Роль міжособистісних відносин у становленні колективу :: MAJALIS-VRN.RU\nРоль міжособистісних відносин у становленні колективу\n1 Первинна група як суб'єкт і об'єкт соціальної психології\n1.1 Формальні відносини в первинній групі\n1.2 Неформальні відносини в первинній групі\n1.3 Феноменологія малих груп\n2 Вторинна група – колектив\n2.1 Колективні відносини\n2.2 Міжособистісні відносини в групі\n2.3 Міжособистісна атракція\n3 Аналіз методів діагностики міжособистісних відносин\n3.1 Методика діагностики міжособистих відносин Т. Лірі\n3.2 Методика «Q-сортування» В. Стефансона. Діагностика основних тенденцій поведінки в реальній групі та представлень про себе\n3.3 Методика діагностики міжособистісних і між групових відносин („Соціометрія”) Дж. Морено\nПроблема міжособистих відносин одна з найважливіших у питанні формування людської психіки, її розвитку і становлення розумного, культурної поведінки.\nЇї дослідження має важливе значення, як для теорії психологічного розвитку людини, так і для суспільної практики, будь то дослідження психології людських взаємин у чи суспільстві вивчення міжособистісних відносин у малій групі і колективі.\nЦі відносини формують людини як особистість, дають можливість людині придбати визначені риси характеру, інтереси, звички, схильності, засвоїти норми і форми морального поводження в колективі, сприяють розвитку й удосконалюванню комунікативних можливостей людини, внаслідок чого він стає більш здатним до міжособистісних контактів і відкриває для себе більш широкі можливості для розвитку.\nМетою курсової роботи на тему „Роль міжособистісних відносин у становленні колективу” є дослідження ролі міжособистісних відносин у становленні колективу.\nОб’єктом моєї курсової роботи є вивчення міжособистісних відносин у колективу.\nПредмет: виявлення ступеню впливу міжособистісних відносин на формування колективу.\nЩоб вивчити дану проблему я виділила задачі, рішення яких надасть можливість комплексно упорядкувати і оцінити проведену роботу.\nЗадача перша – вивчити психологію первинної групи та форми відносин у ній.\nЗадача друга – визначити природу колективу та міжособистісні відносини у ньому.\nЗадача третя – ознайомитися з методами вивчення міжособистісних відносин, що надають можливість визначити ступінь розвитку групи як колективу.\nАктуальність цієї проблеми полягає в тому, що на нинішньому життєвому етапі спостерігається зміна норм поведінки в суспільстві і зокрема в малих групах, колективах, відбувається ломка старих стереотипів. Змінюються життєві умови й у зв'язку з цим міняються шляхи досягнення життєво важливих цілей, сенсу життя. Спостерігається усе більше роз'єднання між членами групи. У них складаються такі взаємини, у яких людина не може виявити цілком свої кращі якості.\nБудь-яке суспільство – це складний механізм, конгломерат, що складається з безлічі взаємодіючих між собою груп людей. Кожний з нас бере участь у житті суспільства через ті первинні групи, до яких належить і з якими зв'язана все наше життя. Шпалинський В.В. зазначає, що термін "первинна група", так само, як і термін "особистість", є ключовим у соціальній психології і психології особистості .\nПервинна група – це група людей, члени якої об'єднані спільною діяльністю на базі визначених цінностей і норм, група, члени якої знаходяться між собою в прямому особистому контакті, що і є основою для виникнення між ними системи міжособистісних відносин усілякого характеру – від інтимних, типу симпатій і антипатій, до офіційних, позбавлених емоційної фарбування. Кількісні границі таких груп – від 2 чоловік до декількох десятків. Родина, виробнича бригада, колектив кафедри або лабораторія, відділ установи, шкільний клас, студентська група, футбольна команда – усе це приклади первинних груп. Родина і первинний трудовий колектив є головними осередками суспільства, тому що в них у першу чергу відбувається процес становлення і формування особистості. Загальне здоров'я суспільства багато в чому залежить і від того, наскільки добре почуває себе особистість у тих первинних групах, з якими зв'язана її життя, наскільки в них створені оптимальні умови для реалізації її можливостей і здібностей.\nНа відміну від первинних груп, вторинні групи, або як частіше говорять, вторинний колектив – це більш широка спільність людей (школа, цех, підприємство), що складається з первинних груп. Якщо первинна група виступає сполучною ланкою між особистістю і вторинним колективом, то останній зв'язує особистість, первинну групу з усім суспільством. По цілям і характерові взаємодії групи поділяються на формальні (оформлені) і – неформальні (неоформлені). Формальна група – це група, у якій місце, положення і поводження членів регламентовано правилами організації, що є частиною держави або його суспільним інститутом. Це завжди чітко організована група, члени якої мають визначений набір прав і обов'язків, закріплених у різного роду інструкціях і документах. У таких групах у залежності від особистого внеску і посади всі члени займають визначені позиції. Сукупність позицій і складає ієрархічну структуру групи. Неформальна група (або, як тепер частіше говорять, неформальне об'єднання) – це сукупність осіб, де взаємини між членами засновані на особистих перевагах, що виникають звичайно на основі загальних захоплень або інтересів. Такі групи не зв'язані з державним інститутом. Спрямованість таких груп може бути всілякої – від суспільно корисної (наприклад, об'єднання милосердя або реставрації історичних пам'ятників) і особисто значимої (філателія, рокери) до антигромадської (об'єднання екстремістського плану, панки, рекетири і т.д.).\nЯкщо неформальна група існує усередині формальної, то її звичайно називають угрупованням або неформальною групою в колективі. Члени таких груп добре знають один одного, охоче й інтенсивно спілкуються. Наявність таких угруповань, якщо вони не протиставляють себе колективові, є звичайним явищем, результатом тих складних процесів внутрігрупової інтеграції і диференціації, що завжди властиві будь-якої людської спільності. Керівник первинного колективу повинний розбиратися в структурі сформованих відносин. Він повинний враховувати феномен неформального спілкування, ні в якому разі не ігноруючи його. Як своїх помічників він може залучати лідерів неформальних угруповань, активно співробітничати з ними. При вивченні ефективності виробничих бригад відзначається, що низька продуктивність і велика плинність спостерігається серед тих робітників та службовців, що не є членами неформальних угруповань.\nБудучи одночасно членом багатьох первинних груп (так званих груп приналежності), індивід далеко не з кожної прагне ідентифікувати себе. Усередині будь-якого колективу є, наприклад, члени, для яких головним еталоном є родина, для інших джерелом орієнтації є самі авторитетні члени групи, для третіх – спортивна секція або неформальне об'єднання, для четвертих – ровесники в дворі і т.д.\nГрупи, чиї норми, установки й орієнтації не тільки приймаються індивідом в увагу, але і стають мотивом поводження особистості, називаються референтними. Такі групи є як би внутрішнім форумом особистості, з їх нормами і цінностями особистість звіряє своє поводження, коректує його.\nДля кожної людини можна скласти своєрідний ранжированний ряд із груп його приналежності. У кожного він може виявитися різним, але в будь-якому випадку принцип ранжирування буде тим самим: на першому місці будуть ті групи, з якими найбільше повно прагне ідентифікувати себе особистість, а на останньому – ті, з якими вона менш всього вважається, і чиї чекання для неї байдужні.\nТаким чином, група приналежності, що володіє високим рангом, на визнання якої претендує особистість і чиї стандарти вона приймає як еталони свого поводження, і називається референтної. Референтні групи в кожного з нас можуть бути не тільки реальними, але й уявлюваними. У підлітковому і юнацькому віці референтною групою для особистості може стати не реальна первинна група, до якої особистість належить, а герої книг або кінокартини, що видаються діячі історії або сучасності. У зрілому віці поряд з реальними референтними групами можуть прекрасно сполучитися й уявлювані, що свідчить про повноту контактів і зв'язків особистості із середовищем і суспільством. Роль референтної групи, своєрідного еталона, може виконувати для індивіда і найбільш авторитетний для нього член колективу або родини, або група осіб з найближчого оточення .\nВище відзначалося, що головними осередками суспільства є родина і трудовий колектив. От чому дуже важливо, щоб ці первинні групи обов'язково мали для особистості статус референтних. У цьому випадку створюються сприятливі умови для гармонійного і повнокровного розвитку і становлення особистості. Якщо ж родина, трудовий колектив не є для індивіда авторитетними, якщо він не дорожить ними і не вважається з їх чеканнями і вимогами, то така ситуація приводить не тільки до ослаблення його первинних зв'язків з цими общностями, але і створюються передумови для розриву з ними і пошуку інших груп приналежності, з якими особистість у більш високому ступені могла б ідентифікувати себе.\nШелест Є.Г. відзначає, що процес утрати групою статусу референтної в очах особистості може бути викликаний не тільки якимись деформаціями в самій особистості, її переродженням, але і серйозними подібними процесами, що відбуваються в самій групі (поряд з "Ми в ньому розчарувалися", "Він нам не підходить" можна почути і "Я в них розчарувався", "Вони мені не підходять") .\nМоже бути і так, що індивід належить до декількох первинних груп, що мають для нього статус референтних, але спрямованість цих груп різна.\nРазнонаправленніть референтних груп (наприклад, у школі на виробництві учать берегти колективну власність, а в родині орієнтують на використання в корисливих цілях) неминуче створює для індивіда ситуації конфлікту і напруженість. Він як би виявляється між двох вогнів. У цих випадках перед ним виникає проблема вибору. Конфлікт цей звичайно гостро і бурхливо переживається (адже для індивіда близькі і дороги обидві сторони), причому компроміс у цьому випадку – далеко не завжди оптимальний, як іноді може показатися. Оптимальне рішення конфлікту залежить від цілісності особистості, її спрямованості, що ведуть мотивів діяльності.\nПри вивченні особистості завжди дуже важливо виявити коло близького їй оточення. Виховні впливи на особистість можуть мати успіх тільки в тому випадку, якщо встановлюється зв'язок з цим колом, і він залучається для надання необхідної підтримки або впливу. В екстремальних ситуаціях, коли виникає гостра необхідність уплинути на особистість, опора на референтне коло спілкування може допомогти керівникові первинного колективу усунути фрустрацію, розрядивши тривалий конфлікт, і тим самим допомогти особистості.\nУ будь-якій первинній групі з моменту її створення або виникнення починає формуватися складна система міжособистісних відносин двоякого плану: формальних (ділових, службових, офіційних) і неформальних (неофіційних).\nФормальні відносини – це ті відносини відповідальної залежності, у які ми вступаємо між собою в процесі виконання нами своїх прямих службових обов'язків і суспільних функцій. У цій системі відносин місце кожного індивіда регламентовано інструкцією, положеннями, статутами, наказами. У цьому контексті термін "формальні відносини" не носить зневажливого характеру, а лише підкреслює те, що міжособистісні відносини оформлені, підпорядковані. Формальні відносини – це відносини "по вертикалі", тобто в системі "керівник-підлеглий" (відповідальна залежність, по А.С. Макаренко) – у них кожний має визначені і чітко обкреслені права й обов'язки вказує Бодалев А.А. . Це відносини типу "учитель-учень", "студент-староста", "командир-солдат", "майстер-робітник", "керівник-службовець" і т.д.\nПоложення особистості в системі формальних відносин розглядається звичайно в контексті таких понять, як "соціальний статус", "соціальна роль", "соціальні чекання", "престиж".\nКожна людина володіє визначеним соціальним статусом. Соціальний статус – це місце людини в системі суспільних відносин, встановлюване в термінах його прав, обов'язків і привілеїв. Він визначається багатьма факторами: посадою, рівнем утворення, особистісними якостями, участю в суспільному житті, родом занять. Крім перерахованих факторів, на положення і місце особистості в суспільстві можуть впливати й етнічна, і релігійна приналежність, національність, походження, наявність або відсутність родини. Природно, що в умовах сучасного світу кожний з цих факторів може мати різний "вагу" і значення. У демократичному суспільстві соціальний статус визначається насамперед тим місцем, що людина займає в суспільному виробництві, відношенням його до праці і колективу, ступенем участі в суспільно корисній діяльності, рівнем його компетентності і професійної майстерності. Демократичні процеси, що відбуваються в нашому суспільстві, рішуче засуджують інші підходи й інші погляди.