуація була більш-менш спокійною. Автобуси "на Майдан" з Донецька і у зворотньому напрямі прямували регулярно. Зізнаюся чесно – не був там жодного разу. А наші хлопці їздили, боролися на "Груші", і на Інститутській.\nНаші прізвища були добре відомі. При бажанні нас могли повиловлювати миттєво. Але цим банально не було кому займатися. Одні вирішували питання "дахування", інші воліли в створеному хаосі швидко збагатитися, приміром, пограбувати автосалони.\nКолони в російському напрямі тоді стояли величезні. Найпопулярнішими автівками на продаж тоді були "волги", "жигулі" та "москвичі". На дорогих машинах тоді було їздити банально лячно. Траплялося безліч випадків, коли автівки у людей відбирали на блок-постах. Моя колежанка поховала сусіда, котрий не хотів віддавати машини – і його за це застрелили.\nІдеологічних ворогів у тому пориві тотального бандитизму теж затримували. Мій друг був прописаний у центрі міста. У цьому будинку він не мешкав, але одяг залишився. Приходить туди одного разу, а людина на вахті каже: "До тебе вночі приходили". Відчиняє двері, а житло розгромлене, всі цінні речі винесені. У Харцизьку хлопець з нашого руху зник безвісті. То був березень 2014-го. Кажуть, що його вистежили після проукраїнського мітингу, викрали і вбили. Його матір теж застала квартиру розгромленою і розкраденою.\nЯ теж за місцем прописки не жив. Мені теж розповідали, що туди за моєї відсутності приходили міліціонери. На своїй квартирі завжди готувався, що за мною можуть прийти. Оскільки мешкав на другому поверсі, а виходи з квартири були на три сторони, відпрацював варіанти можливої втечі – через вікно і по трубах вниз.\nЩовечора барикадував двері, з четвертої по шосту ранку, коли ці виродки за давнім звичаєм енкаведистів зазвичай приходили, прокидався і не спав. Світла у кімнаті не вмикав взагалі. Був готовий до всього.\nАле то ще були дрібниці. Справжні переслідування почалися з приходом у місто Гіркіна. З’явилася постійна комендатура і контроль за людьми підсилився. Навіть тим, хто не підтримував Євромайдан, але був проти розвороту до Росії, референдумів і розмаїтих "ДНР", було непереливки. Чимало моїх знайомих у цей час потрапили у підвали, а то й взагалі зникли безвісти.\n"Скинути Хама стало справою честі. Він зарвався"\n- У наших реаліях змушені залишати рідні домівки люди їдуть або туди, де є дах над головою, або за роботою. Житла мені не пропонував ніхто. Стосовно роботи, то компанія "Укртелеком", бенефеціаром якої є Ахметов, дала внутрішнє розпорядження – максимально сприяти при влаштуванні тим працівникам, які збираються виїхати. Оскільки ж компанії належить чимало навчальних центрів, баз відпочинку, є змога поселити підлеглих разом з їх родичами. Я мав змогу обирати між Харковом, Ірпенем, Львовом, Запоріжжям. Дуже багато наших хлопців оселилися і досі продовжують працювати в Харкові.\nСпершу обрав Одесу. Там у мене склалося не так, як хотілося б. Тому обирав інший варіант. Між Києвом та Івано-Франківськом. До столиці не хотіла дружина. "Коли ми ще поживемо на Західній Україні? – каже. – До Києва ми встигнемо приїхати завжди". Так з того часу вже майже два роки живемо на Прикарпатті.\nТреба сказати, що в час, коли у Донецьку почали заворушення, керівництво ставилося до проблем працівників з розумінням. Одних відправляли в оплачувану відпуску, хто її вже використав – у безоплатну. Проте нікого не звільнили, філії не закривали. За людьми зберегли робочі місця. Коли ситуація загострилася, нам радили виїжджати.\nВзагалі роль Ахметова у цій війні неоднозначна. Її можна поділити на два окремих відрізки – довоєнний і після початку активної фази. Середовище, яке призвело до війни, створювалося, з моєї точки зору, не Ахметовим. Він займався бізнесом. Інша річ, що з початком заворушень ця людина збиралася очолити процес, похитати ситуацію, отримати на виході бонуси від Києва і залишитися в певних межах. Навіть не сумніваюся, що так і було. Але в підсумку інші, впливовіші дядьки Ахметова просто "зіграли". Одна справа, коли ти думаєш, що є королем на окремо взятій території й зовсім інше – державні інтереси.\nАхметов вважав, що веде свою гру проти Києва, але на карті з’явився інший гравець, могутня держава.\nАхметов – лише бізнесмен. Не більше і не менше. Кампанію Януковича він фінансував. Бо розраховував отримати від його обрання певні бонуси. Зараз він спонсорує Ляшка. Людина заробляє гроші і лобіює свої інтереси зокрема через політику. Він підтримує того, хто виграє. Того ж Януковича вивели на гору з розрахунком, що він діятиме в інтересах тих, хто його фінансував. Але Віктор Федорович у якийсь момент почав грати в свою гру. Перед війною на Донеччині у справжніх власників "віджали" не один десяток шахт і бізнесів. На користь "МАКО Холдингу", тобто Саші Януковича. Люди розуміли, що завтра черга дійде до них. Тому не дивуйтеся, що Майдан підтримували зокрема ті люди, які втратили за часів Януковича свої статки. Скинути Хама стало справою честі. Він зарвався.\n"Ахметов не хотів жертв. Але, можливо, мала кров, як у Одесі, ситуацію врятувала б"\n- Ультрас "Шахтаря" ставилися до Ахметова як до людини, яка дає гроші на клуб. Тим паче, що було видно, що то не просто кошти, вбухані в сильних іноземних гравців, щоб отримати миттєву вигоду. Паралельно збудувалася база, дитяча академія. Ця академія залишається ефективною навіть зараз, коли клуб знаходиться у вигнанні.