24 серпня Київський Патріархат на Волині урочисто відзначив 15-ту річницю Незалежності України. Цього дня у всіх волинських храмах лунали подячні молитви Господеві за всі Його благодіяння до нашої країни.\nНапередодні єпископ Луцький і Волинський Михаїл та канцлер єпархії протоієрей Микола Цап на запрошення облдержадміністрації, облради та Луцької міськради взяли участь в урочистистих зборах, які відбулися в обласному академічному українському музично-драматичному театрі імені Т. Шевченка...\n28 СЕРПНЯ – УСПІННЯ ПРЕСВЯТОЇ БОГОРОДИЦІ Підготував Андрій ГНАТЮК\nЗ усіх свят, встановлених на честь Божої Матері, чи не найбільшим є Її славне Успіння. У Діях святих апостолів сказано, що після Вознесіння Ісуса Христа вони повернулися з Оливної гори в Єрусалим і там жили всі разом, чекаючи Зішестя Святого Духа...\n29 серпня 2006 р.\nПОКЛИКАННЯ ДО БЕЗСМЕРТЯ\nСлово «Успіння», яке часто вживається між православними, співзвучне зі словом «засинання». Богордиця, Успіння Якої ми нещодавно святкували, не померла, а немовби заснула. Заснула для світу земного, щоб перейти у світ небесний. Так, ми, християни, вживаємо слово «кончина», але не асоціюємо його зі смертю як такою. Кончина – то кінець лише певного періоду. Ісус Христос теж помирав для світу земного, але після Свого Воскресіння у світі прекрасному здолав ворота пекла, «смертю смерть подолав», як співається у пасхальному тропарі. І це найголовніший постулат нашої віри. Оскільки Христос узяв на Себе гріхи всього людства, Він звільнив йому дорогу до раю. Отже, душа людська не вмирає, яка б вона не була. Але через своє життя обирає собі вічну долю...\nВідомо, що людина троїчна: дух, душа та тіло. У чому різниця між духом людини і її душею?\nНасамперед потрібно зазначити, що існують дві основні традиції розуміння складу людини: двоїчна (дихотомія) та троїчна (трихотомія). В однієї і в другої...\n27 серпня 2006 р.\nТОРЖЕСТВО ВОЛОДИМИРСЬКОГО СОБОРУ\nЦими днями виповнюється 240 років від закладення першого каменя під будівництво собору Різдва Христового у Володимирі. Припускають, що раніше на цьому місці стояла дерев’яна церква ХVІІ-ХVІІІ століть. На той час у місті налічувалось приблизно 18 храмів і три монастирі. Собор Різдва Христового значно молодший своїх давніх сусідів, які постали тут ще за часів Київської Русі. Проте його історія не менш трагічна і не менш велична.\nСпочатку цією спорудою володів греко-католицький чин отців Василіян, а ініціатором будівництва виступив тодішній староста Садовський. Проект...\nХРИСТИЯНСЬКА ЕТИКА: ПРОБЛЕМИ І ПЕРСПЕКТИВИ\nнастоятель храму Різдва св. Йоана Хрестителя в с. Лище Луцького районного деканату\nХристиянська традиція завжди з повагою ставилася до світської освіти. Великі мужі Церкви вважали: у світських науках можна знайти «скарб духовний», тобто багато з того, що сприяє моральному вдосконаленню й інтелектуальному зростанню. На думку св. Григорія Богослова, «кожен, хто має розум, визнає вченість (освіту) першим для нас благом».\nПротягом багатьох століть у християнських країнах Європи шкільна освіта особливим чином поєднувала релігійні знання і той невеликий арсенал природознавчих здобутків, яким володів доньютонівський науковий світ. Серед навчальних дисциплін теологія займала далеко не останнє місце...\nІСУС ХРИСТОС ПРЕОБРАЗИВСЯ\nКожен з вас, дорогі друзі, пізнає навколишній світ органами чуття: зором, слухом, нюхом, смаком та дотиком. Але ми знаємо, що поряд з нами існує таємничий невидимий світ – місце перебування Бога та Ангелів. У тому світі перебувають душі людей, які, живучи на землі, дарували свою любов іншим людям, з любов`ю ставились до всього, що їх оточувало. Тому вони тепер також перебувають у любові, в Царстві Божому. Біблія називає Бога Царем світла. Бог хоче, щоб люди прийняли в свої серця світло любові та радості, щоб були такими добрими, як Він.\nАле існує ворог світла – це диявол. Він названий царем темряви. Він не хоче, щоб люди були в світлі та радості і завжди штовхає їх на злі вчинки. Ворог підмовив перших людей Адама та Єву відступити від Бога, образити Його. З того часу диявол має владу над людьми. Ми грішимо, засмучуємо Бога і несемо за це справедливе покарання.\nАле Бог хотів визволити людей із влади темряви, дати кожному можливість...\nВ одній далекій країні, за горами, за морями з давніх-давен у печерах під землею живуть люди. Там вони народжуються, проводять своє життя і помирають. Вони не знають, що існує інший, набагато кращий світ.\nЯкось один з них випадково побачив отвір у стелі печери. Це його зацікавило і він вирішив піднятися до нього. Підйом був дуже важким, довелося здиратися на високу прямовисну стіну. Усі, хто спостерігали за сміливим дослідником, в один голос відмовляли його, казали: «Облиш це. Не муч себе». Але він продовжував свій шлях. Скоро печерник зауважив у себе над головою тьмяне світло. Він піднімався все вище і світло ставало виразнішим. Нарешті голова його з’явилася над поверхнею землі.\nМешканець печери був вражений тим, що йому довелося тут побачити. Він почав кричати вниз своїм товаришам, що тут вгорі надзвичайно гарно: тут синє небо, золоте сонце, зеленіють трави і ростуть чарівні квіти. Печерники чули крик свого...\nПІЗНАЙМО НАШЕ МИНУЛЕ\nБратство планує «воскресити» нові історичні документи\nголова Волинського крайого братства Святого апостола Андрія Первозваного (Луцького Хрестовоздвиженського),\nзавідуюча відділом давньої історії Волинського краєзнавчого музею\nДержавні архіви зберігають величезний масив документів, що стосуються нашого минулого. На жаль, нам відома лише мізерія. Причина – держава і влада самоусунулись від цих історичних скарбів, їх дуже поволі розробляють і аналізують вчені та ентузіасти. Братство, незважаючи на повну відсутність власних джерел фінансування, дещо зробило, аби «воскресити» сторінки власної багатої й цікавої історії, бо це і частинка історії України...


Аліса в Задзеркаллі – kinoblog.com\nЧого у цьому році точно не бракує, так це непотрібних сіквелів: спочатку [“Мисливець і Снігова королева”->the-huntsman-winters-war], а тепер друга “Аліса”. І [перша частина->alice-in-wonderland] мала проблеми з сюжетом та персонажами, але в продовженні їх стало значно більше.\nПочинається усе нібито непогано: Аліса в традиційному костюмі діснеївського принца як капітан рятує свій корабель одночасно від піратів і мілини. Це дуже видовищна сцена і, на жаль, найкраще, що є у даному фільмі. Перша частина використовувала у якості сюжету улюблену Голлівудом революцію, поділивши керроллівських персонажів на хороших і поганих, хоча в книжці вони не були ні одними, ні іншими. Друга картина, фактично, відсуває усіх героїв з казкової країни, в тому числі Капелюшника у виконанні [Деппа->johnny-depp], на другий план, а сюжет будує на стрибках у часі, під час яких Алісу переслідує, власне, сам Час, у якого вона вкрала досить ефектну (і корисну) сферу, яка робить можливими подібні стрибки. В результаті оповідь і розвалюється на ці окремі стрибки, і збирати їх докупи у авторів бажання не виникло.\nЩо ж сценаристи захотіли зробити, так це зібрати у стрічці усі жарти і просто відомі фрази, які стосуються часу: їх тут більше, ніж крижаних каламбурів містера Фріза у [“Бетмені і Робіні”->batman-and-robin], набридають вони майже відразу і далі тільки дратують, щоразу все більше й більше. Фільм намагається жонглювати кількома темами, серед яких та сама, що і у першій частині, боротьба жінки за право робити власний вибір у житті, стосунки з батьком, які породжують психологічні проблеми, і стосунки між сестрами, які породжують ще більші психологічні проблеми. Усі вони тут зведені до кліше з край примітивним розв’язанням. Найбільше дивує мораль картини: для того, щоб допомогти другу, головна героїня ставить під загрозу існування усього світу, і фільм подає це як припустимий і позитивний вчинок.\nЗ візуального боку стрічка вражає, як і її попередниця, особливо у форматі IMAX-3D (як у львівській “Планеті кіно” торгівельно-розважального комплексу “King Cross Leopolis”), хоча відсутність [Бертона->tim-burton] все одно відчувається. Добре попрацювали костюмери, декоратори, гримери та майстри спецефектів, але цього, на жаль, не можна сказати про акторів. Майже усі вони повернулися з першої картини, і жоден з них не демонструє особливого ентузіазму, в тому числі Депп, який відверто фальшивить (на щастя, цього разу у нього значно менше екранного часу). Васіковська добре підходить для ролі такої Аліси, однак її акторське завдання зводиться переважно до біганини. [Бонем-Картер->helena-bonham-carter] трохи оживляє екран, проте її героїню важко терпіти. Єдиний новий персонаж, Час, міг стати цікавим, якби його грав не одноманітно дратуючий [Саша Барон Коен->sasha-baron-cohen]. Коли найцікавішими у фільмі вийшли помічники Часу, які нагадують Трансформерів, це таки про щось свідчить.\nПідсумок: ще один малоцікавий і непотрібний сіквел, створений без жодного натхнення і майже ніяк не пов’язаний з першоджерелом. Єдина хороша річ у тому, що його провал означає, що третьої серії не буде.\nАвтор VadimОприлюднено Травень 30, 2016 Травень 30, 2016 Категорії РецензіїПозначки Аліса в Задзеркаллі,Джонні Депп,Енн Гетевей,Міа Васіковська,Саша Барон Коен,Хелена Бонем-Картер\nНазад Попередній запис: Аліса в Задзеркаллі\nВперед Наступний запис: Сусіди 2


§ 2. Форми участі у цивільному процесі : Цивільний процес. Навчальний посібник - А.В. Андрушко, Ю.В. Білоусов та ін : Книги по праву, правоведение\nпорушення (ініціація) цивільного процесу (подання позовної заяви, заяви, подання апеляційної чи касаційної скарги; звернення до суду з приводу перегляду судових рішень за винятковими чи нововиявленими обставинами; звернення із заявою про звернення рішення до виконання);\nвступ у цивільний процес для дачі висновку у справі.\nсудовий представник завжди може вступати у процесі маючи на це відповідні повноваження сторони; органи та особи, які захищають інтереси інших осіб, виступають без будь-яких повноважень, таке право надане їм законодавством;\nінтереси представника і особи, інтереси якої представляють, повинні співпадати; інтереси особи, чиї захищають такі органи й особи можуть і не співпадати.\nПроцесуальним оформленням вступу органів та осіб, визначених ст. 45 ЦПК, у процес є позовна заява. Позовна заява, крім загальних вимог, встановлених законом, повинна містити дані: про суб’єкта, який звертається до суду; про особу, в інтересах якої пред’явлено позов (точну назву, місце проживання фізичної особи чи місцезнаходження юридичної особи); нормативну підставу пред’явлення позову в інтересах іншої особи. У випадках, встановлених законом, такі особи звільняються при пред’явленні позову і при участі у процесі від сплати судового збору та інших судових витрат (ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито»).\nНаприклад, обов’язковою є участь прокурора у справах, про відшкодування збитків, заподіяних злочином (ст. 33 Закону України «Про прокуратуру»). Згідно із п. 4 ст. 19 СК обов’язковою є участь органу опіки та піклування при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батьків, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним.\nСуд, виходячи із матеріалів конкретної справи, може ухвалою залучити до участі у справі той чи інший орган. Так, відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» для дачі висновку у справі, пов’язаному з правом приватної власності громадян на житловий будинок, можуть бути залучені органи державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної, санітарної інспекцій.


