Чи можуть болі з жилудка віддавати в спину\nЗахворювання серця — це група захворювань, які вражають систему кровообігу і можуть бути названі серцево-судинними\nНа ці недуги страждає велика кількість наших співвітчизників. Про це свідчить той факт, що смертність від них становить близько 55% від загальної смертності.\nБільшість серцево-судинних захворювань є наслідком атеросклерозу: інфаркт виникає тоді, коли частина серцевого м'язу позбавляється постачання крові частіше всього внаслідок закупорки коронарної судини або бляшки, що виникає при атеросклерозі; інсульт розвивається внаслідок закупорки мозкової артерії тромбом.\nПісля оперативного втручання може виникнути тромбоз легеневої артерії. Високий артеріальний тиск призводить до напруженої роботи серцево-судинної системи і врешті-решт призводить до інсульту, інфаркту, хвороб нирок та порушень зору. Паління посилює гіпертонію та сприяє розвиткові захворювань серця. Ревматизм та ураження клапанів серця, що виникає при ньому, завдають великої шкоди, особливо в молодому віці. Вроджені вади серця виникають ще в утробі матері.\nУраження серця виникає і при діабеті, захворюваннях щитовидної залози. Окрім того, серце страждає внаслідок перенесеного сифілісу, дифтерії. Серцеві блокади виникають при порушенні діяльності синусового вузла серця, внаслідок чого розвиваються ті чи інші порушення ритму серцевої діяльності.\nСимптомами, які вказують на порушення діяльності серця, можуть бути болі в грудях, наростання задишки, особливо при фізичному навантаженні та в нічний час. Набряки на щиколотках свідчать про наявність серцевої недостатності, у такому разі вони збільшуються наприкінці дня. Нестійкий частий пульс, запаморочення, зомління, посиніння губ, напади, які нагадують астму, та сильна стомлюваність теж можуть бути проявами захворювань серця. Тривалий кашель та кашель з домішками крові так само вимагають обстеження серця.\nМайже у всіх випадках хворому можна допомогти, особливо якщо діагноз встановлений якомога раніше. Зміна звичок, призначення відповідної дієти та лікарських засобів здатне поставити хворого на ноги та покращити якість життя. В окремих випадках необхідне хірургічне втручання, яке з удосконаленням методів набуває дедалі більшого значення.\nФакторами, які підвищують ризик розвитку серцевих захворювань, є паління, надмірна маса тіла, жирна їжа, недостатня фізична активність, емоційні стреси.\nЗменшення факторів ризику уже саме по собі здатне підтримувати непоганий стан. Необхідно регулярно проходити медичні огляди.\nНайпоширеніше обстеження роботи серця - зняття електрокардіограми, яка виявляє регулярність ритму серцевих скорочень та розповсюдження імпульсу збудження серця. Для виявлення змін електрокардіограми, які не визначаються у спокої, застосовують зняття її при фізичному навантаженні. Проте електрокардіограма не завжди здатна виявити захворювання серця. Тільки 15% від усіх захворювань діагностуються за допомогою електрокардіографії. 50% діагнозів захворювання серця встановлюються на підставі скарг пацієнта та їх оцінки лікарем, решта припадає на інші методи обстеження (лабораторні, рентгенологічні дослідження, ехокардіоскопіютощо).\nНеобхідно слідкувати за рівнем артеріального тиску, підвищення якого, іноді не змінюючи самопочуття, може завдавати значної шкоди.\nЗверніть увагу на харчування: багата на холестерин їжа спричиняє розвиток захворювань серця. Якщо у вас надмірна вага, неодмінно схудніть, оскільки зайвий жир підвищує навантаження на серце. Обмежте вживання солі, яка затримує рідину в організмі.\nНе паліть, паління збільшує ризик розвитку інфаркту, прискорює биття серця, підвищує артеріальний тиск, сприяє звуженню кровоносних судин. Особливо небезпечне паління при захворюваннях периферичних судин, при яких збільшується ризик розвитку гангрени та ампутації кінцівок.\nБудьте фізично активними, уникайте психологічних стресів, це допоможе в багатьох випадках зменшити ризик розвитку інфаркту міокарда.\nОсобливо відповідально при захворюваннях серця треба поставитись до можливості керування автомобілем. Ризик у цьому разі пов'язаний з імовірністю раптової тимчасової втрати свідомості, виникненням сильного болю, а іноді й раптової смерті. Це може статися при неконтрольо-ваному артеріальному тиску, при стенокардії, атеросклерозі, судинній недостатності, хворобах периферичних судин тощо.\nЯкщо ви хворієте на серцево-судинні недуги, продовжуйте вести активний спосіб життя в рамках обмежень, рекомендованих вашим лікарем. Жінці, хворій на серце, неодмінно треба проконсультуватись у лікаря, якщо вона вирішила завагітніти.\nПорушення ритму серця, або аритмія характеризується різними відхиленнями в ритмі скорочень серця. Зазвичай людина не відчуває скорочень свого серця. Появу аритмії вона сприймає як перебої, завмирання серця, різке хаотичне серцебиття.\nХоча багато із аритмій не представляють серйозної загрози для життєдіяльності людини, проте при перших ознаках цих відхилень неодмінно слід звернутися до лікаря.\nПевну роль у виникненні аритмій відіграє стан нервової системи. Психічне навантаження викликає деякі зміни у темпі та ритмі.серцевих скорочень навіть у здорових людей.\nАритмія часто виникає на фоні захворювань центральної та вегетативної нервових систем. При анатомічних змінах у структурі серця, а також при порушенні обмінних процесів теж виникають різні за видом та тривалістю аритмії.\nОдним із видів аритмії є серцебиття - відчуття прискорених або підсилених скорочень серця. Воно може спостерігатися у здорових людей як наслідок змін нервового апарату, який регулює діяльність серця, під впливом фізичного навантаження, хвилювання, високої температури повітря, зловживання тютюном, алкоголем, міцним чаєм, кавою. Розвивається серцебиття і при захворюваннях серцево-судинної системи, хворобах, які протікають з лихоманкою, при неврозах у клімактеричному періоді тощо.\nДо інших порушень ритму відносять блокади серця. При цьому виникає порушення у групі волокон, які створюють та передають електричні імпульси, що змушують серцевий м'яз скорочуватись та перекачувати кров як насос. Якщо такі імпульси стають нерегулярними, серце починає скорочуватись повільніше або може зупинитися на декілька секунд, а то й зовсім.\nБлокади серця частіше всього вражають людей після 60 років внаслідок розвитку атеросклерозу. У молодших це буває проявом вродженої вади, дії ревматичної хвороби.\nДо проявів блокад серця можна віднести напади млості, зомління, втрати свідомості, втомлюваність, судоми.\nВиявляються порушення ритму і блокади серця в тому числі за допомогою електрокардіограми.\nАритмії функціонального характеру лікують заспокійливими засобами, у решті випадків лікують як основне захворювання, що спричинило аритмію, так і застосовують широкий арсенал антиаритмічних засобів під контролем лікаря. При блокаді серця іноді постає необхідність встановлення штучного водія ритму хірургічним шляхом.\nЗасоби народної медицини при порушеннях серцевого ритму\n1 чайну ложку суцвіть календули залити склянкою окропу, настояти 1 годину, процідити, пити по півсклянки чотири рази на день.\nСвіжий сік редьки чорної по 1 ст. ложці двічі-тричі на день в чистому вигляді або в суміші з рівною частиною меду.\n1-2 чайні ложки трави волошки синьої заварити склянкою окропу, настояти 1 годину, процідити, вживати по чверті склянки 3-4 рази на день за 10-15 хвилин до їди.\n1 ст. ложку трави сухоцвіту багнового залити склянкою окропу, настояти 10 хвилин, процідити, пити по 1/2 склянки тричі на день за ЗО хвилин до їди.\nКореня валеріани 2 частини, трави кропиви собачої 2 частини, трави деревію 1 частину, плодів анісу 1 частину змішати; 1 ст. ложку суміші залити склянкою окропу, настояти ЗО хвилин, процідити, пити по третині склянки двічі-тричі на день.\nСтенокардія та інфаркт міокарда є основними клінічними формами ішемічної хвороби серця - ІХС. Термін ІХС (у древньогрецькій вимові ісгемія - малокрів'я, нестача крові) застосовується для визначення хронічного процесу, який виникає внаслідок недостатнього постачання крові до міокарда. У більшості випадків це трапляється через атеросклероз коронарних артерій серця (97-98%).\nВООЗ виділила такі чинники розвитку ішемічної хвороби серця:\nприхований та явний цукровий діабет;\nнадмірне збільшення маси тіла у зрілому віці;\nСтенокардія (грудна жаба) найбільш поширена форма ІХС, її основні прояви - поява нападів стискуючого, ріжучого болю в грудях, за грудиною, які начебто обпікають серце, стискують горло, може навіть перехопити подих.\nБіль виникає раптово, триває від кількох хвилин до півгодини. Може віддавати в ліву руку, плече, шию, нижню щелепу. Часто напад супроводжується відчуттям страху. Може виникати під впливом фізичного навантаження (підйом угору, швидка хода), емоційного напруження, паління, вживання алкоголю.\nПрогресування хвороби призводить до виникнення нападів і в стані спокою. Хворий може прокинутись вночі від нападу сильного болю. Під час нападу хворий часто стає блідим, на лобі виступає холодний піт. Може виникати відчуття нестачі повітря, задухи.\nПри нападі стенокардії займіть зручне положення переважно сидячи, прийміть таблетку нітрогліцерину під язик, при відсутності ефекту через 2-3 хвилини повторно. Повторювати прийом нітрогліцерину можна кілька разів, але якщо артеріальний тиск не менше 100/60 мм рт. ст., та вжити не більше 3-4 таблеток протягом 15 хвилин, за добу не більше 20-25 таблеток. Із заспокійливою метою, а також для зменшення головного болю від дії нітрогліцерину та для підвищення знеболювальної дії прийміть корвалдин, корвалол, валокордин або валідол. (Див. стор. 440). При підвищеному тиску прийміть гіпотензивні препарати.\nЯкщо напад не пройшов протягом 10 хвилин, викличте швидку допомогу, оскільки не виключено, що у вас розвинувся інфаркт міокарда.\nПричиною нападу є звуження просвіту коронарної артерії атеросклеротичною бляшкою, спазм судин або поєднання обох факторів.\nУ лікуванні стенокардії важливе значення мають нормалізація способу життя, упорядкування режиму праці та відпочинку, усунення фізичних та психоемоційних перевантажень, припинення паління, дотримання певної дієти. Харчування має бути низькокалорійним, спрямованим на усунення нерідко супутнього ожиріння. Припинення паління усуває несприятливу дію нікотину на коронарні судини.\nТреба боротися з гіподинамією, проте рівень фізичної активності слід погодити з лікарем. При самостійному виконанні фізичних вправ уважно стежте за самопочуттям. Якщо під час фізичного навантаження з'являється важкість за грудиною, збільшується серцебиття, відмічаються перебої в роботі серця, задишка, слабість чи запаморочення, навантаження слід зменшити або зовсім припинити вправи. При перших проявах нападу стенокардії прийняти нітрогліцерин.