No fears — освітній проєкт для майбутніх стартаперів | Vector\n31 Травня 2021, 09:00\nБогдан Діордіца Нативно розповідаю про бренди, компанії та людей\n#Ea #IT #PR #Sigma Software #Sigma Software Labs #Медиа #ОС #Старт #Стартапер #Стартапы\nЯк політтехнолог і маркетолог заснували агенцію з просування брендів, селебрітіз і політиків у Вікіпедії\nКіногенератор: Що подивитись, якщо не знаєш, що подивитись?\nЯ хочу піти в стартап. Де знайти кофаундерів і як зафіксувати частки в команді — No Fears\nЯ хочу інвестувати у стартап. Кому я точно не дам грошей — No fears\nХочу піти у стартап. Як і де реєструвати компанію — No fears\n26 Травня 2021, 09:00 8 хв читання\n25 Травня 2021, 09:00 13 хв читання\n«Факапи роблять нас крутішими». Вовк, Жиляєв і Ваховський про те, чому не треба соромитися помилок\nМожна пройти сотні курсів із усіляких тем, але навіть вони не врятують нас від факапів. Це людський фактор, і він є скрізь. Що ж з ним робити?\nРазом із «Люксоптика» ми поговорили про найгучніші, найсмішніші та улюблені факапи Данила Ваховського, Саші Жиляєва і Сергія Вовка. Вони їх не соромляться, а навпаки — дякують за досвід. А тепер і ви зможете навчитися на цих історіях, як правильно ставитися до факапів і стати трішки крутішими.\nДанило Ваховський: «Шукаю мотив факапу»\nКеруючий партнер Havas PR Kyiv\n10 років тому ми з командою рахували бюджет на відеопродакшн проєкту. Я підтвердив його, і ми передали папери клієнту. Він все підписав, а потім виявилося, що договір показали в гривні, а продакшн порахував його в доларах. Цей нюанс повів проєкт у жорсткий мінус. Відтоді в бюджетах я пишу рядок валюти, в якій все пораховано.\nУ мене завжди не складалися відносини з документами. Я був одним із небагатьох менеджерів на «Новій пошті», через якого компанія отримувала податкові штрафи. Ми не встигали реєструвати податкові накладні, тому що я не туди засовував документи. Так я навчився ніколи не працювати з бухгалтерськими паперами. Я в цьому точно не ефективний.\nУ команді ми розглядаємо кейси факапів і робимо висновки. Я ніколи не проявляю емоції, коли вони трапляються: не сварю, а розмовляю з командою на рівних. Намагаюся шукати мотив факапу.\nКоли я видавав журнал, у нас вийшов PR-матеріал із клієнтом — великою дорожньою компанією. Ми неправильно написали прізвище героя — «Тимофєєв». Стаття виходила українською, і там були нюанси в перекладі. Є два варіанти, як писати прізвище в перекладі: через «е» або «є». Ми написали не так, як він звик. Водночас в офіційних документах він пише так, як зробили ми.\nКоли матеріал вийшов, клієнт дуже засмутився, а його PR-менеджер дзвонив нам із докорами. Ми вибачилися і запропонували в наступному номері журналу зробити ще один вихід із героєм, в якому виправимо прізвище.\nПеред відправленням номера в друк коректор знову виправила прізвище на такий же неправильний варіант. Ми вийшли зі старою помилкою. Вони знову нам подзвонили, на що я відповів: «Ми зробили все, що змогли».\nПомилки допускають всі. Важливо пройти досвід болючих помилок, щоби не відчувати важких емоцій, коли не вийшло, як хотіли.\nДля мене головне бути справжнім. Я завжди кажу собі й колегам, що я гарний настільки, наскільки хороший мій останній проєкт. Якщо він близький до досконалості, але в ньому є недоліки, це не страшно. Адже мій наступний проєкт буде без цих помилок.\nІ пам’ятайте: ідеальних людей немає, крім Кріштіану Роналду.\nСергій Вовк: «Гладенько не буває»\nУ мене було багато професій і робіт. Одна з перших із працевлаштуванням, трудовою книжкою та зарплатою — журналіст харківської газети «Время».\nФакап був смішний: мене акредитували як журналіста на київському кінофестивалі «Молодість» 2004 року. Він відкривався фільмом «Настройщик» Кіри Муратової. Під час самого фестивалю мені навіть вдалося пообідати з режисеркою і її чоловіком.\nПісля повернення я повинен був зробити матеріал про фільми-переможці в різних номінаціях. Але на «Молодості» я познайомився зі своїм кумиром, Вадимом Рутковським, редактором журналу «ОМ». І ми в місцевому кафе пили коньяк і їли тістечка, а на показах фільмів спали.\nПісля того, як я повернувся до Харкова, у мене виникли проблеми. Фільмів я не бачив, а значить, написати нічого не міг. Я запропонував редактору написати, як обідав за одним столом із Кірою Муратовою. Так замість матеріалу про «Молодість» вийшов матеріал про Муратову. Це нормальний факап, за радянських часів мене б звільнили.