\nНаші стосунки з президентом клубу в основному вибудовувалися через керівників нижчих ланок – генерального директора, секретаря, "відділ по боротьбі з вболівальниками". Того ж Сергія Палкіна прихильником фанатського руху не назвеш. Але він теж відчуває, що подобається "татові". А "татові" подобається яскравий перформенс. Складні моменти були. У нас відбувалися чотиристоронні зустрічі за участю представників ультрас, міліції, генерального директора і капітана команди. Сталося це після того, як "мусори" попробивали нам під час матчу дублерів черепки. У цей момент клуб висловив підтримку не діям міліції, а нам. Хоча той же Палкін міг сказати, мовляв, додайте ще, щоб забули дорогу на стадіон. Втім, у клубі теж. Мабуть, розуміли, що конфронтація призведе до того, що ми почнемо кидати на поле фаєри.\nНе приховуватиму: в нашому русі були люди, які до персони Ахметова ставилися відверто вороже і виступали за клуб, який не належатиме жодному з олігархів. Але в наших реаліях це утопія.\nКоли почалася війна, рух поділився навпіл. Одні вважають Ахметова головним винуватцем того, що сталося. Інші схильні сприймати РеЛе заручником ситуації.\nНа мій погляд, Ахметов міг вплинути на ситуацію і повернути її у те русло, яке виключало б початок війни. Вважаю, що Ахметов почав реагувати надто пізно.\nОсобливо показовою історія, коли бійці київської "Альфи" сиділи на Пожежній площі і говорили, що за п’ять хвилин винесуть облраду в купі зі всіма сєпарами, які там знаходилися і на тому все закінчиться. Так, була б кров, усіх заворушників постріляли б. Але втрутився Ахметов. Мовляв, не треба крові, я домовлюся. Він не хотів жертв. Але, можливо, мала кров, як у Одесі, ситуацію врятувала б. А в підсумку вийшло, що Рінат вписався, врятував кільком десяткам сєпарів життя, а через кілька днів увійшли москалі і контроль, над ситуацією був втрачений. З іншого боку, хтозна, як би склалася ситуація, розчисти тоді "Альфа" облраду. Маю на увазі реакцію Росії.\nЯк людина, котра працює в компанії Ахметова, можу стверджувати інше. Рінат намагається "робити" "білі" гроші, у його компаніях відсутня подвійна бухгалтерія. А в бандитському середовищі "білих" грошей робити неможливо.\nПочаток. Далі буде


Credit Agricole Bank — Latifundist.com\nФінансові продукти та банківські послуги\nCredit Agricole Bank — найдоросліший іноземний банк в Україні, який працює на ринку з 1993 р. та надає весь спектр банківських послуг, є стратегічним партнером для агробізнесу та лідером в автокредитуванні.\nБанк входить до міжнародної групи Credit Agricole (Франція), лідера у банківському страхуванні та управлінні активами на ринку Європи, банку #1 за версією Euromoney. Група була створена 130 років тому як банк для фермерів, а зараз уже дев'ять із десяти аграріїв обслуговуються в Credit Agricole.\nРегіональна мережа Credit Agricole охоплює всі області України та налічує 150 відділень. Власна банкоматна мережа банку складається із 300 банкоматів.\nCredit Agricole Ukraine у Facebook\nCredit Agricole Ukraine у YouControl\nПрофіль бізнесу Credit Agricole Bank\nCredit Agricole BankCredit Agricole пропонує повний спектр банківських послуг бізнесу та фізичним особам, включаючи преміум-клієнтів. За даними НБУ на червень 2020 р., банк посідає 10 місце на ринку за розміром активів.\nЯк і материнський банк у Франції, Credit Agricole приділяє особливу увагу співпраці з компаніями АПК: міжнародними компаніями, великими агрохолдингами, середніми агропромисловими компаніями та невеликими фермерськими господарствами. Банк вибудовує довгострокові відносини з клієнтами, пропонуючи їм поєднання аграрної та фінансової експертизи, а також інноваційні рішення.\nCredit Agricole обслуговує понад 3000 клієнтів агросектору. Агрокредити становлять половину всього кредитного портфеля юридичних банку.\nЧитати по темі: Лариса Бондарева: В режиме диалога с агробизнесом\nБанк підтримує всіх учасників агропромислового циклу через партнерство:\nВиробники та дистриб'ютори насіння, засобів захисту рослин, мінеральних добрив.\nПереробники сільськогосподарської продукції.\nБанк надає фінансування:\nАвалювання векселів та надання банківських гарантій.\nПрограми підтримки виробників сільськогосподарської продукції\nCredit Agricole Bank є:\nВажливим членом VISA International.\nВажливим членом MasterCard International Incorporated.\nЧленом Української міжбанківської асоціації членів платіжних систем EMA.\nЧленом Фонду гарантування внесків фізичних осіб.\nУчасником ВАТ «Міжрегіональний фондовий союз» (МФС).\nЧленом ФБР та К (Форум з безпеки розрахунків та операцій з платіжними картками)• Членом Незалежної асоціації банків України (НАБУ).\nЧлен Американської торгової палати в Україні.\nЧлен Європейської бізнес-асоціації.\nЧленом Форуму Лідируючих Міжнародних Фінансових Організацій.\nЧленом Асоціації «Французька ділова спільнота в Україні».\nЧлен Британо-Української торгової палати.\nЧленом Харківської банківської Спілки.