\nСтатеві зносини при стенокардії не протипоказані, іноді з метою попередження нападу перед статевим актом слід прийняти нітрогліцерин.\nЛікування стенокардії медикаментозними засобами призначає лікар залежно від важкості захворювання. В окремих випадках може знадобитися хірургічне втручання. Вирішення питання про доцільність оперативного лікування відбувається після проведення коронарної ар-теріографії, коли за допомогою зонда, введеного через стегнову артерію безпосередньо в коронарну артерію, вводиться спеціальний пристрій і проводиться відеозйом-ка. Таким чином виявляється ступінь звуження судини.\nПісля виявлення ділянки звуження туди можна ввести катетер зі спеціальним латексним балончиком, який має здатність роздуватися і витримує дуже високий тиск. На місці утворення бляшки балончик роздувається, і бляшка руйнується, основа бляшки втискується балончиком у стінки судини, збільшуючи отвір судини до нормального. Ця операція носить назву ангіопластика. Відразу після процедури ангіопластики на місце зруйнованої бляшки можна ввести стент - спеціальний пристрій, схожий на пружинку з платини або золота. Вводиться стент у стисненому вигляді, а потім розширюється і фіксується спеціальними замочками в потрібному місці. Поки що це найкарди-нальніша технологія в лікуванні ішемічної хвороби.\nЩе один хірургічний метод - аортокоронарне шунтування, тобто пересадка судини зі стегна в обхід звуженої або закупореної ділянки коронарної артерії. Ефективність таких операцій сягає 70-80%. -\nПри правильному способі життя та відповідному лікуванні хворий на довгі роки може зберегти працездатність та задовільне самопочуття.\nПри гострій закупорці коронарної артерії тромбом, гострому звуженні просвіту коронарної артерії розбухлою атеросклеротичною бляшкою виникає інфаркт міокарда - вогнище некрозу (омертвіння) у серцевому м'язі.\nПочатком інфаркту міокарда в більшості випадків є інтенсивний та тривалий біль за грудиною, який не вдається зняти повторними прийомами нітрогліцерину. Буває, що біль відчувається тільки у верхніх кінцівках, що часто приймається за артрит, бурсит або розтягнення зв'язок. Якщо біль локалізується у шиї, то хворий може віднести його за рахунок зубного болю або подумати, що це просто продуло шию. Іноді біль виникає у верхній частині живота, що викликає відчуття, схожі з розладами шлунка. Біль може віддавати у спину, тоді його можна переплутати із болем у попереку.\nБіль при інфаркті міокарда не обов'язково сильний, він може бути помірним, а часом і зовсім відсутній. Іноді це легке нездужання та мигтіння. Якщо виникають якісь симптоми, що викликають тривогу, треба негайно обстежитись у лікаря.\nПри гострому нападі інфаркту можливі різні серйозні ускладнення аж до клінічної смерті, тому необхідно бути готовим до проведення негайних реанімаційних заходів -непрямого масажу серця та штучного дихання.\nУ людини, яка перенесла інфаркт, ризик розвитку повторного інфаркту збільшується.\nДля попередження розвитку інфаркту міокарда необхідно обмежити вживання тваринних жирів, тримати під контролем артеріальний тиск, кинути палити, уникати емоційних стресів, боротися з надмірною масою тіла, регулярно робити гімнастику та проходити медичні огляди.\nВиховуйте у своїх дітей здорові звички, які в майбутньому допоможуть їм уникнути інфаркту. Привчайте їх контролювати масу тіла, утримуватись від паління, обмежувати вживання тваринних жирів, заохочуйте до занять спортом та інших фізичних вправ.\nЧоловіки більше схильні до розвитку інфаркту, це пояснюється наявністю у жінок гормону естрогену, який гальмує розвиток атеросклерозу, проте з настанням менопау-зи у жінок кількість хворих на інфаркт вирівнюється.\nНаявність діабету сприяє розвитку інфаркту, тому необхідно добиватись компенсації діабету.\nВдача людини теж може бути фактором ризику. У людей енергійних, які прагнуть будь-що досягти успіху, багатства, у метушливих та збуджених імовірність інфаркту набагато більша, ніж у спокійних та врівноважених. Різкі зміни в житті - вихід на пенсію, зміна місця роботи, проживання - також підвищують ризик розвитку інфаркту.\nЛікують інфаркт у стаціонарі, де використовуються медикаментозні препарати, лікувальна фізкультура, психо-та фізіотерапевтичні засоби. Для реабілітації широко застосовується санаторно-курортне лікування.\nПри своєчасному повноцінному лікуванні багато хворих, які перенесли інфаркт, в подальшому ведуть нормальний спосіб життя з певними обмеженнями. Часто вони повертаються на стару роботу, ходять на риболовлю, плавають та займаються іншими улюбленими справами. Статеві стосунки зазвичай не шкідливі після одужання, їх відновлення після консультації у лікаря можливе уже через 6 тижнів після перенесеного інфаркту.\nЗ метою попередження повторного інфаркту лікар може виписати вам судинорозширювальні препарати, антикоагулянти, які попереджують розвиток тромбу, інші засоби. Після консультації з лікарем для лікування стенокардії та інфаркту міокарда можна приймати засоби народної медицини, які рекомендуються при лікуванні атеросклерозу.\nСерцева недостатність - це нездатність серця забезпечити адекватний кровообіг унаслідок зниження насосної функції серця. Серцевий м'яз стає нездатним перекачувати кров у необхідній для організму кількості, серце працює з дедалі меншою силою, ніж це необхідно для нормального здоров'я.\nЦе може бути викликано інфарктом, ревматизмом, вродженими вадами серця. Послаблює діяльність серця високий артеріальний тиск, ішемічна хвороба серця, при якій звужені коронарні судини серця погіршують роботу серцевого м'яза. Потік крові при цьому уповільнюється, кров, яка повертається в серце по венах, починає давати задній хід, чим викликає застій у тканинах. Рідина починає просочуватись через стінки судин у тканини - виникають набряки, водянка.\nНайчастіше рідина накопичується в нижніх кінцівках, проте може накопичуватись і в черевній та грудній порожнинах, у легенях. З рідиною також в організмі затримується натрій, який у свою чергу призводить до затримки рідини.\nПро виникнення серцевої недостатності сигналізують задишка та набряки. Проте це не є найперші симптоми. Більш ранні ознаки виявити важче. Спочатку внаслідок накопичення рідини в тканинах збільшується маса тіла хворого, а набряки та задишка з'являються пізніше. Одночасно відмічається синюшність слизових оболонок та окремих ділянок шкіри.\nЗадишка спочатку виникає при фізичному навантаженні, наприклад, при підйомі по сходах, іноді вона проявляється нічними нападами. Такі хворі часто відчувають потребу підкласти під голову другу подушку.\nНабряки частіше з'являються у другій половині дня.\nЛікування серцевої недостатності зводиться перш за все до усунення причин, які її викликали. Це може бути зниження артеріального тиску при гіпертонії, усунення хірургічним «шляхом вроджених або набутих вад серця тощо.\nЗагальним правилом є зниження фізичних навантажень, значне обмеження прийому кухонної солі з їжею, а також прийом лікарських препаратів під контролем лікаря. Рекомендується застосування медичних п'явок.\nПри серцевій недостатності застосовуються рослинні засоби, дія яких спрямована на підвищення скорочувальної активності серцевого м'яза, зменшення периферичного опору судин та сечовиділення.\n10 г сухої трави горицвіту весняного залити 500 мл окропу, довести до кипіння, настояти 4 години, вживати по 1 ст. ложці 6 разів на день;\n2 чайні ложки трави жовтушника сіруватого залити 300 мл окропу, довести до кипіння, настояти 4 години, вживати по 1 ст. ложці за 10-20 хвилин до їди;\n2 чайні ложки квітів конвалії звичайної залити 500 мл окропу, настояти 4 години, вживати по 1 ст. ложці 4 рази на день;\n1 г кори обвійника грецького залити склянкою окропу, кип'ятити 5 хвилин, настояти 4 години, вживати по 1 ст. ложці 4 рази на день. Зменшують периферичний опір судин:\nЗО г трави кропиви собачої (пустирник звичайний) залити 50 мл окропу, довести до кипіння, настояти 1 годину, процідити, пити по 50 мл 4 рази на добу;\n1 ст. ложку сухих плодів глоду колючого заварити склянкою окропу, настояти 2 години в теплому місці, процідити, вживати по 1-2 ст. ложки 3-4 рази на день. Сечогінні засоби:\nЗО г трави золотушнику звичайного залити 500 мл окропу, довести до кипіння, настояти 4 години, вживати по 1 ст. ложці 6 разів на день;\n1/2 чайної ложки ортосифону (нирковий чай) залити склянкою окропу, кип'ятити 2 хвилини, настоювати 4 години, вживати по 50 мл 4 рази на день за ЗО хвилин до їди;\n4 ст. ложки трави хвоща польового залити 500 мл окропу, кип'ятити 3 хвилини, настоювати 2 години, процідити, вживати по 50 мл 4 рази на день після їди;\n2 ст. ложки подрібненої трави холодку лікарського залити 500 мл окропу, кип'ятити 3 хвилини, настояти ЗО хвилин, процідити, вживати по 50 мл 4 рази на день до їди.\nДата: 21.04.2016, 22:28


«Готові до всіх видів співпраці», — Ердоган про роботу з Талібаном\n"Готові до всіх видів співпраці", — Ердоган про роботу з Талібаном\n18 серпня 2021 в 22:50\nФото: BloombergHT | З Афганістану вдалося евакуювати 552 громадянина Туреччини\nСпівпраця з талібами потрібна для забезпечення миру афганському народу і благополуччя турків в Афганістані.\nПрезидент Туреччини Реджеп Ердоган заявив про готовність співпраці з Талібаном заради збереження миру афганського народу. Про це повідомляє інформагенція Anadolu.\nЗа словами турецького лідера, він готовий співпрацювати з талібами для забезпечення благополуччя турецьких громадян, які живуть в Афганістані.\n"Ми готові до всіх видів співпраці, щоб зберегти мир для афганського народу, [забезпечити] благополуччя турецьких громадян, які живуть в цій країні, а також захистити інтереси нашої держави", — заявив Ердоган.\nПрезидент також розповів, що з Афганістану вдалося евакуювати 552 громадянина Туреччини.\nЗа словами міністра національної оборони Туреччини Хулусі Акара, якщо будуть сприятливі умови, то Анкара може продовжити місію з охорони аеропорту в кабульському аеропорту.\n"Літаки безпечно злітають і здійснюють посадку. За останні дві доби здійснено 62 рейси. Багато країн евакуюють громадян з Афганістану. ВПС Туреччини також розпочали евакуацію турецьких громадян з Афганістану. Перешкод для роботи аеропорту немає. Безпека забезпечена. За підсумками переговорів ситуація проясниться і тоді, буде прийняте остаточне рішення", — розповів міністр.\nНагадаємо, в Афганістан вилетів літак Міноборони України для евакуації українців. Понад 150 громадян заявили про бажання покинути країну.\nЗазначимо, що за інформацією BBC, армія Афганістану виявилася в рази меншою, ніж заявлялося.