\nЯ виріс в той час, коли в заголовках бізнес-книг було «найцінніше, що може з вами трапитися, — ваші помилки». Я з покоління, яке ввібрало, що все приходить через помилки в пошуках ідеального результату, гладенько не буває.\nЯ працював у двох рекламних агентствах, з яких мене звільнили. Це, напевно, мої головні факапи.\nІз Leo Burnett мене звільнили за некоректний коментар у Facebook. Коли Паша Вржещ, Ярослав Сердюк і Єгор Петров йшли робити Banda, під постом Паші я написав «бий козлів». Директор розцінив мої слова як образу. Це була усвідомлена безглуздість, я мав на увазі козлів глобально і локально.\nЗа деякий час я вибачився, адже Leo Burnett багато чому мене навчило: там я освоїв рекламу, завів друзів і поїхав вчитися в Miami Ad School, що надихнуло на КАМА.\nЦе молодість: гарячим двозначним коментом я змусив себе звільнити. Поки я йшов від кабінету директора до столу, у мене вже забрали ноутбук і закрили доступ до пошти, щоб я не написав ще якусь нісенітницю. Я був лідером думок у компанії, всі любили мої листи.\nУ Ogilvy я кар’єрно і ментально уперся в стелю. Я не виконував роботу і довів справу до звільнення. Це сталося, коли мій бос робив за мене тендерні презентації. Просто я відтягував дедлайни й спеціально доводив до останнього моменту. Після третього випадку мені сказали: «Сергій, вали нафіг».\nАле я був непростим хлопцем, оформив це як звільнення. Заявив, що не хочу сам іти, й мені виплатили три зарплати. Їх вистачило на два тижні відпочинку в Стокгольмі.\nКоли ми відкривали КАМА, трапився кумедний випадок. Люди прийшли, послухали офіційну частину, випили на барі. Тим часом Слава Балбек із працівниками ще монтували туалети. Відвідувачі вже вишикувалися в чергу і думали, що там хтось закрився й довго сидить.\nДля мене це все не факапи, а життя. Факап це процес еволюції. Це класика драматургії: герой — той, хто йде до своєї мети, долаючи труднощі. Факапи дозволяють відчувати себе героєм.\nСаша Жиляєв: «Засмучуюсь, але розумію, що без факапів нікуди»\nЯк казав мій колишній керівник в Comfy: все, що нас не вбиває, робить нас сильнішими. І не помиляється той, хто нічого не робить.\nУ мене сталося багато факапів у Comfy. 2006 року ми відкривали магазини в Донецьку. Я зробив офігенну рекламну кампанію, в яку вклали купу грошей. Але кампанію запустили за три дні до заходу. Це занадто маленький термін, вона не спрацювала, як очікувалося.\nЯ вдячний моїм босам, що не звільнили мене. Усі факапи обговорювалися з ними не в повчальному тоні. Головне, що ми винесли — розуміння, що ми зробили й більше ніколи такого не робили.\nПомилки — це завжди болісно. Коли ти не винен у факапі, а відповідальність частково або повністю падає на тебе, я сильно переживаю.\nУ Prom у нас трапився карантинний факап, який не залежав від мене безпосередньо. Ми хотіли зняти рекламу для Prom із «Похитителем Ароматов» «Похититель Ароматов» фешн блогер . Ми все затвердили, але він не міг зніматися в Україні. Блогер живе в Британії, а кордони закриті. Ми до нього теж не могли прилетіти. Єдина країна, де могли знімати, — Молдова.\nМи організували знімальну групу в Кишиневі, купили «Похитителю» квиток із Британії. Але нашій групі на шляху до Молдови надійшов лист. З’ясувалося, що у «Похитителя» COVID-19, і його не випускають із країни.\nЗвичайно, ми могли передбачити другого героя, але тоді це було нереально. Ми повністю скасували зйомку, витративши кошти на підготовку. Це була лажа.\nЯ переживаю факапи емоційно — засмучуюсь, але розумію, що без них нікуди.\nУ нашого партнера «Люксоптика» є всі найновіші моделі сонцезахисних окулярів. Приходьте в магазини мережі, щоби відчути себе крутими.\n#Бізнес #Люксоптика #Факап\n1 Данило Ваховський: «Шукаю мотив факапу»\n2 Сергій Вовк: «Гладенько не буває»\n3 Саша Жиляєв: «Засмучуюсь, але розумію, що без факапів нікуди»\n29 Травня 2021, 14:00 5 хв читання\nЯк SoftServe організували VR-івент для співробітників за десятки тисяч євро\n22 Лютого 2021, 15:00 8 хв читання\n02 Червня 2021, 09:00\nХворі зуби — це не тільки нестерпний біль, а ще і великий удар по гаманцю. Але чи задумувалися ви, чому лікувати зуби так дорого?\nЯрема Міклош, засновник стоматології YaremaDental, розібрав вартість послуг на складники та розповів, як веде стоматологічний бізнес.\n«Спробуй себе в різних професіях та обери те, що тобі до душі», — запропонували батьки влітку між десятим та одинадцятим класом. Два дні я працював із найвідомішим юристом Львова, який дуже багато курив, а його робота зводилася до передачі хабарів від клієнта до судді чи прокурора.