\nДинамічним аспектом соціального статусу є роль. Соціальна роль – це реалізоване поводження, очікуване від індивіда, що володіє визначеним статусом. Статус як би ставить за обов'язок особистість поводитися певним чином. Звичайно індивід, що володіє визначеним статусом, реалізує кілька соціальних ролей. Учитель, майстер, начальник цеху, сенатор, директор, продавець, міліціонер, батько – усе це приклади соціальних ролей. Соціальна роль безособова. Суспільству, наприклад, абсолютно все рівно, хто буде начальником цеху, – чоловік середнього або молодого віку, учорашній партійний працівник або фахівець, що демобілізувався з армії, батько великої родини або холостяк. Суспільству важливо інше. Спосіб реалізації ролі визначається, задається суспільною практикою, системою цінностей суспільства. Суспільству важливо, щоб особистість керувалася тим алгоритмом поводження, що не тільки очікується, але потрібно від неї в цій ситуації, виходячи з її статусу.\nСистема вимог до особистості, що прийняла на себе соціальну роль, називається соціальними чеканнями суспільства. У кожного з нас є визначені представлення про те, якими повинні бути вчитель, продавець, командир. Коли ці чекання виправдуються, ми говоримо про інтеріоризації ролі, вищого її ступеня – покликанні. Активна діяльність особистості, що прийняла на себе соціальну роль, може змінити наші представлення про можливі норми і границі дій і поводження. Таким чином, у процесі інтеріоризації закладена діалектична взаємодія. З одного боку, особистість повинна додержуватися рольових чекань, а з іншого боку – її практика вносить у них нові нюанси, додає їм динамічність, розширює границі і можливості реалізації ролі. Реалізувати роль це значить виконати обов'язку, що накладаються нею. Однак інтеріоризація ролі може здійснюватися на різних рівнях. Реалізуючи соціальну роль, індивід може ігнорувати соціальні чекання колективу, використовуючи свої права й обов'язки в особистих, корисливих цілях у плані задоволення чекань у першу чергу своєї родини, клану, оточення. Коли індивіди поводяться подібним чином, первинні колективи і тим самим суспільство може виявитися в критичному стані. От чому там, де не налагоджена чіткий зворотний зв'язок, де особистість, що порушує правила "гри" не є об'єктом ефективного соціального контролю і гласності, у роботі соціальних інститутів може наставати збій, а окремі вузли в підсистемі суспільства випадають з-під контролю.\nПоглиблення і розширення демократії, гласність, підвищення ефективності суспільного контролю сприяють оптимальному виконанню особистостями соціальних ролей, тобто стабільності і процвітанню суспільства.\nЗвичайно для людини характерне прагнення зберегти або підвищити свій соціальний статус. Деякі учені відносять це прагнення до розряду соціогенних потреб особистості. Зберігає або навіть підвищує свій соціальний статус лише той, хто відповідає соціальним чеканням груп і суспільства. Показано, що соціальні чекання здобувають мотиваційне значення, тобто входять у мотиваційну структуру особистості. Будучи протипоставлені особистим потребам, вони можуть гальмувати їхню реалізацію. В усіх випадках зіткнення міжособистісно значимими потребами і соціальними чеканнями груп приналежності (особливо референтних) утворить конфлікт. І те, у чию користь він буде дозволений, залежить від рівня інтеріоризації ролі, привабливості первинної групи або груп приналежності особистості.\nКоли індивід погодить свої вчинки і своє поводження із соціальними чеканнями групи, таке поводження група або суспільство схвалюють і заохочують. Якщо ж поводження індивіда суперечить соціальним чеканням, на нього можуть бути накладені відповідні санкції. Одна з найважливіших характеристик статусу престиж. Це міра визнання суспільством або групою заслуг особистості, чиє поводження і діяльність відповідають їх чеканням.\nЗнаходження або позбавлення престижу є одним з механізмів взаємозв'язку особистості з групами або суспільством. Присвоєння престижу може відбуватися на двох рівнях: офіційному і неофіційному. У першому випадку воно здійснюється по представленню первинних колективів державними або суспільними інститутами і супроводжується розробленим ритуалом, а також зв'язано з присудженням офіційних знаків престижу: орденів, грамот, звань, значків, дипломів і т.д. У другому випадку присвоєння престижу здійснюється соціальним середовищем, безпосередньо членами колективів і реалізується в прояві почуттів любові і поваги. У демократичних суспільствах, де реальна цінність особистості визначається насамперед її особистісними якостями й особистим внеском і не залежить від кон'юнктури, зв'язків і т.д., ці два рівні звичайно невіддільні друг від друга. Розподіл престижу не збігається, коли існує різна спрямованість окремих соціальних груп і державних інститутів. Може бути і так, що соціально схвалюване поводження на рівні первинних груп і визначених соціальних шарів, – з погляду державних інститутів розцінюється, що як відхиляється, дисидентське. Це звичайно свідчить про наявність протиріч у суспільстві, про ослаблення зв'язків між "низами" і "верхами".\nФормальні відносини є тією основою, на якій виникають і будуються неформальні відносини.\nНеформальні відносини – система симпатій і антипатій, притягань і відштовхувань, любові і ворожості, що випробують друг до друга члени первинної групи, реалізуючи свої соціальні ролі, тобто виконуючи свої прямі службові і суспільні функції.\nУ цій системі відносин місце кожного індивіда не залежить від наказів і положень, а визначається його особистісними якостями: відношенням до праці, собі, що оточує, суспільству. От чому можливі випадки, коли людин, що володіє високим соціальним статусом, виявляється раптом у числі тих, хто не користується повагою в колективі, а рядовий член колективу може бути його центром, у числі самих авторитетних і улюблених.\nНеформальні відносини, як зазначає Афанасьєв В.Г., тісно переплітаючи з формальними, офарблюють, олюднюють них, додають їм те фарбування і ті відтінки, без яких останні залишалися б казенними, бездушними, бюрократичними . Положення особистості в системі неформальних відносин звичайно розглядається в контексті таких понять, як "психологічний статус", "лідер", "бажаний", "аутсайдер", "небажаний". Кожен член первинної групи в системі неформальних відносин володіє визначеним психологічним статусом, тобто мірою авторитету, поваги, привабливості.\nПсихологічні статуси можуть бути високими, середніми, низькими, позитивними і негативними. Структура неформальних відносин у первинній групі може бути представлена у виді наступної ієрархічної градації психологічних статусів (позицій): лідери; бажані; аутсайдери; небажані ( що відкидаються).\nВисокий позитивний статус мають лідери і бажані, нульовий – аутсайдери, низький або негативний – небажані.\nСтатус лідера завжди мають самі авторитетні і шановні члени колективу. Поява лідера, спілкування і взаємодія з ним викликає в навколишні позитивні емоції. У міжособистісних конфліктах він часто бере на себе роль арбітра. Члени колективу охоче звертаються до нього за радою і допомогою. Звичайно член колективу стає одним з його лідерів у силу своїх особистісних і характерологічних особливостей, професійної майстерності, характеру відносин до праці і колективу.\nЛідери з позитивною, суспільно корисною спрямованістю завжди є ядром колективу. Їх можна порівняти з кристалами, навколо яких формується суспільна думка. От чому один з "секретів" керівництва полягає в тому, що керівник колективу повинний завжди вважатися з лідерами і намагатися делегувати їм свої повноваження, тобто в силу їхнього авторитету в колективі залучати них до керування, розділяючи з ними свої функції і свою відповідальність. Колектив без лідерів – це звичайно аморфна маса по образному вираженню А.С. Макаренко, - "болото" . Мистецтво керувати – це не тільки вміти спілкуватися і взаємодіяти з кожним членом колективу, це ще і мистецтво співробітничати з лідерами, використання їхнього впливу на колектив з метою його зімкнення, створення в ньому здорової, творчої атмосфери. От чому роблять помилку ті керівники, що бачать у лідерах насамперед своїх суперників і намагаються в будь-якому підходящому випадку позбутися від них (наприклад, порекомендувати в сусідній підрозділ на керівну роботу). До таких маневрів звичайно прибігають ті керівники первинних колективів, що у силу різних обставин і причин самі ще не володіють в очах колективу статусом лідера. Саме життя і сучасні дослідження показують, що найбільших успіхів у діяльності досягають той колектив, у якому фіксується феномен збігу лідерства і керівництва, тобто лідери є одночасно і керівниками.\nУ таких колективах, як правило, висока ефективність діяльності, здоровий психологічний клімат. Неминуче виникаючі виробничі і міжособистісні конфлікти вирішуються оптимально, зусилля і старання кожного стають надбанням гласності.\nОдна із сьогоднішніх задач полягає в тому, щоб на основі подальшого розширення і поглиблення демократії, проведення виборів керівників за участю декількох кандидатів затвердити збіг лідерства і керівництва в якості одного з найважливіших принципів демократичного керування.\nНемов Р.С. відзначає, що в кожній первинній групі висувається звичайно два типи лідерів: емоційний і інструментальний. Функції емоційного лідера психологічний клімат у групі, турбота про оптимальне врегулювання міжособистісних відносин. Звичайно він виступає в ролі арбітра, порадника. Інструментальний лідер – той член групи, що бере на себе ініціативу в специфічних видах діяльності (завдяки своєї особливої компетентності в тих або інших справах) і координує загальні зусилля на досягнення цілей .\nЗбіг лідерів в одній особі в ситуаціях спільної роботи, навчання, суспільної діяльності і відпочинку спостерігається рідко. Найчастіше специфічна сфера діяльності (навчання, праця, суспільна діяльність, дозвілля) висуває свого інструментального лідера.\nУніверсальний лідер – це той член колективу, що сполучить у собі риси інструментального й емоційного.\nУ роботі з кадрами, колективом дуже важливо не тільки спиратися на лідерів з позитивною спрямованістю, але і уміти враховувати вплив на колектив так званих популістських лідерів.\nПопулістський лідер – це член колективу, що на якомусь етапі його розвитку, апелюючи до визначеної частини колективу і по суті йдучи в неї на приводові (часто заграючи з нею), домагається популярності за рахунок "лівих" гасел і демаршів. Як правило, спрямованість, таких лідерів вузькоегоїстична. Колектив він звичайно використовує як об'єкт для досягнення своєї мети або цілей свого угруповання.\nПоява таких лідерів звичайно зв'язано з перехідними процесами в розвитку суспільства, коли до активної політичної і соціальної активності пробуджуються маси людей і спочатку буває досить важко відрізняти позу від позиції, щирість від демагогії, розрахунок від безкорисливості.\nБажаний – це член, колективу, якого виділяють з навколишніх і до якого відносяться позитивно. Звичайно така людина – надійний партнер по роботі, вірний у дружбі. З ним воліють мати справа, спілкуватися, дружити. У нього позитивний психологічний статус. Оскільки психологічні статуси – це завжди динамічні характеристики, що залежать від самої особистості, то в кожного бажаного завжди є потенційна можливість знайти статус лідера.\nАутсайдер – це індивід з нульовим статусом. Майже в кожнім колективі можна зустріти таких членів, що у силу якихось причин не виявили себе і тримаються в тіні. Відношення до них звичайно індиферентне. В одних це може бути зв'язане з адаптаційними труднощами (особливо в новачків), в інших з характерологічними особливостями ("мовчуни", "відлюдні"), у третіх це усвідомлена позиція ("моя хата скраю"), у четвертих – з характеристиками самого колективу.\nКерівник первинного колективу повинний уміти розбиратися в спрямованості особистості таких членів і, якщо його необхідно, допомогти їм знайти більш високий статус, утягуючи них в активну спільну трудову і суспільну діяльність Потреба у високому психологічному статусі – одна з найважливіших соціогенних потреб особистості. Безособовість – це байдужний для інших людей індивід, людина, від якого ні пекуче, ні холодно, чия присутність або відсутність нічого не змінює в житті. Живучий за принципом "я сам по собі" у кінцевому рахунку деперсоналізується і перестає бути повнокровною особистістю. Індивід звичайно переживає стан психологічного дискомфорту, якщо він нікому не потрібний, ніхто їм не цікавиться, ні про що не запитує, не чекає, ніяк не реагує на його появу. Замічена також тенденція індивідів залишати ті первинні групи, у яких не відбувається ріст їхніх психологічних статусів, і пошук тих груп, де, як їм здається, їхній можуть зрозуміти й оцінити.\nУ колективах, де затвердився здоровий психологічний клімат, де зусилля кожного стають надбанням гласності й адекватно оцінюються, де всі залучені до активної спільної діяльності, створюються всі об'єктивні передумови для росту психологічних статусів кожного індивіда. Не випадково, спеціальні дослідження фіксують, що у високоорганізованих творчих і активно працюючих колективах більшість членів мають статуси лідера або бажаного.