Круїз навколо Північної Америки - Shipregistr\nДодому Морські круїзи Круїз навколо Північної Америки\nЦієї подорожі ви не знайдете ні в одному прайс-листі навіть у самої вишуканої туристичної компанії, але в цьому то і суть будь-якого туру – пізнання невідомого. А мова піде про круїз навколо одного з найбільших континентів – Північної Америки.\nЗ розвитком мореплавства береги Північної Америки населені представниками найрізноманітніших культур стали залучати до себе увагу дослідників, мандрівників і нових поселенців. Тому наш круїз пройде уздовж всього материка, повторюючи всі вигини північноамериканського узбережжя від холодних вод Північної Атлантики до неправдоподібно бірюзового Карибського моря і величної Аляски. Наше морське подорож почнеться біля берегів Нової Шотландії, звідти триватиме на Карибські острови Теркс і Кайкос, Домініку і Мартініку. Потім проследуем на захід і побуваємо в Гватемалі, перетнемо Панамський канал і відправимося на північ уздовж тихоокеанського узбережжя, у Каліфорнії, Британську Колумбію (острови Королеви Шарлотти) і нарешті, на Аляску.\nСхідне узбережжя Нової Шотландії. Ці витягнулися в бік Європи смужки суші, перша земля, яку зустрічають на своєму шляху моряки, які перетинають на морських суднах величезна і бурхливий водне простір між Європою і Північною Америкою.\nВ 1497 році італійський мореплавець Джон Кабот випадково відкрив ці землі, коли шукав західний прохід в Китай. Повернувшись у Європу, він розповідав дивовижні історії про землі, де море просто кишить рибою, і щоб її зловити, досить просто опустити за борт відро. Слідом за Каботом в чисті й холодні води Нової Шотландії кинулися європейські рибалки, які і осіли тут. З тих пір їх життєвий уклад не зазнав значних змін.\nострів Кейп-Бретон, Нова Шотландія, Канада\nЦя земля красива особливою холодною і чистою красою. Життя тут завжди нерозривно була пов’язана з морем, і щоб вижити в цьому суворому краю, мало однієї сили і хоробрості, треба щоб в жилах тече не кров, а солона морська вода. Протягом 16-17 століть одна за одною на Нову Шотландію накочувалися хвилі європейської міграції. Спочатку це були французи, яких через 100 років змінили англійці. Тепер стає зрозуміло, чому ця земля названа Новою Шотландією. У ті давні колоніальні часи шотландські переселенці прибували сюди тисячами, приносячи в місця подібно острову Кейп-Бретон свою культуру.\nУ самій крайній точці Нової Шотландії знаходиться вітрильне судно «ELSIE», яке саме по собі є реліквією. Воно належало одному з найвідоміших шотландських мігрантів – винахідникові Олександрові Грем Беллу. В 1917 році Белл в честь улюбленої дочки назвав цю шхуну «ELSIE», і вона досі на плаву, завдяки зусиллям екіпажу. Увійшовши на борт цієї яхти можна відправитися на розважальну морську прогулянку навколо Кейп-Бретон – острова, про який кажуть, що він більше шотландський, ніж вся Шотландія.\nПродовжуючи морський круїз навколо Америки можна відвідати Галіфакс – процвітаючий морський порт і столицю Нової Шотландії. Він став центром морської торгівлі ще в ті славні часи, коли кораблі були дерев’яними і ходили під вітрилами. Цей гостинний порт обслуговував потреби моряків на півночі Атлантики. Подорожувати по Атлантичному океану нелегко, а іноді небезпечно для життя. У цих бурхливих водах затонуло незліченна кількість кораблів, але найвідомішим корабельному стала загибель «Титаніка». Перші кораблі вирушили на порятунок саме з Галіфаксу, але все що їм вдалося виявити це безліч замерзлих тіл, які потім були поховані на одному з кладовищ порту. Цей зворушливий меморіал споруджений в пам’ять про ту жахливу подію.\nзворушливий меморіал Титаніку\nЗ Нової Шотландії кораблі і судна відправляються не тільки в Європу, але і в південне напрямок, опинившись в теплих водах в оточенні людей сповідують зовсім іншу життєву філософію. Наприклад, острови Карибського басейну. А доставити мандрівників може туди ново-шотландська реліквія – шхуна «BLUENOSE II». Її зображення досі прикрашає канадську десятицентовую монету.\nЦе вітрильне судно є точною копією самої знаменитої і швидкохідної рибальської шхуни ходила в цих водах. Справжній вітрильник «BLUENOSE» будучи діючим промисловим судном, був національною гордістю канадців. У першій половині 20 століття він регулярно перемагав американців у щорічній гонці риболовецьких суден. Репліка «BLUENOSE II» обладнана вітрилами загальною площею понад 370 кв. м., і доставить любителів морських круїзів до Карибського моря всього за 5 діб.\nДжон Кабот став одним з перших європейців, що побували на узбережжі Північної Америки, але на південь до нього побував інший португалець Христофор Колумб. Цей мореплавець вперше з’явився в Карибському морі в 1492 році. Як і Кабот, він вважав, що потрапив в Азію, але насправді він відкрив сучасну Вест-Індію.\nЙого експедиції поклали початок процесу європейської міграції. З тих самих пір європейські поселенці і мандрівники взяли активну участь в облаштуванні Нового Світу.\nна островах Теркс і Кайкос\nМабуть, будь-який мандрівник, вперше побачивши острови Теркс і Кайкос, зрозуміє, чому Карибські острови стали золотою жилою для туристичних фірм, адже для більшості з нас це втілена мрія. А якби Колумб 500 років тому зійшов на цю землю, його погляду б відкрилася приголомшлива картина – ланцюг плоских піщаних островів гріються в променях Карибського сонця. Сьогодні ці залиті сонцем острова втілюють у собі типово карибську суміш – трохи Африки, трохи старої Європи і трохи сучасної Америки. Острови Теркс і Кайкос це місце де змішалися і переплелися різні культурні традиції. У цьому можна легко переконатися, слухаючи життєрадісну музику рипса у виконанні місцевих музикантів. За Карибським мірками острови Теркс і Кайкос процвітають, і досі є Британською колонією. Тут вважають, що майбутнє островів пов’язано з розвитком індустрії туризму. Їх головним багатством вважаються неправдоподібно мальовничі пляжі і тепле чисте море. Тут багато фарб, пейзажі, що радують око, а час ніби трохи сповільнив свій темп. Острів Великий Теркс схожий на уламок старої британської імперії, покинутий кимось в прозорі бірюзові води Карибського моря. Ідеальні умови для молодят, а для любителів пляжного відпочинку кращого місця просто не знайти.\nКарибське море набагато більше, ніж більшість з нас уявляє. Колумбу довелося плавати сюди три рази, перш ніж він досяг американського материка. Домініка ж входить до складу Малих Антильських островів знаходиться в 1600 км на південь від Теркс. А доставити кротчайшим шляхом прямо по Карибському морю зможе катамаран «Серано».\nОстрів Домініка дуже сильно відрізняється від попередніх плоских піщаних островів. Прямо з моря піднімається гориста вулканічна гряда, покрита завдяки благородній грунті буйної тропічної рослинності. Квітуча Домініка славиться різноманітністю дикої фауни – це рай для натуралістів. Земля дає багатий урожай цукрового очерету, який прославив країни Карибського басейну. Після важкого трудового дня кожен житель острова знайде час, щоб пограти в доміно. Доміно тут загальна пристрасть.\nТуристи часто обходять Домініку стороною, оскільки тут немає білих піщаних пляжів, але вони не усвідомлюють, чого позбавляють себе – виду незайманих тропічних лісів у безтурботному світі не пошкоджене дикої природи. Домініканці, як і всі жителі Карибських островів є нащадками білих колонізаторів і африканських рабів. Одні з власної волі, інші в силу обставин з’явилися в цьому місці незабаром після того, як в цих місцях побували європейці. Разом вони утворюють життєздатну націю, яка з честю витримує періодичні удари стихії. Саме люди поряд з заспокійливою красою природи роблять Домініку таким місцем, яке важко забути.\nПродовжуючи морський круїз навколо Північної Америки на борту катамарана «Serano», наша подорож переміститься в наступний пункт призначення, розташований неподалік острів Мартініка.\nМабуть, найвідомішим місцем острова Мартініка є порт Сен-П’єр, розташований на західному узбережжі. Сьогодні в цьому містечку примостившись біля підніжжя вулкана Мон-Пеле проживає понад 6000 осіб. У 1900 році Сен-П’єр був перлиною французької Вест-Індії. Це був фешенебельний жвавий морський порт з населенням близько 30 тисяч чоловік. У 1902 році Мон-Пеле почав диміти, але його періодична активність сприймалася остров’янами не інакше як прикра перешкода. До травня вулкан почав вивергатися, але жителі Сен-П’єра вважали, що потоки лави їм не загрожують. Ніхто не міг припустити, що небезпека буде виходити не від лави. Утором 8 травня 1902 року конус вулкана вибухнув. Порт Сен-П’єр був спалений дотла потоком розпечених каменів і хмарою розпечених газів і попелу двигавшего зі швидкістю 160 км/год. Із 30 тисяч жителів уцілів тільки один в’язень підземної в’язниці. Весь світ поспішив на допомогу до зруйнованого острову. Вантажі з гуманітарною допомогою йшли з Парижа, Лондона і Нью-Йорка і поступово крок за кроком Сен-П’єр буквально повстав з попелу.\nОстров’яни пам’ятають той день, коли вулкан стер з лиця землі Сен-П’єр. Вони сумують за загиблими. Тисячі людей збираються на площі і проходять вулицями, поминаючи покійних. З настанням темряви рибалки натягають в гавані гірлянди з тридцятьма тисячами вогнів – з одного вогнику в пам’ять про кожну загиблу людину в ті фатальні хвилини.\nЗвідси на борту парусно-моторного катамарана «Панделупа» можна відправитися в досить довге плавання в Гватемалу – на захід у напрямку до американського континенту.\nЛише під час своєї третьої подорожі Колумбу вдалося досягти материковій частині Америки. Але і в цьому випадку він вважав, що дістався до Азії і намагався знайти прохід в Китай. Ті ж, хто пішов за ним, у тому числі і Амеріго Веспуччі, на честь якого і була названа Америка, продовжували плавати уздовж узбережжя Південної і Центральної Америки поки, нарешті, не визнали очевидне – це була не Азія, а новий континент. Звичайно ж, він зовсім не був новим, якщо не брати до уваги людей, які вже там жили і чиї предки заселили Америку багато тисяч років до цього, але саме для європейців це був Новий світ. І як тільки в Європі дізналися про Америці, хід історичного розвитку назавжди круто змінився. Одним з перших берегів американського материка побачених першими європейськими мандрівниками була Гватемала.\nСхідне узбережжя Гватемали сонне тропічне царство. Туристи тут нечасті гості, і життя тече спокійно і неквапливо. Береги острова потопають у густою тропічною рослинності. Однак незабаром пейзаж змінюється на навколишні вулканічні піки і величезні безлюдні озера цієї древньої землі. Але найбільше гватемальское диво заховано в густих лісах на рівнинній частині країни. Майже поглинений рослинністю місто Майя є незаперечним доказом величі давньої цивілізації, яка процвітала на території Центральної Америки і Південної Мексики.\nмісто Майя – Тікаль\nМісто Майя – Тікаль був найбільшим за всю історію Майя в період 9 століття. В ньому проживало близько 200 тисяч осіб. Тут протягом тисячі з гаком років полководці збирали армії, художники працювали по каменю і дереву, торговці торгували, музиканти грали на інструментах, жерці молилися богам, здійснюючи людські жертвоприношення, а писарі записували все це на камені иероглифическим листом. Це була високорозвинена цивілізація. Астрономи Майя склали докладні карти зоряного неба, а їх математики створили різні типи календарів і вирахували точки сонцестояння не тільки для Землі, але і для інших планет. До кінця 10 століття усе це було вже в минулому. Цивілізація прийшла в занепад, а Тікаль був покинутий жителями. Причина, за якою все це відбулося, залишається однією з найбільш хвилюючих загадок історії. І хоча цивілізація Майя починає, нарешті, потроху відкривати свої секрети ми досі ні на йоту не наблизилися до розуміння того, що тут відбулося тисячу років тому.\nСьогодні у Місті проживає понад 7 мільйонів майя, чия культура, збагачена багатовіковим іноземним впливом, робить цю центральну американську країну незвичайно самобутній.\nЧастина 2: Круїз навколо Північної Америки\nпопередня статтяРічкові круїзи на теплоході «Маршал Кошовий» проекту 302\nнаступна статтяКомпанія «Odyssey Marine» знайшла друге затонуле судно з сріблом


Біль після массажа. Все, що вам потрібно знати | Lakshmi SPA\nДуже часто клієнти масажних салонів скаржаться на біль в спині після чергового сеансу. При цьому неприємні відчуття з’являються відразу в декількох ділянках тіла. Чому це відбувається? Який характер носить біль після масажу? Чому у пацієнта болить спина? Тут ви отримаєте відповіді на всі запитання.\nПерш за все варто згадати, що хворобливі відчуття з’являються переважно в двох зонах – в області спини і в області шиї, а також після антицелюлітного масажу. Тепер давайте розберемося з кожною з них окремо.\nБільшість людей вже звикли до того, що масаж шиї – це виключно приємна і безболісна процедура. Але це не так. Якщо пацієнт веде малорухливий спосіб життя (наприклад, працює в офісі), м’язи шиї набрякають і після масажу настає легка крепатура. Також вам варто знати, що в області шиї розташовано дуже багато активних точок, пов’язаних з іншими органами, тому під час масажу майстер може зачепити деякі з цих точок. Але зазвичай біль в шиї після масажу проходить протягом двох днів після процедури.\nБіль у спині після масажу\nТут все набагато складніше. Під час масажу м’язи спини отримують навантаження майже таке саме, що і людина під час тренування в спортивному залі. Зазвичай, під час першого сеансу м’язи сильно забиті і подібний вплив на них майже напевно призведе до больових відчуттів. Як правило, біль в м’язах спини проявляється на наступний день після процедури і проходить протягом двох-трьох днів. Але тут багато що залежатиме від майстерності масажиста і виду масажу (розслабляючий, точковий або тонізуючий масаж).\nБіль після антицелюлітного масажу\nЯк не дивно, ця процедура також нерідко супроводжується хворобливими відчуттями. Але це цілком природно і вам варто бути готовими до такого. Але чому? Вся справа в тому, що при правильній техніці виконання і впливу на м’язи виникають хворобливі відчуття, а після процедури настає легка крепатура. Але це не привід для занепокоєння – це значить лише те, що масаж був максимально ефективним.\nЯк полегшити біль в спині після масажу\nБагато хто з вас напевно захочуть дізнатися, як можна протистояти хворобливим відчуттям після процедури. І ось кілька основних принципів, які допоможуть вам в цьому:\nПийте багато рідини. Часте споживання води до і після масажу дозволить уникнути больових відчуттів.\nПриймайте теплу ванну. Класичний метод, який допоможе швидко відновити м’язи. Прийом ванни рекомендується ввечері після пройденого сеансу.\nРобіть розтяжку. Ця вправа допоможе позбутися від напруги і швидко позбавить вас від крепатури.\nТакож на сайті: Як зняти втому після роботи?