\nДалі я цілий день провів із братом-банкіром, стіл якого був заповнений стосами паперу. І вже після цього я потрапив до стоматолога, який горів своєю справою. Мене вразила вдячність, із якою люди від нього виходили.\nЛікар випромінював енергію та позитив. Так я вирішив стати стоматологом.\nМислити як бізнесмен\nЯкщо я хочу надавати клієнтам найкращий сервіс у найкращому районі міста, то маю мислити не тільки як хороший стоматолог, але і як бізнесмен. Потрібно ретельно розрахувати всі показники рентабельності.\nУ бізнесмена регулярно виникають питання на кшталт:\nчи ефективно працює підприємство;\nкупувати інноваційний пристрій, що покращить відчуття клієнта під час лікування, чи амортизувати наявне обладнання;\nпридбати CRM-програму для якісного зберігання клієнтської історії чи вести облік в Excel.\nКілька років тому я пішов на персональний коучинг до фінансового консультанта із медичної сфери. Він допоміг мені розібратися в усьому та налагодити управлінську діяльність.\nЗавдяки консультації ми:\nзбалансували бюджет витрат і доходів;\nпочали відкладати гроші на амортизацію обладнання;\nскасували чимало знижок, оскільки вони приносити збитки. Залишили тільки невеликі знижки для дітей, які лікують своїх батьків, і для багатодітних сімей.\nЩо впливає на вартість стоматологічних послуг?\nОсь як ми у клініці розподіляємо доходи:\nВід 42% до 51% йде на оплату праці людей. Це лікарі, прибиральниця, адміністратор, бухгалтер.\n15–20% іде на оренду, матеріали та інші витрати.\nВід 25 до 31% — чистий прибуток стоматології. Відповідно, даючи знижку 10%, я втрачаю приблизно половину свого прибутку.\nРозглянемо докладніше кожен пункт, що впливає на вартість послуг.\nНайдорожче у стоматології — це помилки. Ви не зможете стати досвідченим спеціалістом, поки не пройдете крізь них. А для цього потрібен час, терпіння та інтелект.\nЯ наймаю тільки висококваліфікованих лікарів у YaremaDental. А їх не так просто заохотити працювати в клініці. Хороший лікар може працювати сам на себе. Тому я мушу платити більше грошей, давати цікаву роботу, відправляти на курси та розвивати його як професіонала.\nВодночас є і певні обмеження. Наприклад, я не беру співробітників, яким менш ніж 32 роки. Саме в цей вік я відчув, що став спеціалістом.\nТакож наймаю ключових фахівців не частіше, ніж раз на пів року. Це допомагає зберігати цінності компанії.\nТакий підхід підвищує вартість стоматологічних послуг, але і робить їх якіснішими.\nВ YaremaDental часто звертаються пацієнти зі складними випадками, яким не змогли допомогти в інших клініках.\nСтоматологія — це часто комплексне лікування, до якого залучені кілька спеціалістів. Дуже важлива правильна діагностика і тактика лікування. Наприклад, якщо клієнт хоче вініри, але має нерівні зуби, потрібно спочатку провести ортодонтичне лікування.\nПід час лікування враховується багато чинників: стан зубів, м’язів, суглобів, осанки. Стоматологія не зводиться тільки до пломбування чи лікування карієсу, це просто. А ось лікувати всі зуби, коли є неправильний прикус або проблема з суглобами — це вже складний випадок.\nСкільки заробляють лікарі?\nЗаробітки залежать від багатьох чинників:\nКалендарний місяць. Грудень, січень, травень і літні місяці — з року в рік у цей час клієнтів найменше. Відповідно, зарплати зменшуються.\nСкладність робіт. Комусь із клієнтів потрібен один імплант, а комусь — чотирнадцять.\nСпеціальність. Можна ставити пломби, які коштують орієнтовно 3500 грн за штуку, а можна ставити імпланти, які коштують приблизно $1000.\nВідповідно до цих параметрів зарплата лікаря може коливатися від $1500 до $12 000.\nТопові хірурги й ортопеди, які працюють самі на себе, в деякі місяці можуть заробляти від $50 000 на місяць, але таких в Україні одиниці.\nКоли ви закінчуєте університет, ви ще не готові працювати стоматологом. Перші три роки потрібно працювати асистентом біля хорошого лікаря, а потім крок за кроком інвестувати в себе. І так усе життя: як тільки припините інвестувати — станете непотрібним спеціалістом.\nЯ слідкую за розвитком своїх лікарів і заохочую їх. Наша ортодонт за останні три роки витратила орієнтовно 85 000 євро на професійне навчання. Хірург за п’ять років витратив $50 000. Іноді це можуть бути навчальні поїздки за кордон, а іноді іноземні лікарі приїжджають в Україну. Їхні курси коштують від $2000. Там якраз і розповідають, як лікувати складні випадки, навчають тонкощів і деталей.\nЦього року я запланував три навчальні модулі із сервісу для своїх співробітників. Усі разом коштують орієнтовно 6000 євро.