Фотошпалери в інтер’єрі — ідеальне рішення зробити свій інтер’єр привабливим і незабутнім. Дотримуйтесь наших порад і почніть змінювати вже сьогодні.\nФотоообои в інтер’єрі – це високоякісний обробний матеріал для додання приміщенню індивідуальних рис.\nФотошпалери – не нове слово в оформленні приміщень. 30-40 років тому вони були на піку популярності, але протрималися на ньому зовсім недовго. Із-за обмеженості зображень і низької якості, від них незабаром довелося відмовитися.\nФотошпалери — центральна фігура в будь-якому приміщенні\nФотошпалери – це нове прогресивно слово в оформленні інтер’єрів. Добротні матеріали і ефектні принти дозволяють перетворити кімнати, розставити модні акценти і надати квартирі риси індивідуальності.\nЯк підібрати шпалери для квартири? Якщо інтер’єр вже складено, то важливо, щоб новий акцент вписався в стилістику приміщення. Звертаємо увагу на сполучуваність малюнка з меблями.\nКраще рішення оновити дизайн — це нові фотошпалери\nКолірні і сюжетні акценти\nНе менш важливо прийняти в розрахунок забарвлення інших стін, якщо їх не планується переоформляти.\nТак як фотошпалери – це яскравий елемент дизайну кімнати, створює ефектний акцент, то бажано, щоб інші поверхні були представлені в неяскравих спокійних відтінках.\nМодне дизайнерське віяння, яке в змозі оживити будь-який інтер’єр\nЦікавий і дуже ефектний прийом – виділення зони кімнати за допомогою фотошпалер.\nТак можна, наприклад, відокремити спальну зону від робочої, включає комп’ютерний стіл з ноутбуком, візуально розширити вузький простір.\nКрасиве поєднання колірної гами додасть кімнаті затишок\nРозмір полотнища теж має значення. Мова йде не тільки про те, що зображення повинно поміститися по довжині і висоті.\nВаш інтер’єр відрізняється стриманістю і лаконічністю? Тоді можна вибрати широкоформатне зображення. Якщо меблів багато, то найкращим вибором стануть панорамні шпалери.\nНічне місто в кімнаті для гостей\nЯкщо приміщення невелике, фотошпалери – це один з кращих варіантів розширення простору і створення перспективи.\nВибір сюжету фотошпалер\nВибір сюжету – найбільш відповідальна частина в фотошпалерах. Широкий асортимент і можливість підібрати малюнок з різними ефектами і кольоровою гамою роблять проблему вибору дуже складною.\nВсе починається з вибору сюжету\nДо найпопулярніших сюжетів для фотошпалер відносяться:\nрепродукції картин (не обов’язково дуже відомих);\nЧасто зустрічається сюжет міських видів\nРеалізувати своє бажання змінити обридлий інтер’єр швидким способом допоможуть фотошпалери з оригінальним зображенням. При цьому сильно зміниться сприйняття кімнати.\nЯкщо готові фотошпалери із вподобаним зображенням не вдалося знайти, їх можна замовити, вдавшись до послуг друкарні.\nІнтер’єр з деревами надає кімнаті гармонії з природою\nВітальня: діємо з розумом\nУ цій кімнаті частіше, ніж в інших дизайнери звертаються до фотошпалери при оформленні. Більшість планувань для вітальні відводять найбільшу кімнату.\nТут традиційно збираються всі, організовують святкування та приймаються гості.\nДеякі шпалери можуть візуально розширювати простір\nФункціональний, але і красиве своєю обстановкою, приміщення знаходить відображення у втіленні цікавих ідей.\nФотошпалери, як матеріал для оформлення, повністю відповідають цим побажанням.\nКвіти і природа\nЗамислюючись про ремонт із застосуванням фотошпалер, ви зіткнетеся з питанням, а чи підходять вони для стилю вашого будинку?\nМодний тренд багатьох, які хочуть надати приміщенню яскравих фарб і емоцій\nПідхід до реалізації дизайнерських ідей в даний час дозволяє підібрати фотошпалери для практично всіх напрямків, включаючи навіть мінімалізм.\nУ вітальні фотозображення зазвичай розміщують в зоні відпочинку. Оптимально, якщо біля оформляється таким способом стіни будуть розташовані пара крісел з журнальним столиком або зручний диван.\nІноді такі картини можуть масштабно змінити інтер’єр будь-якої кімнати\nМожна повісити на стіну з фотошпалерами телевізор? Не бажано, але все залежить від самого зображення і колірної гами.\nДля максимального реалізму сюжету і створення незвичайних ефектів використовуємо 3D-шпалери.\nПрекрасна імітація з видом на море\nДо універсальним зображень, підходящим для більшості стилів, відносяться квіти та пейзажі. Серед стильових напрямів:\nкантрі та інші.\nДуже красиво виглядають квіти на стіні у спальні\nДля сучасного стилю, поряд з уже названими, можуть бути використані модні абстракції і цікаві зображення геометричних візерунків.\nЛюбителі античності теж можуть вибрати фотошпалери для себе\nПри цьому колірна гамма фотошпалер повинна гармоніювати з оточенням і перегукуватися з нею домінуючими нотами.\nМіські пейзажі – актуальний тренд для кімнат. Якщо одна зі стін буде повністю обклеєна фотозображенням, створиться враження великого вікна, що виходить прямо на місто вашої мрії або ваших теплих приємних спогадів.\nПопулярна краса міста\nВогні автострад, багатоповерхові будинки, старовинні вулички провінційної Європи або приголомшливі уяву мости – багато варіантів.\nСпальня: наскільки сонячні ваші вікна?\nЦя кімната теж часто оформляється фотошпалерами. Сучасні матеріали дозволяють підібрати сюжет, який підходить не тільки до інтер’єру, але і створює певний настрій.\nСтворюємо настрій з допомогою природи\nСонячне або темне приміщення\nДля кращого релаксу рекомендуються флористичні сюжети, красиві заспокійливі види.\nВрівноважити сонячне приміщення, звернене вікнами на південь, можуть «прохолодні» пейзажі із зображенням, наприклад, туманного осіннього лісу або парку в дощову погоду.\nПрохолодний пейзаж в чорно-білих тонах\nУ вас темна кімната, в яку рідко заглядає сонце? Тоді кращим вибором стане зображення річної галявини або пляжу в теплій гамі відтінків.\nЧи Любите ви дивитися на зоряне небо?\nПри оформленні спальної дизайнери іноді використовують зображення зірок на небі. Якщо це вам по душі, то підсилити ефект допоможуть світяться в темряві фарби – зоряне небо відкриється в сутінках у всій красі.\nБарвистий пейзаж з птахами\nФотошпалери в кімнаті дитини – це справжнє чарівництво, втілення фантазій і джерело захоплень. У дитячій доречні зображення персонажів улюблених мультфільмів, казкові пейзажі, малюнки за мотивами коміксів, космос, морська тематика і багато іншого.\nГоловне доречність кожного виду\nПри оформленні слід порівнювати яскравість зображення і його динамічність. У своїй кімнаті дитина не тільки грає, він тут займається, робить уроки, спить.\nЗанадто яскраві малюнки можуть відволікати і втомлювати, впливаючи на дитячу психіку.\nМожливі і варіанти з картинами — це зменшує площу покриття і розтрат\nКабінет: доречність фотошпалер\nУ деяких будинках кабінет – це окрема кімната, в інших – одна із зон більшого приміщення. Який підібрати сюжет фотошпалер на стіну, до якої присунуто стіл, залежить від того ефекту, якого потрібно досягти.\nТроянди підкреслюють всю естетику і романтику спальні\nДля спокійної рівною атмосфери сюжет зображення повинен бути відповідний – нейтральний, без яскравих фарб.\nТака забарвлення не буде викликати сплеску емоцій. Якщо ж потрібно отримувати енергетичний заряд, зображення використовуємо динамічне, що спонукує до дії і стимулює активну роботу.\nЕнергетичний заряд від галявини з ромашками\nКоридор: додаємо перспективу\nУ вашій квартирі коридор маленький або дуже маленький? Можна спробувати застосуванням фотошпалер з зображенням перспективи візуально збільшити простір. Для цього визначаємо їм місце в торці коридору.\nЧасто при використанні картин, основний фон робиться білим\nВ якості перспективи краще використовувати:\nстежки, що йдуть удалину;\nЛистьевая тематика у ванній кімнаті\nКолірна палітра повинна як би перетікати з сусідніх стін, щоб створювалося враження найбільш реалістичне.\nРеалістичність картинки фотошпалер дуже велика\nКухня і їдальня – рідкісне оформлення\nУ кухні рідше, ніж в інших приміщеннях, можна зустріти фотошпалери. Всю стіну виділяти оформленням або лише її фрагмент, залежить від загального дизайну.\nЗазвичай фотошпалерами оформляється обідня зона. Серед сюжетів, які популярні – міські краєвиди і природа.\nНенав’язливий і легкий інтер’єр\nАле чому б не зробити оформлення ще більш оригінальним і піднімає настрій? Все залежить від стилю приміщення і того, який ефект хотілося б отримати.\nСанвузол: задіємо оптичні ілюзії\nВанна кімната і туалет у багатьох квартирах мають скромний розмір. Навіть суміщений санвузол не створює відчуття простору.\nПовна гармонійність з навколишнім світом\nМожна спробувати «додати обсяг» несподіваним застосуванням фотошпалер. Розсунути межі можна за допомогою тих же зображень-перспектив, які рекомендовані і для маленьких коридорів.\nКрасиві, незвичайні, а іноді і дуже дорогі фотошпалери в деяких інтер’єрах можуть зіграти злий жарт і зіпсувати враження. Зупинимося на найбільш часті помилки.\nКраса океану з айсбергом\nНе всі принти однаково хороші в будь-якій з кімнат. Повинна бути повна гармонійність сюжету шпалер з навколишнім інтер’єром.\nХороша ідея зробити яскравий контраст\nДля спальної не бажано вибирати надто динамічні сюжети або занадто яскраві. Такі фотошпалери більше підійдуть для вітальні. У спальню ж краще підібрати спокійний принт без контрастів і їдких забарвлень.\nСпокійний квітковий принт\nОдна з поширених помилок – це вибір «дорослої» зображення для дитячої. Сюжет фотошпалер для маленького чоловічка повинен відповідати його віком, інтересам, навколишнього оточення. Тільки в цьому випадку дитина буде себе почувати комфортно і затишно.\nВибір полотна має бути обдуманим і вписуватися в інтер’єр кімнати\nФотошпалери – це стаціонарне оформлення стін, яке на відміну від картин і постерів не можна при бажанні перекласти на іншу стіну або перенести в іншу кімнату. Тому вибір повинен бути зважений і продуманий.\nОсь ви вирішили, що одна зі стін буде оформлена сюжетними фотошпалерами. Трохи пізніше сюди ж буде повішений телевізор, фотографії в рамочках, полички і присунуто шафа.\nКомфорт для дітей перш за все\nЕфект від фотошпалер буде безповоротно втрачено. Сюжет їх буде здаватися невиразним.\nПорада дуже проста – стіну, яка виділена під фотошпалери перевантажувати декором і меблями не можна.\nПридбання: якість – на перше місце\nПридбання неякісного матеріалу, від невідомого виробника здатне зіпсувати все враження від хорошої задумки.\nЯк завжди доречне використання фотошпалер з видом на море\nПри покупці готових фотошпалер – ознайомтеся з інформацією про виробника. Вимогливо підходимо до питання при індивідуальному замовленні нанесення вподобаного зображення.\nЯскрава кімната: правильно підбираємо\nЯкщо приміщення саме по собі яскраве, використовує соковиті відтінки меблів та оформленні, то звичного вигляду фотошпалери можуть просто загубитися, нітрохи не прикрасивши кімнату. Як же бути в цьому випадку?\nГоловне, що догляд за ними практично мінімальний\nСучасні вимоги до дизайну приміщень рекомендують використовувати в цьому разі не кольорові, а чорно-білі шпалери.\nЦе – модний і цікавий підхід. Залежно від іншої обстановки, можна вибрати навіть зображення в стилі зентагл і дудлинг.\nЯскраво, тепло і красиво\nВиди фотошпалер: обґрунтований вибір\nВ залежності від необхідних експлуатаційних властивостей, можна придбати шпалери різного виду. Розглянемо їх, зважуючи всі плюси і мінуси.\nОстанній штрих і отримуємо ненав’язливу красу\nПаперові: обмежена сфера застосування\nЦей вид відрізняється невисокою ціною і екологічністю матеріалу. Папір, проте, має і дуже серйозні недоліки. Самий головний з них – вкрай низький термін служби.\nПодивіться як змінилася кімната з допомогою рослинної тематики\nЦей матеріал не стійкий до забруднень, боїться вологи і проблематичний у догляді. Тому паперові шпалери не слід використовувати, наприклад, в передпокої або в приміщеннях з нестійкою вологістю.\nВініл — це практичність\nПопулярності вінілу очевидна – він досить міцний, має великий термін служби і дозволяє проводити легке вологе прибирання.\nНе обмежуємося в своїх фантазіях\nЗносостійкість – важливий плюс, особливо в оформленні передпокою або коридору. Цей матеріал практичний, слабо схильний до вигоряння.\nЛаміновані шпалери: термін служби до 15 років\nДаний вид шпалер, при якісному виготовленні і наклеювання, здатний служити дуже довго без втрати зовнішнього вигляду.\nОновлюємо одну стіну, і немов потрапили в казку\nЕфект від ламінування не тільки пожвавлює інтер’єр, але і робить його природним і дуже красивим.\nЛаміновані шпалери можна очистити, вони не вигорають на сонці і відрізняються дуже високою якістю.\nТекстильні – дорогий варіант\nКрім звично виглядають фотошпалер, є види, які належать до вишуканим і дорогим. Текстильні шпалери ефектні і незвичайні.\nЗа допомогою такого потужного зброї можна отримувати неймовірні пейзажі\nФотодрук з зображенням може бути нанесена на таку основу:\nФотодрук не обмежує політ фантазії\nВикористанням тільки на шпалерах фотодрук не обмежується. Дуже цікаві варіанти оформлення створюються при нанесенні малюнків на різні оздоблювальні матеріали.\nЯк завжди виглядають виграшно\nВ деяких випадках використання фотошпалер неможливо, а, приміром, кахельна плитка буде дуже затребувана. Урізноманітнити інтер’єр у ванній або на кухні можна з застосуванням фотодруку на інших матеріалах для обробки.\nЦікавий варіант з використанням карти світу\nФотошпалери переживають зараз новий виток популярності на якісно більш високому рівні. Вдихнути нове життя в інтер’єр і надати йому риси індивідуальності – зовсім не складно.