Навіщо Нацбанк грає з "монетарною гранатою"? - 112 Україна\nУсі розуміють, що нічого позитивного від такого застосування "монетарної гранати" не буде, а ось осколками може зачепити багатьох\nСпоживчі ціни в січні поточного року збільшилися на 1,5% порівняно з попереднім місяцем. Роком раніше цей показник перебував на позначці 1,1%. Якщо оцінити індекс споживчих цін у річному обчисленні, то він становив 14,1%. Не важко помітити, що темпи інфляції істотно прискорилися порівняно з минулим роком. Ще сумнішою є динаміка промислових цін. Тут взагалі біда: збільшення цінових показників у 2018 році становило вже 4,4%, хоча торік промислові ціни навіть дефлували - мінус 0,3%. Слід також зазначити, що це своєрідний рекорд, якщо порівнювати з показниками 2017-го: торік максимальний показник промислової інфляції було зафіксовано в березні, він склав 3,5%.\nЦей ліричний вступ нам необхідний для розуміння цілком очевидної істини: підвищення облікової ставки НБУ до позначки 16%, яке було "висвітлено" на Інститутській 26 січня цього року, є геть не останнім.\nЗагалом усе найкраще у новітній історії економіки (якщо називати таким останні чотири роки) вже було. Як у відомої екранізації "щупальця " русского міра", повісті Михайла Булгакова "Собаче серце". Пам'ятаєте, на запитання Шарикова про найголовнішу подію в його житті "медіум" відповіла: "Найкраща подія у вас попереду". Щодо української економіки ця відповідь лунала б приблизно так: "Найкращі часи вже позаду". І йдеться не про горезвісний 2013-й, з яким тепер експерти порівнюють усі статистичні показники, починаючи від народжуваності й закінчуючи параметрами ВВП, як колись молода країна рад порівнювала своє зростання з періодом царизму в 1913-му напередодні Першої світової. Йдеться про 2016-2017 роки, коли і динаміка курсу гривні до долара, і показники інфляції були цілком терпимими. Але в цьому немає жодної заслуги діючих органів державної влади, точніше заслуга є, але лише в тому, що народ так і не відчув на собі цей "оживляж". Просто так "стали зірки" на світових сировинних ринках: відносно дешева нафта на тлі цін, що підвищуються, на товари традиційного українського імпорту (руду, метал, зерно та олію). Цю сприятливу цінову кон'юнктуру дуже добре відчули наші українські фінансово-промислові групи, які поклали собі до кишені не один мільярд доларів. Так, при цьому не забули і про 120 млрд грн відшкодування з податку на додану вартість. Виплаченого, природно, за рахунок державного бюджету. Уподібнившись при цьому хамовитому парвеню, який після ситного обіду поклав собі до потайної кишені ще й ресторанну срібну ложечку.\nХоча ні. Народ теж відчув це зростання – у вигляді інфляції. Адже збільшення цін на енергоносії та необроблену сировину врешті призвело до зростання цін на продукти з більш високим рівнем доданої вартості. Тож кожен отримав своє: олігархи – прибуток, народ – інфляцію.\nА що ж Нацбанк, який повинен був вирівняти це несправедливий ціновий перерозподіл суспільних доходів?\nНа засіданні комітету з монетарної політики, яке відбулося 24 січня цього року, переважна частина його членів висловилася за підвищення облікової ставки на 1,5% — до 16%, що стало своєрідним рекордом: за останній час базову ставку підвищували менш агресивно – на 1%, правда, через доволі короткі інтервали.\nТе, що в Нацбанку вирішили перейти до агресивного монетарного впливу на інфляцію, свідчить про наявність мінімального бажання щось робити в цьому відомстві. Ось тільки регулятор наполегливо продовжує грати роль однорукого боксера, не розуміючи очевидного: в умовах зростання цін на паливо і необроблені продукти сільського господарства контролювати інфляцію виключно монетарними інструментами неможливо. Необхідно підключати нову курсову політику, і тут не йдеться про примітивну модель фіксованого курсу. Потрібні валютний коридор за методом "курсової змії" (Snake in the Tunnel) і максимальне використання будь-яких чинників, що сприяють зміцненню гривні. Без ревальвації національної валюти зупинити цінове цунамі буде неможливо. Для ефективної боротьби з інфляцією НБУ мають бути обидві руки: монетарна і курсова політика.\nСеред неприємних речей можна відзначити і зростання базової інфляції до 9,5%. Як відомо, до показника широкої базової інфляції включено ціни на продовольчі товари з високим рівнем оброблення, ціни на непродовольчі товари за винятком палива, вартість послуг, крім адміністративно регульованих. А це вже той фундаментальний ціновий шок, який цілком і повністю лежить на совісті регулятора: якщо у 2017 році переважно зростали не базова інфляція, тобто паливо, адміністративно регульовані послуги і тарифи, а також ціни на необроблені сільськогосподарські товари, то на початку нинішнього року така цінова динаміка як небезпечний вірус перейшла на "вищий поверх" - до структури базової інфляції. Таким чином, збільшені торік ціни на необроблені товари було включено вже в цьому році до структури собівартості товарів з високою доданою вартістю. Як ми вже зазначали, уникнути цього можна було лише за допомогою більш сміливої ревальвації курсу гривні влітку торік.\nУ 2018 році НБУ ще сподівається на макроекономічну відповідь на комплекс вжитих ним заходів впливу. Наприклад, рівень інфляції у розмірі 8,9% (хоча в кінці минулого року прогноз цінової динаміки був значно меншим – 7,3%), при цьому базова інфляція повинна становити 8,2%. Враховуючи, що в річному вимірі інфляція вже розігналася до позначки, вищої за 14%, зробити це буде вкрай складно: це як якщо на швидкості понад 100 км/год в автомобілі переключити п'яту передачу одразу на третю, порветься приводний ремінь, а у випадку з економікою все може закінчитися більш плачевно – повним знищенням паростків млявого економічного зростання, які щойно з'явилися.\nНинішнє зростання облікової ставки побічно підтверджує ці негативні сигнали, які надходять від реальної економіки. На початку року різко впали показники експорту та надходження валютної виручки на внутрішній ринок. Перші статистичні дані щодо зростання ВВП, промислового виробництва та індексу виробників сільськогосподарської продукції можуть злегка приголомшити.\nДо речі, у комітеті з монетарної політики НБУ був "один, який не стріляв", тобто проголосував проти. Хоча це голосно сказано: монетарний "інсургент" просто запропонував збільшити облікову ставку як зазвичай, на один відсоток. З причини того, що такі радикальні рішення НБУ будуть неправильно інтерпретовані бізнесом, який цього ніяк не очікує. Таку опозиційність можна порівняти хіба що з бунтом проти короля у відомому фільмі Марка Захарова "Звичайне диво", коли один з підданих так осмілів, що без натяків заявив в обличчя своєму монархові: "Я збунтувався! І ви зовсім не найбільший з королів! А лише видатний, та й тільки! І вас зовсім не по заслугах іменують почесним святим, ви лише відлюдник, подвижник, але не святий... ні".\nДо речі, більшість учасників комітету з монетарної політики одноголосно дійшли висновку, що є ймовірність подальшого збільшення облікової ставки найближчої перспективи. Між рядків ніби читалося: нескінченність — не межа, і нові висоти у вигляді облікової ставки в розмірі 17-18% не за горами. При цьому функціонери Нацбанку весь час робили акцент на продовженні співпраці з МВФ як ключовому елементі пом'якшення/посилення монетарної політики: у разі зриву програми кредитування – більш жорстка монетарна політика, а при поновленні – варіант лайт. Хоча транші МВФ мають таке саме відношення до нашої інфляції, як снігопад у США.\nЦе було схоже на неприкритий шантаж уряду і безпосередньо прем'єра Володимира Гройсмана, для якого показники економічного зростання в 2018 році схожі на гамлетівське "бути чи не бути".\nАдже в разі якщо зростання ВВП у поточному році перевищить обіцяні 3,5% це буде розцінено черговими "головами, які розмовляють" як велика перемога, що не поступається за своїм історичним значенням Конотопській битві, у якій, щоправда, цього не було. Але не важливо – економічне зростання, найвище за післяреволюційний період – це той бекгрануд, з яким можна йти в 2019 році на вибори і видирати у бюджетного електорату хоч якісь відсотки. Якщо цього зростання не буде, то видряпувати доведеться хіба що добре послання на адресу НБУ на стіні.\nСаме тому в прес-релізі засідання комітету з монетарної політики і пролунала прихована загроза – посилити монетарну політику "більш істотно". Вірогідність пом'якшення оцінили на дуже низькому рівні. Враховуючи ступінь впливу зовнішніх сил на управлінські рішення нашого регулятора, маємо непогану кореляцію причинно-наслідкових зв'язків. Погодьтеся на вимоги МВФ та отримайте зниження облікової ставки, не погодитеся – будемо посилювати.\nПрем'єр не міг не відреагувати на таку монетарну фронду. Вже 31 січня він заявив про необхідність зниження облікової ставки для відновлення кредитування економіки. До речі, в цьому питанні він навряд чи знайде розуміння в Якова Смолія. Адже у Нацбанку впевнені, що монетарний вплив на економіку внаслідок підвищення базової ставки буде мати обмежений характер унаслідок вкрай низьких показників нових кредитів, виданих суб'єктам реального сектору економіки. І в цьому є своя сувора правда: якщо в 2013 році відношення розміру чистих кредитів до ВВП становило 40%, то в 2017 році вже 15%, що є вкрай низьким показником, який характеризує повне згасання кредитної активності. Але істина полягає і в тому, що з цим кредитним колапсом необхідно щось робити, адже підприємства не можуть вже п'ятий рік розвиватися виключно на своїй "оборотці" і запасах власників. А робити "щось", коли в тебе облікова ставка 16%, вельми складно: 99% кредитних агентів будуть кредитувати або державу через купівлю ОВДП, або НБУ, купуючи його депозитні сертифікати.\nПравда, прем'єра підтримав голова ради НБУ Богдан Данилишин, який давно просуває ідею кейнсіанської моделі стимулювання економічного зростання, якийсь варіант монетарного "україноцентризму". Але його голос так і залишився голосом волаючого на Інститутській.\nДо речі, а чи багато це, 16%, для облікової ставки? Достатньо сказати, що в 2009-му після глобальної фінансової кризи вона не перевищувала 11%, зате в 2014-2015 роках досягала й 30%. А тепер можна порівняти показники інфляції у ті роки та швидкість відновлення економіки, і це порівняння буде не на користь нинішніх функціонерів. Що ще раз свідчить про те, що облікова ставка в арсеналі НБУ – це, скоріше, граната в руках самі знаєте в кого, ніж ефективний інструмент стримування інфляції або стимулювання економічного зростання. Вже це порівняння дає нам можливість зрозуміти: нічого позитивного від такого застосування "монетарної гранати" не буде, а ось осколками може зачепити багатьох.\nМожливо, в Україні необхідний окремий орган, якийсь Treasury (структура, що відповідає за операції на відкритому ринку), який зміг би нарешті скоординувати політику уряду та НБУ щодо курсової та цінової динаміки, яка найбільш сприяє економічному зростанню, припливу прямих іноземних інвестицій та яка стимулює внутрішні капіталовкладення. І, головне, така політика має бути спрямована на поступове усунення соціальної нерівності в суспільстві за рахунок зростання показників реального доходу населення. Може, тоді ми нарешті перестали б вічно блукати "стрічкою Мьобіуса" своїх помилок і вийшли з цієї зачарованої замкненої кривої.\n#облікова ставка #НБУ #інфляція #ВВП