\nЯкісне обладнання є гарантією надійної роботи стоматолога. Наприклад, в YaremaDental під мікроскопом лікують канали, ставлять коронки та пломби. Коли все збільшене у 25 разів, то лікар виконуватиме роботу у 25 разів точніше.\nМи віддаємо перевагу німецькому обладнанню та користуємося преміальними матеріалами: Sirona (Simens) — німецький виробник обладнання, Straumann — виробник імплантатів. Вартість усього обладнання приблизно $250 000.\nБагато головних лікарів забувають про таку статтю витрат як амортизація. Не можна один раз витратити гроші із власної кишені на матеріальне оснащення клініки, а всі наступні заробітки витрачати тільки на себе.\nПотрібно закладати певні суми на оновлення обладнання та купівлю технічних новинок. Кожний прилад має термін служби, після спливу якого він починає ламатись або давати неточні результати. Ми відкладаємо на нові апарати щомісяця, оскільки суми досить великі. Інструментарій потрібно змінювати раз на 2–3 роки, а обладнання — раз на 5–7. Рік амортизації обладнання коштує майже $25 000.\nЗараз у нас немає маркетинг-спеціаліста, тому цим займаюся я. У нас є бюджет на маркетинг і план на пів року. Наприклад, у нас є акція для пацієнтів «Саджаємо ліс разом». Вона проходить кожного року й триває шість місяців. У цей період ми відкладаємо 1,5% з імплантацій. Цього року вдалося зібрати 21 000 грн. За ці гроші ми посадили сім дерев в парку Слави.\n21 жовтня для наших пацієнтів буде грати Національний оркестр України. Ми орендуємо Національну філармонію та проведемо вечір класичної музики. Будемо запрошувати пацієнтів, які нас рекламують і приводять друзів чи родичів. Плануємо робити це раз на два роки.\nКав’ярня та артгалерея\nСтоматологія часто асоціюється зі страхом і болем. Клінікам не вистачає правильної атмосфери, яка позитивно вплине на досвід клієнта. Тому я відкрив у YaremaDental затишну міні-кав’ярню та артгалерею.\nКлієнти можуть насолодитись якісною кавою, з’їсти круасан і надихнутися мистецькими роботами. Підбирати картини українських художників нам допомагає артдилер Ігор Абрамович. Це все створює особливу атмосферу, за яку нас цінують.\nЯк в YaremaDental планують та аналізують витрати?\nЩомісяця я роблю фінансовий аналіз і ставлю собі багато питань про управління, планую майбутнє та нотую ідеї. Ось показники, які я розглядаю:\nОпераційна маржа показує, наскільки ми ефективні як команда лікарів та асистентів. Також можна дізнатися, які послуги треба розвивати з урахуванням динаміки їхнього використання.\nЯкщо показник операційної маржі вище середнього у стоматологічній індустрії, то мої лікарі недозаробляють. Це може загрожувати тим, що їх переманять.\nЯкщо показник нижчий, то треба глибше проаналізувати завантаженість співробітників або запустити промокампанії. Водночас важливо не гнатися за швидкими заробітками, адже ми не фабрика. Тут важливий баланс, якість і сталий розвиток.\nМаржа на вирахування адміністративних витрат та оренди показує мою ефективність як менеджера. Я бачу, де ми можемо стати ефективнішими, а де — недоінвестовуємо. Наприклад, ми не прагнемо економити на каві для клієнтів, натомість хочемо створити найкращий experience.\nEBITDA — показник до амортизації та сплати податків без одноразових витрат бізнесу та до процентів за кредитами. Висвітлює мою інвестиційну привабливість та ефективність. Якщо я захочу залучити інвесторів для розширення, то на цей показник дивитиметься будь-який аналітик.\nЧистий фінансовий результат я аналізую після сплати податків. Важливо, щоби він максимально корелював з операційними притоками грошових коштів, бо cash is king.\nТож, відповідаючи на питання, чому вартість стоматологічних послуг саме така — вона економічно обґрунтована та базується не тільки на методі cost plus (мої видатки плюс бажаний дохід). Ми також порівнюємо ціни із ринком і включаємо складник реінвестування в інноваційне обладнання та тренування нашої команди.\n#Straumann #YaremaDental #Стоматология\n1 Чому стоматологія?\n2 Мислити як бізнесмен\n3 Що впливає на вартість стоматологічних послуг?\n4 Як в YaremaDental планують та аналізують витрати?\n28 Травня 2021, 09:00\nVector разом із Sigma Software Labs продовжує освітній проєкт про стартапи — No fears.\nУпродовж двох тижнів ми випускаємо 10 матеріалів. Редакція та експерти розвіють страхи, надихнуть історіями та дадуть поради тим, хто хоче запустити стартап, але боїться.