Музикороб – Ллойд Біггл-Молодший | Бібліотека\nГоловна ⇒ 📁Бібліотека ⇒ Музикороб – Ллойд Біггл-Молодший\nМузикороб – Ллойд Біггл-Молодший\nВсі називають це Центром. Є й інша назва. Вона вживається в офіційних документах, її можна знайти в енциклопедії – але нею всі не користуються. Від Бомбея до Ліми знають просто Центр. Ви можете зринути з туманів, які клубочуться на Венері, проштовхнутися до стійки і почати: “Коли я був у Центрі…” – і кожен, хто почує, уважно прислухається. Можете згадати про Центр де-небудь в Лондоні, або в марсіанській пустелі, або на самотній станції на Плутоні – і вас напевно зрозуміють.\nВсі і завжди не пояснюють,\nщо таке Центр. Це неможливо, та й не потрібно. Бо всі, від немовляти і до столітнього старого, який закінчує свій життєвий шлях, всі побували там і збираються поїхати знову через рік, і ще через рік. Це країна відпусток і канікул для всієї Сонячної системи. Це багато квадратних миль американського Середнього Сходу, перероджені митецьким плануванням, безперестанною працею і неймовірними витратами. Це пам’ятник культурних досягнень людства, виник він раптово, нез’ясовно, немов фенікс, наприкінці двадцять четвертого сторіччя з зотлілого попелу культури, яка розпадалася.\nЦентр грандіозний, ефектний і чудовий.\nВін надихає, вчить і розважає. Він вселяє благоговіння, він придушує, він… все що завгодно.\nІ хоча лише деякі з його відвідувачів знають про це або надають цьому значення – у ньому живе примара.\nВи стоїте на оглядовій галереї величезного пам’ятника Бахові. Далеко ліворуч, на схилі пагорба, ви бачите схвильованих глядачів, що заповнили Грецький театр Аристофана. Сонячне світло грає на їхніх яскравих різнобарвних одягах. Вони поглинені виставою – щасливі очевидці того, що мільйони дивляться тільки по відеоскопу.\nЗа театром, повз пам’ятник Данте й інститут Мікеланджело, тягнеться вдалину, обсаджений деревами, бульвар Франка Ллойда Райта. Подвійна вежа – копія Реймського собору – піднімається на обрії. Під нею ви бачите митецький ландшафт французького парку XVIII століття, а поруч – Мольєрівський театр.\nЧиясь рука вчіплюється у ваш рукав, ви роздратовано обертаєтеся – і опиняєтеся віч-на-віч з якимсь старим. Його обличчя все в шрамах і зморшках, на голові – залишки сивого волосся. Його скорчена рука нагадує клішню. Придивившись, ви бачите криве, покалічене плече, жахливий шрам на місці вуха і злякано задкуєте.\nПогляд запалих очей йде слідом за вами. Рука рухається у величному жесті, який охоплює все навколо до самого далекого обрію, і ви помічаєте, що багатьох пальців не вистачає, а #залишені (решта) – знівечені. Лунає хрипкий голос:\n– Подобається? – запитує він і очікувально дивиться на вас.\n– Я питаю: подобається вам це?\nУ збентеженні ви можете тільки квапливо кивнути, поспішаючи, при цьому, піти. Але у відповідь на ваш кивок зненацька з’являється дитяча радісна посмішка, звучить скрипливий сміх і торжествуючий лемент:\n– Це я зробив! Я зробив все це!\nАбо, наприклад, стоїте ви на блискучому проспекті Платона між Вагнерівським театром, де щодня без перерв виконують в повному обсязі “#Каблучку (Кільце) Нібелунгів”, і копією театру “Глобус” XVI століття, де ранком, вдень і ввечері йдуть вистави шекспірівської драми.\n– Це я зробив!\nУ коридорі кожного з тисячі великих готелів, у читальному залі чудової бібліотеки, де вам безкоштовно зроблять копію кожної книги, яку ви зажадаєте, на одинадцятому ярусі залу Бетховена – скрізь до вас, накульгуючи і волочачи ноги, підходить примара, вчіплюється вам в руку і задає все те ж питання. А потім вигукує з гордістю: “Це я зробив!”\nЕрлін Бак відчув за спиною її присутність, але не обернувся. Він нахилився вперед, видобуваючи лівою рукою з мультикорду рокітливі басові звуки, пальцями правої – урочисту мелодію. Блискавичним рухом він доторкнувся до однієї з клавіш, і високі дискантові ноти раптово стали повними, звучними, майже як звуки кларнета. (“Але, Господи, як не схоже на кларнет!” – подумав він.)\n– Знову починається, Вел? – запитав він.\n– Ранком приходив хазяїн будинку.\n– Який термін він дає цього разу?\n– Два дні. І синтезатор їжі знову зламався.\n– От і добре. Збігай, купи свіжого м’яса.\n– Не буду я користуватися гармонізатором! Не дам я поденникам себе аранжувати! Якщо комерс виходить під моїм ім’ям, він має бути дійсно створений. Він може бути ідіотським, нудотним, але він буде зроблений добре. Бачить Бог, це небагато, але це все, що в мене залишилося!\nВін повільно повернувся і подивився на неї – бліду, в’янучу, змучену жінку, яка двадцять п’ять років була його дружиною. Потім знову відвернувся, вперто кажучи собі, що винний не більше, ніж вона. Раз замовники реклами платять за гарні комерси стільки ж, скільки за поденщину…\n– Халсі прийде сьогодні? – запитала вона.\n– Сказав, що прийде.\n– Дістати б грошей заплатити за квартиру…\n– І за синтезатор їжі. І за новий відеоскоп. І за новий одяг. Є ж межа тому, що можна купити ціною одного комерса?!\n– Уолтер-Уолтер телефонував, – сказала вона. – Сьогоднішнє ревю він присвячує тобі.\n– Ах, от як? Але ж це безкоштовно.\n– Я так і думала, що ти не захочеш дивитися, тому домовилася з місіс Ренник, піду з нею.\n– Звичайно. Розважся.\n– Проклятий Халсі, – пробурмотів він. – Прокляті замовники. Прокляті відеоскопи. Прокляті комерси.\nПогляд його впав на перші рядки тексту комерса: “Якщо флаєр барахлить, якщо прямо не летить…”\n– Проклятий хазяїн, – пробурмотів він, протягаючи руку за олівцем.\n– Знову перед вами Уолтер-Уолтер, леді і джентльмени! Сьогоднішній огляд присвячений комерсам. Тридцять хвилин комерсів одного із найталановитіших сучасних музикоробів. Сьогодні в центрі нашої уваги…\nРізко пролунали фанфари – фальшива мідь мультикорду.\n– …Ерлін Бак!\nМультикорд заграв вигадливу мелодію, яку Бак написав п’ять років тому для реклами темперського сиру, почулись оплески. Гугняве сопрано заспівало, і нещасний Бак застогнав про себе. “Найвитриманіший сир – сир, сир, сир. Старий витриманий сир – сир, сир, сир”.\n– Слухайте, дорогі глядачі! Чергова сенсація вашого Уолтера-Уолтера – Ерлін Бак.\n– Давним-давно жив-був ще один композитор, на ім’я Бах. Він був, кажуть, справжній атомний музикороб, цей хлопець. Жив він приблизно чи то чотири, чи то п’ять, чи навіть шість сторіч назад, але є всі підстави припускати, що Бах і Бак ходили б у наш час пліч-о-пліч. Ми не знаємо, який був Бах, але нас цілком влаштовує Бак. Ви згодні зі мною?\n– Починаємо концерт Бака з маленького шедевра, який Бак створив для пінистого мила. Оформлення Брюса Комбза. Дивіться і слухайте!\nБак встиг вимкнути відеоскоп саме в той момент, коли через екран пролітала перша порція мила. Він знову взявся за текст комерса, і в його голові почала формуватись ниточка мелодії: “Якщо флаєр барахлить, якщо прямо не летить, не летить, не летить – ви маєте потребу в послугах фірми Вейрінг!”\nТихенько мукаючи про себе, він накидав ноти, які то вибігали вгору по лінійках, то спрямовувались вниз, як несправний флаєр. Це називалося музикою слів у ті часи, коли слова і музика щось значили, коли не Бак, а Бах шукав музичного виразу таким грандіозним поняттям, як “рай” і “пекло”.\n– Піднімайся! – сказав йому Бак.\nЧерез п’ять хвилин він, перевалюючись, увійшов, опустився на стілець, який осів під його масивним тілом, кинув свою валізку на підлогу і витер обличчя.\n– У-ф-ф! Хотів би я, щоб ви перебралися нижче. Або хоч у такий будинок, де були б сучасні зручності. До смерті боюся цих старих ліфтів.\n– Я збираюся переїхати, – сказав Бак.\n– Прекрасно. Саме час.\n– Але можливо, кудись ще вище. Хазяїн дав мені дводенний термін.\n– Зрозуміло. Ну що ж, не буду тримати тебе в нетерпінні. От чек за комерс про мило Сана-Соуп.\n– Ти не платив внесків у союз, – сказав Халсі. – Довелося, розумієш, утримати…\n– Так. Я і забув…\n– Люблю мати справу із Сана-Соуп. Негайно дістаєш гроші. Багато фірм чекають кінця місяця. Сана-Соуп – теж не бог зна що, однак вони заплатили.\n– Тут у тебе є кілька гарних трюків, Ерлін, мій хлопчик. Їм це сподобалося. Особливо от це, у басовій партії: “Спів піни, спів піни”. Спочатку вони заперечували проти кількості співаків, але тільки до прослуховування. А осьде їм потрібна пауза для оголошення.\n– А що якщо залишити це остинато – “спів піни, спів піни” – як фон для оголошення?\n– Пролунає незле. Це гарно придумано. Як, пак, ти це назвав?\n– А-а, так. Не розумію, чому інші музикороби цього не вміють.\n– Гармонізатор не дає таких ефектів, – сухо сказав Бак. – Він тільки гармонізує.\n– Дай їм секунд тридцять цього “співу піни” у вигляді фону. Вони можуть вирізати його, якщо не сподобається.\n– Так, ще аранжування, – продовжував Халсі. – Дуже шкода, Ерлін, але ми не можемо дістати виконавця на французькому ріжку. Доведеться замінити цю партію.\n– Нема виконавця на ріжку? А чим поганий Ренник?\n– У чорному списку. Союз виконавців заніс його в чорний список. Він поїхав гастролювати на Західний берег. Грав задарма, навіть витрати сам сплатив. От його і занесли в список.\n– Пригадую, – задумливо простягнув Бак. – Товариство пам’ятників мистецтва. Він зіграв їм концерт Моцарта для ріжка. Для них це теж був останній концерт. Хотів би я його почути, хоча б на мультикорді…\n– Тепер-то він може грати його скільки завгодно, але йому будь-коли більше не заплатять за виконання. Отож – перероби цю партію ріжка для мультикорду, бо інакше дістану для тебе сурмача. Він міг би грати з конвертером.\n– Це зіпсує весь ефект.\n– Звучить зовсім однаково для всіх, крім тебе, мій хлопчик. Навіть я не бачу різниці. У нас є скрипки і віолончель. Чого тобі ще потрібно?\n– Невже й у лондонському союзі немає виконавця на ріжку?\n– Ти хочеш, щоб я притяг його сюди для одного трихвилинного комерса. Будь розсудливий, Ерлін! Можна зайти за цим завтра?\n– Так. Ранком буде готово.\n– Ерлін, я про тебе турбуюся. У моєму агентстві двадцять сім музикоробів. Ти заробляєш менше всіх! За минулий рік ти отримав 2200. А в інших найменший заробіток був 11 тисяч.\n– Це для мене не новина, – сказав Бак.\n– Може бути. У тебе не менше замовників, ніж у кожного іншого. Ти це знаєш?\n– Ні, – сказав Бак. – Ні, цього я не знав.\n– А це так і є. Але грошей ти не заробляєш. Хочеш знати, чому? Причини дві. Ти витрачаєш занадто багато часу на кожен комерс і пишеш їх занадто добре. Замовники можуть використовувати один твій комерс багато місяців – іноді навіть кілька років, як той, про темперський сир. Люди люблять їх слухати. А якби ти не писав так по-диявольськи добре, ти міг би працювати швидше, замовникам доводилося б брати більше твоїх комерсів і ти більше заробив би.\n– Я думав про це. А якби і ні, то Вел все одно б мені про це нагадала. Але це даремно. Інакше я не можу. От якби якось змусити замовника платити за гарний комерс більше…\n– Неможливо! Союз не підтримає цього, тому що гарні комерси означають менше роботи, та й більшість музикоробів і не зможуть написати дійсно гарний комерс. Не думай, що мене турбують тільки справи мого агентства. Звичайно, і мені вигідніше, коли ти більше заробляєш, але мені вистачає інших музикоробів. Мені просто неприємно, що мій кращий працівник одержує так мало. Ти якийсь відсталий, Ерлін. Витрачаєш час і гроші на збирання цих стародавностей – як, пак, їх називають?\n– Патефонні платівки.\n– Так. І ці цвілі старі книги про музику. Я не сумніваюся, що ти знаєш про музику більше, ніж хто завгодно, але що це тобі дає? Звичайно ж, не гроші. Ти #краще всіх (кращий за всіх, найкращий), і намагаєшся стати ще #краще (кращим), але #що краще (чим кращим) ти стаєш, #то (тим) менше заробляєш. Твій прибуток падає з кожним роком. Чи міг би ти час від часу ставати посередністю?\n– Ні, – сказав Бак. – У мене це не вийде.\n– Подумай гарненько.\n– Так, щодо цих замовників. Деяким дійсно подобається моя робота. Вони платили б більше, якби союз дозволив. А якщо мені вийти із союзу?\n– Не можна, мій хлопчик. Я б не зміг, брати твої речі – у всякому випадку, я б незабаром залишився не при справах. Союз музикоробів натиснув би де треба, а союзи виконавців і текстовиків внесли б тебе в чорний список. Джемс Дентон заодно із союзами, і він зняв би твої речі з відеоскопу. Ти швиденько втратив би всі замовлення. Будь-якому замовникові не під силу боротись з такими ускладненнями, та й всі не захочуть вплутуватися. Так що спробуй час від часу бути посередністю. Подумай про це.