„Альпійські курорти та баварські криївки Бандери“ – ПОРОХІВНИЦЯ\nАвтор «Porohivnyçä» «Порохівниця»Опубліковано 1 Січня, 2020 11 Січня, 2021 3 Коментарі до „Альпійські курорти та баварські криївки Бандери“\nГолова Крайової пластової ради НСОУ „Пласт“, історик, випускник історичного факультету ЛНУ ім. Івана Франка\nІсторик, Голова Крайової пластової ради і сеньйор „Пласту“ пан Юрій ЮЗИЧ фундаментально дослідив та опублікував надзвичайний матеріял!\nУ матеріялі вперше систематизовано усі відомі адреси, публікуються досі незнані світлини, цитуються листи Степана Бандери та спогади його близьких, спомини побратимів і учасників національно-визвольного руху ОУН на еміґрації, що показують життя і побут родини Бандери.\nВлітку 1944 року нацисти під натиском совєтських військ відступили з України. Сенсу утримувати Степана Бандеру в концтаборі вже не було. Навпаки, був інтерес зробити бандерівців своїми союзниками в тилах Совєтів.\nДля успіху перегорів 27 вересня 1944 року Бандеру "звільнено" із концтабору, однак утримувано під наглядом (як інтернованого) в західній Чехії на авіаційній базі у місті Єґер (тепер — Хеб), разом з іншими українськими політв'язнями.\nУ грудні 1944 року Бандера "получіл под Берліном дачу от отдєла 4-Д гестапо" — люблять цитувати кремлівські пропаґандисти покази одного гестапівця. Однак, є й інші свідчення — протокол допиту "есбіста" Мирона Матвієйка, який вперше познайомився з Бандерою якраз в Берліні у 1945 році.\nВочевидь, це було помешкання на Дальман-штрасе, 8 (Dahlmannstraße). Тут Бандера жив під домашнім арештом ще у 1941 році, а сім'я продовжувала мешкати аж до 1944 року включно. Згодом сам Бандера коротко оповідав в одному зі своїх інтерв'ю про ті перші місяці після "звільнення":\n„Пропозиції співдії я відкинув…\nНімці держали мене під поліційним наглядом, з-під якого я втік на початку 1945 року…“\nБаварській поліції розповів і деталі втечі: у січні 1945 року виїхав у місто Веймар, Тюрингія, зі своєю сім'єю. Прожив там три тижні… Чому зміг виїхати із Берліну? Тут представники різних українських політичних середовищ вели переговори про створення Українського національного комітету на чолі із Павлом Скоропадським, який мешкав поблизу цього міста — в селі Меллінген (Mellingen).\nОУН потрібно було вивести свого лідера з під-німецького впливу, нагляду і контролю. Відтак Микола Лебідь доручив організувати "зникнення" Бандери та нелегально доставити його з родиною до Австрії. Матвієйко мав чисті бланки для німецьких військових і заповнив один на Бандеру під прізвищем „Романишин“.\nСпецоперація ОУН вдалась — Андрій Пеленичка вивіз Бандеру, разом з дружиною і донькою Наталкою, до Інсбрука. Це тірольське місто на певний час стало родинним гніздом для Бандер. За свідченнями Євгена Стахіва опікувався тут ними Омелян Ортинський, який знайшов родині житло „в старім готелі над Іном, коло переходового мосту“.\n© Klaus Egger\nТут вони певний час мешкали і після капітуляції Німеччини. Згодом, коли сім'я переїхала — за свідченнями Матвієйка — в недалеку гірську місцевість, за цією ж адресою мешкав Осип Тюшка. Сюди ж, до цього свого шкільного і пластового друга, водночас і побратима по ОУН, Бандера часто навідувався. Назви гірського поселення Матвієйко згадати не зміг, але чекісти про неї вже знали…\nУ лютому 1945 року тут організовано Закордоний Центр ОУН. Дослідник Тарас Піняжко знайшов інформацію, що Бандера бував у будинку на куті вулиць Ландштрассе (Landstraße) і Гауптштрассе (Hauptstraße), тобто у секретаріаті нелегальної ОУН, де проживав постійно Ріхард Ярий. Матвієйко твердив, що постійних адрес у Відні Бандера не мав, а жив інколи на Берґ-штрассе, 19 чи 18 (Berggstraße) (там мешкав ОУНівець із Закарпаття, який до 1951 року виїхав в США).\nСьогодні на Berggstraße, 19 розміщується музей Зіґмунда Фройда — батьки якого походили з української частини Галичини. Фройд із сім'єю, через єврейське походження, утекли з Відня в 1938 році.\nЧи жив у цьому будинку Бандера — відкрите питання.\nАктивістка діяспорного українського жіночого руху Галина Петренко, колишня дружина Івана Климіва-„Леґенди“, так згадувала свій короткий віденський період життя:\n„…Їхали на фальшиві "маршбефелі" (дозволи на переїзд — Ю.Юзич), які приніс Степан Бандера. …посадив нас у поїзд, а сам вернувся до своєї родини — дружини і доні, які жили під Віднем … Не мала нагоди зустріти і його дружину, хоч він часто у Відні говорив про неї з турботою, що не може ні їй, ні доні приділити належної уваги…“\nЛідери ОУН — Бандера, Стецько — залишались у Відні до приходу в місто большевиків у квітні 1945 року. І ледве встигли виїхати останнім потягом до Праги. В тій групі утікачів, яку згадувала Петренко, була і Ганна Музика (згодом — Слава Стецько).\nЯрослава Стецько теж залишила спогад про Бандеру тих часів:\n„…Як уже прийшов Провідник з кацету (концтабору— Ю.Юзич), то вони ж постійно втікали з хати на хату, зі села до іншого села… Як вони тікали з Відня, то вже десятий бецирк (район— Ю.Юзич) Відня були зайняли большевики, а і Провідник, і Ярослав… їхали через Чехію автом до Німеччини. І налетіли літаки і страшно бомбили…“ (саме в цьому бомбардуванні Я.Стецько отримав поранення, яке на все життя зробило його інвалідом — Ю.Юзич)\nКерівник бандерівської Служби Безпеки Степан Мудрик-"Мечник" у своїх спогадах "Закордонні Частини ОУН" (Львів, 1995) додає важливу деталь:\n„…Перед капітуляцією гітлерівської Німеччини Степан Бандера переїхав до Тиролю в Австрії. Родина там жила, але С. Бандера часто досить довго перебував у Німеччині…“\nЗгодом Бандера розповів, куди саме поїхав у Тіроль із Відня.\n„…В кінці війни у травні 1945 [року] я перебував в Інсбруці…“\nВ Інсбруці , з метою маскування, Бандера взяв нове конспіративне прізвище — „Карпяк“, яке також отримали і всі члени сім'ї.\n„…Під цим прізвищем в Інсбруку, а пізніше в Зеефельді під Інсбруком я був взятий на облік в поліцію…“\nЦікаво, що діти Бандери і в 1950-х роках для української громади й далі конспірувались як Карпяки.\nСтепан Ленкавський, Ярослава і Степан Бандера, Дмитро Миськів в Тіролі (Австрія).\nГірськолижний курорт Св. Антонія в горах Арльберґу (Arlberg), біля ресторану «Kapallstuben» (діючий ще й досі), на верху витягу «Kapall»\nУ тірольських Альпах, посеред відомих тепер світових гірськолижних курортів, родина Бандери прожила близько року — від початку 1945 до початку 1946.\nСтепан Бандера і Степан Ленкавський, автор „Декалогу українського націоналіста“ — наступник Бандери на чолі ЗЧ ОУН.\nЗальцбурґ (Австрія), 1950-ті роки\nТим невідомим гірським поселенням під Інсбруком, назви якого Матвієйко не міг згадати на допитах, було тірольське поселення Зеєфельд (Seefeld). Цю назву згадує у своїх спогадах Наталка Бандера.\nПро Зеєфельд знало й совєтське МҐБ(КҐБ) від свого "закордонного агента".\nТак у донесенні одного з управлінь МҐБ УССР до заступника міністра держбезпеки УРСР від 27 жовтня 1947 року зазначалось:\n"По последним данным, полученным от нашего закордонного агента […], известно, что руководитель "Провода Закордонних Частин" ОУН Степан БАНДЕРА, вместе со своей женой и дочерью в настоящее время находится в м. Зеефельд, возле Инсбрука (французская зона оккупации Австрии). По данным этого источника в Зеефельде якобы находится и ряд других руководящих лиц из бандеровского "Провода"…" (можливо, мова йшла про О.Тюшку).\nЗеєфельд розташований у 22 кілометрах на захід від Інсбрука, на гірській альпійській дорозі, яка веде до кордону з Баварією. Звідси до Мюнхена 140 кілометрів.\nМісце проживання Тюшки, де мешкав і Бандера, як і адреса конспіративної хати Бандер у Зеєфельді, — справа подальших пошуків.\nТюшка помер і похований в Інсбруці у 1983 році, тобто мають бути відповідні записи в місцевих реєстрах. Так само як і поліційні записи про родину Карпяків у Зеєфельді за 1945 рік.\nНаразі вдалось відшукали лише одну підказку, де ж саме у тірольських Альпах мешкала родина Бандери.\nБогдан Казанівський, в некролозі на Володимира Лобая-"Вугляра", зазначив:\n„…Я тільки здогадувався, що він [Лобай] повинен зустрічатись з головою Проводу ОУН Степаном Бандерою, який зимою 1946 р. мешкав з родиною в горах в околиці Мезерну…“\nСело Мьозерн (Mösern) розташоване на одному гірському плато із Зеєфельдом, в оточені двох великих гірських масивів. Жив тут Бандера чи лише мав у Мьозерні конспіративну зустріч? У кожному разі конспіративна точка обрана дуже стратегічно.\nЗеєфельд розташований посередині між австрійським Інсбруком та німецьким Міттенвальдом (тут, у таборах переселенців, була велика українська громада, організована і ведена бандерівцями і де Бандери прожили згодом 2 роки).\nОУН і Бандера, з огляду на конспірацію, максимально плутали сліди й періодично змінювали місце проживання Провідника Організації, або місце для зустрічей. Так, наприклад, Осип Бандера весною 1945 року отримав нову поштову адресу для зустрічей і листування зі своїм законспірованим племінником в околиці Ґарміш-Партенкірхену (від Ґармішу до Зеєфельду — 37 км і пів години потягом — через Міттенвальд).\nКазарми гірсько-стрілецької дивізії „Едельвейс“, яка базувалась в Ґарміші. У період "Холодної війни" війни в цих же казармах розгорнуто центр НАТО для вивчення СCСР.\nҐарміш-Партенкірхен (Garmisch-Partenkirchen) — сьогодні головний курортний центр в Альпах Баварії. Німецький аналог українського "Буковеля". Також відоме як місце проведення двох зимових Олімпіад в добу Третього Райху.\nОсип Бандера згадував, як у 1945 році відвідав родину свого племінника в околицях Ґармішу:\n„…Знову поїхав відвідати його. З переїздом [Степана Бандери] до Баварії жив він з родиною — з уваги на безпеку — під прибраним прізвищем. Прибувши на подану адресу, застав тільки дружину з донею, бо Степан проживав цілий тиждень у Мюнхені, зайнятий організаційними справами…“\nМожливо, деякий час у 1945 році родина Провідника ЗЧ ОУН мешкала у селі Оберау (Oberau) біля Ґармішу. І до цього поселення, ймовірно вже як до знайомого для конспіративного побуту, родина пізніше повернулась знову.\nНаталка Бандера згадує:\n„…Рік 1952 був особливо небезпечний для нас, і ми з батьком переховувалися впродовж кількох місяців в маленькому селі Оберлав біля Ґарміш-Партенкірхен…“\nОсип Бандера додає важливий нюанс про цей вимушений побут у баварських Альпах, взимку 1952—1953 років поблизу Ґарміша:\n„…Нещастя хотіло, що в тому часі всі троє дітей захворіли на запалення залоз і мусіли два місяці лежати в ліжку…“\nПосвідчення Степана Попіля від 21 лютого 1946 року, як члена Ліги українських політичних в'язнів німецьких концтаборів (League of Ukrainian political convicts German concentration camps). Документ виданий на фальшиве ім'я для легалізації Бандери у Söcking-Starnberg.\nУ лютому 1946 року вагітна на 6 місяці (Андрієм Бандерою) дружина із дочкою Наталкою переїхали на постійне місце проживання до Степана Бандери — із Інсбрука до Мюнхена. Однак, цього ж місяця вся родина змушена була знову терміново переселятись …в околиці міста Штарнберґ (Starnberg), що розташоване на березі однойменного озера, найбільшого в Німеччині.