\nУ десятому матеріалі ми відповімо на запитання, коли та як правильно зупиняти діяльність стартапу та як відрізнити «тривожні дзвіночки» від планових перешкод.\nМірило успіху: гроші, клієнти, позитивний фідбек\nНа різних етапах розвитку стартапу його успішність оцінюють за різними метриками.\n«На етапі формування ідеї стартапу мірилом успіху будуть сформовані гіпотези, що відповідають на питання: хто наша цільова аудиторія та яка наша ціннісна пропозиція», — зазначив експерт Українського фонду стартапів Олександр Рябцев.\nПід час створення MVP, за його словами, варто стежити, чи підтверджуються ці гіпотези, чи знайшов стартап свою нішу та прибуткову бізнес-модель.\nНа більш пізніх етапах розвитку стартапу важливими є його фінансові показники та швидкість зростання бази користувачів (якщо мова йде про платформи). Інколи стартапи можуть бути неприбутковими або навіть збитковими, але швидко набирати клієнтську базу і так реалізовувати свою стратегію розвитку.\nІнший експерт Українського фонду стартапів, керівний партнер BRISE Capital Олександр Яценко називає ідеальним варіантом ситуацію, коли клієнти готові наперед платити гроші, аби лише стартап випустив продукт. Це означає, що цей продукт потрібен ринку, а розробники влучили в ціль.\n«Якщо проєкт рухається згідно зі своїм роудмепом, переходить від стадії ідеї до MVP, має свою нішу, отримує якісний фідбек, на основі якого може вносити у проєкт зміни, — все відбувається як треба», — каже Олександр Яценко.\nЯкісним фідбеком він називає не лише позитивні відгуки, а й конструктивну критику.\nВарто перетерпіти: що є лише випробуванням\nНа шляху розвитку стартап обов’язково буде «хитати». Завдання фаундерів — відрізняти реальні дзвіночки, що свідчать про необхідність закривати стартап, від звичайних труднощів.\n«Хтось обов’язково скаже, що ваш продукт не потрібен. Якщо ви підете фандрейзити, то дістанете десятки чи сотні відмов. Важливо зростати із кожною відмовою. Якщо команда слабка, то цього не вийде, і мотивація буде падати, — говорить Олександр Яценко.\n«Часто фаундери стартапів прагнуть зробити свій продукт ідеальним, спираючися на власне уявлення та бажання реалізувати власну ідею. Але важливо не губити зв’язок із наявними чи потенційними користувачами, слухати їх, зчитувати їхні потреби і за потреби коригувати ідею або півотити продукт. Іноді рішення змінити напрям розвитку може призвести до швидкого стрибка. Потрібно не боятися цього, навіть якщо може змінитися початкова концепція», — говорить Валерій Красовський, генеральний партнер фонду Inspirium Laboratories Fund.\n«Перехід від малої команди засновників до масштабованого бізнесу — достатньо критичний момент для багатьох стартапів. Це час, коли потрібно залучати зовсім інших людей до управління. Адже підприємець, який добре вміє щось робити сам, не завжди так само добре вміє керувати», — зазначив Олександр Рябцев.\nВін навів приклад Еріка Шмідта з Google. У 2001 році той став виконавчим директором компанії та керував її розвитком разом із засновниками. З успішного стартапу він вибудував корпорацію Google, яку ми знаємо сьогодні.\n«Важливо, щоб у фаундерів була “світла голова”, щоби вони розуміли, що відбувається з проєктом. Тоді можна приймати правильні рішення. Наприклад: ми вперлися у стелю, бо працюємо на одному локальному ринку. Або: певні ніші для нас недосяжні, бо наш продукт для них нерелевантний.\nМи практикуємо зустрічі з нашими портфельними компаніями, де робимо рев’ю попереднього періоду та звіряємося із тим, що ми закладали наперед. Такі періодичні піт-стопи дають можливість подивитися назад. Це важливо і фаундерам, і топменеджменту, і команді стартапу. Вони можуть відповісти на питання: куди ми прибігли за рік?», — пояснив Олександр Яценко.\nПерші дзвіночки: що свідчить про невдачі\nПідприємець Євгеній Бровчук розвивав стартап timeat, який допомагав користувачам бронювати їжу в закладах: із допомогою застосунку вони могли передплатити їжу та приходити вже тоді, коли замовлення готове. Розвивали проєкт у чотирьох містах України. Ресторани співпрацювали зі стартапом, оскільки додаток давав змогу збільшити виторг та оптимізувати їхні процеси.\nДля користувачів застосунок був безоплатним, а власники бізнесу сплачували комісію. Підключилися орієнтовно 110 ресторанів, а користувалися сервісом майже 4000 людей.\nНа піку розвитку в команді стартапу було 13 людей. Для користувачів сервіс працював рік — із лютого 2020 до лютого 2021 року.