\nУ 1-му півріччі 2020 р. Credit Agricole Bank показав чистий результат у 396 млн. грн. Позитивний фінансовий результат підтверджує платоспроможність та стійкість банку навіть під час кризи. Банк має міцні позиції щодо капіталу та ліквідності. Так, адекватність капіталу (Н2) перевищує 20% і вдвічі перевищує мінімальний рівень, а коефіцієнт покриття ліквідністю (LCR) становить 252% проти мінімального 100%.\nСукупні активи на червень 2020 р. становлять 42,1 млрд грн, що на 12% більше, ніж на червень 2019 р., а власний капітал — 5,57 млрд грн (+32%).\nЗобов'язання банку становлять 36,57 млрд грн проти 33,5 млрд грн у червні 2019 р.\nCredit Agricole у рейтингах 2019 р. та 2020 р.\nСеред 25 найкращих міжнародних компаній за версією видання «Влада грошей».\nСеред 25 найкращих роботодавців за версією видання «Влада грошей».\n№1 у номінації «Автокредит» за версією Фінансового клубу.\n№2 у рейтингу «Private banking and wealth management» за версією Euromoney.\n№3 у рейтингу найбільш фінансово стійких банків за версією порталу Мінфін.\n№5 у рейтингу найбільш надійних банків України за версією видання «Новий Час» та Dragon Capital.\n№6 у рейтингу найбільш прибуткових банків з іноземним капіталом (згідно з даними НБУ на червень 2020 р.).\n№7 у загальному рейтингу «50 провідних банків України» за версією Фінансового клубу.\nГрупа Credit Agricole — найкращий банк у Західній Європі та Франції у 2020 р. за версією Euromoney.\nЗ 2016 р. у Credit Agricole діє програма корпоративної соціальної відповідальності «We Care!», яка входить до рейтингу 25 найкращих програм КСВ за версією видання «Влада грошей» (2020 р. та 2019 р.). У 2020 р. банк реалізував наймасштабнішу благодійну ініціативу за всю його історію роботи на українському ринку та спрямував 6,3 млн грн на придбання медичного обладнання для боротьби з COVID.\nЗагалом програма «We Care!» включає три основні напрямки: благодійність, екоініціативи та турботу про співробітників. В рамках благодійності банк допомагає лікарням, дитячим будинкам та підтримує благодійні заходи, зокрема Charity Weekend. Співробітники банку збирають кошти на благодійні справи та беруть участь у Днях донора. В рамках еконаправління банк реалізує проект «зеленого» офісу, має власні сонячні батареї та електромобілі в автопарку. Співробітники банку сортують сміття та щорічно висаджують дерева від імені клієнтів, які отримали автокредити. Дбаючи про свою команду, банк виконує всі свої соціальні зобов'язання та підтримує теплу корпоративну культуру.\nCredit Agricole – учасник державних програм підтримки бізнесу\nЯк учасник державної програми «Доступні кредити 5-7-9%» банк надає підтримку малому та середньому бізнесу України, який є найбільш уразливим до негативних наслідків кризи.\nCredit Agricole також бере участь у державних програмах підтримки сільгосптоваровиробників, у межах яких компенсується частина відсоткової ставки за кредитним договором як на поповнення оборотних коштів, так і на фінансування інвестиційних програм, а також частину вартості придбаної техніки вітчизняного виробництва.\nЧитайте докладніше тут.\nДиректор з корпоративного бізнесу та агрі-агро\nНачальник управления агроэкспертизы\nНачальник управления лизинга\nЭксперт департамента поддержки агробизнеса\nКиївська область, Київський район, м. Київ, вул. Пушкінська, 42/4\n+38 044 393-76-37 (центральный офис (Киев))\n2022-01-26 07:37:122021-11-02 13:10:102021-07-19 07:45:582021-04-22 16:20:022021-01-19 10:20:222021-01-15 09:00:282020-11-25 09:41:302020-11-23 09:00:022020-11-12 07:30:192020-11-10 17:00:452020-11-06 16:10:252020-10-08 12:00:592019-12-26 11:00:042019-09-03 15:10:202019-08-06 13:00:162019-07-17 11:00:582019-07-09 13:00:382018-12-06 16:00:002018-11-19 16:00:402018-11-16 11:45:282018-11-15 11:40:042018-11-14 13:40:402018-11-13 17:00:122018-10-04 12:00:212018-09-24 13:00:562018-09-21 12:30:282018-09-20 15:00:422018-08-03 13:00:382017-01-23 09:00:002016-09-28 10:00:342016-08-18 11:00:482016-07-13 09:00:252016-05-30 10:00:352016-05-11 09:00:482016-05-06 09:00:372016-04-12 09:00:522016-02-29 16:00:072015-10-28 10:00:072015-10-22 13:00:072015-09-29 10:00:392015-09-28 11:00:372015-09-24 10:00:392013-11-23 10:00:552013-11-01 15:32:192013-10-23 17:58:442013-10-16 08:30:002013-09-14 10:00:452013-08-22 11:23:182013-07-19 09:47:30


діти - 5 канал — Сторінка 104\nНещодавно школярка захопилася новим інтернет-рухом, учасники якого розповідають невигадані жахливі історії, що з ними сталися\nСемирічну дівчинку довелося госпіталізувати\nЗагалом, на Дніпропетровщині на ГРВІ занедужали вже 12 тис. дітей\nШкільний туалет, в якому не те що окремих кабінок, а навіть перегородок немає, змушує ніяковіти маріупольських учнів. А в міському бюджеті роками грошей на ці перегородки не вистачало, то ж батькам пропонували за охоти звести їх власним коштом. Школярки вирішили позбутися незручностей своїми силами\nВ Одесі пройшов перший Чемпіонат із будівництва пряникових будиночків. Тривав він шість годин. За цей час шість команд боролися за звання найкращих кондитерів-аматорів. Учасники мали пройти 4 випробування, за результатами яких суворе журі, яке складалося з дітей, обирало переможців.\nЯк все відбувалося, та чиї пряникові будиночки вподобала дітвора, дивіться у відео.