\nНебажаний (що відкидається) – це індивід з низьким, негативним статусом. Це звичайно виражається в тім, що його ігнорують члени колективу, демонструючи явно і відкрито свою неповагу або ворожість Наявність небажаних у колективі – це свідчення напруженості в системі міжособистісних відносин, визначених вад у виховній і організаційній роботі. Піддаючи остракізмові порушників трудової дисципліни, моралі і моральності (а саме ці причини в основному визначають статус небажаного), колектив повинний допомогти що відкидається знайти своє місце в ньому, виявляючи не тільки рішучість і принциповість, але і витримку і терпіння. Заслуговують поваги такі колективи, що не квапляться розстатися з небажаними, а борють за нього, допомагаючи йому перебороти себе, змінити свою спрямованість. Шпалинский В.В. вказує, що висока ефективність діяльності трудового колективу залежить не тільки від професійної майстерності його членів, але і тих нюансів, що складаються в системі міжособистісних відносин "по вертикалі" і "по горизонталі" .\nСучасний керівник первинного колективу повинний уміти розбиратися в, що формується на основі спільної діяльності системі міжособистісних відносин і усвідомлено, з належним педагогічним тактом і умінням направляти її розвиток.\nПід феноменологією розуміється опис основних явищ, характерних для малих груп зазначає Немов Р.С. .\nТі самі члени групи в різних характерним для неї системах відносин звичайно займають неоднакове положення. Місце кожної людини в групі визначається поняттями «позиція», «статус», “внутрішня установка”, “роль”.\nПозиція – це офіційне положення людини в тій чи іншій підсистемі відносин (староста, голова заради). Від позиції займаної людиною в групі, залежить ступінь його потенційного впливу на вчинки інших членів групи.\nСтатус – це реальний соціально-психологічна характеристика положення людини в системі внутрішньо-групових відносин, ступінь його дійсної авторитетності для інших, здатність робити на членів групи істотний психологічний вплив.\nВнутрішня установка – це особисте суб'єктивне сприйняття людиною свого власного статусові, то, як він оцінює своє реальне положення, свій авторитет і ступінь впливу на інших членів групи.\nДійсний статус і його сприйняття людиною можуть чи збігатися розходитися.\nРоль – це нормативно завдань і колективно схвалюваний зразок поводження, очікуваного від людини, що займає в групі визначену позицію.\nСоціально-психологічну структуру групи описують так саме в поняттях композиції, каналів комунікацій.\nКомпозиція – це характеристика, що відбиває своєрідність індивідуального складові групи.\nКанали комунікацій – система міжособистих зв'язків, що забезпечують взаємодію і передачу інформації від одних членів групи до інших. Немов Р.С. виділяє дві основних види структури каналів внутрішньо-групових комунікацій: централізована (А) і децентралізована (Б). На малюнку 1.1 представлено їхні схеми, а також деякі їхні варіанти, що найчастіше зустрічаються на практиці .\nа) фронтальна б) радіальна в) ієрархічна\nг) ланцюгова д) кругова е) повна\nМалюнок 1.1 Схема структури каналів внутрішньо-групових комунікацій.\nЦентралізовані структури каналів комунікацій (А) характеризуються тім, що в них один із членів групи завжди знаходиться на перетинанні всіх напрямків спілкування, у центрі уваги і відіграє основну роль в організації групою діяльності.\nДецентралізовані структури комунікацій (Б) відрізняються комунікативною рівністю всіх учасників кожний із членів групи усередині структур має однаковими з усіма можливостями приймати, переробляти і передавати інформацію.\nЦентралізовані структури каналів комунікацій характеризуються тим, що в них один із членів групи завжди знаходиться на перетинанні всіх напрямків спілкування, у центрі уваги і відіграє основну роль в організації групової діяльності. Через таку людину в групі здійснюється обмін інформацією між іншими членами групи.\nНа мал. 1.1 А показані три варіанти централізованої структури: фронтальна, радіальна і ієрархічна. Фронтальна структура каналів комунікацій (а) характеризується тим, що її учасники безпосередньо знаходяться поруч і, не вступаючи і прямі контакти. Це дозволяє їм у якомусь ступені враховувати поводження і реакції один одного в спільній діяльності. Найбільш знайомим для вчителя прикладом фронтальної структури є та, котра утвориться в класі на уроці, при фронтальній роботі.\nРадіальний варіант централізованої структури комунікацій (б) відрізняється від фронтального тем, що учасники діяльності не можуть безпосередньо сприймати, бачити або чути один одного й обмінюються інформацією тільки через центральну особу. Це утрудняє окремому членові групи можливість враховувати поводження і реакції інших, зате дозволяє йому працювати цілком самостійно, незалежно, до кінця виявляючи власну, індивідуальну позицію.\nВідмінна риса централізованої ієрархічної структури комунікацій (в) полягає в тому, що тут мається скільки, не менш двох, рівнів супідрядності учасників, причому частина з них може безпосередньо бачити один одного в процесі спільної діяльності, а частина немає. Міжособистісне спілкування кожного при цьому обмежено, і комунікації можуть здійснюватися в основному між двома рівнями співпідпорядкованості, що розташовуються поруч. На мал. 1.1 Б, де показана схема такої структури комунікацій, в індивіда 1, що займає верхню 11упенъ в ієрархії супідрядності, є безпосередній помічник 2, якому, у свою чергу, підлеглі три інших приватники. Індивід 1 взаємодіє з індивідом 2, що має можливість спілкуватися з тими, хто знаходиться на ступіні 3.\nТипові варіанти децентралізованих структур комунікацій, основна відмінність яких від централізованих полягає в комунікативній рівності всіх учасників, представлені на малюнку під знаком Б. Поняття «комунікативна рівність» у даному випадку означає, що кожний із членів групи усередині цих структур має однаковими з усіма можливостями приймати, переробляти і передавати інформацію, вступаючи у відкрите, необмежене спілкування з товаришами по групі.\nЛанцюговий варіант цієї структури комунікацій (г) являє собою таку систему спілкування, у межах якої міжособистісна взаємодія здійснюється як би по ланцюжку. Кожний з учасників, за винятком двох крайніх, тут взаємодіє з двома сусідами, а ті, хто займає крайні Позиції, тільки з одним. Ця структура спілкування характерна, Наприклад, для конвеєрної роботи, що одержала широке поширення в промисловості.\nКругова структура комунікацій (д) відрізняється від ланцюгової. По-перше, тут однаковими можливостями розташовують усі без винятку члени групи. По-друге, що мається в їхньому розпорядженні інформація може циркулювати між членами групи, доповнюватися й уточнюватися. По-третє, знаходячись віч-на-віч, учасники такої структури комунікацій можуть безпосередньо спостерігати за реакціями один одного, враховувати їхній і своїй роботі.\nУсі варіанти структур, що обговорювалися нами, комунікації в групі в тім або іншому ступені обмежені. У них кожний з учасників розташовує або нерівними можливостями вступу в безпосереднє спілкування з іншими, або рівні мі, але проте обмеженими. Поряд з розглянутими структурами комунікацій існує ще одна, котра називається повної або необмеженої (е). У ній ніяких перешкод для вільного міжособистісного спілкування учасників не виникає і кожний із членів групи може зовсім вільно взаємодіяти з всіма іншими.\nВибір на практиці тієї або іншої структури комунікацій визначається цілями і задачами, що коштують перед групою. Якщо, наприклад, практична задача полягає в удосконалюванні системи спілкування в даній групі (наприклад, при використанні на уроці групових форм роботи), то основна увага повинна бути звернена на канали комунікацій. При необхідності швидко й оперативно вирішити покладені на групу задачі, насамперед, визначають її оптимальну композицію. Іноді педагога може зацікавити положення окремих дітей у системі міжособистісного спілкування, то, як вони самі представляють своє місце у взаєминах з однолітками. У такому випадку корисним може виявитися аналіз структури учнівського колективу або якої-небудь іншої дитячої групи з позицій ролей і внутрішніх установок.\nСоціально-психологічну основу усіх відносин, що складаються в групі, складають прийняті в ній моральні цінності і норми. Цінностями є те, що в даній групі найбільш значимо, важливо і коштовне. З моральних цінностей звичайно випливають ті норми, якими у своїх відносинах керуються члени групи. У керуванні діяльністю групи норми виконують ряд важливих функцій. Найбільш істотні з них — регулятивна, оцінна, що санкціонує і стабілізує.\nРегулятивна функція норм полягає в тому, що вони визначають (регулюють) поводження людей у групі і за її межами (якщо мова йде про них як об представників своєї групи), задають зразки їхніх взаємодій і взаємин, формують основні вимоги, пропоновані до членів даної групи самими її учасниками.\nВідповідність поводження людини прийнятим у групі нормам істотно впливає на його положення в системі відносин даної групи. Вплив це багатобічне: з одного боку, якщо людина випливає сформованій і прийнятим у групі нормам, то підвищується його авторитет в очах навколишніх; з іншого боку – визнання значимості людини, підвищення його статусу впливає на інших членів групи. Від нього деякою мірою починає залежати і сама сукупність що складаються і групі норм і відносин: він стає їхнім генератором.\nПредставлення про правильність або неправильність групових ціннісних орієнтацій і норм у відомому смислу відносно пояснює Куніцина В.Н. Воно буває різних у людей, що цю правильність визначають. Те, що здається, наприклад, безумовно правильним учителеві, може не показатися таким для учнів, і навпаки. У молодших школярів свої поняття про цінності, як правило, відмінні от того, що цінують старші школярі і тим більше дорослі. Тому в кожнім конкретному випадку при визначенні групових норм, їхньої прийнятності або неприйнятності доцільно попередньо уточнити суб'єкта, з позицій якого вони оцінюються .\nВажливо ввести ще одне розмежування. Відносність норм виражається також і в тім, що для тієї самої людини одночасно можуть існувати норми різного рівня (ступеня) обов'язку. Під груповою нормою першого рівня обов'язковості розуміється соціальна норма, порушення якої зовсім неприпустимо. Нормою середнього рівня обов'язковості можна назвати таку, котра допускає деякі незначні відхилення від неї. Нарешті, нормою низького рівня обов'язковості є така, дотримання якої вважається справою смаку, а відхилення від неї ніякому покаранню не підлягають. До норм першого рівня відносяться, наприклад, юридичні норми, порушення яких карає за законом; до числа норм другого рівня можна віднести велику частину норм моральності, не сформульованих у твердій формі моральних імператорів (наприклад, норма «збути чесним» у деяких випадках життя допускає відхилення). Нормою низького рівня обов'язковості може бути така, що людина сам установлює для себе і якої зовсім не обов'язково повинні випливати інші члени групи. До цієї категорії можна віднести особливо високі моральні соціальні норми, що виступають у формі ідеалів. Носіями цих норм є звичайно передові люди свого часу. Для характеристики поводження таких людей існує спеціальне поняття «наднормативна діяльність».\nНаднормативна діяльність виявляється в тім, що, не задовольняючи тими нормами, якими керуються інші, людина сам для себе вибирає і влаштовує більш високі норми і випливає ім. Мова в даному випадку йде, звичайно, про такі норми, зміст яких полягає в прийнятті людиною на себе добровільних зобов'язань по здійсненню діяльності, корисної для інших людей . Прикладом такого роду діяльності можуть служити різноманітні форми просоціального поводження, уже розглянуті нами .\nКерування групою, на думку Смирнова Е.О. та Калягина Е.В., її самоврядування, вплив на психологію і поведінку окремих членів групи звичайно здійснюється і через офіційно призначених осіб — керівників, і через неофіційних осіб, що користуються авторитетом серед членів даної групи, що мають у ній високий статус і іменованих лідерами. Авторитет лідера в групі звичайно не менш сильний, чим авторитет керівника. Лідер у стані підняти, потягнути членів групи на будь-яку справу . Чи потрібний лідер у групі і чому він з'являється в ній?\nНемов Р.С. приводить такі закономірності. Права, дані керівникові групи, не завжди достатні для того, щоб у будь-який момент діяльності спонукати членів групи на здійснення потрібних учинків. У житті будь-якої групи чимало таких моментів, коли потрібно переконувати, а не наказувати, просити, а не розпоряджатися, і тут лідер незамінний. У ролі лідерів можуть виступати й офіційні керівники груп, але на практиці це трапляється рідко, тому що якості лідера і керівника, їхні внутрішньо групові функції не тільки не збігаються, але іноді прямо протилежні. Наприклад, задача керівника в конфліктній ситуації, що заважає роботі, полягає в тім, щоб зняти конфлікт і зробити так, щоб він не заважав роботі. Права, дані керівникові, іноді допускають робити це ціною збитку, заподіяного деяким особистим інтересам окремих членів групи. У цій же ситуації задача лідерів буде зовсім іншою: зняти конфлікт шляхом прийняття в увагу особистих інтересів кожного учасника, навіть ціною нанесення деякого збитку роботі. У турботах керівника на першому місці звичайно знаходиться справа, а в турботах лідера — людин із усіма його емоціями. Далеко не всі керівники, що успішно справляються з «діловими» функціями, настільки ж затишно почувають себе, коли в групі виникають проблеми міжособистісних відносин. Часто гарний керівник є посереднім лідером, і навпаки .