\n«Дзвіночки з’являються постійно. Якщо стартап стежить за метриками, він постійно аналізує, чи збігаються вони з запланованими. Значну роль грають емоції. Ти вкладаєш велику кількість сил, грошей, енергії в продукт, і тобі важко від нього відмовитися. Тому ти починаєш заплющувати очі на ті дзвіночки, які з’являються, й думаєш: ми ось це спробуємо, стане краще, і полетимо далі. Це відбувається і зі стартаперами, і з інвесторами. Інколи важко зрозуміти, що краще закрити стартап, ніж тягнути далі», — розповів Євгеній.\nПід час планування стартапи розробляють три сценарії: песимістичний, базовий та оптимістичний. На думку Євгенія Бровчука, однією з основних помилок стартапів є те, що вони намагаються ігнорувати песимістичний сценарій.\n«Потрібно розуміти, що ймовірність саме песимістичного сценарію складає приблизно 70%. І якщо стартап не зможе вижити за песимістичного сценарію, то або ви свідомо йдете на додатковий ризик, або потрібно щось змінювати», — додав Євгеній Бровчук.\nДля його стартапу головним дзвіночком було те, що користувачі почали менше повертатися за послугою.\n«Залучення людей на перших етапах частково залежить від грошей, які вкладаються в нього. А ось повернення демонструє потребу в продукті. Ми розуміли, що з клієнтами все добре, але вони повертаються не так часто й не так швидко, як ми очікували», — зазначив підприємець.\nОлександр Яценко додав, що часто потрібно зважати й на особистісні дзвіночки:\n«Якщо ідея згасла, і вам більше не в кайф займатися стартапом, і боляче кожного разу, коли ви починаєте працювати над проєктом, то це навіть не дзвіночок, а хрестик. Наприклад, раніше ви працювали в корпоративному світі, а потім почали займатися стартапом. Імовірно, проблема не в стартапі — просто ви не готові бути підприємцем і фаундером компанії».\nТут варто додати, що далеко не завжди відсутність прибутку є дзвіночком про необхідність закриття стартапу. Як і навпаки: великий прибуток — не ознака здорового бізнесу.\n«Я зустрічав фаундерів, які заробляли достатньо, щоби ледь не кожного дня літати літаком на роботу. Але це не приносило їм справжнього задоволення: вони зупинялися на певному етапі, продавали ці бізнеси або передавали їх в операційне управління найманим працівникам і починали займатися чимось іншим — тим, до чого лежить душа», — пояснив Олександр Яценко.\nЯкі професійні шляхи закриття стартапу існують?\nПро закриття стартапу засновникам варто домовлятися ще тоді, коли вони тільки починають працювати. В іншому разі можуть виникнути конфлікти щодо того, хто має гасити борги, або як ділити те, що залишилося від компанії.\nЕксперт Олександр Рябцев наводить три етапи закриття стартапу.\nПублічно оголосити, що стартап закривається. Якщо він має певну клієнтську базу, то правилом хорошого тону буде дати можливість цим клієнтам мігрувати. Або навіть підказати, куди вони можуть мігрувати, щоби вирішувати такі ж або схожі проблеми.\nПроаналізувати невдачу, відповісти на питання, чому не вдалося реалізувати ідею. Це може бути корисно як команді, так і засновникам.\nДомовитися з командою про подальший розвиток подій. Тут можуть бути варіанти: можливо, команда реалізовуватиме нову ідею в тому ж складі. Або ж фаундери допоможуть кожному з команди знайти роботу.\nСаме так вчинив Євгеній Бровчук:\n«Ми прощалися у два етапи — під час скорочення й після закриття. В обох випадках ми діяли однаково: повідомляли заздалегідь і допомагали людям знайти роботу. Обговорювали їхні досягнення, сильні та слабкі сторони. Радили, як краще подати себе в CV, шукали варіанти, організовували зустрічі».\nЗа словами Євгенія, те, що колишній роботодавець допомагає людині знайти роботу, є гарним сигналом для інших стартапів чи класичного бізнесу, і шанси на працевлаштування підвищуються.\nВесь процес закриття стартапу Євгенія Бровчука тривав півтора-два місяці. Те, що звістка про закриття проєкту є неочікуваною для інвестора, Євгеній Бровчук називає міфом.\n«Ми надсилали інвестору щотижневий апдейт щодо основних метрик компанії, і в нас були щомісячні двогодинні зустрічі. Якщо ви чесні в цій комунікації, то ваш інвестор помітить, коли щось піде не так. І якщо ви захочете закрити компанію, імовірно, він подумав про це раніше за вас, і для нього це вже не шок», — зазначив Євгеній.\nЮридичні тонкощі, що можуть врятувати проєкт\nКоли зароджується стартап, із юридичної точки зору важливими є корпоративний блок і блок інтелектуальної власності. Засновник платформи LegalNodes Нестор Дубневич пояснив, чому так відбувається.