Ольга Ферар та Олександр Данильчук ДТП у Рівному — дивитись відео - Телеграф\nНовина оновлена 24 травня 2022, 09:42\nНе всі учасники були тверезі\nАварія обійшлася без постраждалих, але набула серйозного розголосу\nКілька днів тому в Рівному сталася ДТП — на проспекті Миру пізно ввечері Toyota Land Cruiser здавала назад і врізалася в Honda Accord. Пошкодили фару та бампер. Аварія могла б стати звичайним розглядом, якби не особи, що брали в ній участь — за кермом "Тойоти" була піарниця Ольга Ферар, а поруч із нею колишній голова Рівненської облради і на той момент депутат органу самоврядування Олександр Данильчук.\nЗа даними журналістів, відео зняте на місці та складені протоколи поліції — жінка за кермом була в стані алкогольного сп’яніння. У чоловіка поруч із нею, в руках була пляшка. Водієм "Хонди" виявилася прокурорка Рівненської окружної прокуратури Ольга Лихач. Її чоловік був із нею і зняв усе на відео.\nНа відео видно сварку з нецензурною лексикою, де водійка "Тойоти" нетвердо стоячи на ногах вчинила скандал і Данильчук заявляє : "Я всі суди виграю все, щоб ти знав. Адже ви виїжджали, і ми виїжджали".\nНа водійку "Тойоти" Ольгу Ферар склали три протоколи — за керування напідпитку, не пред’явлення або відсутність документів на керування авто та порушення правил дорожнього руху. На Олександра Данильчука та ще одного чоловіка з ними – за статтею дрібне хуліганство. Ключі від машини забрали, але на штрафмайданчик відправити одразу не змогли. Як коментує Ольга Лихач через те, що люди були не в адекваті. У ЗМІ також опублікували продовження відео вже за участю поліції.\nЖурналістам "4влада" вдалося поспілкуватися з Данильчуком, який заперечував, що машина на той момент їхала і що Ферар була за кермом. Він також не визнав, що користується автом, хоча ключі були у нього. Ферар спочатку заперечувала свою роль у ДТП, але згодом визнала провину. Скрін її посту також опублікували журналісти, адже її сторінку в соцмережі закрито.\nНеабиякий розголос, у тому числі й у ЗМІ, призвів до миттєвого ефекту. Крім того, що авто вилучили, а на учасників склали протоколи, журналіст та власник ютуб-каналу "Зупини_Лося" Костянтин Андріюк повідомив, що Данильчук склав повноваження депутата облради, а машина буде передана на потреби ЗСУ. "Чекаємо лише справедливого суду по третій. До повного фераргейту", — написав він.\nРаніше "Телеграф" писав про потрійне ДТП на Рівненщині, коли внаслідок зіткнення бензовозу, автобуса та мікроавтобуса загинули майже три десятки людей.\n#ДТП #Рівне #Аварія


Суд у Москві заочно арештував лідера "С14" Євгена Карася | Новинарня\nHome / Україна / Суд у Москві заочно арештував лідера “С14” Євгена Карася\nЄвген Карась. ФОТО : УП\nРосійський Басманний суд в Москві у вівторок, 29 січня, “заочно арештував” українського громадського діяча, лідера організації “С14” Євгена Карася у “справі” про напад на посольство РФ у Києві (17 вересня 2016 року).\nЯк передає “Новинарня“, про це ТАСС повідомили у прес-службі суду.\n“Суд задовільнив клопотання слідчих органів і вибрав щодо Євгена Карася запобіжний захід — заочний арешт”, — сказала прес-секретар суду Юнона Царьова.\nАктивіста заочно звинувачують у “нападі на держустанову та нарузі над російськими символами”.\n“Із другої спроби моє ім’я намагалися внести у список санкцій РФ. І внесли із одруком. “Карась Євген Васильови”, без “ч”. А тепер оголосили винним у нападі на посольство РФ та на російського чиновника”, — розповідає Євген Карась.\n“У день, коли керівника”Россотрудничества” Воробйова полили відром лайна, мене там не було. А коли “атакували російське посольство”, у вересні 2016 року, я взагалі не був у Києві. Криворукі терористи, а не “імпєрія”. Повний фарс, навіть в символічних історіях”, — резюмує лідер “С14”.\nПов’язані публікаціїdon't missарештКарасьРосіяС14суд


На Тернопільщині іномарка збила на смерть жінку\nВчора у Почаєві сталася смертельна аварія. Водій іномарки збив на смерть жінку пішохода.\nСмертельна аварія сталася о 9 годині у Почаєві. Там 58-річний житель Тернопільщини, керуючи автівкою марки «Volkswagen lt 35» збив 84-річну жінку. Потерпіла отримала травми несумісні із життям, вона померла у лікарні.\nНаразі винуватець ДТП проходить відповідні експертизи, авто відправлено на арештмайданчик. Відкрито кримінальне провадження.


Галина Пагутяк: Ваші російськомовні діти\nВаші російськомовні діти\nВересень 25, 2020 від Галина Пагутяк\nПригадую ті свої нечисленні поїздки з «Книжковим двориком» на південь і схід, звідки я поверталася з різними відчуттями, часом пригнічена, часом збентежена, писала про те, що бачила, а потім читала обурливі коментарі від тамтешніх українців. Я ніколи не торкалася одного питання, але тепер,коли пані Люба Хомчак розмовляє з янголами,і її ніхто не зможе замінити, і навіть такі десанти раз у рік, коли українці мали змогу почути українське слово в своїх зросійщених містах, щезнуть, вирішила послати останній привіт у Черкаси, Херсон, Запоріжжя,Краматорськ,Чернігів тим людям, які підтримують українське.Не так про них, як про їхніх та не їхніх дітей. Я не маю на мені когось образити, просто намагаюсь зрозуміти,чому українських діток виховує чужа, ворожа держава.\nЧеркаси. На презентацію книги молодої письменниці вчителька приводить цілий клас. Випускний. Всі діти разом з вчителькою розмовляють російською. В них навіть і гадки немає,що це не комільфо. Модератори з Києва розмовляють з акцентом,зразу видно,якою мовою вони спілкуються. Перемкнутись на українську мову дітям важко, а звідки беруться молоді вчителі- українофоби, для мене загадка. Дорослі в Черкасах розмовляють здебільшого українською, діти – винятково російською. Ну,нехай, мова вулиці,мімікрія, щоб не зжерли і не затролили. Але є етикет – ви приходите підтримати українську книгу і українського автора, які виявили вам честь і приїхали до вас у гості, на ваше ж запрошення… Продовжувати далі?\nУ Запоріжжі весь персонал Книжуової виставки вітає львів’ян мовою окупанта. Це не те,що не комільфо, це політика і світоглядна позиція.Чіткий сигнал – то вам не Галичина, переживете.