\nНаталя Бандера так описувала цей побут:\n„…В самотній хаті в лісі наша родина (в 1947 році нас було вже троє дітей) жила в одній кімнаті, де не було навіть електрики…\nВ той час ми, діти, довго хворіли на коклюш й кір і були недоживлені. Я ходила тоді до сільської школи в Зекінґу і, маючи лише шість років, мусіла щоденно відбувати шість кілометрів дороги через ліс…“\nПосвідка, видана Бандері на його конспіративне прізвище в Штарнберґу, 30 вересня 1946 року. Зьокінґ, де Провідник ЗЧ ОУН отримав офіційну прописку (користувався нею до своєї смерті), розташований поруч із Штарнберґом, а тепер є частиною останнього.\nДовелось чимало потрудитись, щоб з'ясувати, де це село Зекінґ, щоб колись знайти цю хату. Навіть мюнхенські пластуни, які часто відпочивають у тих лісах стверджували, що такого поселення немає…\nОднак допомогла ще одна згадка, що Бандера „…у 1949 мешкав у Соекунг-Штанберґ на прізвище Степан Попель…“\nЗекінг, Соекунг — виявилось, що це різні варіанти українського написання німецької назви Söcking-Starnberg — Зьокінґ-Штарнберґ.\nВдалося встановити і точну адресу проживання у Зьокінґу – її Бандера згодом розповів німецькій поліції. Бандера орендував квартиру у фрау Швандтнер за адресою Ганфельдер-штрассе, 1 (Hanfelderstraße).\nТут-таки виробив нові документи на ім'я Стефана Попеля і зареєстрував на це ж прізвище в поліції Сьокінґу себе і свою родину. Цим фіктивним прізвищем сім'я офіційно, поза межами української громади, користувалась з 1946 року і до загибелі Степана…\nДо цих місць родина Бандери поверталась ще кілька разів.\nТак, у 1953 році Степан привіз усіх трьох своїх дітей на традиційний тритижневий пластовий табір, який відбувався в Кемпенгавзені біля Штарберзького озера. Це були Наталка, вже старша, Андрій та Олександра молодші.\nОлександра-Леся тоді мала лише шість років. Пластун і член ОУН Григорій Комаринський, який на прохання Провідника приглядав за дітьми в таборі, згадував:\n„…Бандера дуже любив своїх дітей…“\nУ 1954 році пластовий табір відбувався теж недалеко Штаненберзького озера — на оселі Гохлянд (Jugendsiedlung Hochland) поблизу села Кьоніґсдорф (Königsdorf). Бандера знову привіз усіх трьох своїх дітей. Так вони щорічно пластували на цьому таборі аж до загибелі батька…\nНа цій оселі Пласт Німеччини й далі щорічно проводить свій літній табір. Марта Мялковська розповідала, що приїзд Бандери на табір завжди був святом… З огляду на конспірацію у батьківські дні діти Степана були без батьків. Але тато — завжди несподівано — обов'язково приїздив і привозив помаранчів чи бананів на весь табір.\nВ. Комаринський згадує:\n„…Тоді відбувалися табори перших три тижні для новаків, на яких були Андрій та Олександра, та три тижні після того для юнаків, де була учасницею Наталка…\nБандера теж просив мене заопікуватися дітьми, бо вже було два рази, що КҐБ хотіло викрасти дітей…\nЯ особисто мав зв'язок з німецькою поліцією…\nПоліція дуже часто приїжджала до табору вночі і питалася мене, чи все гаразд. Така ситуація була до 1959 року, але діти вже були старші, і вже й мені було легше…“\nОхоронець Бандери В.Шушко дав наступну характеристику побутовим умовам цього житла:\n„…воду треба було носити, світити нафтою, а огрівали хату дровами, як у нашому селі перед війною. Правда, був аґреґат, за допомогою якого можна було мати світло, але його не вміли запускати, хіба у суботу, коли Провідник приїздив додому. Тоді серед лісу сяяло нормальне електричне світло…\n…Провідник наголошував що перед тим було краще, бо там перебував Мирон Матвієйко із своїми хлопцями, а вони дров нарубали і аґреґат обслуговували і все, що потрібно, робили, закуповували харчі. Одне слово, хата жила…“\nПісля виїзду Матвієйка на лісових стежках періодично почали з'являтися різні підозрілі люди, ніби шукаючи грибів.\nЗгодом, за отриманою інформацією із Франції, бандерівці припустили, що це, мабуть, полякам вдалося таки натрапити на сліди Провідника.\nНаталка Бандера згадувала, що певний час (після Зеєфельду і Мюнхену, але перед Штарнберґом і до 1948 року) родина мешкала у місті Гільдесгайм. Осип Бандера зазначав, що коли сім'я Степана жила в околицях Ґарміш-Партенкірхен, то був це "здається, Гільдесгайм".\nОднак, біля Ґармішу немає населеного пункту з такою назвою.\nHildesheim – це місто у Нижній Саксонії, за 28 кілометрів від Ганновера…\nТут, в англійській зоні окупації, від літа 1945 року і до березня 1946 року, у бараках німецьких льотчиків на "Флюґгафен", діяв український табір для переміщених осіб. Мешкали Українці і окремо — в місті.\nЗберігся спогад охоронця А.Василевича про те, як він зимою 1946-1947 року супроводжував Бандеру і його родину (з кількамісячним Андрійком) у 15-годиному переїзді потягами із станції "Р." до околиць Ганноверу. Цей охоронець спільно із "В.Б" (Володимир Бичковичем), підшукав житло — кімнатку із маленькою кухнею.\nВасиль Шушко – згодом особистий охоронець Провідника ЗЧ ОУН – розкриває деталі, як Бандера мешкав на Півночі Німеччини:\n„…Перебував [майже два роки (sic!)] в Гільдесгаймі при родині Бичковичів, де було чотири сини: найстарший Володимир ("Роман", "Мартин") студіював право, молодший Славко — медицину в Італії… Славко Бичкович дуже добре вивчив англійську мову і був перекладачем між Бандерою і англійською стороною…“\nШушко розкриває також важливу деталь — Бандера у Гільдесгаймі жив як „Володимир Бичкович“. Справжній Бичкович певний час жив із Шушком в місті Ауґсбурґ.\nЦікаво, що якийсь період особистим охоронцем Бандери був Ярослав Бичкович, тобто той самий медик Славко, якого вище згадує Шушко. Славко знав добре теж італійську і німецьку мови, закуповував медикаменти для кур'єрів в Україну і давав пояснення, як користуватись ліками.\n„…А коли [Володимир] Бичкович покинув Ауґзбурґ і виїхав до Гільдесґайму, я весь час листувався з ним та подавав короткі звіти. Саме з них Провідник, як казав пізніше, орієнтувався про правдивий стан серед української еміграції.\nЯв той час не знав, що Провідник Бандера перебуває у нього, але здогадувався, що він (Бичкович) має певний контакт. Приїжджаючи до Ауґзбурґу, він привозив пошту до Стецька, який проживав тоді там…“\nТут потрібно додати, що у 1947—1948 роках Службі Безпеки ОУН вдалось запобігти двом замахам на Бандеру. На початку січня 1947 року до Мюнхена прибув агент МҐБ Ярослав Мороз, який мав вбити С. Бандеру (можливо, саме тому Бандери терміново виїхали до Гільдесгайму).\nА на початку наступного року агенту МҐБ Володимиру Стельмащуку (після викриття зміг втекти) вдалось встановити місце перебування Бандери у лісовій хаті біля Зьокінґу.\nТабори для українських переселенців у Міттенвальді, 1948 — „Піоніркасерне“ і „Єґеркасерне“\nЗнову в Альпах — баварських, на межі з Тіролем\nВід літа 1948 до червня 1950 року родина Бандери жила в таборах для українських переселенців у Міттенвальді (Mittenwald), що входить до безірку Ґарміш-Партенкірхен. Спершу в таборі у „Піоніркасерне“, а після його ліквідації — восени 1949 року — у сусідньому таборі „Єґеркасерне“. Про цей табір є великий збірник спогадів із багатим фотоматеріалом.\n1947 — Свято Весни в Міттенвальді\nХоч таборове життя було складне, родина могла почувати себе тут краще та безпечніше в оточенні своїх людей. Дядько Степана — Осип Бандера — мешкав із своєю родиною в „Єґеркасерне“. Тож постійно відвідував дітей свого племінника. Охорону родини здійснював Роман Шостак.\nСтепан приїжджав з Мюнхену зрідка — на суботу й неділю, але й тоді сидів переважно за друкарською машинкою.\nЗа свідченнями Наталки Бандери, родина жила без батька… батько навідував родину лише кілька разів на рік:\n„…Я пригадую собі, як одного разу, важко хворіючи на запалення середнього вуха, я запитала Маму, хто є цей чужий пан, який схилився над моїм ліжком і гладить мене. Я цілковито забула свого Батька…“\nВ Міттенвальді 28—31 серпня 1948 року відбулась Друга надзвичайна конференція ЗЧ ОУН за участі 80 провідних членів.\nВ.Комаринський згадував, що під час жвавої дискусії Бандера виступив і сказав:\n„…Я готовий сьогодні піти в Україну, щоб полагодити всі справи, але прошу тільки, щоб ім'я Бандери лишилося дальше, бо воно вже стало до певної міри символом…“\nУсі були проти того, щоб Бандера йшов в Україну.\nТеплий спогад про Бандеру в Міттенвальді залишився у професора Григорія Ващенка.\nУ кінці серпня 1950 року відомий педагог розклав своє таборове ліжко, поклав щось під голову і ліг, прикрившись маринаркою (піджаком). Через півгодини в холодну кімнату увійшов незнайомець і промовив: „…Пане професоре, Вам дуже незручно лежати. Я зараз принесу Вам постіль…“\nЗа декілька хвилин незнайомець повернувся з подушкою, коцом і простирадлом. Постелив постіль і, коли Ващенко ліг, старанно укрив його коцом. „…В його руках я відчув велику душевну теплоту і уважність…“ — згадував професор, який вранці дізнався від сусідів, що його добродієм був Степан Бандера.\nСвітлина © Юрій ЮЗИЧ\nСело над озером Аммерзеє\nТабори переселенців у Німеччині ліквідовувались. Українці емігрували далі, а большевицькі комісії підмовляли біженців до повернення "на родіну".\nТому у червні 1950 року родина Степана переїхала в маленьке село Брайтбрун-над-Аммерзеє (Breitbrunn am Ammersee).\nСтепан Мудрик вказує номер будинку — 129, уточнюючи, що це "роздоріжжя на Іннінг і Гершінг".\nСам Бандера зазначав в листі до свого дядька і у поліційному протоколі інший номер будинку — 125.\nПопри все це Наталка Бандера розмірковувала:\n„…Ці чотири роки були найспокійніші та найщасливіші в житті моєї Матері, яка добре почувалася між мешканцями села і зжилася з ними. Щойно пізніше я зрозуміла, що на нас полювали совєтсько-московські репатріяційні комісії та агенти.\nПротягом тих чотирьох років ми були цілковито відірвані від Українців, і це загрожувало нам, дітям, повним відчуженням від українства…“\nСтепан Бандера із сином Андрієм та дочкою Наталею на березі озера Амерзее.\nОрієнтовно 1951 рік.\nЗа свідченнями Шушка будинок у Брайтбруні було орендовано у бурґмайстра (бюрґермайера) — "на цей час навіть дуже комфортабельний, з центральним огріванням та всіма іншими вигодами".\nДо Мюнхена в робочі дні Бандера — як „Стефан Попель“ — доїжджав автобусом, бо автомобілем було значно дорожче. Любив працювати зранку. Вставав о 5:30 ранку, щоб на 8:00 бути "в бюрі" (офісі).\nТак виглядав синій „Opel' Kapitan“ (1953—1955 роки випуску), подарований українською діяспорою для Степана Бандери. Автівка, офіційно зареєстрована за номером PKW АВ 63-3821, регулярно використовувалась, зокрема і для подорожей в Альпи\nВ 1953 році, у листі до свого дядька, Степан Бандера писав:\n„…У нас усе по-старому. Діти ходять до школи, і знову німецьке середовище відбиває своє п'ятно. В Мюнхені є щосуботи щось ніби садочок чи властиво пополудневі сходини для дітей різного віку.\nАле від нас задалеко доїжджати автобусом, а я не можу возити їх автом, бо нема часу. Славця здорова, тримається, тільки дається їй взнаки непереривний домашній "керат" і цілковите відлюддя — коли йдеться про українське середовище…“\nБудівля старого кінотеатру в центрі Гершинґу, куди Бандера з дітьми регулярно навідувався.