\nБак сидів, вп’явшись у підлогу.\nХалсі насилу встав, обмінявся з Баком коротким рукостисканням і пошкандибав до дверей. Бак повільно піднявся і відкрив шухляду столу, у якому він зберігав свою жалюгідну колекцію стародавніх платівок. Дивна і дивовижна музика…\nТричі за всю свою кар’єру Бак писав комерси, які звучали по півгодини. Зрідка в нього бували замовлення на п’ятнадцять хвилин. Але звичайно він був обмежений п’ятьма хвилинами або й #того (ще) менше. Але ж композитори, такі як цей Бах, писали речі, що виконувалися #по годині (годину) або більше, – і писали навіть без тексту!\n“Проклятий Дентон! Проклятий відеоскоп! Прокляті союзи!”\nБак з ніжністю перебирав пластинки, поки не знайшов одну з ім’ям Баха. “Магніфікат”. Потім він відклав її – у нього був занадто пригнічений настрій, щоб слухати.\nШість місяців #назад (тому) Союз виконавців заніс у чорний список останнього гобоїста. Тепер – останнього виконавця на ріжку, а серед молоді нікому більше вчитися грати на інструментах. Бо ж навіщо, коли є стільки чудесних машин, які відтворюють комерси без найменшого зусилля виконавця? Навіть мультикордистів стало зовсім мало, а мультикорд міг при бажанні грати автоматично.\nБак стояв, розгублено оглядаючи всю кімнату, від мультикорду до робочого столу і пошарпаної шафи з пластику, де стояли його старовинні книги #по музиці (з музики). Двері розчинилися, поспішно ввійшла Вел.\n– Халсі вже був?\nБак вручив їй чек. Вона взяла його, #з нетерпінням (нетерпляче) глянула і розчаровано підняла очі.\n– Мої внески в Союз, – пояснив він. – Я заборгував.\n– А-а. Але все-таки це хоч щось.\n– Я дивилася частину “Ранку з Меріголд”, – сказала Вел. – Вона говорила про твої комерси.\n– Незабаром повинна бути відповідь щодо того комерса про тютюн Сло, – сказав Бак. – Може, ми вмовимо хазяїна почекати ще тиждень. А зараз я піду прогуляюся.\n– Тобі б треба більше гуляти…\nВін закрив за собою двері, старанно обрізавши кінець її фрази. Він знав, що буде далі. Знайди де-небудь роботу. Піклуйся про своє здоров’я і проводь на свіжому повітрі кілька годин в день. Пиши комерси у вільний час – адже вони не дають великих прибутків. Хоча б доти, поки ми не встанемо на ноги. А якщо ти не бажаєш, я сама піду працювати.\nВийшовши на вулицю, він з хвилину простояв, спостерігаючи за юрбами, які линули повз нього на тротуарі, який швидко рухається. Дехто кидав швидкий погляд на цю високу, незграбну, лисіючу людину в потертому, погано сидячому костюмі. Бак втяг голову в плечі і незграбно покрокував по нерухомому узбіччю. Він знав, що його приймуть за звичайного ##бурлаку (невдалий переклад???) і що всі будуть поспішно відводити погляд, муркочучи про себе уривки з його комерсів.\nВін повернув у переповнений ресторан, знайшов собі столик і замовив пива. На задній стіні був величезний екран відеоскопу, де комерси ішли один за іншим без перерви. Якийсь час Бак прислухався до них – спочатку йому було цікаво, що роблять інші музикороби, потім його охопила відраза.\nВідвідувачі довкола нього дивилися і слухали, не відриваючись від їжі. Деякі #судорожно (судомно???) кивали головами в такт музиці. Кілька молодих пар танцювали на маленькому майданчику, вміло змінюючи темп, коли закінчувався один комерс і починався інший.\nВсе це зникло. Не тільки музика, але і мистецтво, література, поезія. П’єси, які він читав у шкільних підручниках свого діда, давно забуті.\n“Відеоскоп Інтернешнл” Джемса Дентона вирішив, що люди повинні одночасно дивитися і слухати. “Відеоскоп Інтернешнл” Джемса Дентона вирішив, що при цьому увага публіки не може витримати довгої програми. І з’явилися комерси.\nЧерез годину, коли Вел повернулася додому, Бак сидів у куті, розглядаючи розпатлані книги, які збирав ще тоді, коли їх друкували на папері, – розрізнені біографії, книги #по (з) історії музики, #по (з) теорії музики і композиції. Вел двічі оглянула кімнату, перш ніж помітила його, потім підійшла до нього з тривожним, трагічним виразом обличчя.\n– Зараз прийдуть лагодити синтезатор їжі.\n– Добре, – сказав Бак.\n– Але хазяїн не хоче чекати. Якщо ми не заплатимо йому післязавтра, не заплатимо всього, – нас виселять.\n– Ну виселять.\n– Куди ж ми подінемося!? Адже ми не зможемо де завгодно влаштуватися, не заплативши #вперед (наперед)!\n– Отже, будь-де не влаштуємося.\nНа наступний ранок Бак подав заяву про вихід із Союзу музикоробів і вступив у Союз виконавців. Кругле обличчя Халсі сумно витягнулося, коли він дізнався цю новину. Він дав Баку в борг, щоб сплатити вступний внесок у союз і заспокоїти хазяїна квартири, і в красномовних виразах висловив свій жаль, поспішно випроваджуючи музиканта зі свого кабінету. Бак знав, що Халсі, не втрачаючи часу, передасть його клієнтів іншим музикоробам – людям, які працювали швидше, але гірше. Бак відправився в Союз виконавців, де просидів п’ять годин, очікуючи направлення на роботу. Нарешті його провели в кабінет секретаря, що недбало показав йому на крісло і підозріло оглянув його.\n– Ви перебували у виконавському союзі двадцять років тому і вийшли з нього, щоб стати музикоробом. Вірно?\n– Вірно, – сказав Бак.\n– Через три роки ви втратили право черговості. Ви це знали, так?\n– Ні, але не думав, що це так важливо. Адже гарних мультикордистів не так вже й багато.\n– Гарної роботи теж не так вже й багато. Вам доведеться почати все спочатку. – Він написав щось на #листку (аркуші) паперу і простягнув його Баку. – Цей платить добре, але люди там погано уживаються. У Ленкі не так вже й просто працювати. Подивимося, може, ви не будете занадто дратувати його…\nНа тротуарі, що рухається, він добрався до космопорту Нью-Джерсі, поблукав трохи в старих нетрях, ледь знаходячи дорогу, і нарешті знайшов потрібне місце майже поруч із зоною радіації космопорту. Напіврозвалений будинок #носив (мав) сліди давньої пожежі. Під #старенними (старезними) стінами крізь штукатурку, яка обсипалася, пробивалися бур’яни. Доріжка з вулиці вела до тьмяно освітленого прорізу в куті будинку. Криві сходинки вели вниз. Над головою світила яскравими вогнями величезна вивіска, звернена вбік порту: “ЛЕНКІ”.\nБак спустився, увійшов – і запнувся: на нього #обрушилися (русизм???) неземні запахи. #Лілуватий (русизм???) дим венерианського тютюну висів, як тонка ковдра, посередині між підлогою і стелею. Різкі нудотні випари марсіанського віскі змусили Бака відсахнутися. Бак ледь встиг помітити, що тут зібралися зоряні пілоти, які загуляли з повіями, перш ніж перед ним виросла масивна фігура швейцара з карикатурною подобою обличчя, #поборозненого (???) шрамами.\n– #Кого-небудь (когось) шукаєте?\n– Містера Ленкі.\nВін легко знайшов Ленкі. Хазяїн сидів на високому табуреті за стійкою і, витягнувши голову, холодно дивився на Бака, що підходив. Його бліде обличчя в тьмяному димному освітленні було напружене і похмуре. Він сперся ліктями об стійку, поторкав свій розплющений ніс двома пальцями волохатої руки й #уп’явся (невдалий переклад рос. “уставился”???) на Бака налитими кров’ю очима.\n– Я Ерлін Бак, – сказав Бак.\n– А-а. Мультикордист. Зможеш грати на цьому мультикорді, хлопче?\n– Звичайно, я ж умію грати.\n– Всі так кажуть. А в мене, наприклад, тільки двоє за останні п’ять років дійсно вміли. Здебільшого приходять сюди й уявляють, що поставлять цю штуку на автоматичне керування, а самі будуть тикати по клавішах одним пальцем. Я хочу, щоб на цьому мультикорді грали, хлопче, і скажу прямо – якщо не вмієш грати, краще відразу #відправляйся (???) додому, тому що в моєму мультикорді нема автоматичного керування. Я його виламав.\n– Я вмію грати, – сказав йому Бак.\n– Добре, це скоро з’ясується. Союз розцінює це місце за четвертим класом, але я буду платити по першому, якщо ти вмієш грати. Якщо ти дійсно вмієш грати, я підкину тобі збільшення, про яке союз не дізнається. Працювати із шести вечора до шести ранку, але в тебе буде багато перерв, а якщо захочеш їсти або пити – запитуй все що завгодно. Тільки легше #з гарячливим (зі спиртним). П’яниця-мультикордист мені #не потрібний (непотрібен), хоч наскільки би він був гарний. Роза!\n– Мультикорд, – сказав Ленкі. – Покажи йому.\n– В чому справа? – запитала Роза.\n– Тут нема відеоскопів!\n– Давно! Ленкі говорить, що пілоти хочуть дивитися на що-небудь краще мильної піни і повітряних автомобілів. – Вона хихикнула. – На що-небудь схоже на мене, наприклад.\n– Будь-коли не чув про ресторан без відеоскопу.\n– Я теж, поки не прийшла сюди. Зате Ленкі тримає нас трьох, щоб співати комерси, а ви будете нам грати на мультикорді. Сподіваюся, ви впораєтеся. У нас тиждень не було мультикордиста, а без нього важко співати.\n– Впораюсь, – сказав Бак.\n– У Ленкі був заклад на Венері, коли там ще не було відеоскопів, – сказала Роза. – У нього свої уявлення про те, як потрібно розважати відвідувачів. Хочете подивитися свою кімнату?\nБак не відповів. Він розглядав мультикорд. Це був старий розбитий інструмент, який чимало #побачив (бачив) на своєму віці і #містив (мав) сліди не однієї п’яної бійки. Бак спробував пальцем фільтри тембрів і тихенько #вилаявся про себе (краще просто “вилаявся”). Більшість #їх була зламана (з них були зламані). Тільки кнопки флейти і скрипки клацнули нормально. Отже, дванадцять годин в добу він буде проводити за цим розладнаним і зламаним мультикордом.\n– Хочете подивитися свою кімнату? – повторила Роза. – Ще тільки п’ята година. Можна гарненько відпочити перед роботою.\nРоза показала йому вузьку комірку за стійкою. Він витягнувся на твердому ліжку і спробував розслабитися. Дуже скоро настала шоста година, і Ленкі з’явився в дверях, надячи його пальцем.\nВін зайняв своє місце за мультикордом і сидів, перебираючи клавіші. Він не хвилювався. Не було таких комерсів, які б він не знав, і за музику він не побоювався. Але його бентежило оточення. Хмари диму стали #густіше (густішими), #очі в нього щипало (його очі щипало), а пари спирту дратували ніздрі при #кожнім глибокім вдиху (кожному глибокому вдосі).\nВідвідувачів було ще мало: механіки в замазюканих робочих костюмах, чепуруни-пілоти, кілька цивільних, які віддавали перевагу міцним напоям і не звертали будь-якої уваги на #навколишнє (оточення, оточуючих). І жінки. По дві жінки, #відзначив (зауважив) він, на кожного чоловіка в залі.\n#Раптово (Раптом) в залі #вчинилось (сталося, відбулося) пожвавлення, почулись вигуки схвалення, нетерпляче постукування ніг. На естраду піднявся Ленкі з Розою й іншими співачками. Спочатку Бак жахнувся: йому здалося, що дівчата оголені; але коли вони підійшли ближче, він #розглянув (помітив, побачив) їх коротенькі пластикові вбраннячка. “А Ленкі #має слушність (має рацію, правий), – подумав він. – Зоряні пілоти #зволіють (захочуть) дивитися на них, а не на комерси з акторами на екрані”.\n– Розу ти вже знаєш, – сказав Ленкі. – Це Занна і Мей. Давайте починати.\n– Які комерси ви знаєте? – запитала Роза.\n– Я їх всі знаю.\n– Ми співаємо всі разом, а потім по черзі. А ви… ви впевнені, що ви їх всі знаєте?\n– Ви собі співайте, а я не підведу.\n– Ми почнемо з комерса про смачний солод. Він звучить от так. – Вона тихенько наспівала мелодію. – Знаєте?\n– Я його написав, – сказав Бак.\nВони співали краще, ніж він очікував. Акомпанувати їм було неважко, і він міг стежити за відвідувачами. Голови погойдувалися в такт музиці. Він швидко вловив загальний настрій і почав експериментувати. Пальці його самі винайшли #розкотистий ритмічний (???) супровід у басах. Намацавши ритм, він заграв у повну силу. Основну мелодію він #покинув (полишив), надавши дівчатам самим вести її, а сам пройшовся по всій клавіатурі, щоб розфарбувати #потужній (потужний) ритмічний малюнок.\n– Як щодо комерса про парфуми “Саллі Енн”?\n– Скажіть слова, – попросив Бак.\nВона продекламувала слова. Невелика трагічна історія про те, як розладнався роман однієї дівчини, яка не вживала “Саллі Енн”.\n– Змусимо їх плакати? – запропонував Бак. – Тільки зосередьтеся. Історія сумна, і ми змусимо їх заплакати.\nВона #встала (стала) біля мультикорду і жалібно заспівала. Бак повів тихий проникливий акомпанемент і, коли почався другий куплет, зімпровізував загасаючу мелодію. Зоряні пілоти тривожно притихли. Чоловіки не плакали, але #дехто з жінок голосно схлипував (деякі жінки голосно схлипували), і, коли Роза скінчила, настало напружене мовчання.\n– Жвавіше, – прошипів Бак. – Піднімемо настрій. Співайте що-небудь – що завгодно!