\nПідходять за автографами батьки з дітьми. Той ,вкрай не чисельний еурт людей, які або викладають українську літературу, або перейшли на українську мову відносно недавно. Тут же при мені звертаються до власних дітей російською чи телефонують російською рідним. Якою мовою вони розмовляють вдома з дітьми? Правильно,російською. При чому нарікають на утиски україномовних в своїх містах владою і токсичним середовищем. Можливо,вони вірять,що діти повинні самі вирішити мовне питання? І самі стануть патріотами? Якщо вдома немає української мови,цього ніколи не буде. І прочитавши кілька українських книжок,не опануєш розмовну мову. Вдома і тільки вдома дитина навчиться і розмовляти мовою свого народу,і здобуде для себе культурний код. Це – джерело її сили і духу.\nЯ спокійна за галицьких дітей. Їм є кому зробити зауваження. Вони знають,що україномовне середовище,незважаючи на деякі прикрі явища, в нас сильніше. Це не означає,що виховання мовного патріотизму треба у Львові спускати на гальмах. Мова спілкування в соціальних мережах, музичні вподобання теж вимагають уваги батьків. Ви ж не толеруєте вживання наркотиків, дитячий алкоголізм, агресивну поведінку, еге ж? То чому не намагаєтесь захистити власних дітей від мовного культурного насильства? Те, що для вас данина моді – спотворені імена, серіали,псенний контент – для них може стати основою, яка визначить їхню долю. А отже й долю України, якій найменше потрібні мовні холуї, пристосуванці й обмежені люди. Їй потрібні успішні, оптимістичні, сильні особистості, які зуміють захистити своє, рідне.\nЧернігів. Я розповідаю не так про свою творчість, як про проблеми в суспільстві. Сама згадка про мову одразу напружує присутніх. За стінами бібліотеки я жодного разу не почула української мови. За два дні. Жодного. Я навіть у Херсоні, який виглядає як «город русской слави»,почула кілька разів. В очах цих дорослих людей – страх. Вони слабкі й неповороткі. Вони бояться батюшки, сусідів, начальника більше ніж Путіна. В них зашиті роти. І своїм дітям вони теж зашивають роти. Хрестиком, хрестом на майбутньому України. І коли вони потім гніваються за ці мої слова і просять більше не приїжджати в Херсон чи Чернігів, то вони ще більші сепаратисти ніж я зі своїми Бойківщиною та Бескидами. Їхня травма постійна, вони передають її у спадок своїм дітям, а моя – тимчасова, бо я живу в Україні, яка не може не бути українською.\nКров опирів ( Не читати супроти ночі) »\n« Данайці з їхніми дарами\n11 Жовтня 2020 о 00:25\n1) Україна не є і – переконаний – не має бути державою носіїв якоїсь однієї мови (зокрема, української). Якщо спробувати її такою зробити, то східний кордон її проходитиме… Здогадайтесь самі, де. Російська мова в Україні не є іноземною, а є однією з двох найбільш поширених мов. І коли Ви приїжджаєте до Запоріжжя, Ви маєте принаймні розуміти її. Також розуміти, що Ваше ставлення до мовного питання більшість місцевих не поділятиме і не зобов’язана поділяти.\n2) Якщо Вас напружує домінування російської в перелічених у дописі містах, то даруйте, але це _Ваша_ проблема, а не тих людей, які там живуть постійно. І так, позиціонування галицькими інтелектуалами самих себе як культурних місіонерів, які приїздять до нас, східняків, аби вчити нас бути українцями, викликає в нас у кращому разі іронічну усмішку. Але часто й роздратування. А ставити іншим людям “діагнози” (“їхня травма постійна”) та порівнювати використання російської зі вживанням наркотиків – це не комільфо значно більшою мірою, ніж чиїсь звернення до Вас мовою, яку Ви вважаєте “мовою окупанта”.\n3) Моя рідна мова – російська. Українську я люблю й майже вільно нею володію та активно використовую, але не ідентифікую себе з нею, і не вбачаю в цьому проблеми. Українець може бути й російськомовним/російськокультурним, тут нема суперечності. (Якщо ж хтось вбачає суперечність, то це не моя проблема.)\n27 Вересня 2020 о 22:20\nЩаслива мати далеких однодумців, гріти душу у їхніх книгах, висловлюваннях, чути зникаючі слова, немов таємний код отримую підтвердженя -Захід збереже країну.Схід може ображатись, мовляв, обрусичення пройшлося наче серп у жнива – все українське викосили. Але чи був спротив тому? Чи взагалі ми здатні на переможний спротив із результатом?Оті безкінечні замахи на мову чи дратують східняків? Мешкаю там, де мови не почуєш, але вперто розмовляю, іноді викликаючи демонстративні “атвєты”, але мені байдуже до реакції. Мене зачаровує сама поетика і ті чари, здається захищають Впевнена, все залежить від влади і правил, які прийнятні для спілкування.Наприклад цьогорічне фінансування бібліотеки для юнацтва у Запоріжжі урізали до неможливості підписки на “товсті” журнали(“Всесвіт”,”Дзвін”,”Березіль”,ін.),пояснюючи це відсутністю попиту.Наступ на залишки українського культурного осередку – наявний. Сподіваюсь, ми отримаємо неочікуваний поворот, бо все рухається до змін.\n27 Вересня 2020 о 16:59\nЦю пухлину виростили вже такою, що однією лише терапією звертання до здорового глузду не обійтися. Тут треба скальпелем. І то, не з наскоку, а продумано, системно. Чи можна вирішити? Так, безсумнівно. Але на те потрібна воля держави, а ще – продумана і – що важливо! – незмінна політика в цьому напрямку упродовж, скажімо, десятиліття. Її ж немає упродовж всіх років формальної незалежності. Навіть ті, за кого нині розпинаються т.зв. “порохоботи”, тоді ж одразу після Майдану Гідності, пропихали особливий статус московійської мови. Про сьогоднішніх і мовити нічого. Боюся, що за такої тенденції завтрашні спустять і те, що вдалося застояти. Але наша справа не мовчати (http://svitlytsia.crimea.ua/index.php?section=article&artID=20224). Хтось та й прочитає. А з тих, хто прочитав, Бог дасть, хтось щось втямить. А з тих, хто втямить, мо’, знайдуться кілька таких, хто зможе те все зробити.\nВалентин до Книжкові джунглі-2020