\nАле при всіх умовах лідер у групі потрібний. Його необхідність диктується тим, що в кожній групі існують і повинні кимсь регулюватися дві взаємодоповнюючі системи відносин: ділові й особисті. Якщо кожна з них не відрегульована, якщо відносини, що складаються в одній системі, суперечать відносинам, існуючим в іншій, то така група не зможе успішно працювати, ніколи не стане високоефективної. Це обставина і вимагає наявності в групі лідера поряд з офіційним керівником.\nХто може стати і реально стає лідером у групі? Як і при яких умовах, це відбувається? На два цих питання в науці маються різні відповіді.\nОдні учені вважають, що сьогоденням лідером у групі, здатним повести за собою інших її членів, стає людина, що має особливий набір лідерських особистісних рис. Ці риси, думають прихильники даної точки зору, дані людині від природи. Той, хто позбавлений специфічних лідерських рис і здібностей, ніколи не стає гарним, визнаним лідером, що має високий статус у групі.\nНезважаючи на зовнішню простоту і привабливість даної точки зору, що, здавалося б, підтверджується і життєвими спостереженнями (дійсно, далеко не кожна людина в житті стає гарним лідером), дотепер не удалося знайти в лідерів яких-небудь специфічних особливостей, властивих тільки їм і істотно відрізняють них від інших людей пише Шелест Є.Г. У силу цієї обставини виникла альтернативна точка зору, що заперечує наявність у лідера специфічних рис: вихід людини в лідери – результат взаємодії між ним і групою. Якщо індивідуальні особливості цієї людини, виявлені їм у спільній діяльності і спілкуванні з іншими членами групи, відповідають вимогам сформованої ситуації, то в цій ситуації він стає лідером. При зміні групової задачі і вимог ситуації лідером може стати хтось іншої. У принципі для кожної людини в групі можна визначити такі умови, при яких він стане лідером, і для того зовсім не обов'язково мати якимись спеціальними «лідерськими» риси .\nІстина швидше за все знаходиться між цими двома позиціями і припускає їхню інтеграцію. Робер М.А. писав, що найчастіше лідером стає той, у кого є які-небудь особливості, оцінені членами групи, і одночасно той, хто має у своєму розпорядженні риси, потрібними групі саме в даний момент часу .\nКрім поняття лідерства в психології використовується інше уточнююче представлення про нього, зокрема поняття стилю лідерства. Стиль лідерства — це сукупність засобів психологічного впливу, якими користується лідер для надання впливу на інших членів групи, серед яких він має високий статус. Традиційно прийнято розрізняти три основних стилі лідерства: авторитарний, демократичний і ліберальний\nАвторитарний стиль характеризується вираженою владністю лідера, директивністью його дій, єдиноначальністю і прийнятті рішень, систематичним контролем за діями відомих. Авторитарний лідер звичайно не дозволяє залежним від нього людям втручатися в керівництво, брати під сумнів, заперечувати прийняті їм рішення. Він чітко розділяє свої власні права й обов'язки відомих, обмежуючи дії останніх лише виконавськими функціями. Для нього ідеальний підлеглий — дисциплінований виконавець.\nДемократичний стиль лідерства відрізняється від авторитарного тим, що лідер постійно звертається до думки залежних від нього людей, радиться з ними, залучає них до вироблення і прийняття рішень, до співробітництва в керуванні групою Він не проводить чіткої лінії між власними правами й обов'язками відомих. Частина своїх повноважень він добровільно передає членам групи; вони у свою чергу так само добро вільне приймають на себе частина його обов'язків, якщо в цьому виникає необхідність. Демократичний лідер особливо цінує таких підлеглих, хто самостійний і ініціативний, творчо підходить до роботі. Він приділяє велику увагу не тільки діловим, але й особистим взаєминам у групі.\nЛіберальний стиль лідерства — це така форма поводженні лідера, при якій він фактично іде від своїх обов'язків по керівництву групою і поводиться так, начебто він не лідер, а рядовий член групи. Усі питання внутрішньо груповому життя в цьому випадку вирішуються колективною думкою, що у групі приймається як закон, і цьому у своєму поводженні випливають не тільки рядові учасники групи, але і сам її лідер. Фактично в даному випадку він є лідером лини, номінально.\nПротягом багатьох років дослідження лідерства перед психологами неодноразово виникало питання: який з розглянутих стилів лідерства найбільш доцільний? Спочатку, коли тільки ще зароджувалися відповідні дослідження вважалося, що демократичний стиль лідерства є найкращим. Дійсно, у ньому більше привабливих рис, чим в інші. При даному стилі лідерства в групі створюється сама сприятлива атмосфера для творчої роботи і для задоволення інших важливих соціальних потреб людей. Цей стиль лідерства сприяє постановці і рішенню групою найбільш складних задач. Він і людьми психологічно сприймається як найбільш сприятливий.\nІ, проте, сказати, що даний стиль лідерства є найкращим і до нього треба прагнути в усіх без винятку випадках життя, не можна. Нерідко переважніше виявляється авторитарний і навіть ліберальний стиль лідерства, наприклад, коли в умовах дефіциту часу необхідно домогтися високої організованості, дисципліни, погодженості дій або коли необхідно приймати рішення, що торкається інтересів усіх членів групи. Тому на практиці самим удалим є не який-небудь один із трьох перерахованих стилів лідерства, а гнучкий, або комбінований, стиль лідерства, при якому лідер, уміючи поводитися по-різному, гнучко змінює стиль свого поводження в залежності від сформованої в групі обстановки.\nДля того щоб назвати малу групу колективом, вона винна відповідати рядові дуже високих вимог: успішно справлятися з покладеними на неї задачами, мати високу мораль, гарні людські відносини, створювати для шкірного свого члена можливість розвитку як особистості, бути здатної до творчості, тобто як група давати людям більше, ніж може дати торба тієї ж кількості індивідів, що працюють окремо.\nПсихологічно розвитий як колектив вважається така малий група, у якій склалася диференційована система різних ділових і особистих взаємин споруджуваних на високій моральній основі. Такі відносини Андрієва Г.М. називає колективістськими. Колективістські відносини автор „Соціальної психології” визначає через поняття моральності, відповідальності, відкритості колективізму, контактності організованості, ефективності й інформованості .\n1) Моральність. Побудова внутрішньо-колективних і поза-колективних відносин на нормах і цінностях загальнолюдської моралі.\n2) Відповідальність. Відносини членів групи до спільної роботи до цілям і задачам, що коштують перед групою.\n3) Відкритість. Здатність встановлювати і підтримувати гарні споруджувані на колективістській основі взаємини з іншими колективами, а також з новачками у своєму колективі.\n4) Колективізм. Прагнення спільно вирішувати всі питання, зберігаючи і зміцнюючи групу, перешкоджаючи її руйнуванню.\n5) Контактність. Взаємна товариськість, гарні особисті, емоційно-сприятливі дружні відносини між членами групи.


Спочатку їздив напідпитку, потім з підробленими документами. Чи повернеться на маршрут скандальний водій? : 07:06:2021 - 20 хвилин Тернопіль\nСпочатку їздив напідпитку, потім з підробленими документами. Чи повернеться на маршрут скандальний водій?\nАндрій зізнався, що купив права в Інтернеті. А справжні відібрали роком раніше за керування напідпитку\n8 квітня 2020 р. Андрій «попався» напідпитку на власному авто, за що суд на рік позбавив прав керування. «Драгер» тоді показав 2, 5 проміле алкоголю.\nМайже через рік його затримали за порушення норм карантину, а патрульні виявили, що права підроблені. Чоловік зізнався: купив в Інтернеті. І майже рік з ними возив тернополян маршруткою.\nДе зараз водій маршрутки і чим займається? І що говорить перевізник? Чи готовий взяти чоловіка на роботу, коли справжні права повернуть?\nВирок водієві 19-ої маршрутки, якого зупинили за порушення перевезення пасажирів карантинних вимог і виявили у нього підроблене посвідчення подія, проголосили днями у Тернопільському міськрайсуді. Нові права, взамін тим, що відібрали за рішенням суду за п’янку за кермом, чоловік, зізнався, придбав в Інтернеті. І щодня виходив на рейс та возив пасажирів.\nЧи працює зараз водій? Що каже перевізник і чи готовий знову посадити за кермо маршрутки – дізнавались журналісти «20 хвилин».\nНагадаємо, тернопільські патрульні виявили водія, який перевозив пасажирів маршрутним таксі з підробленими правами. 4 березня близько 13-ї години, патрулюючи на вул. Текстильній, інспектори помітили маршрутне таксі, водій якого порушив правила дорожнього руху, повідомляє Патрульна поліція Тернопільської області. Поліцейські зупинили транспортний засіб та, в ході спілкування з водієм, встановили, що 47-річного громадянина позбавлено права керувати транспортним засобом ще від 2020 року.


Пересадка полуниці влітку, восени і навесні на нове місце: коли (терміни) і як правильно розмножувати кущі | Цікаво\nГоловна » Цікаво » Пересадка полуниці влітку, восени і навесні на нове місце: коли (терміни) і як правильно розмножувати кущі\nПересадка полуниці влітку, восени і навесні на нове місце: коли (терміни) і як правильно розмножувати кущі\nНавіщо і чому потрібно обов’язково пересаджувати полуницю?\nКоли краще пересаджувати полуницю на нове місце?\nСпособи розмноження (пересадки) полуниці\nУкорінення усов (або розеток)\nПоділ куща (розмноження ріжками)\nПравила пересадження (посадки) саджанців полуниці і відповіді на часті запитання\nКоли проводиться найпростіша пересадка полуниці (без розмноження і поділу куща) на нове місце?\nПідготовкагрядки (грунту) під пересадку\nМожна пересаджувати квітучу садову суницю?\nМожна пересадити (посадити) полуницю на старе місце?\nНа якій відстані садити?\nВи потрапили на цей матеріал, тому що вам, найімовірніше, потрібно або розсадити, або пересадити полуницю на нове місце? По суті, це одне і те ж, вам потрібно створити нову полуничну грядку одним з можливих способів. Що гріха таїти, заняття це не дуже просте, але абсолютно необхідне. Про те, навіщо, коли і як це зробити правильно та раціонально, піде мова в статті нижче.\n1 Навіщо і чому потрібно обов’язково пересаджувати полуницю?\n2 Коли краще пересаджувати полуницю на нове місце?\n2.1 Пересадка навесні\n2.2 Пересадка влітку\n2.3 Пересадка восени\n3 Способи розмноження (пересадки) полуниці\n3.1 Укорінення усов (або розеток)\n3.2 Поділ куща (розмноження ріжками)\n4 Правила пересадка (посадки) саджанців полуниці і відповіді на часті запитання\n4.1 Коли проводиться найпростіша пересадка полуниці (без розмноження і поділу куща) на нове місце?\n4.2 Підготовка грядки (грунту) під пересадку\n4.3 Можна пересаджувати квітучу садову суницю?\n4.4 Можна пересадити (посадити) полуницю на старе місце?\n4.5 На якій відстані садити?\n5 Догляд за полуницею після пересадки\nОднією з особливостей розвитку полуниці є поступове збільшення куща в діаметрі за рахунок приросту нових розеток (правильніше їх назвати ріжками), що в майбутньому негативно позначається на її плодоносінні.\nКоли полуничні кущі так розростаються, їм стає тісно, живлення починає не вистачати, тому рослину слід оновити (омолодити) для повернення його оптимальної продуктивності, тобто розсадити або пересадити (наприклад, якщо ви спочатку посадили кущі на дуже близькій відстані один від одного).\nЦікаво! Схема розвитку полуничного куща:\nоднорічний саджанець полуниці має 1 ріжок (це і буде материнський корінь);\nна 2 рік життя — вже 2-3 ріжка (найбільш рясний урожай);\nна 3 рік життя — вже 6-9 рожков (урожай помітно знижується).\nТаким чином, полуниця може добре рости на одному місці без пересадки), як правило, не більше 3 років. Власне, ви й самі помітите, як розростеться кущ, а самі ягоди почнуть дрібніти.\nІнакше кажучи, полуниця сама вам підкаже, коли її потрібно пересаджувати, тому що існує певні сорти і гібриди, які можуть нормально плодоносити більше 3 років, звичайно, при належному догляді і регулярних підгодівлі.\nЩо потрібно зробити, щоб продовжувати отримувати багаті врожаї смачних і великих полуничних ягід? А ось що:\nна 2-й рік в обов’язковому порядку розмножувати полуницю — вусами або поділом куща;\nна 3-й рік від переросли кущів слід або позбавлятися (викидати і не мучити), або ділити старий кущ.\nДо речі! Деякі дачники, у яких немає проблем з місцем для посадки (в сенсі ділянка великий і не засаджений), не позбавляються від старих полуничних кущів, так як з дрібних і запашних ягід виходить найсмачніше варення.\nНе можна однозначно відповісти на питання, коли краще пересаджувати полуницю — навесні або восени (точніше, в літньо-осінній період). Але можна виділити переваги посадки в кожного з сезонів:\nПлюсом пересадки навесні є той факт, що в цей період дуже багато вологи в землі і повітря не жаркий. За цей час молода садова суниця встигне прижитися і розвинути хорошу кореневу систему.