\n«50% стартапів закриваються, коли між фаундерами виникають конфлікти, а в них не прописані всі умови володіння акціями. Тоді вони не розуміють, хто на що може розраховувати в разі виходу зі стартапу. Вони не домовилися про все на березі, не прописали усе детально в акціонерних контрактах.\nДругий чинник — “непривабливий каптейбл” для майбутніх інвесторів, коли фаундери взяли на борт пасивного акціонера (раннього інвестора) з великою часткою. Коли майбутні інвестори почнуть заходити в компанію і частки фаундерів почнуть розмиватися, це може демотивувати останніх працювати над компанією, і стартап закриється», — зазначив Нестор.\nПитання інтелектуальної власності, за його словами, також потрібно документувати. Часто розробник, який створив якийсь продукт чи його частину, виходить зі стартапу, не підписуючи потрібних документів. Коли цей бізнес стає успішним, він може позиватися до суду через використання розробленого ним рішення.\nТе ж саме стосується угоди про чесну конкуренцію. Усі члени команди, співзасновники, фрілансери, що працюють над продуктом, мають підписувати таку угоду. Без неї можна створити подібний продукт за схожою технологією, який конкуруватиме з наявним бізнесом.\nЗакриття стартапу, зазначає Нестор, не відрізняється від закриття будь-якого іншого бізнесу.\n«Ключовий момент — усі зобов’язання як перед клієнтами, так і перед інвесторами мають бути виконані. Один зі стартапів мав інтелектуальну власність, вона коштувала певну суму. Вони її продали одному з гравців на ринку і хоча би частково компенсували інвестиції інвестора. Це був жест доброї волі. Зрозуміло, що ніхто не був зобов’язаний відшкодовувати інвестиції. Стартап — це ризикований проєкт, може і не вистрілити. Але їм вдалося віддячити за довіру», — навів приклад Нестор Дубневич.\nЗакритий стартап — це не клеймо, а цінність, оскільки фаундери вже здобули досвід та набили ґулі.\n«Багато історій констатують, що тільки третій або четвертий за рахунком стартап фаундера стає успішним. Тому не треба вважати закриття стартапу провалом або фіналом — це досвід, який ви забираєте з собою до наступного венчура. Найважливіше, щоби цей досвід коштував не дуже дорого», — каже Валерій Красовський.\n«За одного битого два небитих дають. Закритий стартап — це норма, і ставлення до цього має бути нормальним. Ви спробували, у вас не вийшло, ви зупинилися та почали заново. Або не почали. Це вже залежить від вас», — зазначив Олександр Яценко.\nДеякі закордонні акселераційні програми перед добором стартапів питають фаундерів, чи мають вони досвід закритих стартапів. І його наявність часто стає перевагою.\nЄвгеній Бровчук після закриття свого проєкту переконаний: невдалий досвід цінніший за вдалий, бо аналіз і робота над помилками дають можливість стати сильнішим.\nЗапрошуємо прокачати ваш стартап в інкубатор Sigma Software Labs:\n#API #Center #Cto #Cv #Ea #Enter #Form #Google #IT #Legal Nodes #MVP #Node #Sigma #Sigma Software #Sigma Software Labs #Time #Tor #Аудит #Валерій Красовський #Венчур #Директ #Євгеній Бровчук #Команда #Контракт #Кофаундери #Люди #Масштаб #Менеджмент #Метрика #Найм #Олександр Рябцев #Олександр Яценко #Очки #Партнер #Питання #Півот #Практик #Проблема #Провал #Продукт #Ресторан #Робот #Робота #Сила #Склад #Старт #Стартап #Стартапер #Стоп #Страх #Технолог #Український фонд стартапів #Фан #Штаб #Яценко\n1 Мірило успіху: гроші, клієнти, позитивний фідбек\n2 Варто перетерпіти: що є лише випробуванням\n3 Перші дзвіночки: що свідчить про невдачі\n4 Які професійні шляхи закриття стартапу існують?\n5 Юридичні тонкощі, що можуть врятувати проєкт\n6 Що далі\n24 Травня 2021, 09:00 11 хв читання\n27 Травня 2021, 09:30\n16 хв читання\nУ передостанньому матеріалі ми розберемо антикризову тактику розвитку стартапів під назвою «півот» (від англ. pivot – обертатись, робити розворот):\nщо таке півот;\nчому стартапи його роблять;\nякі бувають види півотів;\nісторії українських стартапів, що робили розворот.\nЩо таке півот?\n2005 року троє працівників PayPal планували зробити дейтинговий стартап — сайт для знайомств. Фаундери припускали, що люди будуть завантажувати відео на сервіс і розповідати про себе й партнера, якого шукають. Але ця ідея не злетіла. Натомість засновники зрозуміли, що в інтернеті немає зручного сервісу для розміщення відео, й «розвернули» свій стартап. Сьогодні ми знаємо його як YouTube.\nТе, що зробили фаундери сервісу, називається півотом — зміною курсу розвитку стартапу. Популярний корпоративний месенджер Slack теж півотився. Команда розробляла онлайн-гру Glitch і паралельно створила месенджер для своєї внутрішньої комунікації. Гра приносила замало прибутку, тому її закрили, а розробники зосередилися на розвитку месенджера.