Віктор Ющенко: «Росія залишається першим торговельним партнером. Ви мені уточніть, ви справді воюєте?» | Львівський портал\nВіктор Ющенко: «Росія залишається першим торговельним партнером України. Ви мені уточніть, ви справді воюєте?»\n13 Серпня 2018, 13:55 |\nТретій Президент України (з 2005 по 2010 р.) Віктор Ющенко про те, що з чого має складатись «пакет перемоги» України у війні з Росією:\n«З війни завжди ведуть дві дороги. Є дорога-перемога, а є дорога-капітуляція. Третього немає. Мир наступає і після першої дороги, і після другої. Тільки це мир окупації, коли у вас немає своєї Батьківщини, своєї країни, народу. У вас є Малоросія — провінція південно-російська. Це один варіант, і цього можна досягти за три дні.\nКоли я на дорозі бачу “Мир понад усе”, я бачу фальшиву політику. Ці люди готові принести мир в Україну через капітуляцію, через те, що ми станемо тими, ким були до 1991 року. Люди вимучені, вони хочуть спокою, і я це розумію. Тому зараз я говорю, що, очевидно, для левової частини українців мир, спокій повинен бачитися через нашу перемогу.\nУ країні, яка є парламентською за типом, очевидно, план перемоги вибудовує парламент країни. У його компетенцію входить і військова доктрина, і міжнародна політика, і оборонна, і безпекова, й економічна, соціальна. Ми чотири роки воюємо, у нас немає жодного документу цього високого органу. Жодного документу, який вводить нові політичні дефініції. Якщо ми не розберемося в дефініціях, ми не напишемо план.\nЩо з нами відбувається? Коли ворог, який окупував, анексував 7% української території, сьогодні має безвізовий режим? Ви можете в Москві сісти в перший поїзд і приїхати вранці в місто-герой Київ. Пересічний росіянин може з Камчатки заїхати в будь-який прикордонний район України. Легально!\nРосія залишається першим торговельним партнером. Якщо ви в такому стані будете, плану не зробите. Тому що у вас немає розуміння виклику. Росія у 2014 році перший торговий партнер, у 2015-му, в 2016-му, в 2017-му. Ви мені уточніть, ви справді воюєте? Ви справді збираєтеся звільнити території? Ви смішні. Ви несиметричні, неадекватні. Ви щось робите не так.\nУ такому стані немає плану перемоги. Бо ви себе ведете не як народ, який потребує перемоги. Ви вже раби. Очевидно, що перемога складається і з дипломатичного компоненту, але не тільки Мінського. Ви подивіться у свій портфель. У вас лежить п’ять гарантій країн ядерного клубу. Скажіть, будь ласка, коли в останній раз український парламент звертався до Великої Британії як до країни-гаранта нашої територіальної цілісності і політичного суверенітету? Жодного разу.\nОчевидно, нам треба модернізувати формат, дипломатичні компоненти треба розвивати.\nЕкономіка. Це — м’язи війни. Для того, щоб була динамічна економіка, очевидно, ми повинні мати дуже сильний інвестпакет. Як відроджувалася західна Європа після Другої світової війни? Спеціальним економічним планом Маршалла.\nЧи ми говоримо про фінанси? За чотири роки девальвували національні гроші на 350% і мали другу в світі інфляцію — 48,5%. Після Венесуели ми були другі. Це велика помилка. В умовах війни ціни і гроші завжди повинні бути стабільні, бо це основа для економіки.\nМи повинні говорити про гуманітарні пакети. Міграція людей з окупованої території Донбасу — найбільша міграція в Європі після Другої світової. У нас є економічний план, що ми робимо з цими людьми? Ми їм даємо перше робоче місце? Засновуємо їм перший бізнес? Чи даємо медичний пакет? Чи освітній?\nІншими словами, пакет перемоги — це компоненти, які розраховані на час, і цих компонентів багато. Це як паста з тюбика, яку треба весь час видавлювати, якщо ти хочеш почистити зуби. Це не має простої мілітарної відповіді».\nТеги: Віктор Ющенко


Метінвест має намір інвестувати у розвиток майже $9 млрд | Факти\nФакти / Україна / Метінвест має намір інвестувати у розвиток майже $9 млрд/ Жовтень, 02 , 2017 в 14:24\nМетінвест має намір інвестувати у розвиток майже $9 млрд\nДо 2030 року холдинг Метінвест має намір інвестувати в модернізацію виробничих потужностей $8,8 млрд.\n– Ми плануємо у найближчі 10-15 років вкласти у свій розвиток $8,8 млрд. Більша частина – $5,7 млрд. – буде інвестована в металургійні активи, а в гірський сегмент – $3,1 млрд, – сказав під час Міжнародного металургійного форуму Наука та інновації директор по маркетингу компанії Роман Курашов.\nЗа його словами, в тому числі близько $0,5 млрд буде витрачено на екологічні заходи.\nТоп-менеджер відзначив, що сировинний суперцикл у світі підійшов до кінця, попит на сировину падає, тому маржа перетікає із залізної руди в сталь.\n– У світі залишаються надлишкові сталеві потужності. За різними оцінками, це 2,2 млрд т, які зараз завантажені на 70%. Це дуже низьке завантаження. Тобто, металургія буде продовжувати працювати в режимі, коли пропозиція буде перевищувати попит. Тому ключовим фактором залишається низька собівартість, – прогнозує Курашов.\nСеред ключових проектів з модернізації він назвав будівництво ливарно-прокатного модуля на меткомбінаті Запоріжсталь (Запоріжжя), реконструкцію сталеплавильних і прокатних потужностей на МММ ім. Ілліча і Азовсталь (обидва – Маріуполь). Також компанія має намір освоїти випуск залізорудних окатишів, які можна буде застосовувати при виробництві прямовідновлюваного заліза.\nЧитайте: Мінімальна зарплата на меткомбінатах Метінвесту дорівнює середній по Україні – Гройсман\nКрім того, Роман Курашов зазначив, що через великі запаси залізної руди холдинг має намір і далі використовувати і розвивати технологію виробництва сталі через доменний і конвертерний переділи, а не за допомогою дугових електросталеплавильних печей.\nМетінвест – вертикально інтегрована гірничодобувна група компаній, управляє активами в кожній ланці виробничого ланцюжка від видобутку ЗРС і вугілля та виробництва коксу до випуску напівфабрикатів і кінцевої продукції зі сталі, трубопрокату і рулонів, а також виробництва іншої продукції з високою доданою вартістю. Група складається з видобувних і металургійних підприємств, розташованих в Україні, Європі та США, у своєму розпорядженні має мережу продажів з охопленням всіх ключових світових ринків.\nОсновними акціонерами Метінвесту є група СКМ (71,24%) і Смарт-холдинг (23,76%), які спільно керують компанією.\nОпубліковано Жовтень, 02 , 2017 в 14:24


Троє прикарпатських легкоатлетів змагатиметься за кубок України — Спорт Івано-Франківськ, sport.if.ua\n15 Лютого 2019 (12:57)\nЗавтра в столичному манежі КМШВСМ (проспект Тичини, 18) пройде Кубок України у приміщенні з легкої атлетики. Участь у змаганні візьмуть і три спортсмени нашого краю.\nВ бігу на 60 метрів виступить 32-річний Гей Жілдас. В бігу на 400 метрів змагатиметься Станіслав Сеник, а в бігу на 800 метрів матимемо змогу повболівати за Тараса Шинкара.\nДо участі в змаганнях допущено лише спортсмени, які виконали кваліфікаційний норматив.