\nЯкщо пересаджувати восени, до настання морозів полуничні кущі також встигнуть дуже добре вкоренитися і дати молоді зелені листя. Крім цього очевидного переваги, в осінню пору часто йдуть дощі, а значить, не буде необхідності в частих поливів. До того ж у цей час банально більше часу, ніж у весняну метушню з розсадою.\nОптимальні терміни пересадки полуниці навесні безпосередньо залежать від вашої кліматичної зони і поточних погодних умов. Як правило, в середньому на Півдні Росії (як і на Україні) — це березень-квітень місяці, в середній смузі (Підмосков’я) — кінець квітня — травень, на Уралі і в Сибіру — друга половина травня-початок червня.\nЧитайте також: Характеристика карти таро лицар пентаклів при ворожінні\nЗагальним правилом для визначення відповідного часу для пересадки полуниці вважається той момент, коли повністю розмерзнеться грунт і температура повітря підніметься до +10 градусів. Хоча, якщо грунт вже відтанув, але варто нульова температура (а за прогнозом погоди вона буде тільки підвищуватися), то процедуру можна провести, легкі заморозки полуниця зможе пережити.\nВажливо! Головною перевагою пересадки полуниці діленням куща навесні є той факт, що урожай (нехай і невеликий) ви можете отримати вже у рік поділу.\nЩо стосується відповідних способів пересадки (розмноження) полуниці, то навесні це можна зробити тільки шляхом ділення куща, або висадивши розсаду, вирощену з насіння. З вусів розмножити кущі не вийде, так як вони починають утворюватися тільки влітку.\nВідео: пересадка полуниці навесні\nПересаджувати полуницю можна і влітку. Але це дуже небажано робити, якщо стоїть сильна спека, наприклад, в липні. А ось саме в серпні (через 2 тижні після плодоношення) настає найсприятливіший час для пересадки полуничних кущів на нове місце.\nВажливо! Полуницю не варто розсаджувати в літню спеку по причині того, що коріння ще не можуть нормально отримувати харчування з землі, а розпечене повітря змушує листя сильно випаровувати вологу. У підсумку такі кущі будуть або дуже довго і болісно приживатися, або засохнуть (без належного догляду).\nЯкщо ви все ж вирішили розсадити полуницю в середині літа, то за неї потрібно дуже ретельно доглядати, а саме майже щодня поливати методом дощування (але краплі повинні бути дрібними).\nУточнення! Скоріше, правильно говорити про літньо-осінньої пересадки.\nКращий час для пересадки полуниці — це початок осені, тобто приблизно вересень місяць. Одним з основних переваг пересадки восени є той факт, що в цей час полуницю можна розмножити, крім ділення куща, висадкою розсади, вирощеної з насіння, а також за допомогою вусів, які відросте за літо. Але вкорінювати вуса потрібно саме влітку, в червні-липні.\nОднак! Якщо ви живете в північних регіонах, наприклад, на Уралі чи в Сибіру, тобто заморозки у вас настає рано, то восени або в кінці літа) пересаджувати полуницю не варто, краще це зробити навесні або влітку), щоб кущі встигли нормально вкоренитися.\nВідео: пересадка полуниці восени\nМетодів розмноження полуничних кущів всього 3:\nділенням куща (рожков);\nвирощуванням розсади з насіння.\nДалі докладно поговоримо про кожного, крім насіннєвого, про нього детально ви можете прочитати тут.\nВідео: 3 способи розмноження садової суниці (полуниці) — насінням, вусами і діленням куща\nПеред тим як почати вкорінювати вуса, слід придивитися, щоб взяти найпродуктивніші полуничні кущі для розмноження. Причому слід брати не більше 3-4 усов з одного куща, а решта видаляти.\nВажливо! У таких маточних кущів, по-хорошому, слід обривати все квітконоси і не давати їм плодоносити, щоб всі сили направляли на вуса, хоча, в принципі, це необов’язково.\nПокрокова інструкція розмноження полуниці вусами:\nЗаздалегідь видалити всі квітконоси.\nДля прискорення, як правило, обирають «діток-дочок» (перші розетки) на самих потужних і добре сформованих вусах. Ось саме під них потрібно заглибити в землю або поставити поруч невеликі горщики або стаканчики (прикопані краще зберігають вологу, але якщо у вас, наприклад, високі грядки, то прикопувати немає сенсу), які слід наповнити садовою землею і компостом або перегноєм в рівних пропорціях.\nУкласти розетку по центру посадкової ємності.\nЗакріпити з двох сторін розетки вус з допомогою петельки з алюмінієвого дроту або розігнутою скріпкою або схожого «кріплення».\nОбрізати вус (продовження втечі), який не з’єднаний з материнським кущем (щоб рослина отримувала більше харчування).\nЄмності з розетками тепер потрібно регулярно поливати (1 раз на день). Якщо дуже жарко, то варто це робити 2 рази в день.\nКоли коріння заповнять весь стаканчик і з’явиться по 4-6 листочків (як правило, на це йде від 1-1,5 місяців), рослина вже можна відокремити від материнського куща, відрізавши секатором матковий вус.\nВсе, можна пересаджувати свіжий саджанець полуниці на нове місце, а насамперед, звичайно, його потрібно витягнути з землі і обрізати утворилися у нього власні вуса.\nЧитайте також: Вареники з полуницею — рецепт тесту на кефірі, молоці, воді, в мультиварці, на пару\nПоетапна інструкція пересадки молодого саджанця полуниці на нове місце:\nВажливо! Про посадку полуниці з закритою кореневою системою влітку і восени ви можете прочитати тут. Або скористатися більш коротким керівництвом, наведеними нижче:\nВибрати місце і підготувати (удобрити) грядку.\nВикопати посадкові ямки в залежності від розміру ємностей, в яких укорінювались розетки.\nЛунки рясно полити водою.\nАкуратно вийняти рослину і пересадити в ямку. При цьому найважливіше — розташувати точку росту куща (сердечко) на рівні землі. Якщо ви занадто заглубите, то рослина выпреет, посадіть високо — оголите підстава коренів, від чого кущ засохне і просто вимерзне взимку.\nЯкщо ви забули знезаразити і захистити грядки до пересадки, то можна це зробити зараз, а саме пролити фитоспорином, причому бажано в тому числі потрапляти на листя. Або просто рясно полити.\nДо речі! Про те, навіщо мульчувати грядки садової суниці і про різні способи цього, безумовно, дуже корисного заходу, ви можете дізнатися з цієї статті.\nВажливо! Даний спосіб розмноження полуниці є повністю нетравматичним, а приживлюваність кущів дорівнює майже 100%.\nВідео: розмноження полуниці вусами\nПокрокова інструкція поділу полуничного куща:\nВикопайте дорослий розрісся кущ разом із земляною грудкою. Зробити це потрібно акуратно (не пошкодивши коріння), обережно обкопавши лопатою зі всіх сторін.\nПоставте суничний кущ в широку ємність.\nТепер потрібно позбутися всіх старих сухих листя і пагонів. Потім звільнити коріння від землі.\nДалі опустіть кущ в тазик і наповніть його водою, щоб коріння повністю опинилися у воді, так їх буде легше очистити (промити) від решти землі.\nВ процесі розмокання земляного кома кущ буде, так би мовити, сам ділитися, потрібно лише злегка допомагати руками, відділяючи ріжки один від одного.\nВсі інші ріжки (самостійно не відокремилися) слід відрізати від маточної рослини з допомогою ножа, при цьому важливо, щоб кожен ріжок мав верхівкову бруньку і коріння (див. схему старого полуничного куща в першому параграфі статті).\nУ кожній деленкі тепер потрібно видалити зайві листя (залишивши 2-3 центральних на 2 стеблинках, найзеленіших і свіжих, причому залишилися слід обстригти ножицями десь на 1/2 — для зменшення випаровування ними вологи), квітконоси і обрізати старі (темні) коріння, залишивши наймолодші (світлі).\nТепер для кращої приживлюваності коріння можна продезінфікувати в розчині «Фітоспорину», а також обробити в одному з стимуляторів росту, типу «Корневін», «Епін» або «Циркон». Або скористатися старим способом: занурити в глиняно-гнойову бовтанку, яку дуже легко приготуватися. Для цього потрібно взяти 3 частини глини і 1 частина гною, а потім розвести водою, поки не вийде густа сметана».\nВсе, саджанці можна висаджувати у відкритий грунт або, як варіант, злегка подрастить, розташувавши по окремим горщикам.\nПоетапне керівництво подальшої висадки поділених полуничних саджанців (рожков):\nВикопати посадкові ямки в залежності від розміру кореневої системи.\nАкуратно поставити саджанець у ямку і прикопати.\nНайважливіше при цьому (при посадці рослини з відкритою кореневою системою) — не тільки правильно розташувати точку росту куща (сердечко) на рівні землі, але добре витягнути коріння по вертикалі (не загнув). Якщо ви занадто заглубите, то рослина выпреет. Якщо ви посадите високо, то оголите підстава коренів, від чого кущ засохне і просто вимерзне взимку.\nВарто знати! Метод розмноження поділом куща застосуємо до будь-якого виду полуниці, в тому числі і ремонтантної.\nВідео: розмноження полуниці (садової суниці) діленням куща (ріжками)\nЗверніть увагу! При поділі старого куща деленко, швидше за все, вже не будуть давати сильний і стабільний урожай, так як це вже досить сильно виснажені кущі. Тому такий спосіб слід застосовувати тільки у виняткових випадках, наприклад, якщо кущі вимерзли за зиму або це безвусий сорт (яких зараз вже майже немає).\nВажливо! Детальну інформацію про розмноження і вирощування полуниці з насіння (посадка на розсаду) в домашніх умовах ви можете, прочитавши цю статтю на нашому сайті.\nНижче ви можете дізнатися відповіді на актуальні питання з приводу правильної пересадки (посадки) саджанців полуниці.\nЧитайте також: Які ікони повинні бути обов'язково в будинку?\nНавесні до цвітіння (до викидання квітконосів) або в кінці літа-восени (через 2 тижні після закінчення плодоношення).\nЯк перенести кущ з одного місця на інше?\nВидалити старі листя (темно — зелені) з плямами, а також можна додатково підрізати листя (щоб менше випаровувалося вологи)\nОбрізати вуса (якщо пересадка влітку-восени)\nПідготувати велику лунку для посадки за розмірами земляного кома і рясно пролити.\nВикопати кущ разом з грудкою землі і прямо на лопаті віднести його на нове місце, акуратно опустивши в мокру лунку.\nЗлегка полити водою.\nЗа бажанням і за необхідності замульчувати.\nВідео: пересадка полуниці на нове місце — розширення полуничних площ шляхом розсадження загущених посадок\nПідготовка грядки (грунту) під пересадку\nЩоб підготувати нове місце (грунт) під пересадку полуничних кущів, вам потрібно:\nПостаратися повністю позбавити грядку від бур’янів.\nПролити фитоспорином (для знезараження) і дати так постояти пару діб (або це можна зробити вже після висадки).\nБезпосередньо перед посадкою розпушити.\nРозкидати деревну золу, щоб вона покрила тонким шаром всю площу (1 літрову банку на 1 кв. метр), або аналогічне калійне добриво (наприклад, 20 грамів сульфату калію).\nПотім внести суперсфосфат (40-50 грам на 1 кв. метр).\nНасипати відмінний перегній або добре перепрілий гній (6-8 кг на 1 кв. метр).\nДеякі садівники рекомендують перекопати грядку на штик лопати, щоб змішати добрива з землею, інші (як в ролику далі) — радять садити прямо на шар добрива.\nЗверніть увагу! Суперсфосфат не підійде, якщо у вас кислий грунт, він буде працювати тільки на нейтральних або лужних ґрунтах.\nВідео: підготовка ґрунту для пересадки полуниці на нове місце\nТак, можна, але рекомендується в обов’язковому порядку видалити всі квітконоси, щоб рослина не витрачає зайві сили, а зосередилася на приживлення коренів на новому місці. Але все ж, всі процедури по розмноженню краще проводити до цвітіння (до викидання квітконосів), або після закінчення плодоношення (через 2 тижні).\nОднак! Ви можете пересадити і квітучу полуницю (але тільки молоді кущі), при цьому потрібно обов’язково зберегти земляний ком (перенести кущі прямо на лопаті). У такому разі полуничні кущі нічого не помітять і продовжать цвісти далі. А ось якщо коріння при перенесенні оголятся, то незабаром, вони самі скинуть квіти і почнуть хворіти…\nТак, можна, особливо якщо обробити (пролити) грядку фитоспорином (для знезараження ґрунту). Але все ж, краще висаджувати садову суницю після зелені (салату, щавлю), цибулі та часнику, моркви, буряка, редиски і бобових культур. Категорично не рекомендується садити після картоплі, капусти, томатів і перцю.\nНайбільш зручно висаджувати полуницю за стандартною схемою: на 60-70 25-30 сантиметрів (стрічка в 1 рядок або ряди). Але існують різні способи посадки — як більш прості (суцільний килим), так і складні (стрічка в кілька рядків).\nДоглядати за пересадженими кущами садової суниці потрібно ретельно, але в цілому досить простий догляд — в основному необхідний регулярний полив.\nТак, після пересадки кущі слід поливати щодня протягом 1-2 тижнів. Проте потрібно намагатися не перестаратися і не залити, тим більше, якщо ви замульчировали полуничну грядку. Приблизно стільки необхідно полуниці на те, щоб хоч якось облаштуватися на новому місці. Далі полив слід здійснювати в міру підсихання землі.\nУ перший рік додатково підгодовувати полуницю немає ніякого сенсу, оскільки при пересадці ви вже добре удобрили грядку.\nЗверніть увагу! Не менш важливо правильно підготувати полуницю до зими (тим більше пересаджену і молоду), а саме правильно і добре вкрити. Детальну інформацію ви можете знайти в цьому матеріалі.\nПравильна пересадка — це якраз те, чого не вистачає полуниці для відновлення найбільшої продуктивності і перспектив багатого врожаю. Варто придивитися до цікавих пропозицій по пересадці полуничного куща і вибрати найбільш оптимальні для вас.