\nУ травні 1951 року Матвієйко, закинутий англійським літаком на Тернопільщину, схоплений МҐБ(КҐБ). Через два роки обробки чєкістами почав співпрацю з ними, зокрема викрив і місце проживання Бандери.\nРозповів, що з літа 1950 року той оселився в селі біля Мюнхена, назви якого не пригадує. Але знаходиться воно біля містечка Гершинґ, куди Бандера часто їздить на машині в кіно (максимум 5 хвилин їзди автомобілем).\nЗ дітьми ходить до лісу і на прогулянки до озера (у неділю), а ввечері — в кіно. Дім в якому живе Бандера — на краю села. По дорозі в Гершинґ із Мюнхена з лівого боку.\nЗа будинком є ще один, тобто це передостання хата села. Будинок 2-поверховий, новий. Партер — 1-й поверх на якому Бандера живе, а на 2-му якісь німці. В партері живе також німець, який на думку Слави Бандери був комуністом і позитивно ставився до СCСР.\nМатвієйко розповів чєкістам, що Бандера живе під прізвищем Попіль, що ходить в тамтешній костел, а місцеві його знають як українського журналіста. Що підвозить попутників, коли їде до Мюнхену.\nКостел в Брайтбурні в яку ходив молитись Степан Бандера\nЗ уст-в-уста серед Українців Мюнхена передавалась одна цікава історія, пов'язана з Брайтбруном.\nБатько Марти Мялковської шукав місце під пластовий табір поблизу Мюнхена.\nМісцеві селяни підказали, що йому краще звернутись до одного чоловіка, який може порадити найкраще місце. Цим загадковим незнайомцем виявився Степан Бандера.\nЗгодом Євген Побігущий-„Рен“ описав цю історію в деталях, вже після загибелі Провідника ОУН.\nУ січні 1955 року Степан написав своєму дядьку Осипу Бандері про причини такої змін:\n„…На селі не можна було довше сидіти, бо там уже занадто добиралася большевицька агентура. Я дістав від чужих пересторогу, щоб бути обережним, а потім показалися ще 2 німців-аґентів НКВД" ("Лєгуда" і "Лємана", яких вчасно викрила окупаційна влада і яких у 1954 році засуджено у Карлсруе)…“\n„…Хату на селі ще затримали, потрохи уживають свої люди, а теж часом можемо й ми туди виїхати…“ — писав Бандера родичам. Спершу там жив два місяці інженер Павло Шевчук, що оформив документи до Канади і чекав на виїзд.\nМюнхен — München, Zeppelin-Straße, 67\nЦентральний офіс ЗЧ ОУН на Цеппелін-штрасе, 67 збудований ОУН у 1953 році. Тут працювало постійно понад 40 осіб, була і канцелярія ("бюро") Степана Бандери та його фотолабораторія. На першому поверсі совєтські спецслужби періодично організовували теракти (вибухи).\nПереселення родини в столицю Баварії було тяжке.\nСтепан Бандера писав своїм родичам:\n„…Восени лишили були "власну" хату і пустились на циганське життя. Большевицькі аґенти розкрили мою адресу і зачали коло неї нишпорити, треба було "змитися". Але лишився слід, по якім легко знайшли деінде. Така "забава" нічого не дає, тільки багато клопоту. Тому вернулись на старе місце, хоч воно трохи "на вогні"…“ (судячи зі спогаду Шушка — в Зьокінґ — Ю.Юзич)\n„…Я нічого собі не робив би, бо, як кажуть, долі й конем не об'їдеш, але Слава дуже денервується. Якийсь час ще треба сидіти, а може вліті, як діти скінчать шкільний рік, десь переберемось, але вже з соліднішими мірами забезпеки…“ – писав Степан.\nВ тому ж листі була й така теза:\n„…Якось Панбіг оберігає до якогось часу. У місті трохи вигідніше як мені, так і дітям зі школою…“\nСтарша дочка згадувала згодом:\n„…В 1954 році ми переїхали до Мюнхену, головно тому, щоб заощадити Батькові щоденної небезпечної їзди (80 км.), як теж тому, що тут для дітей кращі можливості вчитися…“\nОхоронець Бандери В.Шушко підтверджує, що переїзд до Мюнхену відбувся „…з причини дуже невигідного доїзду, бо треба було майже щодня долати велику дорогу і ще через ліс… діти повинні були йти до школи…“\nАле й додавав: „…немаловажне й те, що коло хати, де він мешкав, почали з'являтися різні підозрілі типи, а один навіть запитував, ніби він чув, що в будинку є кімната для винайму, одне слово, аґентура не спала…“\nДосвід проживання родини у Мюнхені вже був.\nІз серпня 1945 року Степан Бандера мешкав в мікрорайоні Мюнхен-Алях (München-Allach) за адресою Франк-Нісль-штрассе, 14 (Franz-Nißl-Straße) у домі німецької родини Вальтенбергер під ім'ям „Міхал Каспер“.\nУ лютому 1946 року сюди з Інсбруку прибули дружина і дочка. Однак, у цьому ж місяці стало відомо, що один з кур'єрів ОУН видав Совєтам конспіративне ім'я та адресу проживання і тому довелось терміново пересилитись в околиці села Зьокінґ.\nМатвієйко розповів чекістам, що у Мюнхені Бандера постійно працює на Дахауерштрассе, 9 (Dachauer straße) — там базувались Український Червоний Хрест, „Ліга політв'язнів…“, Головні Проводи „Пласту“ і СУМу тут сиділи в одній кімнаті. Розміщувалась тут-таки й редакція „Українського Самостійника“, леґалізованим кореспондентом якого був Степан Бандера.\nУсі ці організації якорились на 2-му поверсі, а на першому — православна церква. Бандера часто проводив зустрічі на вулиці, зокрема на недалекій площі перед цирком.\nМатвієйко також "спалив" квартиру Євгенії Гарабач, у якої часто бував Бандера — Гунденлінден-штрассе, 13 (Gundelindenstraße; при вході перші двері наліво, партер).\nНасправді, у цьому помешканні жила взірцева пластова родина Гарабачів, а Євгенія була секретарем у Бандери. "Чєкістам" тяжко було зрозуміти мораль галицької родини, активної в громадському і церковному житті — тому побачили в цих відвідуваннях "любовный роман".\nОднак, Матвієйко розповів не все. Або всього не знав. Згодом С.Мудрик, у своїх спогадах, написав за якими адресами у 1950—1951 роках Степан Бандера проводив свої ділові розмови і засідання у Мюнхені.\nОкрім згаданої адреси родини Гарабач, екс-головний есбіст бандерівців вказав ще дві: Вільтруден-штрассе, 4 (Wiltrudenstraße) та Вальдфрідгоф — готель „Карйцгоф“ (цю останню, наразі, ідентифікувати не вдалось).\nПластунка Марта Мялковська згадує, що коли родина „Карпяк“ (Бандер) переїхала до Мюнхену, то всі троє дітей стали учнями української суботньої школи і активними членами „Пласту“.\nРовесник Наталки Бандери Андрій Ребет (син Дарії і Лева Ребетів, які політично були в категоричному протистоянні із С.Бандерою) ходив з нею до одного класу суботньої школи. Діти разом виростали у „Пласті“ близькими друзями. Батькам вистачало розуму не втягувати дітей у свої політичні суперечки.\nОднак, політична конфронтація в еміґраційному націоналістичному середовищі продовжувала наростати. Під час Різдвяних Свят 1956 року з Мюнхену зник "зв'язковий" із України на псевдо „Скоб“, який проживав у "двійкаря" Богдана Підгайного.\nБандерівці вважали, що зниклий був агентом совєтської розвідки і повернувся до СССР. Підгайний пішов до німецької поліції і висловив припущення, що „Скоба“ могли вбити, а про це все повинен знати „Степан Попель“, що мешкає по вул. Розенбуш-штрассе, 6 (Rosenbusch-Straße).\nЗа свідченням С.Мудрика, вже до загибелі Степана Бандери родина мешкала на Крайтмаер-штрасе, 7 (Kreittmayrstraße)…\nАвтор висловлює подяку пластунам Віталію Троцю і Миколі Бігусу, які допомогли ідентифікувати та зафіксувати місця проживання Степана Бандери, зазначені у цьому матеріялі (без них цієї публікації не було б).\nМикола Бігус також виготовив ґуґл-мапку, яка ілюструє розміщення згаданих в тексті міст і адрес.\nОпубліковано 1 Січня, 2020 11 Січня, 2021 Автор «Porohivnyçä» «Порохівниця»Категорії Публіцистика,Історія,Видатні Українці,Велика Війна,ІІ Визвольні ЗмаганняПозначки Українці,Визвольні Змагання,Ⅱ Визвольні Змагання,Степан Бандера,ОУН,УПА\nПопередня стаття:✠ „Бандера символ. Бандера орієнтир“\nНаступна стаття:Степан Бандера та Польща, Третій Райх, Совєти і Ізраїль\n3 коментарі до “„Альпійські курорти та баварські криївки Бандери“”\nСповіщення: ✠ 1947 — «Пласт» у Міттенвальді — „Свято Весни“ – ПОРОХІВНИЦЯ\nСповіщення: “Історію пишуть переможці” – ПОРОХІВНИЦЯ


Євро-2020 новини - всі переможці ЧЄ з футболу - інфографіка | Коментарі Україна\nГоловна Новини Інфографіка 2021 Чемпіонат Європи з футболу: хто і коли завойовував титул переможця\nЧемпіонат Європи з футболу: хто і коли завойовував титул переможця\nІталійці, які перемогли на Євро-2020, забрали футбольну перемогу вперше з 1968 року\n13 липня 2021, 15:16\nПереможці Євро з футболу за всі роки. Інфографіка: "Коментарі" / Дмитро Романюк\nФутбольні пристрасті, які повинні були б вщухнути після фіналу Євро-2020, продовжують кипіти. Всі обговорюють команду переможця, команду тих, хто програв, а також інші яскраві моменти. "Коментарі" пропонують короткий екскурс в історію Чемпіонату Європи (ЧЄ), щоб згадати всіх переможців минулих років.\nВперше за звання чемпіонів Європи футболісти змагалися на змаганнях 1960 року. Тоді єдиний раз за весь час команда Радянського Союзу змогла дістати перемогу. Примітно, що серед членів збірної були четверо футболістів, які грали за "Динамо Київ". Таким чином, до першої перемоги на Євро доклали зусиль і українці Володимир Єрохін, Олег Макаров, Віктор Фомін та Юрій Войнов.\nУ 1964 році омріяна перемога дісталася команді Іспанії. До слова, ця країна є однією з найбільш результативних на цьому чемпіонаті крізь роки. Іспанцям вдалося завоювати найвищий титул ще двічі — у 2008 і 2012 роках.\n1968 рік приніс радість італійським футбольним уболівальникам. Це був перший і до Євро-2020 єдиний раз, коли Італії вдалося стати кращою за всіх інших суперників. Зараз же, у 2021 році, збірна показала, що гідна спортивних досягнень своїх попередників.\nУ 1972 році на підмостках переможця виявилася Німеччина. Разом з Іспанією ця країна також найчастіше роздобувати перемогу. Ще двічі місцевим спортсменам це вдалося в 1980 і 1996 роках.\nДо свого розпаду на дві незалежні країни Чехословаччина змогла перемогти в Чемпіонаті Європи з футболу. Це сталося у 1976 році.\nУ 1984 році Євро підкорили французи. Друга перемога збірної цієї країни сталася через 16 років, на світанку нового тисячоліття — у 2000 році.\nПереможцями Євро-1988 стали Нідерланди. У 1992 році титул кращих дістався команді Данії.\nДуже несподіваною для всіх спортивних букмекерів (і, ймовірно, навіть для фанатів) стала перемога збірної Греції у 2004 році. При цьому вони програли один із попередніх матчів українській збірній з рахунком 2:0.\nНаступною країною, яка вперше отримала титул переможця Євро, стала Португалія — аж у 2016 році.\nВарто зазначити, що не всі поєдинки закінчувалися по закінченню основного часу матчу — двох стандартних таймів. Свого часу протягом кількох чемпіонатів УЄФА ввела в ужиток так зване правило "золотого гола". Таким м'яч вважався, якщо був забитий у додатковий час. Після першого ж гола весь "приплюсований" час зупинявся, а команда, що зуміла атакувати чужі ворота, вважалася переможцем.\nІ хоча зараз це правило не діє, свого часу Іспанія (1996) і Франція (2000) виграли чемпіонат саме таким чином.\nПід час післяматчевих пенальті переможця визначали на Євро-1976 (Чехословаччина) і Євро-2020 (Італія).\nПеремогою в додатковий час відзначилася єдина команда — таким чином звання кращих у 2016 році завоювали португальці.\nНагадаємо, раніше "Коментарі" повідомляли, як за час існування ЧЄ з футболу себе показувала збірна України. Подробиці — в нашій інфографіку.\nТакож на порталі ви можете дізнатися про те, хто з футболістів Євро-2020 повинен був вийти на вирішальний пенальті у фіналі замість Букайо Сака.