\n#По черзі виступали дівчата (дівчата виступали по черзі), а Бак неуважно поглядав на відвідувачів, вражений таємничою силою, яка виходила з його пальців. Імпровізуючи й експериментуючи, він викликав у людей найпротилежніші почуття. А в голові в нього непевно ворушилася одна думка.\n– Настав час зробити перерву, – сказала нарешті Роза. – Краще візьміть-но #чого-небудь (чогось) поїсти.\nСім тридцять. Півтори години безперервної гри. Бак відчув, що його сили і почуття виснажилися, байдужо взяв тацю з обідом і відніс #його (її (тацю)) в комірку, #що (яка) називалася його кімнатою. Голоду він не почував. Він із сумнівом принюхався до їжі, спробував її – і жадібно проковтнув. Справжня їжа, після багатьох місяців синтетичної!\n– Не хочеться мені даремно сидіти, – сказав він. – Не заперечуєте, щоб я пограв?\n– Без дівчат?\nЛенкі сперся ліктями на стійку, – зібрав підборіддя в кулак і якийсь час сидів, дивлячись відсутнім поглядом на протилежну стінку.\n– Сам будеш співати? – запитав він нарешті.\n– Ні. Тільки грати.\n– Без співу? Без слів?\n– Що ти будеш грати?\n– Комерси. Або, може, що-небудь імпровізуватиму.\n– Думаєш, що зможеш грати, поки дівчат нема?\n– Звичайно, зможу.\n– Добре, – сказав він. – Дивно, що я сам до цього не додумався.\nВін розмірковував #про те (над тим), що думають ці люди, вперше в житті чуючи музику, #що (яка) не має стосунку до комерса, музику без слів. Він напружено спостерігав і був задоволений тим, що #опанував їхньою увагою (опанував їхню увагу, заволодів їхньою увагою). А чи може він змусити їх піднятися з місць одними лишень позбавленими життя тонами мультикорду? Він додав мелодії чіткий ритмічний малюнок, і в залі почали притупувати ногами.\n– Все в порядку, – сказав їй Бак. – Я просто граю, щоб розважитися. Не виходьте, поки не будете готові.\nВона кивнула і пішла. Червоновидий пілот біля сцени подивився знизу на чіткі контури її юного тіла і посміхнувся. Як зачарований, Бак #вп’ялився (???) #в (на) грубу, вимогливу хіть на його обличчі, а руки його бігали #по клавіатурі (клавіатурою) в пошуках її музичного вираження. Так? Або так? Або…\nОт воно! Тіло його розгойдувалося, і він відчув, що сам потрапив під владу безжалісного ритму. Він натиснув ногою регулятор гучності і #повернувся (озирнувся), щоб подивитися на відвідувачів.\n#З жахом спостерігав він (Він з жахом спостерігав) за тим, що відбувалося внизу. Хіть спотворила обличчя. Чоловіки підхоплювалися, тяглися до жінок, хапали їх, обіймали. З гуркотом звалився стілець, за ним стіл, але всі, здавалося, не помічали цього. З якоїсь жінки, шалено #розвіваючись (???), злетіла на підлогу сукня. А пальці Бака все пурхали #по клавішах (клавішами), не підкоряючись більше його владі.\nНеймовірним зусиллям він #відірвався (недоречне слово) від клавіш. У залі, немов грім, вибухнуло мовчання. Він почав тихо награвати тремтячими пальцями щось безбарвне. Коли він знову глянув у зал, порядок #був відновлений (було відновлено). Стіл і стілець стояли на місцях, і відвідувачі сиділи, явно #почуваючи (відчуваючи) полегшення – всі, крім однієї жінки, яка, #в очевидній зніяковілості (зніяковіло), #поспішно (поспіхом) натягала сукню.\n– Оплата по першому класу, – сказав він. – Будеш працювати в мене скільки хочеш. #Але легше з цим, добре? (???)\nБак подумав про Вел, яка #скулилася (???) в похмурій кімнаті і живе на синтетичній їжі.\n– Чи буде вважатися порушенням правил, якщо я попрошу аванс?\n– Ні, – сказав Ленкі. – Не буде. Я сказав касирові, щоб видав тобі сотню, коли будеш йти. Вважай це премією.\nВтомлений від довгої поїздки #на тротуарі, що рухається (рухомим тротуатом), Бак тихенько ввійшов у свою напівтемну кімнату й оглянувся. Вел не видно – ще спить. Він сів до свого мультикорду і торкнув клавішу.\nНеймовірно. Музика без комерсів, без слів може змусити людей #сміятися, і плакати, і танцювати, і божеволіти (сміятися і плакати, танцювати, і божеволіти).\nВідчувши руку в себе на плечі, він обернувся і побачив #відзначене (???) шаленою пристрастю обличчя Вел…\n– Це несправедливо. Будь-хто не має права мати таку владу над людьми. Як ти це робиш?\n– Не знаю, – сказав Бак. – Я побачив парочку, яка там сиділа, вони були щасливі, і я відчув їхнє щастя. І коли я заграв, всі в залі стали щасливі. А потім ввійшла інша пара, вони сварилися – і я змусив всіх втратити розум.\n– За сусіднім столиком майже почали битися, – сказав Халсі. – А вже те, що ти влаштував потім…\n– Так, але вчора це було ще сильніше. Подивився б ти на це вчора!\n– У мене є книга про грецьку музику, – сказав Бак. – Древня Греція – дуже давно. У них було щось подібне, що вони називали “етос”. Вони вважали, що різні звукосполучення діють на людей по-різному. Музика може робити людей сумними або щасливими, або викликати у них захват, або вкинути в божевілля. Вони навіть стверджували, що один музикант, якого звали Орфей, міг рухати дерева і розм’якшувати скелі своєю музикою. Тепер слухай. Я здобув можливість експериментувати і помітив, що гра моя спричиняє найбільшу дію, коли я не користуюся фільтрами. На цьому мультикорді все одно працюють тільки два фільтри – флейта і скрипка, – але коли я користуюся кожним з них, люди не так сильно реагують. А я думаю – #може бути, не звукосполучення (може не звукосполучення), а самі грецькі інструменти #здійснювали (мали) такий ефект. Може, тембр мультикорду без фільтрів має щось спільне з тембром давньогрецької кіфари або…\n– А я думаю, що справа не в інструментах і не в звукосполученнях. Я думаю, справа в виконавці на ім’я Бак, і мені це не подобається. Треба було тобі залишитися музикоробом.\n– Я хочу, щоб ти мені допоміг, – сказав Бак. – Хочу знайти приміщення, де можна зібрати багато народу – тисячу чоловік принаймні; не для того щоб їсти і дивитися комерси, а щоб просто слухати, як одна людина грає на мультикорді.\n– Бак, ти небезпечна людина. Будь я проклятий, якщо стану довіряти тому, хто змусив мене #зазнати (відчути) таке, як ти сьогодні. Не знаю, що ти #збираєшся затіяти (затіваєш), але я в цьому не беру участь.\nВін вийшов з таким виглядом, #начебто (наче) збирався #ляснути (гримнути, грюкнути) дверима. Але мультикордист із ресторанчика Ленкі не заслуговував такої розкоші, як двері у своїй кімнаті. Халсі нерішуче потоптався на порозі і зник. Бак пішов за ним і стояв, дивлячись, як той нетерпляче пробирається до виходу повз столики.\nЛенкі, #що (який) дивився на Бака зі свого місця за стійкою, глянув услід Халсі, який йшов геть.\n– Неприємності? – запитав він.\n– Я знав цього чоловіка двадцять років. Будь-коли я не вважав його своїм другом. Але і не думав, що він мій ворог.\n– Іноді таке трапляється, – сказав Ленкі.\n– Хочу покуштувати марсіанського віскі. Ще його не пробував.\nЗа два тижні Бак остаточно затвердився в ресторанчику Ленкі. Зал був повнісіньким з того моменту, як він ставав до роботи, і доти, поки він не ішов ранком. Коли він грав один, він забував про комерси і виконував все що хотів. Якось він навіть зіграв відвідувачам кілька п’єс Баха і був нагороджений щедрими аплодисментами – хоча їм і було далеко до шаленого ентузіазму, який звичайно супроводжував його імпровізації.\nВін почав думати про те, як би зовсім #позбутися від комерсів (збутися комерсів).\nПара пройшла в зал, мружачись в тьмяному світлі задимленого залу, але з цікавістю озираючись навкруги. Чоловік був бронзовий від засмаги і красивий, але всі не звернули на нього уваги. Разюча краса жінки метеором блиснула в цій брудній #обставі (???). Вона рухалася в ореолі блискаючого зачарування. Її пахощі заглушили сморід тютюну і віскі. Її волосся #відливало (???) золотом; мерехтлива, спадаюча сукня спокусливо облягала її розкішну фігуру.\nБак вдивився і раптом впізнав її. Меріголд, або “Ранок з Меріголд”. Та, якій поклонялися мільйони слухачів її програм у всій Сонячній системі. Як говорили, коханка Джемса Дентона, короля відеоскопу. Меріголд Меннінг.\nВона підняла руку до губ, вдаючи #злякану (переляк), і чисті звуки її дражливого сміху розсипалися серед зачарованих пілотів.\n– Що за дивне місце! – сказала вона. – Чи чули ви коли-небудь про щось подібне?\n– Я хочу марсіанського віскі, чорт забери, – #пробурмотів (пробурчав) чоловік.\n– Як нісенітно, що в портовому барі вже будь-чого нема. Та ще й стільки кораблів прилітає з Марса. Ви впевнені, що ми встигнемо повернутися вчасно? Адже Джиммі буде розлютований, якщо нас не буде, коли приземлиться його корабель.\n– Вже сьома година, – сказав він, не #спускаючи (зводячи) очей з Меріголд Меннінг. Вони квапляться.\nБак кивнув і вийшов до мультикорду. Побачивши його, відвідувачі вибухнули #лементами (криками). Сідаючи, Бак побачив, що Меріголд Меннінг і її супутник дивляться на нього роззявивши роти. Раптовий вибух захвату здивував їх, і вони відвернулися від #тупотячих (???) і волаючих відвідувачів, щоб подивитися на цю дивну людину, яка викликала такий нестримний захват.\n– Якого диявола!\n#На наступний вечір (Наступного вечора) Ленкі зустрів Бака двома повними #пригорщами (пригоршнями) телеграм.\n– От це так! Бачив сьогодні ранком передачу цієї дамочки Меріголд?\n– Так я наче не дивився відеоскоп вже з тих пір, як почав тут працювати.\n– Якщо тебе це цікавить, знай, що ти був – як вона це назвала? сенсацією Меріголд у сьогоднішній передачі. Ерлін Бак, знаменитий музикороб, тепер грає на мультикорді в цікавому маленькому ресторанчику Ленкі. Якщо хочете послухати гідну подиву музику, їдьте в нью-джерсійський космопорт і послухайте Бака. Не втратьте можливості отримати це задоволення. Це варте цілого життя, – Ленкі вилаявся і помахав телеграмами. – Вона назвала нас цікавими. Тепер я отримав десять тисяч попередніх замовлень на столики, у тому числі з Будапешта і Шанхая. А в нас п’ятсот місць, враховуючи стоячі. Чорт би забрав цю бабу! У нас і без неї справа йшла так, що тільки встигай повертатися.\n– Вам треба більше приміщення, – сказав Бак.\n– Так, між нами кажучи, я вже пригледів великий склад. Він дозволить розмістити щонайменше тисячу чоловік. Ми його впорядкуємо. Я укладу з тобою контракт, будеш відповідати за музику.\n– А що, #якщо (коли) відкрити великий заклад у місті? Це привабить людей, у яких більше грошей. Ви будете господарювати, а я забезпечу відвідувачів.\nЛенкі #з урочистим виглядом (урочисто) погладив свій сплющений ніс.\n– Як будемо ділитися?\n– Навпіл, – сказав Бак.\n– Ні, – сказав Ленкі задумливо. – Я граю чесно, Бак, але навпіл у такій справі буде несправедливо. Адже я вкладаю весь капітал. Я дам тобі третину, і ти будеш займатися музикою.\nУ #сумовитому півмороку раннього ранку сонний Бак їхав на переповненому тротуарі додому. Була година пік, люди стояли впритул один до одного і сердито гарчали, коли сусіди ставали їм на ноги. Здавалося, #що юрба (юрба) більша ніж звичайно. Бак відбивався від поштовхів і ударів ліктями, #занурений (заглиблений) у свої думки.\nНастав час знайти собі #житло краще (краще житло). Його цілком влаштовувала їхня убога квартира, коли він не міг дозволити собі кращу, але Вел вже не один рік скаржилася. А тепер, коли вони могли переїхати і зняти гарну квартиру або навіть купити маленький будинок у Пенсільванії, Вел відмовилася. Каже: не хочеться розлучатися з друзями.\nБак роздумував про жіночу непослідовність і раптом #зміркував (помітив), що наближається до будинку. Він почав проштовхуватися до повільнішої смуги тротуару. Натискаючи щосили, намагаючись протиснутися між пасажирами, він запрацював ліктями – спочатку обережно, потім зі злістю. Юрба довкола нього не піддавалася.\n– Прошу пробачення, – сказав Бак, роблячи ще одну спробу. – Мені тут сходити.\n– Не сьогодні, Бак. Тебе чекають у Манхеттені.\nБак кинув погляд на обличчя, які зімкнулися навколо його. Непривітні, похмурі, з негарними усмішками обличчя. Бак раптово кинувся убік, пручаючись щосили, – але його грубо потягли назад.\n– В Манхеттен, Бак. А якщо хочеш на той світ – твоя справа.\n– В Манхеттен, – погодився Бак.\nБіля злітного майданчика вони зійшли з рухомого тротуару. Їх чекав флаєр – розкішна приватна машина, номер якої надавав право на великі пільги.\nВони швидко полетіли до Манхеттену, перетинаючи повітряні коридори, і зайшли на посадку на даху будинку “Відеоскоп Інтернешнл”. Бака поспішно спустили на антигравітаційному ліфті повели #по лабіринті (лабіринтом) коридорів і не #занадто (дуже) чемно вштовхнули в кабінет.