Домашнє завдання - Форум мам Украины — материнский форум\n13.02.2020, 11:03 #1 (permalink)\nМамочки, а ви робите домашні завдання зі своїми дітками, чи вони самі справляються, а ви тільки перевіряєте? А то ми уже в 5 класі, і досі без допомоги мами не справляємося. Особливо важко дається українська мова. Малий в мене більше схильний до точних наук, математика вдається на ура. Напевне від мене перейняв, теж в школі любила математику, алгебру і геометрію, а ось твори взагалі не вмію писати. Тому коли сідаємо виконувати завдання з української мови, то обоє мало не плачемо. Підкажіть вихід із ситуації.\n13.02.2020, 11:07 #2 (permalink)\nНапевне вам потрібно найняти репетитора, бо вважаю, що українська мова важливий предмет, особливо граматика. Правильно акуратно писати повинна кожна людина незалежно від професії та статусу у суспільстві.\n14.02.2020, 22:03 #3 (permalink)\nА мені здається, що ще зарано наймати репетитора, краще це зробити уже в випускних класах, щоб підготовитися до ЗНО. Насправді не всі люди є гуманітаріями й уміють гарно писати твори, але це не завадить вашому сину домогтися бажаних вершин. Він же не обов'язково повинен стати вчителем української мови чи поетом. А щоб полегшити виконання домашніх завдань можна скористатися ГДЗ укр мова 5 клас Заболотний 2018 https://onegdz.com/5-klas/gdz-ukrayi...-programa.html\n14.02.2020, 22:07 #4 (permalink)\nВважаю, що зараз просто дуже складна шкільна програма і те що діти вивчають в 5 класі ми з вами колись аж у сьомому освоювали. Думаю вам потрібно і дальше розвивати схильність до точних наук і перевести його зі звичайної школи до математичного ліцею.\n« Школа с английским уклоном | - »


Головна Підручники Підручник Аналіз банківської діяльності (Герасимович А.М.) скачати онлайн 12.5. Аналіз потреби банку в ліквідних коштах\nНа практиці більшість банків створюють резерви ліквідних засобів, які складаються з двох частин: 1) операційних резервів для підтримання потреб ліквідності за короткостроковими прогнозами; 2) планових резервів для забезпечення довгострокових прогнозів попиту на ліквідні засоби. Операційні резерви можуть перевищувати реальну потребу в ліквідних засобах або дорівнювати їй, залежно від того, якої загальної стратегії управління банком дотримується керівництво і який ступінь ризику (імовірність залишитися без ліквідних коштів) є прийнятним для даного банку. Зрештою, дії щодо управління ліквідністю значною мірою ґрунтуються на результатах аналізу потреби в ліквідних коштах на певний період, а ефективність процесу управління визначається точністю та реалістичністю одержаних прогнозів.\n1. Поточні зобов’язання («гарячі гроші») — кошти, які можуть бути зняті з рахунків без попередження і які чутливо реагують на зміни процентних ставок на ринку. Це — міжба нківські позики з нефіксованим строком погашення, одержані позики «овернайт» (враховуються за строком «до одного дня»).\n2. Мінливі зобов’язання — це кошти, значна частина яких може бути вилучена з банку в будь-який час, але певна сума залишків перебуває на рахунках. До них входять кошти до запитання юридичних та фізичних осіб, кошти бюджету та позабюджетних фондів, коррахунки інших банків, кредиторська заборгованість та транзитні рахунки (враховуються за строками «до семи днів»).\n3. Стабільні зобов’язання, або основні вклади — джерела коштів, за якими ймовірність дострокового відпливу грошей мінімальна. До даної групи належать ощадні рахунки, депозитні сертифікати, строкові рахунки, недепозитні джерела коштів з фіксованими строками погашення, кошти від продажу цінних паперів.\nКонкретні вимоги щодо утримання коштів у ліквідній формі визначаються суб’єктивно, здебільшого на основі міркувань, припущень та досвіду менеджерів кожного банку. Обсяг ліквідних коштів за кожною групою обчислюється множенням установленої частки на суму зобов’язань за відповідною групою джерел фінансування. Додавши знайдені значення за всіма групами зобов’язань, розраховують загальну суму необхідних банку ліквідних коштів.\nНаприклад, у результаті аналізу стабільності своєї ресурсної бази банк з’ясував, що рівень осідання коштів за поточними зобов’язаннями становить 10 %, за групою мінливих зобов’язань — 20 %, а за стабільними зобов’язаннями — 95 %. З урахуванням одержаних даних банку слід здійснити перерозподіл обсягів зобов’язань за групами (табл. 12.9).\nТаблиця 12.9 АНАЛІЗ СТАБІЛЬНОСТІ ЗОБОВ’ЯЗАНЬ БАНКУ, тис. грн\nГрупа зобов’язань Сума Рівень осідання коштів, % Змінна частина Стабільна частина\nПоточні 13 730 10 12 357 1373\nМінливі 25 470 20 20 376 5094\nСтабільні 40 390 95 2019,5 38 370,5\nУсього 79 590 — 34 752,5 44 837,5\nЗа результатами аналізу можна зробити висновки, що змінна частина пасивів банку, яку слід враховувати в групі з найкоротшими термінами погашення (до трьох або до семи днів), становить 34 752,5 тис. грн. Загальна ж сума мінливих і поточних зобов’язань без урахування їх рівня стабільності становила 39 200 тис. грн (13 730 + 25 470 = 39 200). Результати аналізу дають змогу банку точніше обчислювати вихідні грошові потоки та не створювати надмірних резервів ліквідних коштів.\nКоефіцієнт Методика розрахунку Нормативне чи орієнтовне значення\nНорматив короткострокової ліквідності (Н6) Співвідношення ліквідних активів та короткострокових зобов’язань з початковим строком погашення до одного року не менше 20 %\nКоефіцієнт співвідношення позик і депозитів Відношення ліквідних активів (сума готівки та прирівняних до неї коштів, а також сальдо міжбанківських позик — наданих і одержаних, у тому числі й від центрального банку) до загальних активів банку __\nКоефіцієнт співвідношення позик і депозитів Відношення всіх активів з нормальним ризиком (включаючи позики, авізо, дисконти) до основних депозитів 70—80 %\nКоефіцієнт ліквідних цінних паперів Відношення цінних паперів уряду країни, які перебувають у портфелі банку, до сукупних активів __\nКоефіцієнт структурного співвідношення вкладів Відношення депозитів до запитання до строкових депозитів, характеризує рівень стабільності ресурсів банку __\nОперативний аналіз розриву ліквідності спрямовано на здійснення моніторингу за ліквідною позицією банку. Проводять його за допомогою табличного методу, групуючи активи і пасиви банку за термінами (по горизонталі) та за структурою (по вертикалі), що уможливлює порівнювання вхідних та вихідних грошових потоків у кожному із зафіксованих інтервалів та обчислення сукупного розриву ліквідності. Форму аналітичної таблиці банк вибирає довільну з урахуванням особливостей структури свого балансу та необхідного рівня деталізації інформації щодо строків. При цьому банк має вибрати той рівень деталізації, який найточніше відображає специфіку його діяльності, а структурну деталізацію можна довести до рівня рахунків аналітичного обліку кожної конкретної вимоги чи зобов’язання банку. Деталізація інформації за строками має бути найдокладнішою щодо найближчих періодів (протягом найближчого тижня — за днями, протягом найближчого місяця — за тижнями), у віддалені строки можна обмежитися загальними даними, проте сучасний розвиток програмних засобів дає змогу досягти будь-якого рівня деталізації.\nзалишок коштів на кореспондентському рахунку в НБУ в повному обсязі враховується в групі поточних активів. За грошовими коштами на коррахунках в інших банках (рахунки НОСТРО) терміни повернення визначаються відповідно до заведеної практики розрахунків з конкретним банком за умови, що розпорядження щодо переведення коштів буде віддано негайно. Як правило, цей термін не перевищує три дні. Отже, кошти на коррахунках вважаються високоліквідними, і їх відносять у групу «до трьох днів»;\nза кредитами, лізинговими та факто ринговими операціями, дебіторською заборгованістю терміни надходження грошових коштів визначаються згідно зі строками їх повернення, зафіксованими у відповідних угодах.\nЗа найпростішого підходу до розподілу пасивів за строками зобов’язання банку розглядають без урахування таких характеристик, як рівень осідання коштів за рахунками, оборотність чи ймовірність дострокового вилучення за строковими депозитами. Отже, зобов’язання враховуються в тій чи іншій групі в повному обсязі. Це дає змогу лише приблизно оцінити вихідний грошовий потік банку. За умови достатньої однорідності ресурсної бази банку застосовування подібного підходу є доцільним.\nУ разі використання банком різних джерел залучення коштів процес прогнозування вихідного грошового потоку ускладнюється. Аналіз проводиться за допомогою більш детального структурування пасивів, що дає змогу одержати точніший прогноз. Крім того, потреба банку в ліквідних коштах визначається з урахуванням рівня осідання та оборотності коштів за кожною групою зобов’язань, а також імовірності дострокового вилучення коштів за стабільними джерелами фінансування.\nГРУПУВАННЯ АКТИВІВ БАНКУ ЗА СТРОКАМИ ЇХ ПОГАШЕННЯ, тис. грн\nПоказник до 1 дня 1—7 днів 8—30 днів 1—3 місяці 4—6 місяців понад 6 місяців Усього\nГрошові кошти 6300 6300\nКоррахунок в НБУ 3780 3780\nКоррахунки в інших банках 5960 5960\nЦінні папери на продаж 4350 4350\nУсього активів з негайним строком погашення 10 080 10 310 20 390\nСтрокові депозити в НБУ 400 2100 2500\nСтрокові депозити в інших банках 1860 3400 1370 6630\nКредити банкам 230 3100 2500 2780\nКредити клієнтам 450 2380 7390 10 470 9567 5540\nЦінні папери на інвестиції 960 6653 2581 5300 3700\nІнші строкові вимоги 165 850 1780 2459 1100 470\nВсього активів з фіксованим строком погашення 1245 9150 23 823 19 660 15 967 9710 79 555\nОбов’язкові резерви в НБУ 4200 4200\nОсновні засоби 29 050 2905\nІнвестиції в дочірні компанії 2000 2000\nУсього активів з невизначеним строком погашення 9105 9105\nВсього активів 11 325 19 460 23 823 19 660 15 967 18 815 109 050\nАктиви 11 325 19 460 23 823 19 660 15 967 18 815 109 050\nПасиви 7160 23 410 20 390 22 570 6060 29 460 109 050\nРозрив ліквідності 4165 –3950 3433 –2910 9907 –10 645\nСукупний розрив 4165 215 3648 738 10 645 — —\nОсобливо значний вплив на ліквідну позицію банку справляють великі за обсягами угоди, котрі необхідно враховувати ще на етапі їх планування та підготовки контракту. Реалістичний прогноз може бути складений лише за наявності подібної інформації. Маючи достовірний прогноз ліквідної позиції, банк може оцінити свої можливості щодо підтримання необхідного рівня ліквідності, у разі потреби залу чити кошти за прийнятною ціною з доступних джерел та точніше планувати власну діяльність.\nАНАЛІЗ РЕАЛЬНОГО ТА ПРОГНОЗОВАНОГО РОЗРИВУ ЛІКВІДНОСТІ, тис. грн\n1. Активи 11 325 19 460 23 823 19 660 15 967 18 815 109 050\n2. Пасиви 7160 23410 20 390 22 570 6060 29 460 109 050\n3. Розрив ліквідності (ряд. 1 – ряд. 2) 4165 –3950 3433 –2910 9907 –10 645\n4. Сукупний розрив 4165 215 3648 738 10 645 — —\n5. Вхідний потік (прогноз) 3200 1500 4900 2600 5300 — 17 500\n6. Вихідний потік (прогноз) 4000 2100 7450 850 4630 1120 20 150\n7. Розрив ліквідності (прогноз) (ряд. 5 – – ряд. 6) –800 –600 –2550 1750 670 –1120 –2650\n8. Сукупний розрив (прогноз) –800 –1400 –3950 –2200 –1530 –2650 —\nЗагальний розрив (ряд. 4 + ряд. 8) 3365 –1185 –302 –1462 9115 –2650 —\nЯк видно з табл. 12.13, прогнозований сукупний розрив ліквідності протягом усього планового періоду має від’ємне значення, що свідчить про дефіцит ліквідних коштів у банку. Оскільки банк має реальний надлишок ліквідних коштів, то це дає змогу частково зменшити величину прогнозованого дефіциту. Так, у найближчий день (до 24 год.) банк має загальний надлишок ліквідних коштів у сумі 3365 тис. грн, але вже в наступні сім днів ці кошти розміщуються на ринку, і з урахуванням прогнозу розрив ліквідності стає від’ємний. Ця ситуація зберігається протягом наступних трьох місяців і лише в період 4—6 місяців банк матиме надлишок ліквідних засобів, які повністю використовуються в наступний період. Отже, банку слід розробити план дій, спрямованих на усунення від’ємного розриву ліквідності.