Konica Minolta запускає багатофункціональне гібридне хмарне рішення для друку - European Business Association\nПандемія COVID-19 виступила каталізатором для створення гібридних робочих місць. У звіті IDC FutureScape: Worldwide IT Industry 2021 Predictions, IDC прогнозує, що до кінця 2021 року [...] 80% підприємств запровадять механізм переходу на хмарно-орієнтовану інфраструктуру та нові рішення вдвічі швидше, ніж до пандемії. Але однією з тем, якою все ще часто нехтують, коли мова заходить про хмару, є послуги друку, які часто виходять за рамки стратегії компанії, що орієнтується на перехід в хмару. Проте компанії також отримують вигоду від усіх переваг, які пропонує хмара, таких як низькі адміністративні витрати, низькі інвестиційні витрати, висока гнучкість та масштабованість, висока безпека та полегшення робочого навантаження для ІТ-персоналу. Гібридна хмарна платформа EveryonePrint надає компаніям вибір: якщо вони вибирають публічне хмарне сховище, Konica Minolta бере на себе хостинг середовища друку в центрі обробки даних. При виборі приватної хмари, клієнт керує середовищем друку у своєму власному центрі обробки даних, але при цьому отримує ряд переваг. Звільнення IT-спеціалістів від задач керування інфраструктурою друку. З хмарною платформою EveryonePrint компаніям не потрібно самостійного керувати інфраструктурою ІТ-друку. Konica Minolta розміщує, керує та підтримує сервери друку, драйвери принтерів та ліцензії, включаючи налаштування нових принтерів та черг друку для кожного сайту. Технологія IWS Konica Minolta означає, що компаніям не обовязково мати локальну інфраструктуру, все що необхідно — доступ до Інтернету без VPN. Якщо клієнти вирішили керувати середовищем друку за допомогою своєї приватної хмари, це також вимагає мінімальних зусиль. Створення середовища друку, специфічного для замовника, на багатокористувацькій платформі EveryonePrint та заміна наявної інфраструктури друку на базі Windows та Mac займає менш ніж десять хвилин. Потрібен лише один вебінтерфейс адміністрування та один драйвер принтера. Це дозволяє клієнтам зручно та легко налаштовувати та керувати всіма принтерами, розташуваннями, обліковими даними користувачів, контролем доступу, споживанням даних, звітами та багатьма іншими. Підвищена економічна ефективність. Клієнти, які обрали публічну хмару та хостинг від Konica Minolta, більше не потребують власних серверів друку, зменшуючи повязані з цим витрати на придбання та обслуговування. Для всіх клієнтів, які користуються державними або приватними хмарними послугами, витрати на придбання, адміністрування, обслуговування та підтримку самого додатку гібридної хмарної платформи також зникають, завдяки моделі щомісячної оплати за використання на основі підписки. Клієнти платять лише за необхідні їм ліцензії. Якщо вимоги компанії зростають або зменшуються, рішення можна легко масштабувати. Модель щомісячного виставлення рахунків також гарантує кращий огляд на ситуацію в цілому та передбачуваність витрат на друк. Покращена мобільність та зручність для кінцевих користувачів. Користувачі платформи можуть отримати доступ до послуг друку з будь-якого пристрою, не встановлюючи спеціальні пристрої та драйвери. Завдання надсилаються в єдину глобальну чергу друку, що дозволяє користувачеві негайно надрукувати свої документи, де б вони не знаходились. Користувачі можуть автентифікуватися на пристрої за допомогою додатку iOS або Android, пристрою для зчитування IP-карт, QR-коду або гостьового друку. Це означає, що надруковані файли не залишаються в лотках принтера та захищені від несанкціонованого доступу. Найкращі стандарти безпеки даних клієнтів. Клієнти, які обирають публічну хмару, можуть бути впевнені, що їхні дані обробляються відповідно до найвищих стандартів безпеки. Дані надсилаються до центру обробки даних Konica Minolta в Німеччині, який сертифікований як за стандартами ISO 27001 та DIN EN 50600, а також забезпечує відповідність до GDPR. Центр обробки даних обладнаний власним брандмауером для запобігання, виявлення та видалення шкідливих програм. Крім того, він має балансування навантаження для підвищення доступності та продуктивності вебсервера. Усі дані клієнтів також надійно захищені безперервними резервними копіями. Гібридна хмарна платформа підходить для широкого спектра мережевих інфраструктур, включаючи лише вебсередовища або Zero Trust, засновані на жорсткому процесі перевірки особи. Це гарантує, що лише автентифіковані та авторизовані користувачі та пристрої мають доступ до програм та даних. Рішення пропонує повне наскрізне шифрування завдяки підтримці SSL/TLS та вбудованій функції аудиту, що забезпечує відповідність GDPR. Оскільки завдання друку шифруються та зберігаються на локальній робочій станції та ніколи не вийдуть поза мережу компанії, через загальнодоступну мережу передаються лише метадані та дані автентифікації. Усі необхідні сертифікати зберігаються в додатку, і клієнти мають можливість або використовувати вбудовані сертифікати в платформу, або імпортувати власні.\nПандемія COVID-19 виступила каталізатором для створення гібридних робочих місць. У звіті “IDC FutureScape: Worldwide IT Industry 2021 Predictions”, IDC прогнозує, що “до кінця 2021 року […] 80% підприємств запровадять механізм переходу на хмарно-орієнтовану інфраструктуру та нові рішення вдвічі швидше, ніж до пандемії”. Але однією з тем, якою все ще часто нехтують, коли мова заходить про хмару, є послуги друку, які часто виходять за рамки стратегії компанії, що орієнтується на перехід в хмару. Проте компанії також отримують вигоду від усіх переваг, які пропонує хмара, таких як низькі адміністративні витрати, низькі інвестиційні витрати, висока гнучкість та масштабованість, висока безпека та полегшення робочого навантаження для ІТ-персоналу.\nЗ хмарною платформою EveryonePrint компаніям не потрібно самостійного керувати інфраструктурою ІТ-друку. Konica Minolta розміщує, керує та підтримує сервери друку, драйвери принтерів та ліцензії, включаючи налаштування нових принтерів та черг друку для кожного сайту. Технологія IWS Konica Minolta означає, що компаніям не обов’язково мати локальну інфраструктуру, все що необхідно — доступ до Інтернету без VPN.\nКлієнти, які обрали публічну хмару та хостинг від Konica Minolta, більше не потребують власних серверів друку, зменшуючи пов’язані з цим витрати на придбання та обслуговування.