\nВеличезний кабінет. Мало меблів: письмовий стіл, кілька стільців, стійка бару в кутку, екран відеоскопу #неуявної (вражаючої, надзвичайної) величини і мультикорд. В кімнаті повно народу. Погляд Бака пробіг #по плямах (плямами) облич, що розпливались в його очах, і знайшов одне, яке було йому знайоме. Халсі.\n– Прийшов час поквитатися, Ерлін, – сказав він холодно.\n– Тут я займаюся всіма справами, Халсі! Сідайте, будь ласка, містер Бак.\nБак ніяково розташувався на стільці, який #був звідкись висунутий (звідкись висунувся) вперед. Він чекав, спрямувавши очі на людину за столом.\n– Мене звуть Джемс Дентон. Чи дійшла моя слава до таких занедбаних дір, як ресторанчик Ленкі?\n– Ні, – сказав Бак. – Але я про вас чув.\nДжемс Дентон. Король “Відеоскоп Інтернешнл”. Безжалісний володар суспільного смаку. Йому було не більше сорока. Смагляве красиве обличчя, блискаючі очі і завжди готова посмішка.\n– Я #не стану (русизм, “не буду”) стомлювати вас, Бак, відрекомендовуючи вам тих, що зібралися тут. Деякі з цих людей прийшли сюди з ділових міркувань. Деякі – з цікавості. Я вперше почув про вас вчора, і те, що я почув, змусило мене подумати, що ви можете стати проблемою. #Відзначте (зауважте), я кажу – можете, і #от (саме) це я й хочу з’ясувати. Коли передімною проблема, Бак, я роблю одне з двох. Я або вирішую її, або ліквідую – і не витрачаю і на те і на інше багато часу. – Він посміхнувся. – Ви могли в цьому переконатися хоча б тому, що вас привели до мене відразу, як тільки ви #виявилися (з’явилися), ну, скажімо, у межах досяжності.\n– Ця людина небезпечна, Дентон, – випалив Халсі.\n– Я люблю небезпечних людей, Халсі. Їх корисно мати біля себе. Якщо я зможу використовувати те, що є в містера Бака, що б це там було, я зроблю йому вигідну пропозицію. Впевнений, що він прийме її з вдячністю. Якщо я не зможу його використовувати, я маю намір зробити так, щоб він, чорт візьми, не заподіював мені незручностей. Я висловлююсь зрозуміло, Бак?\nБак мовчав, #вп’явшись (???) у підлогу.\n– Я #висловлююсь зрозуміло (зрозуміло висловлююсь), Бак?\n– Так, – ледь чутно пробурмотів Бак.\nДентон тикнув великим пальцем убік дверей, і половина присутніх, #включаючи (включно з) Халсі, урочисто, по одному, вийшли. Інші чекали, переговорюючись пошепки, поки Дентон пихкав сигарою. Раптово селектор Дентона прохрипів одне-єдине слово:\n– Ми жадаємо демонстрації вашого мистецтва, містер Бак. І дивіться, щоб це була справжня демонстрація. #Халсі адже (адже Халсі) слухає, і він нам скаже, якщо ви спробуєте шахраювати.\nБак кивнув і зайняв місце за мультикордом. Він сидів, розслабивши пальці і посміхаючись, побачивши #втуплені (???) в нього з усіх боків погляди. Це були володарі великого бізнесу, і будь-коли в житті вони не чули справжньої музики. Стосовно Халсі, так, Халсі буде слухати його, але через селектор Дентона, через систему зв’язку, призначену тільки для передачі частотного діапазону людської мови!\n– Я забув довести до відома, містер Бак. За порадою Халсі ми відімкнули фільтри. Ну…\nБака охопив гнів. Він різко опустив ногу на регулятор гучності, зухвало зіграв позивні відеоскопа і почав свій комерс про темперський сир. З налитим кров’ю обличчям Джемі Дентон нахилився вперед і щось сердито пробурчав. #Сидячі (Ті хто сидів) біля нього неспокійно заворушилися. Бак перейшов до іншого комерсу, зімпровізував кілька варіацій і почав спостерігати за обличчями #навколишніх (оточуючих). Володарі бізнесу. А кумедно було б, подумав він, змусити їх танцювати і притупувати ногами. Його пальці самі намацали непереборний ритм, і люди неспокійно захиталися.\nВін раптом забув про обережність. Беззвучно сміючись про себе, він дав волю могутньому потоку звуків, від якого ці люди пішли в танок. Все зростаючий вибух емоцій прикував їх до місця в безглуздих позах. Потім він змусив їх несамовито притупувати, викликав сльози в них на очах і закінчив могутнім ударом – тим, що Ленкі називав сексуальною музикою. Потім він застиг над клавіатурою, #в жаху (???) від того, що зробив.\n– Господи Боже! – бурмотав він.\n– Негативна, – пішла негайна відповідь.\n– Вражаюче виконання, містер Бак. Через кілька хвилин ми дізнаємось… а от і вони!\nБак залишився за мультикордом, із занепокоєнням оглядаючи кімнату. Повернувшись, він випадково зачепив клавішу, і ця єдина нота обірвала розмови, змусила Дентона різко повернутися, а Халсі – #у (з) переляку зробити два кроки до дверей.\n– Містерові Баку не терпиться, – вигукнув Дентон. – Чи можна покінчити з цим?\n– Хвилинку, сер!\n– Встановлено, – сказав він, – що присутні в цій кімнаті піддалися сильному впливу музики. Ті, хто слухав через селектор, не зазнали чогось, крім легкої нудьги.\n– Це кожен дурень міг встановити, – буркнув Дентон. – А от як він це робить?\n– Ми можемо запропонувати тільки робочу гіпотезу.\n– А, то ви про щось здогадуєтеся? #Валяйте!\n– Ерлін Бак має здатність телепатично проектувати свої емоційні переживання. Коли ця проекція підкріплюється звуком мультикорду, ті, хто знаходиться безпосередньо біля нього, отримують надзвичайно сильні почуття. На тих, хто слухає його музику в передачі на відстані, вона не вчиняє якоїсь дії.\n– А відеоскоп?\n– Гра Бака не зробить ефекту на слухачів відеоскопу.\n– Зрозуміло, – сказав Дентон. Він задумливо насупився: – А як щодо тривалого успіху?\n– Це важко #пророчити (передбачити)…\n– Все одно #пророчте (передбачте), чорт забери!\n– Новизна його манери #грати (гри) спочатку приверне увагу. Згодом в нього, ймовірно, з’явиться група послідовників, для яких емоційні переживання, пов’язані з його грою, будуть чимось на зразок наркотику.\n– Дякую, джентльмени, – сказав Дентон. – Це все.\n– Отже, я не зможу вас використовувати, Бак, – сказав Дентон. – Але ви, здається, не являєте собою проблеми. Я знаю, що збираєтеся робити ви з Ленкі. Скажи я хоч слово, і будь-що вам не знайти приміщення для нового ресторану. Я міг би закрити його ресторанчик сьогодні до вечора. Але навряд чи це варте зусиль. Я навіть не стану наполягати на тому, щоб у вашому новому ресторані був екран відеоскопа. Якщо зможете створити свій культ, що ж, може, це відверне ваших послідовників від чогось гіршого. Бачите, я сьогодні великодушний, Бак. А тепер вам краще піти, поки я не передумав.\n– Джиммі, милий – ой!\nВона вп’ялася в Бака, на мультикорд і розгублено промурмотала:\n– Як, ви… Так ви ж Ерлін Бак! Джиммі, чому ти мені не сказав?\n– Містер Бак зробив мені честь своїм виконанням особисто для мене, сказав Дентон. – Я думаю, ми розуміємо один одного, Бак. Всього гарного.\n– Ти хочеш, щоб він виступив по відеоскопу! – вигукнула міс Меннінг. – Джиммі, це чудово! Можна, спочатку я його візьму? Я можу включити його в сьогоднішню передачу.\n– Дуже шкода, дорога. Ми встановили, що талант містера Бака… не зовсім підходить для відеоскопа.\n– Але я можу його запросити хоча б як гостя. Ви будете моїм гостем, правда ж, містер Бак? Адже нема чогось поганого, якщо він буде виступати як гість, правда ж, Джиммі?\n– Згоден. Після всього цього шуму, який ти влаштувала, буде непогано, якщо ти його запросиш. Гарну службу він тобі послужить, коли провалиться!\n– Він не провалиться. Він буде чудесний по відеоскопу. Ви прийдете сьогодні, містер Бак?\n– Мабуть… – почав Бак. Дентон в цей час виразно кивнув. – Ми незабаром відкриваємо новий ресторан, – продовжував Бак. – Я б не заперечував бути вашим гостем у день відкриття.\n– Новий ресторан? Чудово! Хто-небудь вже знає? Бо інакше я видам це в сьогоднішній передачі як сенсацію.\n– Це ще остаточно не улагоджено, – сказав Бак перепрошуючим тоном, ми ще не знайшли приміщення.\n– Учора Ленкі знайшов приміщення, – сказав Дентон. – Сьогодні він підпише договір про оренду. Тільки повідомте міс Меннінг день відкриття, Бак, і вона організує ваш виступ. А тепер, якщо ви не заперечуєте…\n– То он воно що, – сказав Ленкі. – Я думаю, нам пощастило, Бак. Дентон повинен був зробити свій хід, оскільки у нього була можливість, коли я цього не очікував. Поки ж він зміркує, у чому справа, я подбаю, щоб було вже пізно.\n– Що ми будемо робити, якщо він дійсно вирішить закрити нашу справу?\n– У мене й у самого є деякі зв’язки, Бак. Правда, ці люди не бувають у вищому світі, як Дентон, але вони так само безчесні. А в Дентона є купа ворогів, які нас з радістю підтримають. Він сказав, що міг би закрити мене до вечора, так? Кумедно. Ми навряд чи зможемо чимось зашкодити Дентону, але можемо зробити багато чого, щоб він нам не зашкодив.\n– Думаю, що й ми зашкодимо Дентону, – сказав Бак.\n– Випий, – сказав він. – У тебе був стомлюючий день, ти вже заговорюєшся. Як це ми можемо зашкодити Дентону?\n– Комерси. Відеоскоп залежить від комерсів. Ми покажемо людям, що можна розважатися без них. Ми зробимо нашим девізом “Ніяких комерсів у ресторані Ленкі”.\n– Здорово, – мляво протягнув Ленкі. – Я вкладаю тисячу в нові костюми для дівчат, – не виступати ж їм на новому місці в цих пластикових штуках, ти ж розумієш, – а ти вирішив не давати їм співати?\n– Звичайно ж вони будуть співати.\n– І ніяких комерсів? Що ж вони тоді будуть співати?\n– Я взяв деякі тексти зі старих шкільних підручників мого діда. Це називалося віршами, і я пишу на них музику. Я хотів спробувати їх тут, але Дентон міг почути про це, а нам не варто вплутуватися в неприємності раніше ніж потрібно.\n– Так. Побережи їх до нового приміщення. Ти от будеш у передачі “Ранок з Меріголд” у день відкриття. А ти напевно знаєш стосовно цих самих обертонів, Бак? Розумієш, може, ти і справді проектуєш емоції? У ресторані-то, звичайно, це все одно, а от по відеоскопу…\n– Я знаю точно. Коли ми зможемо влаштувати відкриття?\n– На новому місці працюють у три зміни. Ми посадимо 1200 чоловік, і залишиться ще місце для гарного танцмайданчика. Все має бути готове через два тижні. Але я не впевнений, що ця витівка з відеоскопом розумна, Бак.\n– Добре. Так і роби. Якщо все це пройде, завариться велика каша, і мені треба б до цього приготуватися. – Він посміхнувся. – Але будь я проклятий, якщо це не виявиться корисним для справи!\n– Я встану так, – сказала нарешті міс Меннінг, кинувши на контрольний екран перед собою останній допитливий погляд. – А ви, містер Бак? Що ми з вами будемо робити?\n– Просто посадіть мене за мультикорд, – сказав Бак.\n– Але ви ж будете не тільки грати. Ви повинні що-небудь сказати. Я повідомляла про це щодня увесь тиждень; у нас буде найбільша аудиторія за багато років, і ви просто повинні хоч щось сказати.\n– З радістю, – сказав Бак. – Можна мені розповісти про ресторан Ленкі?\n– Звичайно, дурний ви дядько. Для того ж ви і тут. Ви розповісте про ресторан Ленкі, а я розповім про Ерліна Бака.\n– П’ять хвилин, – чітко оголосив голос.\n– О Боже, – сказала вона. – Я завжди так нервую перед самим початком.\n– Добре, що не під час передачі, – відповів Бак.\n– Вірно. Джиммі тільки сміється наді мною, але потрібно бути артистом, щоб зрозуміти іншого артиста. А ви нервуєте?\n– Коли я граю, мені не до того.\n– От і мені теж. Коли моя передача починається, я занадто зайнята.\n– Чотири хвилини.\n– О господи! – Вона знову повернулася до екрана. – Може, мені краще по-іншому?\n– Ви дуже гарні так як є.\n– Ви дійсно так думаєте? У всякому випадку, дуже мило, що ви так кажете. Цікаво, чи знайдеться в Джиммі час подивитися.\n– Впевнений, що найдеться.\n– Три хвилини.\n– Добрий ранок! Починаємо “Ранок з Меріголд”!\nДзвінкий голос її продовжував: Ерлін Бак. Його кар’єра музикороба. Її разюче відкриття, що він грає в ресторанчику Ленкі. Вона розповіла про комерс, присвячений темперському сиру. Нарешті вона закінчила свою розповідь і ризикнула повернутися, щоб подивитися убік Бака.\n– Леді і джентльмени! З замилуванням, з гордістю, із задоволенням представляю вам сенсацію Меріголд – Ерліна Бака!\n– Це моя перша в житті промова, – сказав він. – Можливо, вона буде останньою. Сьогодні відкривається новий ресторан “У Ленкі” на Бродвеї. На нещастя, я не можу запросити вас туди, тому що завдяки великодушним розповідям міс Меннінг за останній тиждень всі місця на найближчі два місяці замовлені. Потім ми будемо залишати обмежене число місць для приїжджаючих здалеку. Сідайте в літак і летіть до нас!