Фермерське господарство «Гадз» планує постачати яблучні чипси в Польщу та Угорщину - AgroTimes\nОвочі-Ягоди-Сад 9 березня 2021, 16:28\nФермерське господарство «Гадз» (Тернопільська обл.) – один з найбільших виробників яблук в Україні планує експортувати яблучні чипси в Європу, зокрема в Польщу та Угорщину.\nПро це повідомляється на офіційній сторінці господарства у Фейсбук.\n«Фермерське господарство «Гадз» планує реалізацію даної продукції в національних та регіональних мережах магазинів України, розвиток дистриб’юції на території країни та за її межами, зокрема Польща, Угорщина», – йдеться у повідомленні.\nТакож інформується, що ФГ «Гадз» підписало договір з ексклюзивним дистриб’ютором яблучних чипсів на території Рівненської області. А в Тернопільської цю продукцію вже продають у мережах магазинів: «Смаколик», «Торба», «Фрукти та овоч», «Європ» та інших.\nНагадаємо, Нагадаємо, Фермерське господарство «Гадз» в 2020 році інвестувало понад 100 млн грн в будівництво холодильника та цеху сушіння фруктів. У середині лютого почалося виробництво яблучних чипсів. Нині лінійка цих сухофруктів представлена у двох видах упаковки: крафт та біла та в трьох смаках: чипси яблучні солодкі, чипси яблучні оригінальні і чипси яблучні з кислинкою. Згодом планується розширення лінійки смаків, а також запуск лінії по виготовленню пюре, джемів та соків.\nекспорт переробка фруктів Переробка яблук ФГ "Гадз"


Публікації. Результати досліджень опубліковані в 5 статтях у наукових фахових виданнях та 6 тезах доповідей у збірках наукових конференцій.\nДослідження виконані на щурах (самці вагою 100-120 г). У декапітованих тварин швидко вилучалися великі півкулі головного мозку. Синаптосоми виділяли з гомогенату великих півкуль шляхом диференційного центрифугування та центрифугування в градієнті фіколла за методом Котмана (Cotman, 1974). Фракцію синаптосом суспендували в стандартному сольовому розчині, що містив (мM): NaCl – 126, KCl – 5, MgCl2 – 1.4, NaH2PO4 – 1.0, HEPES – 20 (pH 7.4), d-глюкозу – 10, амінооксиоцтову кислоту (інгібітор ГАМК-трансамінази) – 0.1. Сольовий розчин насичували O2 перед використанням. Усі операції проводили при 0-40С. Концентрацію білка визначали за методом Лоурі (Lowry et al., 1951) у модифікації Ларсона (Larson et al., 1986).\nСинаптосоми (2 мг білка/мл) навантажували [3H]ГАМК у стандартному сольовому розчині, що містив 1 мМ кальцію. Синаптосоми, відмиті шляхом центрифугування від [3H]ГАМК, яка не захопилася, та від Са2+, суспендували в номінально безкальцієвому стандартному сольовому розчині. Препарат (1мг білка/мл) використовувався для досліджень одразу і не довше 4 год після виділення.\nКількість вивільненої [3H]ГАМК визначали в супернатантах і в SDS-розчинених осадах шляхом вимірювання радіоактивності у сцинтиляційній рідині AСS на лічильнику Delta 300 ("Tracor Analytic", США). Вміст [3H]ГАМК у супернатантах вира-жався у відсотках від загальної кількості мітки у синаптосомах. Вивільнення [3H]ГАМК із синаптосом, преінкубованих без стимулювальних агентів в Ca2+-вмісному або без-кальцієвому середовищі, приймалося за базальне вивільнення. Стимульоване вивіль-нення [3H]ГАМК обчислювали як різницю між кількістю [3H]ГАМК, що вивільняється під впливом стимулювальних агентів, і базальним вивільненням.\nДля перемеалізації брали навантажені [3H]ГАМК синаптосоми протягом 2 год після навантаження. Синаптосоми, суспендовані у номінально безкальцієвому стан-дартному сольовому розчині з 2 мM АТФ, обробляли 20 мкг/мл дигітоніном протягом 5хв при 250С. Потім на препараті досліджували стимульоване вивільнення [3H]ГАМК.\nЗміни трансмембранного потенціалу синаптосом реєстрували, вимірюючи флуоресценцію катіонного потенціалчутливого зонду родаміну 6G на спектрофлуориметрі Hitachi MPF-4 (Японія) у термостатованій кюветі при постійному перемішуванні. Довжини хвиль збудження і флуоресценції були 528 нм і 551 нм, відповідно.\nСтатистична обробка даних проводилась за загальновизнаними методами варіаційної статистики за допомогою ПК. Всі чисельні значення результатів досліджень наводились у вигляді середньоквадратичне відхилення (SEM). Після кожного результату наводиться значення кількості експериментів (n). Достовірність статистичних відмінностей для груп даних досліджень визначалася за допомогою Стьюдент тесту (t-тесту). Критерієм достовірності відмінностей було значення р  0,05.\nДля дослідження особливостей механізмів стимуляції α-латротоксином нейросекреції було обрано декілька експериментальних стратегій: в синаптосомах змінювали кількість нейромедіатора у везикульованому пулі або в цитозолі, або пригнічували екзоцитоз різними агентами, також комбінували ці підходи, і потім досліджували особливості дії α-LTХ за цих умов.\nДія -LTX на синаптосоми з виснаженим цитозольним пулом [3H]ГАМК\nВ рамках першої серії дослідів нашим завданням було з'ясувати, чи визначає кількість ГАМК у цитозолі відповідь синаптосом на дію α-LTХ. Загальний підхід полягав у тому, щоб виснажити цитозольний пул [3H]ГАМК шляхом пермеалізації синаптосом або використовуючи конкурентні інгібітори ГАМК-транспортера (НК і 2,4-ДАМК), і після цього виміряти Ca2+-залежне і Ca2+-незалежне LTХ-стимульоване вивільнення [3H]ГАМК. Якщо джерелом медіатору є цитозоль, то логічно припустити, що виснаження цього пулу має спричинити відповідне послаблення виходу нейромедіатора.\nВ результаті проведених дослідів ми встановили, що для пермеалізованих дигітоніном синаптосом необхідна наявність екзогенного АТФ для підтримання протонного градієнту синаптичних везикул і здатності їх до екзоцитозу у відповідь на зростання [Са2+]i. Додавання α-LTХ до синаптосом, пермеалізованих у базкальцієвому буфері, спричиняє швидке вивільнення [3H]ГАМК, що є більшим за присутності АТФ, аніж за його відсутності. Вивільнення відбувається і у середовищі з ЕГТА, отже ефект токсину може розвиватися і за дуже низьких концентрацій Са2+.\nДля того, щоб з'ясувати, чи за цих умов зв'язується α-LTХ специфічно з Са2+-незалежним рецептором, були проведені експерименти з конканаваліном А. Цей лектин практично не змінює здатність токсину приєднуватися до рецепторів, але пригнічує нейросекрецію, стимульовану α-LTХ. Преінкубація з ConА майже повністю інгібує здатність токсину вбудовуватися до плазматичної мембрани. Крім того, після зв'язування із мембранним рецептором α-LTХ піддається конформаційним змінам, яким і перешкоджає ConА (Khvotchev &Sudhof, 2000). В наших дослідах, коли синаптосоми перед пермеалізацією обробляли 5мкМ ConА, 1 нМ токсин за таких умов не викликав вивільнення [3H]ГАМК. Отже, можна зробити припущення, що нейросекреція, стимульована α-LTХ з пермеалізованих синаптосом у середовищі, вільному від Са2+, є результатом специфічного впливу токсину на процес екзоцитозу. Це узгоджується і з даними інших дослідників (Bittner&Holz, 2000).\nНаступними були проведені досліди з конкурентними інгібіторами зворотного захоплення ГАМК. Отримані результати свідчать, що НК і 2,4-ДАМК ефективно виснажують цитозольний пул [3H]ГАМК. Після додавання до навантажених синаптосом цих агентів відбувається гетерообмін нейромедіатора з ними, внаслідок чого спостерігається значне зростання кількості позасинаптосомальної мітки.\nВодночас, виснаження цитозольного пулу [3H]ГАМК має різні наслідки для дії - LTХ. За таких умов у механізмі дії субнаномолярної та наномолярної концентрацій токсину спостерігаються істотні відмінності. Після зменшення цитозольного пулу [3H]ГАМК секретогенний ефект 3нМ -LTХ (концентрація, що перевищує Кд токсин-рецепторного комплексу) був у 2 -3 рази слабшим за контроль. Причому результати таких дослідів були подібними, незалежно від наявності в середовищі Ca2+, а отже і від типу залученого рецептора токсину.\nВ той же час, із синаптосом з виснаженим цитозольним пулом [3H]ГАМК вивільнення, викликане 0.5 нМ токсином, було навіть трохи вищим за контроль. Це можна пояснити конкурентним блокуванням НК зворотного входу [3H]ГАМК. Результати цих експериментів були подібними, незалежно від наявності в середовищі Ca2+. Логічно було припустити, що у субнаномолярній концентрації (нижчій за Кд комплексу токсин-рецептор) -LTХ не викликає помітного виходу цитозольної ГАМК.\nТаким чином, механізм вивільнення ГАМК, скоріш за все, не визначається наявністю чи відсутністю Са2+ в середовищі (а отже, і типом рецептора, до якого приєднується токсин). Експерименти вказували на можливість того, що під дією токсину ГАМК виходить із цитозолю. Варто було продовжити дослідження із застосуванням підходу, який би міг підтвердити та поглибити зроблені висновки.\n2.Вплив -латротоксину на синаптосоми за умов модулювання процесу екзоцитозу синаптичних везикул інгібіторами протеїнфосфатаз\nВідомо, що багато білків, які беруть участь у здійсненні процесу екзоцитозу, регулюються шляхом фосфорилювання-дефосфорилювання. Ми обробляли синаптосоми інгібіторами основних серинових/треонінових протеїнфосфатаз (ПФ) – 1, 2А і 2В, щоб порівняти, чи однаково потребують активності певних ПФ для своєї секретогенної дії 4-амінопіридин (стимулятор Са2+-залежного екзоцитозу) та -LTХ.\nВ наших експериментах 1мкM окадаєва кислота (інгібує ПФ 1 та 2А) помітно пригнічувала секретогенний ефект 2мM 4-амінопіридина. 1мкM циклоспорин А (інгібітор ПФ 2B), навпаки, посилював екзоцитоз, стимульований 4-амінопіридином. Отже, ПФ 1, 2А та 2В є важливими для цього процесу. Це узгоджується і з висновками інших дослідників (Baldwin et al., 2003). Як 1мкM ОК, так і 10мкM CsА посилювали стимулювальну дію -LTХ. Це свідчить про те, що механізми нейросекреції, викликаної токсином і 4-амінопіридином, мають певні відмінності.\nОкремо варто зазначити, що по-перше, ефекти обох агентів на дію токсину були однаковими середовищах з Са2+ та без Ca2+. По-друге, чим нижчою була використана концентрація -LTХ, тим помітнішою була активація CsА нейросекреції, стимульованої -LTХ. Можливо, що у випадку високих концентрацій токсину зростав внесок процесу витікання ГАМК із цитозолю (нечутливе до дії інгібітора ПФ).\n3. Дія -LTX за умов інгібування процесу екзоцитозу інгібітором ФІ 4-кінази феніларсен оксидом\nНаступна серія експериментів була проведена на синаптосомах, в яких було пригнічено синтез фосфатидилінозитол-4,5-дифосфату, який є однією з молекул, важливих для здійснення екзоцитозу. Для цього був використаний інгібітор ФІ4-кінази (а зрештою, і процесу екзоцитозу) феніларсен оксид (ФАО). Завданням був детальний аналіз дії ФАО на вивільнення [3H]ГАМК, стимульоване деполяризацією 4-АП або різними концентраціями -LTХ.\nФАО майже повністю пригнічував нейросекрецію, стимульовану як деполяризацією 4-АП (тобто екзоцитоз), так і субнаномолярною концентрацією токсину. Це можна було розглядати, як ще одне підтвердження того, що основна дія низьких концентрацій токсину – стимуляція екзоцитозу. Чутливість до ФАО -LTХ-стимульованого екзоцитозу не залежала від наявності Са2+ в позаклітинному середовищі.