Головна/Здоров'я/Чоловіки частіше за жінок розглядають своє відображення в дзеркалі\nЧоловіки частіше за жінок дивляться на себе в дзеркало. При цьому вони це роблять з метою самозамилування, а не щоб перевірити, чи все в порядку з зовнішністю та одягом, стверджують дослідники з американської компанії Avaj.\nВчені провели опитування серед 1 тис. добровольців обох статей. Виявилося, що представники сильної статі в середньому дивилися на себе в дзеркало 23 рази в день, а жінки — всього 16 разів в день. Причому представниці прекрасної статі в основному робили це, щоб перевірити, чи все в порядку, і шукали недоліки, а чоловіки милувалися собою, пише Meddaily.\nТала вода здатна подарувати організму «друге життя»\nЗгідно з підрахунками, чоловіки витрачали близько 10 хвилин в день перед дзеркалом. Це становить приблизно 6 днів на рік. 11% опитаних представників сильної статі розглядали своє відображення більше 30 разів в день. Улюбленими частинами свого тіла 76% опитаних чоловіків назвали руки, 54% — ноги, 49% — посмішку, 43% ока, а 38% — волосся.\nБлизько 82% чоловіків ретельно стежили за своїм зовнішнім виглядом. У 67% було три і більше косметичних засоби. 34% зізналися, що користувалися косметичними засобами своєї дівчини або члена сім’ї. 9% регулярно використовували жіночі косметичні засоби. На думку фахівців, така заклопотаність зовнішнім виглядом у чоловіків може бути пов’язана з модою на селфі.


Як навчитися інвестувати |ЯкПросто\nЯкщо ви володієте значними заощадженнями і бажанням їх примножити, грамотні інвестиції дозволять вам зробити це. Справа за малим: вам варто навчитися правильно інвестувати.\nПоставте чітку мету. Ви хочете регулярно отримувати пасивний дохід? Прекрасно. Як сильно ви цього хочете? Чи готові ви до того, що перш ніж ви досягнете своєї мети, ви втратите не тільки багато часу і сил, але, можливо, не раз підете в мінус у фінансовому плані. Чи готові ви не здаватися і пробувати знову і знову починати все спочатку? Чи вмієте ви ризикувати, а особливо — ризикувати власними заощадженнями? Тільки відповівши на ці питання, ви зможете чітко уявити майбутній вам шлях. І морально до нього підготуватися.\nЗнайдіть мотивацію, крім грошей. Так, багато хто хоче розбагатіти. Але цього мало. Що ще дасть вам грамотна інвестиція? Масу вільного часу — на сім’ю та хобі. Можливість багато подорожувати і часто зустрічатися з друзями. Подібні мотиви допомагають працювати куди краще, ніж проста жадоба грошей.\nОтримайте мінімальні знання теорії. Вам належить вивчити багато понять, терміни (облігації, ф’ючерси, брокер, емітент, опціон — ці слова повинні стати для вас звичними і зрозумілими), дізнатися, що слід робити в різних ситуаціях. Читайте підручники, призначені для вузів, книги з економіки та просто навчальну літературу по інвестиції. Не зайвими будуть і курси з інвестиції.\nВивчайте чужі стратегії, історії успіху. Читайте коментарі аналітиків, критичні статті на цю тему. Намагайтеся не тільки дізнаватися про чужі проекти, але і пробувати прорахувати свої власні. Намагайтеся застосувати отримані знання на практиці.\nПрактикуйтеся у фінансовій грі Cashflow. Вона розроблена Робертом Кійосакі, найавторитетнішим «вчителем» інвестування, і рекомендується багатьма успішними інвесторами початківцям. Ви навчитеся швидко приймати рішення, зможете тверезо оцінити свої витрати, точно прогнозувати прибуток. При цьому ви нічим не ризикуєте, але вчіть поводитися з грошима.


Школа Танцю "Cybers" - kidsvisitor.com\nШкола Танцю "Cybers"\nЦе не просто школа танців! Це Лабораторія в якій ми постійно експериментуємо, шукаємо і створюємо щось нове, для максимально продуктивного розвитку наших учнів.\nОсновний упор в нашій школі йде на навчання імпровізації в танці. Ми дивимося на танець як частина самовираження, але й не забуваємо про постановки та перформанси.\nВикладацький склад був підібраний за спеціальними критеріями. Це люди, які в першу чергу люблять свою роботу і зацікавлені виростити гідних учнів. По-друге, вони є одними з кращих танцюристів нашої країни, що підтверджується послужним списком. По-третє, кожен з них має багаторічний досвід практики, викладання і виступів (які, до речі, не піддаються підрахунку). Кожен викладач має свою формулу танцю і неодмінно допоможе створити вам свою власну формулу.\nТак само Ми досить часто подорожуємо в пошуку нових знань, контактів та ідей. Ми займаємося організацією різних корисних заходів для танцюристів. Організуємо поїздки в інші міста і за межі нашої країни.\nГоловною метою для нас є розвиток наших учнів, це проявляється в тому, що всі заходи на базі нашої школи абсолютно безкоштовні або зі знижкою, а саме це майстер-класи, інтенсиви, фестивалі, вечірки, джеми і т.д. Так як головною метою для нас є розвиток наших учнів, нам не залишить праці залишитися з учнем для пояснення матеріалу в індивідуальному порядку абсолютно


Смартфон Doogee X30 Gold ( X30 Gold) купить недорого за 2 699 грн. на Vcene.com\nСмартфон Doogee X30 Gold ( X30 Gold)\nDoogee X30 - інноваційний смартфон із чотирма камерами. Подвійна основна та аналогічна фронтальна подарують найширші можливості для мобільної фото- та відеозйомки із багатьма ефектами та полем для фантазії. Використовуйте режим Beauty для неперевершених кадрів, які буде не соромно виставити у соціальних мережах. Трендовий ефект розмиття фону створить відчуття, що ваші селфі-знімки були створені у спеціальній фотостудії, а завдяки ширококутному об'єктиву вся компанія друзів поміститься на груповому фото. Конструкція корпусу створена таким чином, щоб користувачу було зручно керувати пристроєм, навіть на ходу - заокруглені края та 2.5D скло забезпечують необхідну ергономіку Doogee X30. Ємний акумулятор відмінно продемонструє себе протягом навантаженого дня та буде гарантією постійної готовності Doogee X30 до роботи. За продуктивність телефону відповідає сучасна апаратна начинка, якої буде достатньо для щоденних справ та розваг, а завдяки підтримці 2 SIM-карток, у власника гаджету буде можливість обирати найбільш вигідні тарифні плани та володіти робочим та особистим номером. Завдяки кольору корпусу, Doogee X30 виглядає особливо вишукано - доступний смартфон доводить, що приваблий і ззовні, і всередині та є функціональним пристроєм для широкого кола користувачів.\ndoogee x50 1/8gb blue (std01133) Купить\ndoogee bl5000 blue Купить\nСмартфон Xiaomi Mi 9T 6/128GB ...


Заканчіваніі свердловин: що включає в себе і які роботи входять » Будівництво та дизайн\nБудівництво та дизайн » Вода та каналізація » Заканчіваніі свердловин: що включає в себе і які роботи входять\nРозкриття водоносного пласта\nОчищення свердловини від глини\nПри бурінні часто використовується промивання. Вона дозволяє зміцнити стінки ствола, що перешкоджає обвалення нестійких порід\nЦе самий важливий і відповідальний етап закінчування свердловини. Від технологічних параметрів процесу буріння в момент розтину пласта залежить тривалість її прокачування, її дебіт (об'єм води і час її надходження). Можлива також поломка бурильного устаткування.\nПри бурінні часто використовується промивання. Вона дозволяє зміцнити стінки ствола, що перешкоджає обвалення нестійких порід, а також охолоджує бурильне обладнання та виносить на поверхню породу. В якості промивки, в залежності від складу пластів і їх ступеня стійкості, застосовуються:\nаэрированный розчин або піна.\nУ випадку нестійких порід пластів перед розкриттям водоносного горизонту в свердловину опускаються обсадні труби, і цементується затрубний простір.\nРозкриття водоносного шару визначається за значного збільшення надходження води з свердловини. У момент розтину піднімається під тиском піщана пробка може заклинити бурове обладнання. Для запобігання такій ситуації в процесі буріння потрібна подача промивного розчину під тиском.\nІнтервал між розкриттям водоносного пласта і освоєнням свердловини не повинен перевищувати одну добу.\nЗасипка гравійного фільтра навколо обсадної труби\nВ залежності від складу водовмісних порід (розміру фрагментів породи у воді) приймається рішення про встановлення одного з видів фільтра:\nТрубчастого або каркасно-стрижневого (з сіткою або штампованим листом);\nГравійно-обсыпного (кожухного або корзинчатого);\nБлочного (пористо-керамічного, пористо-бетонного, поролонового);\nГравітаційного (дзвонового або зонтичного).\nЗабороняється використання в конструкції фільтрів елементів з оцинкованої сталі. Краще використовувати нержавіючу сталь.\nПри твердих і стабільних вапнякових пластах, з гарним напором води установка фільтра не передбачається. Великі фрагменти породи (малі відсутні) не потрапляють в насос, так як він знаходиться далеко від водозабору.\nПри будівництві на інших пластах установка фільтра необхідна. Від правильного вибору типу фільтра, його якості і правильності установки залежить якість води і термін служби обладнання свердловини.\nДосить ефективним є природний гравійний фільтр. Для його пристрою дрібним гравієм (розмірами частинок до 2,5 мм) або грубозернистим піском обсипають затрубний простір. Він знижує навантаження на основний свердловинний фільтр, а значить, і на обладнання, тим самим продовжуючи термін служби свердловини.\nНижче свердловинного фільтра монтують відстійник для шламу – відрізок труби з глухим або гравійним дном. Він призначений для збору осідаючих частинок породи.\nПромивка свердловини від глини водою під тиском\nРазглинизация (розгойдування) – очищення свердловини після бурових робіт від домішок (піску, глини, мулу, окалини). Для запобігання кальмации пласта (заповнення пір дрібними водонерастворимыми частками) розгойдування проводиться відразу після буріння. Спочатку виконується зовнішня разглинизация (видалення глини зі стінок з відкачуванням частинок назовні), потім внутрішня (промивка пір стінок стовбура).\nЗазвичай вона виконується гидромеханическим способом – струменем води під напором. В особливих випадках додатково застосовуються хімічні і фізичні способи, руйнують глиняний шар. Для збільшення швидкості виходу води з частинками рекомендується застосовувати гідравлічні йоржі.\nОдин з часто використовуваних способів разглинизации в слабо напірних горизонтах – свабирование. Це переміщення сваба (поршня) всередині експлуатаційної колони. Він створює, за принципом насоса, різницю тиску в трубах. Цим глиниста кірка зі стінок обрушается. Недоліки цього способу: більша тривалість роботи, ризик пошкодження фільтра.\nДля аэрлифтинга можна використати звичайний компресор\nЗаканчіваніі свердловини обов'язково включає в себе будівельну (пробну) відкачування води для видалення частинок шламу, піску, глини. Зазвичай її роблять аэрлифтом – повітряним водопідйомником. З допомогою компресора створюється повітряно-водяна суміш, яка виходить на поверхню разом з частинками зважених домішок.\nНедоліки використання аэрлифта: низький ККД обладнання і необхідність створення високого стовпа води. Недостатня відкачування в подальшому може призвести до потрапляння частинок шламу в обладнання свердловини та його швидкого зносу. Ознака закінчення відкачування – освітлення води і припинення виносу частинок породи пластів.\nЗаканчіваніі свердловин передбачає також дослідну відкачування води. Вона проводиться для визначення розрахункових гідрогеологічних параметрів (коефіцієнта фільтрації, параметрів дебіту і т. д.) і оцінки граничних умов експлуатації, вибору обладнання.\nПід час буріння та подальшої експлуатації у воду можуть потрапити хвороботворні мікроби і бактерії. Тому дезінфекція нової свердловини обов'язкове. Для її проведення в стовбур опускається ємність з дезинфікуючим речовиною. Зазвичай використовуються сполуки хлору: гіпохлорид кальцію або натрію. Вони прості у використанні, дешеві і ефективні. Для дезінфекції 700-800 л води свердловини використовується розчин: 200 грам хлору на 1 літр чистої води.\nМожливо «експрес-хлорування» розчином з великим вмістом хлору. Після опускання ємності з розчином свердловина закривається на добу. Потім суміш води і розчину відкачується. Проводиться пробний аналіз води. У разі незадовільних результатів процес повторюється. Заканчіваніі свердловин є важливим етапом при її будівництві. Недотримання технології може привести до швидкого виходу свердловини з ладу.