\nУ Ленкі ви знайдете дещо не зовсім звичайне. Там немає екрана відеоскопу. Може, ви про це чули. У нас є привабливі молоді леді, які вам будуть співати. Я граю на мультикорді. Ми впевнені, що вам сподобається наша музика, тому що в Ленкі ви не почуєте комерсів. Запам’ятайте це! “Ніяких комерсів у Ленкі!” Ніяких флаєрів до біфштексів! Ніякої мильної піни до шампанського! Ніяких сорочок до десерту! Ніяких комерсів! Тільки гарна музика, що звучить для вашого задоволення, – от така!\nБуло дивно грати без глядачів – практично без глядачів. Були тільки міс Меннінг і оператори відеоскопу, і Бак раптово відчув, що своїми успіхами він зобов’язаний глядачам. Перед ним завжди була безліч обличчь, і він грав відповідно до їх реакції. Тепер його слухали люди по всій Західній півкулі. А потім це буде вся Земля і вся Сонячна система. Чи будуть вони ляскати і притупувати? Чи подумають вони з благоговінням: “То он воно що таке музика без слів, без комерсів!” Або він викличе в них легку нудьгу?\n– Нас відключили, – сказала міс Меннінг зі сльозами в голосі. – Хто міг це зробити? Ніколи, ніколи за увесь час, що я виступаю по відеоскопі… Джордж, хто нас відключив?\n– Чий наказ?\n– Мій наказ! – Перед ними з’явився Джемс Дентон, і він не посміхався. Губи його були стиснуті, обличчя бліде, в очах світилося смертоносне шаленство.\n– Ти хитрий хлопець, га? – звернувся він до Бака. – Не знаю, як ти ухитрився розіграти мене, але будь-яка людина не обдурить Джемса Дентона двічі. Тепер ти став проблемою, і я не збираюся ускладнювати собі життя пошуком вирішення. Вважай, що ти ліквідований.\n– Джиммі! – заблагала міс Меннінг. – Моя програма відключена! Як ти міг?\n– Заткнися, до чорта! Можу запропонувати тобі, Бак, будь-яке парі, що Ленкі сьогодні не відкриється. Хоча для тебе це вже байдуже.\nБак м’яко посміхнувся.\n– Я думаю, що ви програли, Дентон. Я думаю, що пролунало досить музики, щоб перемогти вас. Я можу запропонувати вам яке завгодно парі, що до завтрашнього дня ви одержите кілька тисяч скарг. І уряд теж. І тоді ви побачите, хто дійсний хазяїн “Відеоскоп Інтернешнл”.\n– Я хазяїн “Відеоскоп Інтернешнл”.\n– Ні, Дентон. Він належить народу. Люди довго дивилися на це крізь пальці і задовольнялися тим, що ви їм давали. Але якщо вони зрозуміють, що їм потрібно, вони того доможуться. Я знаю, що дав їм принаймні три хвилини того, що їм потрібно. Це більше, ніж я сподівався.\n– Як тобі вдалося обдурити мене там, у кабінеті?\n– Ви самі себе обдурили, Дентон, тому що ви будь-чого не знаєте про обертони. Ваш селектор не придатний для передачі музики. Він зовсім не передає високих частот, тому мультикорд звучав мляво для людей, які знаходилися в іншій кімнаті. Але у відеоскопа досить широка смуга частот. Тому він передає живий звук.\n– Розумно. За це я повідриваю голови деяким вченим. Та й тобі теж, Бак.\n– Жваво! За мною!\n– Та не стійте, як ідіот! Вас вб’ють!\n– Коли я подам сигнал, вийдіть, – сказала вона. – Тільки не біжіть, йдіть повільно.\n– Як ви рано сьогодні, міс Меннінг!\n– Ми передаємо багато комерсів, – сказала вона. – Мені потрібен великий “вейрінг”.\n– Зараз подамо.\nВизираючи через кут, Бак побачив, як вона увійшла у флаєр. Як тільки служитель відвернувся, вона несамовито замахала. Бак обережно підійшов до неї, намагаючись, щоб “вейрінг” був увесь час між ним і служителем. Через хвилину вони вже неслися нагору, а внизу слабко пролунала сирена.\n– Встигли! – вигукнула вона, задихаючись. – Якби ви не вибрались до того, як прогуділа тривога, вам би зовсім не піти.\nБак глибоко зітхнув і оглянувся на будинок “Відеоскоп Інтернешнл”.\n– Що ж, спасибі, – сказав він. – Але я переконаний, що необхідності в цьому не було. Це ж цивілізована планета.\n– “Відеоскоп Інтернешнл” – не цивілізоване підприємство, – обрізала вона.\n– Тепер Джиммі вб’є і мене. А куди ми поїдемо?\n– До Ленкі, – сказав Бак. – Дивіться, його звідси видно.\nВона спрямувала флаєр до свіжопофарбованих букв на посадковому майданчику нового ресторану, і Бак, озирнувшись, побачив, що на вулиці біля “Відеоскоп Інтернешнл” збирається юрба.\n– Я тобі казав, що завариться каша, – сказав він спокійно. – П’ять тисяч чоловік біля будинку “Відеоскоп Інтернешнл” вимагають Ерліна Бака. І юрба все росте.\n– Я грав не більше трьох хвилин, – сказав Бак. – Я подумав, що багато людей, напевно, напишуть скарги на те, що мене відключили, але чогось подібного я не очікував.\n– Не очікував, га? П’ять тисяч чоловік. Тепер вже, може, і всі десять, і хто завгодно не знає, коли все це скінчиться. А міс Меннінг ризикує головою, щоб відвезти тебе звідтіля; запитай її “чому?”, Бак.\n– Так, – сказав Бак. – Навіщо було вам вплутуватися в це через мене?\n– Ваша музика таке зі мною робить!\n– Ще як робить, – підхопив Ленкі. – Бак, дурень ти такенний, ти влаштував для чверті земного населення три хвилини емоційної музики!\n– Дентон вжив якихось заходів?\n– Ні. Все йде як по олії.\n– Дивно. Він заприсягся, що ми сьогодні не відкриємося.\n– У нього досить своїх неприємностей. Влада йому на горло стає через сьогоднішню метушню. Я боявся, що будуть обвинувачувати тебе, але обійшлося. Дентон включив тебе в програму, він же тебе і відключив, і вважається, що винний він. За моїми останніми відомостями, “Відеоскоп Інтернешнл” отримав більше п’яти мільйонів скарг. Не турбуйся, Бак. Незабаром ми почуємо про Дентона, та й про союзи теж.\n– Про союзи? До чого тут союзи?\n– Союз музикоробів напосядеться на тебе за те, що ти хочеш покінчити з комерсами. Союз текстовиків буде заодно з ними через комерси і ще тому, що твоїй музиці не потрібні слова. Союзові виконавців ти будеш не до смаку, тому що навряд чи хто-небудь з них вміє грати хоч трохи. До завтрашнього ранку, Бак, ти станеш найпопулярнішою людиною в Сонячній системі, і тебе зненавидять всі замовники, всі працівники відеоскопа і всі союзи. Я приставлю до тебе охоронця цілодобово. І до міс Меннінг теж. Я хочу, щоб ти вийшов з цієї катавасії живим.\n– Ти справді думаєш, що Дентон може…\n– Дентон може.\nНа наступний ранок Союз виконавців заніс ресторан Ленкі в чорний список і запропонував всім музикантам, включаючи Бака, припинити з ним усілякі стосунки. Музиканти чемно відхилили пропозицію і до полудня виявилися в чорному списку. Ленкі викликав адвоката – Бак ще не бачив людини, яка виглядала би такою потайливою і не вселяючою довіри.\n– Вони повинні попередити нас за тиждень, – сказав Ленкі. – І дати нам ще тиждень, якщо ми будемо скаржитися. Я їм пред’явлю позов на п’ять мільйонів.\n– Пізно Дентон заворушився, – весело сказав Ленкі. – Я був у них обох на минулому тижні і записав на плівку наші розмови. Вони не насміляться діяти.\nУ цей вечір перед рестораном Ленкі були влаштовані безладдя. У Ленкі на цей випадок був напоготові свій загін, і відвідувачі будь-чого не помітили. Відбулася стихійна демонстрація проти комерсів, а в манхеттенських ресторанах було розбито п’ятсот відеоскопів.\n– Ми побили Дентона. Я зміг відповісти на кожен його хід, а тепер ми самі зробимо кілька ходів. Ти знову виступиш по відеоскопу. Сьогодні я зроблю заявку. У нас законне підприємство, і ми маємо таке ж право купувати час, як і інші. Якщо він нам відмовить, я в суд на нього подам. Не насмілиться він відмовити.\n– Де ти візьмеш на все це грошей? – запитав Бак.\n– Заощадив. І одержав невелику підтримку від людей, яким не подобається Дентон.\nБак був неспокійний. Адже він всього-на-всього музикант, говорив він собі, що не розуміється як в юридичних проблемах, так і в заплутаній павутині зв’язків і впливів, якою Ленкі так легко керував. Він знав, що Джемс Дентон – уособлення зла. Він знав також, що в Дентона досить грошей, щоб тисячу разів купити Ленкі. Або заплатити за вбивство кожного, хто стоїть в нього на дорозі. Чого він чекає? Адже Бак через якийсь час може завдати смертельного удару всій системі комерсів. Дентон повинен це знати.\n– Джиммі, – сказала вона задихаючись. – Я отримала записку від Керол це його секретарка. Вона була моєю приятелькою. Вона повідомляє, що Джиммі підкупив наших охоронців, і вони збираються нас вбити сьогодні по дорозі додому. Або дозволять людям Джиммі нас убити.\n– Я викличу Ленкі, – сказав Бак. – Турбуватися нема про що.\n– Ні! Якщо вони щось запідозрять, вони не стануть чекати. У нас не буде хоч-якоїсь надії.\n– Тоді ми просто дочекаємося, поки Ленкі повернеться.\n– Ви думаєте, чекати безпечно? Вони ж знають, що ми зібралися іти.\nБак важко опустився на стілець. Це був саме такий хід, якого він очікував від Дентона. Він знав, що Ленкі ретельно підбирав людей, але в Дентона досить грошей, щоб перекупити кожного. І все-таки…\n– Може, це пастка, – сказав він. – Може, це підроблена записка.\n– Ні. Я бачила, як цей жирний коротун Халсі говорив вчора з одним з ваших охоронців, і відразу зрозуміла, що Джиммі щось затіває.\n“От воно що! Халсі”.\n– Що ж робити? – запитав Бак.\n– Чи можна вийти через чорний хід?\n– Не знаю. Доведеться пройти повз, принаймні, одного охоронця.\n– Може, спробуємо?\nБак коливався. Вона була налякана. Вона не володіла собою від страху. Але вона була досвідченіша в таких речах. І вона знала Джемса Дентона. Бак будь-що не вибрався б з “Відеоскоп Інтернешнл” без її допомоги.\n– Якщо ви вважаєте, що це необхідно, – спробуємо.\n– Мені треба одягтися.\n– Ні. Йдімо.\n– Тротуар, який рухається, в тому боці, – задихаючись шепнула вона. – Якщо ми добіжимо до нього…\nІ вони побігли далі, тримаючись за руки. Провулок попереду розширювався у вулицю. З занепокоєнням Бак пошукав очима флаєри – може доганяють, але не побачив навіть одного. Він не знав точно, куди вони потрапили.\n– Погоні нема?\n– Здається, нема. Жодного флаєру, і я будь-кого не помітив позаду, коли ми зупинялися.\n– Отже, ми втекли!\n– Добрий ранок, красуня, – вимовив він. – “Відеоскоп Інтернешнл” багато втратив без тебе. Добрий ранок, містер Бак.\n– Я знав, що ти піймаєшся на цю маленьку хитрість, красуня. Я знав, що ти вже досить налякана, щоб на неї піддатися. Біля кожного виходу мої люди, але я вдячний тобі, що ти вибрала саме цей. Дуже вдячний. Я волію особисто зводити рахунки зі зрадниками.\n– Забирайся звідси, Бак. До тебе черга ще не дійшла. Для тебе я приготував дещо інше.\n– Ворушися, Бак, поки я не передумав!\n– Йдіть! – сказала вона.\n– Йдіть, швидко! – знову шепнула вона.\n– Бігцем! – закричав Дентон.\nБак побіг. Позаду пролунав лиховісний тріск пострілу, лемент – і настала тиша. Бак запнувся, побачив, що Дентон дивиться йому вслід, і знову побіг.\n– Таким чином, боягуз, – сказав Бак.\n– Ні, Бак, – Ленкі повільно похитав головою. – Ти смілива людина, інакше ти не вплутався б в цю справу. Це не була би сміливість – намагатися що-небудь там зробити. Це була би дурість. Винний я. Я думав, що він насамперед займеться рестораном. Тепер я дещо винен за це Дентону, Бак, а я з тих, хто платить свої борги.\n– Вона була красива і хоробра жінка, Бак. Але я не розумію, чому Дентон відпустив тебе.\n– Ерлін Бак?\n– Ви арештовані.\n– У чому мене обвинувачують? – запитав він.\n– У вбивстві. У вбивстві Меріголд Меннінг.\nЛенкі притиснувся до грат сумним обличчям і неквапливо заговорив.\n– У них є свідки, – сказав він, – чесні свідки, які бачили, як ти вибіг з цього провулка. У них є кілька лжесвідків, що бачили, як ти стріляв. Один з них – твій друг Халсі, якому саме трапилося робити свою ранню ранкову прогулянку по тій алеї – у всякому випадку, він про цьому присягне. Дентон, напевно, не пошкодував би мільйона, щоб засадити тебе, але в цьому нема потреби. Нема потреби навіть у тому, щоб підкупити суд. Настільки чиста справа проти тебе.\n– А як щодо револьвера? – запитав Бак.\n– Його знайшли. Звичайно, ніяких відбитків. Але дехто заявить, що ти був у рукавичках, або виявиться, що хтось бачив, як ти його обтирав.\nБак кивнув. Тепер він вже був не в змозі що-небудь змінити. Він служив справі, яку всі не розуміли, – можливо, він сам не розумів, що намагався зробити. І він програв.\n– Не вмію я приховувати погані звістки. Це означає довічний вирок. Тебе зашлють на Ганімед на рудники довічно.\n– Зрозуміло, – сказав Бак. І додав із занепокоєнням: – А ти збираєшся продовжувати нашу справу?\n– А чого ти, власне, хотів домогтися, Бак? Ти адже працював не тільки на ресторан “Ленкі”. Я все не міг у цьому розібратися, але я ж був з тобою тому, що ти мені подобаєшся. І мені подобається твоя музика. Так чого ж ти хотів?\n“Концерт? Тисяча чоловік, що збираються, щоб слухати музику? Цього він хотів?”