Найкраща кав’ярня на розі, Чернівці: смачна кава, десерти - md-ukraine\nДо «Кав’ярні на розі Університетської та Сковороди» хочеться приходити по запаси мрій і душевного тепла. Здається, тут немає місця, де не живуть любов і затишок. Заклад має креативний, до деталей продуманий дизайн. Світильник у формі чайника, кована фігура жінки, що п’є каву, на бильцях східців, картини з кавових зерен, небанальні афоризми на стінах, цікава фотосушка. І безліч книг – на полицях, під стелею, навіть на вішаках. До речі, заклад сприяє буккросингу.\nА стіна на першому ярусі майже вся вкрита написами вдячності та малюнками гостей. У кав’ярні готують незрівнянні кавові напої. Окрім класичних, є кава по-таллінськи, кава з перцем чилі і кава з родзинками. Кожен охочий має змогу «підвісити» каву. Гості радять спробувати польський бігос, а з десертів – млинці та бельгійські вафлі.\nЧернівецька обл., м. Чернівці, вул. Університетська, 17\n~ 268 м.\nПам'ятка архітектури Резиденція митрополитів Буковини і Далмації\n~ 751 м.


Скорочено “Лісова пісня” Українки – Школьные сочинения\nHome | 💡Стислі твори | Скорочено “Лісова пісня” Українки\nСтарий ліс на Волині, дика і таємнича місцина. Початок весни. З лісу вибігає “Той, що греблі рве”. Вік перемовляється з потерчатами та Русалкою, яка нагадує йому про своє кохання, дорікає зрадою. Водяник сварить Русалку, що вона водиться з облудливим чужинцем.\nДо обійстя приходить вдова Килина. Вона бере у Мавки серп і починає жати. З Лукашем вона жартує, а потім іде до хати.\nМавка збирається знову стати лісовою царівною. Вона вдягається у багряницю, срібний серпанок. До неї починає залицятися Перелесник. Вони починають танцювати.\nАле з’являється Марище, яке хоче забрати Мавку. Вона кричить, що ще жива.\nАле Мавка надіється перетворити його на людину силою свого кохання. Лукаш лякається Мавки, тікає від неї.\nЛукаш починає грати. Мавка спалахує давньою красою, і чоловік кидається до неї. Але вона зникає.\nПочинається сніг. Лукаш замерзає з усмішкою на устах.\nТвір на тему: Скорочено “Лісова пісня” Українки\nСкорочено - РОКСОЛЯНА - ОСИП НАЗАРУК\n"Мысль народная" в романе-эпопее Л. Н. Толстого "Война и мир"


Хід будівництва ЖК "Комфорт-Кам`янець" | Нерухомість від забудовників\nКаталог новобудов Кам'янець-Подільський →\nЖК Комфорт-Кам`янець →\nХід будівництва ЖК Комфорт-Кам`янець\nЖК Комфорт-Кам`янець - Хід будівництва\nРозділ відображає динаміку будівництва житлового комплексу Комфорт-Кам`янець. Виконання робіт представлене у вигляді новин, розміщених на часовій лінії в хронологічному порядку. Кожна новина висвітлює певний етап і за нагоди містить фотографії будівництва жк Комфорт-Кам`янець. Для перегляду повного вмісту новини, необхідно натиснути кнопку "докладно".\nНовини про хід будівництва додаються самими забудовниками або модератором порталу. Як правило, інтервал публікації новин становить 2-3 місяці залежно від регіону та комплексу. Ми намагаємося висвітлити весь процес, починаючи від спорудження фундаменту і закінчуючи оздоблювальними роботами та благоустроєм території. Сподіваємося, що перегляд фото дозволить оцінити якість будівельних робіт жк Комфорт-Кам`янець та прийняти рішення стосовно купівлі квартири.


У регіонах тривали захоплення ОДА – підсумки дня (24 січня)\n24 Січень 2014, 23:51\nУ п’ятницю в низці регіонів України тривали захоплення обласних державних адміністрацій та інших владних органів, а також інші протестні акції. Демонстранти вимагають відставок голів облдержадміністрацій.\nВ інших регіонах, навпаки, місцеві ради голосами депутатів від владної більшості ухвалювали заяви на підтримку дій влади і з засудженням дій опозиції на Євромайдані.\nВ Ужгороді весь день пікетували обласну державну адміністрацію, вимагаючи відставки її голови, а також надання великої зали в її приміщенні для роботи опозиційної Народної ради. Голова Олександр Ледида на зустрічі з мітингувальниками відкинув ці вимоги. Активісти вирішили не штурмувати будівлю ОДА, а неперервно пікетувати її.\nУ Львові весь день тривало блокування приміщень ОДА, які мітингувальники захопили ще в четвер. Працівників облдержадміністрації не пускали на роботу. Партія «Свобода» повідомила, що і в районах області почали захоплювати чи блокувати районні держадміністрації. Демонстранти також блокували у Львові приміщення, де базуються спецпідрозділи силовиків. Тим часом обласна прокуратура почала досудове розслідування за фактом захоплення приміщення ОДА. Голова облдержадміністрації Олег Сало під тиском демонстрантів підписав у четвер заяву про відставку, але вже ввечері того дня пояснив, що не вважає себе зобов’язаним тією заявою, поданою під примусом.\nВ Івано-Франківську мітингувальники захопили у п’ятницю приміщення обласної держадміністрації – в четвер їм це не вдалося. З будівлі виносили меблі, щоб спорудити з них барикади біля будівлі. Прокуратура області почала досудове розслідування за цим фактом. Тим часом обласна рада збирається в суботу провести пленарне засідання позачергової сесії, щоб спробувати висловити недовіру голові ОДА Василеві Чуднову. У четвер таке рішення не пройшло на засіданні президії облради.\nДемонстранти біля будівлі ОДА в Луцьку, які намагалися прорватися в неї, з другої спроби домоглися від голови облдержадміністрації Бориса Клімчука заяви про відставку, але потім він заявив, що далі виконуватиме свої обов’язки, поки президент не ухвалить рішення за його заявою. За повідомленнями, також був змушений подати у відставку голова обласної ради Володимир Войтович.\nУ Рівному обласна міліція відкрила у п’ятницю кримінальне провадження за фактом захоплення облдержадміністрації, що сталося ще в четвер. А міська рада Рівного провела у п’ятницю позачергову сесію, на якій закликала Верховну Раду скасувати «закони 16 січня».\nУ Тернополі голова облдержадміністрації, приміщення якої захопили ще в четвер, Валентин Хоптян відмовився йти у відставку і закликав зберігати правопорядок, а відтак опинився в лікарні через високий тиск. Обласна міліція відкрила кримінальне провадження через захоплення ОДА. Обласна рада збирається в суботу на сесії розглянути створення обласного виконавчого комітету замість облдержадміністрації.\nУ Чернівцях демонстранти захопили у п’ятницю обласну держадміністрацію й на ніч готувалися бути пильними й готовими до ймовірного штурму правоохоронців. Під час штурму був травмований голова обласної ради, яка працює в тому ж будинку, Михайло Гайничера. Голова ОДА Михайло Папієв відмовився писати заяву про відставку, чого вимагали мітингувальники. Тим часом обласна прокуратура повідомила, що почате досудове розслідування за фактом першої невдалої ранкової спроби захопити будівлю.\nУ Хмельницькому мітингувальники захопили у п’ятницю облдержадміністрацію. Обласна міліція відкрила кримінальне провадження за цим фактом.\nУ Житомирі тривало пікетування будівлі ОДА, яку демонстрантам у четвер не вдалося захопити. За фактом цієї спроби почали досудове розслідування, повідомили в облпрокуратурі. Тим часом міська рада Житомира закликала у п’ятницю президента звільнити всіх затриманих учасників протистояння в Києві, скасувати «закони 16 січня», відправити у відставку уряд і провести дострокові вибори і президента, і Верховної Ради.\nУ Вінниці ввечері у п’ятницю відбулася демонстрація під будівлею обласної держадміністрації. Її учасники заявляли, що мають намір дочекатися сесії обласної ради, що має відбутися в суботу.\nУ Черкасах увечері у п’ятницю відбулася спроба штурму обласної державної адміністрації, але опозиції, яка попереджала про провокацію, вдалося зупинити найрадикальніших демонстрантів. Демонстранти також вимагали звільнити затриманих у перебігу попереднього штурму, що стався ще в четвер. Перед тим удень керівництво ОДА звернулося до міліції з проханням розслідувати ту першу спробу захопити будівлю; тоді міліція врешті вибила демонстрантів ізсередини. Затримали 58 осіб, пізніше декого з них відпустили. Як заявили в обладміністрації, збитки від тієї спроби, в перебігу якої зазнали руйнувань частини чотирьох поверхів будинку, становлять кілька мільйонів гривень.\nУ Кіровограді позачергова сесія обласної ради голосами владної більшості засудила протистояння в Україні; опозиція заявила про порушення при голосуванні за це. Під будівлею відбувалися мітинги і прихильників, і супротивників Євромайдану.\nВ Одесі голови облдержадміністрації і облради у спільному зверненні засудили протестувальників у Києві. Одеська міська рада теж ухвалила звернення, яким підтримала дії президента і закликала припинити «екстремістські» й «антиконституційні» дії. Увечері мітингові місцевого Євромайдану намагалися перешкодити автомобілізовані супротивники під гаслом «Стоп Майдан».\nУ Чернігові під будівлею обласної державної адміністрації відбулися мітинги прихильників опозиції і прихильників влади. Акції відбувалися мирно. Входи до будівлі охороняли правоохоронці.\nУ Сумах відбулося пікетування будівлі, в якій працюють ОДА, обласна і міська рада. Входи до неї блокувала міліція. Обласна рада не змогла ухвалити заяви на підтримку президента й із засудженням Євромайдану. Міліція заперечила повідомлення, ніби облдержадміністрацію захопили демонстранти.\nУ Полтаві частина учасників мітингу під облдержадміністрацією якийсь час намагалася штурмувати її, але правоохоронці втримали натиск. Голова ОДА Олександр Удовиченко, який вийшов до демонстрантів, щоб заспокоїти їх, відмовився на їхню вимогу піти у відставку.\nУ Дніпропетровську міська рада висловила підтримку президентові й закликала рішуче засудити «екстремістів і безвідповідальних політиків». Депутати владної більшості в цій заяві висловили обурення становищем в Україні і звинуватили в ньому опозицію. Опозиційні депутати міськради, які не брали участі в цьому голосуванні, оприлюднили власну заяву з засудженням дій влади. Також заяву на підтримку дій влади ухвалила міська рада Кривого Рогу.\nУ Сімферополі Верховна рада Криму закликала президента, Верховну Раду України і РНБО запровадити в Україні надзвичайний стан. Парламент автономії також закликав мешканців півострова підтримувати бійців кримських підрозділів внутрішніх військ і «Беркута», які нині перебувають у Києві, зокрема, переказувати їм гроші.\nУ Донецьку нечисленну акцію прихильників Євромайдану біля пам’ятника Шевченкові витіснили звідти кількасот учасників акції Партії регіонів на підтримку президента, «закону і порядку». Обидві акції були узгоджені з владою. Між сторонами сталася невелика бійка.\n(за матеріалами кореспондентів Радіо Свобода і агентств)