Базарників відтісняють з Одеської траси | Новини на Gazeta.ua\nБазарників відтісняють з Одеської траси\nСтихійний ринок на 146-му кілометрі траси Київ–Одеса планують закрити. Але торговці погрожують перекрити автошлях\nПротягом двох тижнів мають закрити стихійний базар на 146-му кілометрі траси Київ–Одеса біля Жашкова. Про це "ГПУ" повідомляють в обласному територіальному управлінні Держгірпромнагляду. 300 торговців проти цього.\n— Ще моя бабуся тут яблуками торгувала. Тоді ринок стояв ближче до міста, під мостом, — погоджується на розмову продавець Світлана Якобчук, 34 роки. Інші відмовляються розмовляти. — Тут в основному жінки. Майже у всіх чоловіки сидять удома, посуд миють, за дітьми дивляться. Роботи в місті не вистачає. Якщо і є, то пропонують 600–800 гривень. Хіба це заробіток? А тут завжди свіжа копійка. Нам пропонують перейти на центральний ринок, але там невигідно стояти, кому там потрібні наші гарячі обіди?\nНа ринку зо півсотні кіосків із металевих листів та шиферу. Проїжджі купують тут гарячі обіди по 15 грн, фрукти, цигарки, воду, пиво.\nНаприкінці червня продавцям почали закидати, що через них відключили газ сусіднім селам. Обласне управління Держгірпромнагляду поширило інформацію, що базар розміщений в охоронній зоні магістрального газопроводу. На думку відомства, це сусідство становить загрозу населенню. Тому на три дні перекрили газ на шести вулицях Жашкова та у 12 селах району.\n— Це вони навмисно заявили людям, аби нас вигнати, — говорить Якобчук. — Я сама телефонувала в газову службу, там сказали, що це звичайна планова профілактика. А той газопровід від базару за кілька десятків метрів. Торік комісія приїздила, чоловік 20, і почали до всіх чіплятися: то води немає, то хлорки, то ще щось. Але ви погляньте, ми підтримуємо чистоту, навіть навколо базару немає сміття.\nНа ринку немає ні електрики, ні газу. Воду торгівці привозять із міста в бутлях.\n— Поряд у ресторані "Козачок" усе є. Нам же проводити не хочуть, — додає 48-річна Тетяна Петрівна. Прізвища не називає, каже, не хоче проблем.\nПерший заступник міського голови Жашкова Валерія Рейдало, 59 років, зазначає, що ринок однозначно треба закрити:\n— Коли будували трасу, пропонували підприємцям зробити рукав, спеціально для базару, і облаштувати його, — розповідає жінка. — Але ніхто не захотів вкладати в це гроші. А це ж автострада, тут великий рух. За останні кілька років травмовано 12 чоловік, восьмеро загинули. Ми людям пропонували перейти на ринок у Жашкові, але вони не хочуть, бо там треба платити ринковий збір. Будуємо невеличкий торговий павільйон теж на трасі, але тільки на 40 чоловік.\nУ березні в Жашкові були перевибори мера. Згадують, нинішній голова обіцяв не чіпати ринок.\n— А тепер сам намагається нас розігнати, — обурюються продавці.\nВідстань між газопроводом і спорудами має бути не менше ніж100 м.\nЗараз ви читаєте новину «Базарників відтісняють з Одеської траси». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua


Юрій Цюрик: В дитинстві мріяв змінити світ…. (Мініатюра) - ВІРШ, Вірші, поезія. Клуб поезії\nСайт поезії, вірші, поздоровлення у віршах :: Юрій Цюрик: В дитинстві мріяв змінити світ…. (Мініатюра) - ВІРШ\nВ дитинстві мріяв змінити світ…. (Мініатюра)\nВже більше пів сотні позаду літ, Та інколи щось у душі шкребе.... В дитинстві мріяв змінити світ; Дорослим прагну змінити себе.\nдата надходження: 11.11.2019 14:02:33\n© дата внесення змiн: 20.11.2019 11:23:49\nІрина Комендант, Garmata, Віктор Варварич, Дорошенко Любов, геометрія, @NN@, Олекса Удайко, YarSlav 2018\nОлекса Удайко, 12.11.2019 - 07:55\nЧудова мініатюрка, Юрію!\nЮрій Цюрик відповів на коментар Олекса Удайко, 20.11.2019 - 11:32\nВіктор Варварич, 11.11.2019 - 19:02\nЮрій Цюрик відповів на коментар Віктор Варварич, 20.11.2019 - 11:25\nДякую, пане Вікторе...