\n– Музики, напевно, – сказав він. – Позбутися від комерсів або хоч від деяких з них.\n– Так. Так, здається, я тепер зрозумів. Ресторан “Ленкі” буде продовжувати твою справу, Бак, поки я живий. Новий мультикордист не такий вже поганий. Звичайно, не те, що ти, – але такого, як ти, більше завжди не буде. Ми все ще не можемо задовольнити всі заявки на місця. Ще кілька ресторанів покінчили з відеоскопом і намагаються нам наслідувати, але ми далеко попереду. Ми будемо продовжувати те, що почав ти, а твоя третина доходу буде йти тобі. Її будуть перераховувати на твій рахунок. Ти станеш багатою людиною, коли повернешся.\n– Коли повернуся?\n– Ну, довічний вирок не обов’язково означає вирок на все життя. Дивися, поводься як слід.\n– А як же Вел?\n– Про неї подбають. Я дам їй якусь роботу, щоб зайняти її.\n– Може, я зможу посилати тобі музику для ресторану, сказав Бак. – У мене буде багато часу.\n– Боюся, що ні. Від музики ж бо вони і хочуть тебе тримати подалі. Так що писати буде не можна. І до мультикорду тебе не підпустять. Вони думають, що ти зможеш загіпнотизувати сторожу і звільнити всіх ув’язнених.\n– А мені дозволять взяти мою колекцію платівок?\n– Зрозуміло. Що ж, якщо так…\n– Так, так. Тепер за мною вже другий борг Дентону.\nСуд радився вісім хвилин і виніс обвинувальний вирок. Бак був присуджений до довічного ув’язнення. Хазяї відеоскопу знали, що життя на рудниках Ганімеда частенько виявлялося дуже коротким.\nУ той день, коли Бака відправили на Ганімед, було оголошено про публічний виступ мультикордиста X. Вейла і скрипаля Б. Джонсона. Вхід – один долар.\nБув організований Нью-йоркський симфонічний оркестр із двадцяти інструментів… Один з розкішних повітряних автомобілів Джемса Дентона розбився, і він загинув. Нещасний випадок. Мільйонер, що один раз чув, як Ерлін Бак грав по відеоскопу, заснував десяток консерваторій. Вони повинні були мати ім’я Бака, але один історик музики, який будь-чого не чув про Бака, змінив ім’я на Баха.\nВперше за двісті років по Відеоскопу передавали оперу. Там же, в Огайо, був збудований оперний театр, а потім інститут мистецтв. Центр зростав спочатку на приватні пожертвування, потім на урядову субсидію. Зять Ленкі вмер, керування рестораном “Ленкі” перейшло до його племінника разом зі справою звільнення Ерліна Бака. Пройшло тридцять років, потім сорок.\nЧерез сорок дев’ять років, сім місяців і дев’ятнадцять днів після того, як Баку був винесений довічний вирок, його помилували. Йому все ще належала третина прибутку найбільш процвітаючого ресторану на Манхеттенені, і капітал, який нагромадився за багато років, зробив його багатою людиною. Йому було дев’яносто шість років.\nЗал Бетховена знову переповнений. Відпочиваючі з усієї Сонячної системи; любителі музики – власники абонементів; старі, які доживають життя в Центрі, – уся сорокатисячна юрба нетерпляче колихалася в чеканні диригента. Коли він вийшов, із усіх дванадцяти ярусів гримнули оплески.\nЗрозуміло, всі не пам’ятали Ерліна Бака, музикороба й вбивцю. Бо вже цілі покоління людей не пам’ятали комерсів. І все-таки Бак почував, що всього цього домігся він – точнісінько так само, немов би він побудував цей будинок і сам Центр власними руками. Він витягнув перед собою руки, знівечені за багато років на рудниках. Його пальці були розплющені, тіло покалічене каменями. Він не шкодував про будь-що. Він зробив свою справу як належить.\n– Ну і тип, от цей! Ходить на всі концерти. Навіть одного не пропустить. Просто сидить отут у задньому ряді і розглядає людей. Кажуть, він був одним з колишніх музикоробів багато років тому.\n– Може, він музику любить? – сказав інший.\n– Та ні. Ці колишні музикороби нічого розуміли в музиці. І зрештою – він же ж зовсім глухий.


За місяць на Івано-Франківщині працевлаштували 3100 людей - Галицький Кореспондент\nГоловна » Новини » Влада » Офіційно » За місяць на Івано-Франківщині працевлаштували 3100 людей\nУ базі даних Івано-Франківської обласної служби зайнятості у січні 2020 року налічувалось 5 000 вакансій.\nКількість роботодавців, які співпрацювали з філіями обласного центру зайнятості та Івано-Франківським міським центром зайнятості, становила 2,2 тисячі.\nНа нові робочі місця з компенсацією витрат роботодавцю на оплату єдиного внеску працевлаштовані 43 безробітні. Крім того, 403 особи були залучені до громадських та інших робіт тимчасового характеру.\nІз метою забезпечення професійно-кваліфікаційного рівня шукачів роботи вимогам роботодавців, за сприяння служби зайнятості 959 безробітних проходили професійне навчання.\nСтаном на 1 лютого цього року кількість зареєстрованих безробітних становила 9,1 тис. осіб, з яких 8,1 тис. осіб отримували допомогу по безробіттю. Середній розмір допомоги по безробіттю у січні 2020 року становив 3732 грн (у січні 2019 року – 2586 грн).\nЧитайте також: Середня зарплата: хто на Прикарпатті заробляє найбільше, а хто – найменше.\nКатегорії: Життя, Новини, ОфіційноПомічено: безробіття, працевлаштування, робота


Чим корисні висівки для людини і як їх вживати\nЩо являють собою висівки?\nВисівки - це продукт, з давніх-давен застосовувався для лікування проблем травлення, а потім незаслужено забутий. Сьогодні корисні властивості перероблених оболонок злаків доведені. Лікарі-дієтологи всього світу рекомендують вживати висівки в їжу.\nБудь-яке зерно складається з зародка, крахмалистого шару і оболонки. До моменту, коли злаки відправляються на борошномельні заводи, все біологічно активні компоненти крахмалистого шару відмирають, втрачаючи свої корисні властивості. Живі клітини залишаються тільки зовні. При переробці саме ця частина зерна, а також зародок і шкірка відсіваються ( «відрубують», т. Е. Стають висівками). На борошно йде крохмалистий шар зерна, який не має ніяких корисних властивостей.\nОтже, висівки - це продукт переробки злаків, в складі якого багато біологічно активних речовин, вітамінів, мінералів, мікро-і макроелементів.\nВони складаються в основному з грубих харчових волокон (клітковини), користь яких не можна недооцінювати. Також цей продукт - джерело вітамінів А, Е, групи В. Ще в висівках містяться магній, цинк, калій, кальцій, фтор, селен. У продуктах переробки злаків бувають і інші макроелементи, але вже в незначних кількостях.\nВисівки можна знайти в магазинах, на стелажах з дієтичним харчуванням. Найчастіше продаються пшеничні, але взагалі бувають продукти переробки будь-яких злаків. Які ж види висівок краще - пшеничні, житні або вівсяні? Чим відрізняються їх властивості? Чим корисні висівки?\nВівсяні - відмінний продукт для попередження раку прямої кишки. Вони добре виводять речовини-канцерогени з організму.\nЖитні є джерелом поліненасичених жирних кислот - природних антиоксидантів, які уповільнюють процес старіння і нейтралізують дію канцерогенів. Крім того, продукти переробки жита підвищують імунітет і дуже корисні в сезон застуд.\nНеважливо, які висівки вживати в їжу - вівсяні, гречані або інші - адже основна властивість у них спільне - вони очищають не тільки кишечник, але і весь організм від різноманітних шкідливих речовин.\nВ середині XX століття дієтологи звернули свою увагу на клітковину (харчові волокна). Виявляється, якщо людина не вживає грубу, погано перетравлювану їжу, починаються проблеми з шлунково-кишкового тракту: запори, здуття, метеоризм. Шкідливі речовини, що скупчуються в організмі, призводять до різних захворювань, в тому числі онкологічних.\nКлітковина (яку у великій кількості містять всі види висівок) діє, як щітка для шлунка і кишечника. Вона не дає їжі «застоюватися»: все, що не всмокталася в шлунку, швидко проходить в кишечник і виводиться з організму. Щоб отримати клітковину, найкраще з`їсти жменю висівок. По дорозі в кишечник вони розмокають, розбухають, стають схожі на м`яку губку. Вона збирає всі найшкідливіші відкладення зі слизової оболонки органів травної системи, вбирає в себе важкі метали і все непотрібне, що є в організмі. Потім виводить шлаки назовні.\nЗовнішність людини безпосередньо пов`язана з його здоров`ям. Гарне травлення, відсутність в організмі токсинів і продуктів розпаду - запорука чистою, гладкою шкіри, здорового волосся, міцних нігтів. У цьому сенсі висівки можуть стати незамінною добавкою до вашого раціону.\nКрім того, цей продукт є джерелом вітамінів А і Е. Перший позитивно впливає на шкіру, надає їй щільність і пружність. Властивості цієї речовини роблять його корисним для профілактики короткозорості і далекозорості.\nМожна робити омолоджуючі маски з використанням висівок. Візьміть 2 столові ложки продукту дрібного помелу і один жовток сирого курячого яйця, змішайте. Додайте чайну ложку теплої води і чекайте, поки суміш розбухне. Розмішайте маску до стану однорідності. Масою змастіть обличчя, залиште на 15-20 хвилин, потім змийте.\nВисівки - відмінне рішення для тих, хто позбавляється від зайвої ваги, і при цьому хоче оздоровитися. Справа в тому, що цей продукт дуже гігроскопічний. Вбираючи вологу, він розбухає в кілька разів. Маса заповнює шлунок, викликаючи у людини відчуття насичення. Поки вона перетравлюється (а це відбувається дуже довго через великий вміст клітковини), ви не будете відчувати голод. Продуктом можна замінити один прийом їжі або додавати його потроху в різні страви.\nАле не захоплюйтеся занадто сильно! Дієтологи рекомендують з`їдати не більше 2 столових ложок продукту в день, якщо ви хочете почистити організм. Якщо метою є зниження ваги, то потрібно вживати по 2 столові ложки висівок за 15 хвилин до їжі 3 рази на день. Для позбавлення від закрепів їдять по 1 столовій ложці цього продукту 3 рази в день до їди.\nЦей продукт дуже корисний для нервової системи. За рахунок вмісту в ньому магнію і вітамінів групи В він знімає дратівливість, неспокій, стрес. Висівки мають заспокійливі властивостями-добре допомагають при запальності і плаксивості жінкам на початку циклу.\nПродукти очищення злаків показані для профілактики цукрового діабету та атеросклерозу. Вони стимулюють обмін речовин, сприяють очищенню кровотоку від холестеринових бляшок.\nНе їжте сухі висівки прямо з упаковки. Щоб продукт пішов на користь, його краще злегка розмочити або хоча б запити. Можна розмочувати висівки в кип`яченій воді, в киселі, запивати їх трав`яним чаєм, соком, компотом - як вам більше подобається. Додавайте столову ложку продукту в каші, супи, різні запіканки, рагу.\nвисівки будь-які (вівсяні, пшеничні, житні) - 2 чайні ложки;\nУвечері залийте висівки водою, поставте в холодильник. Вранці з`їжте вийшла кашу.\nвисівки будь-які (вівсяні, пшеничні, рисові, житні) - 1 столова ложка;\nЗакип`ятіть воду. Висівки покладіть в каструлю, залийте окропом, варіть 40 хвилин на повільному вогні. Вимкніть газ, додайте мед, гарненько переміщайте. Перелийте відвар в банку з щільною кришкою і приймайте по 50 мл 3 рази на день. Зберігати готовий напій потрібно в холодильнику.\nВисівки - чудовий продукт для тих, хто хоче зайнятися оздоровленням свого організму. Харчові волокна - важливий елемент раціону людини. У висівках їх багато. Вживаючи в їжу цей продукт, ви очистите шлунково-кишковий тракт, нормалізуете тиск і обмін речовин. Увімкніть його в ваш раціон, і незабаром ви будете відчувати задоволення від результату.\nПомело - корисний фрукт: його користь для здоров`я\nБуркуновий мед - панацея від багатьох хвороб\nзмістунікальний складКористь продукту для організмуЗастосування в косметологіїПротипоказання до вживанняБездоганні смакові якості і корисні властивості буркунового меду зробили його лідером серед інших сортів. Він виділяється цілющими особливостями,…\nВластивості насіння льону: користь і шкода продукту\nзмістХімічний склад насінняКорисні властивостіЧи є протипоказання?Як молоти зерна?приготування відваруЯк робити настій?цілюще кисільЛьон від гнійних прищівКористь в косметологіїПро те, що невеликі коричневі насіння льону володіють цілющою силою,…\nЗвичайна перловка: користь і шкода «перловою» крупи\nзмістКорисні властивостіКористь під час вагітностіКористь для дітейПерловка для красиКому не можна їсти перловку?Як правильно вибрати крупу?Перловка - крупа, що виробляє з зерен ячменю. Назва походить від французького слова «perle», що в…\nuayakfaq.ru » Відповіді на запитання » Чарівна клітковина: чим все-таки корисні висівки?\nЧи однакові корисні властивості у різних видів сочевиці?\nКунжут: корисні властивості продукту для жіночого здоров`я