\nЧому стартапи роблять півот?\nПочинаючи роботу над стартапом, ми будуємо гіпотези щодо того, як користувачі будуть взаємодіяти з продуктом і наскільки їм це буде подобатися. Наприклад, засновники Uber очікували, що можливість замовляти машину двома кліками у застосунку й не чекати її протягом 40 хвилин вирішить біль користувачів. Ця гіпотеза виправдалась, але могло бути інакше.\nЯкщо гіпотеза не виправдалася, не варто одразу все кидати. Якщо ви зрозуміли, що ваш продукт не працює або працює не так, як треба, то варто проаналізувати отриманий досвід, знання про ринок і аудиторію. А потім розглянути варіант зміни курсу, який залишить стартап на плаву.\nНа які показники дивитись?\nРозглянемо три класичні метрики:\nMAU (monthly active users) — кількість унікальних активних користувачів сервісу на місяць. А на ранніх етапах ще й WAU та DAU — кількість унікальних активних користувачів на тиждень/день;\nRetention rate — кількість користувачів, які після реєстрації знову й знову повертаються та користуються сервісом;\nRevenue — дохід. Якщо користувачі не готові платити гроші за сервіс, швидше за все, він не вирішує їхню проблему.\nВажливо відстежувати ці показники в динаміці. Якщо вони значно падають, це сигнал, що треба поспілкуватися з користувачами та, можливо, змінити гіпотези.\nЯкими можуть бути півоти?\nЕрік Ріс, автор книги The Lean Startup, ввів поняття півоту та запропонував його 10 типів. В основі цієї класифікації лежать проблеми, з якими зіштовхується стартап. На практиці ці типи допоможуть вам обрати, як «розвертати» продукт.\nІсторії компаній, що робили півоти\nНа старті Make it in Ukraine була нетворк-платформою, яку створили французький дизайнер Томас Кретьєн і британський маркетолог Шад Патерсон восени 2019 року. Творці поставили собі питання — чому українські креативні дизайнерські агенції з міжнародними преміями продають так мало проєктів за кордон? Платформа мала допомогти українському креативу укладати більше закордонних контрактів.\nШад Патерсон, співзасновник Make it in Ukraine\nЗасновники планували брати комісію до 10% із іноземних клієнтів. Стартап встиг опублікуватися на ProductHunt, почати співпрацю з Banda, Spiilka та Aimbulance, а також отримати десятки запитів із-за кордону.\nЗа пів року цей напрям не вивів на самоокупність. До півоту стартап уклав контракти орієнтовно з 10 клієнтами. Тож паралельно фаундери шукали можливостей розвивати стартап по-іншому.\nЧим більше вони досліджували ринок, тим частіше помічали типові для українських працівників проблеми. Хтось полишав Україну, хтось був незадоволений умовами і не знав, як це змінити. З іншого боку, міжнародні компанії усвідомили, що в Україні можна знайти кваліфікованих фахівців. Однак вони не знали, як це правильно організувати.\nТож навесні 2020 року Make it in Ukraine зробив півот — стартап став рекрутинговою платформою для IT-фахівців рівня Middle+ та Senior. Українець Максим Уперяка приєднався до британця Шада Патерсона як співзасновник. А француз Томас Кретьєн вийшов зі стартапу, аби сфокусуватися на власних проєктах.\nУкраїнець Максим Уперяка приєднався до британця Шада Патерсона як співзасновник\n«Ми вирішили, що хтось повинен бути голосом простих хлопців і дівчат, тому змістили фокус із компаній на талановитих фахівців, які прагнуть зростати. Ми розміщуємо гідні вакансії для українських IT- та digital-фахівців та виводимо їх на міжнародний ринок завдяки дистанційній роботі», — каже Шад.\nФаундери монетизують стартап завдяки комісії за закриття вакансій, яку оплачує замовник. Для талантів платформа абсолютно безоплатна.\nОдночасно зі зміною стратегії почали розвивати напрям навчання: як талантів, так і клієнтів. Тож сьогодні Make it in Ukraine — це:\nінструменти для тих, хто працює або шукає роботу (конструктори резюме та інвойсів);\nдослідження IT-ринку України та світу, стану українського рекрутингу тощо;\nосвітньо-мотиваційні матеріали в медіа. Наприклад, команда Make it in Ukraine створила гайд у трьох частинах для DOU про боротьбу з синдромом самозванця та з невпевненістю, досліджують та публікують цифри щодо професійного вигорання;\nосвітній онлайн-саміт, на якому виступали 10 українських та міжнародних спікерів;\nвебінари, кар’єрні гайди професіями, навчальний контент з розвитку hard skills, soft skills, успішного проходження співбесід, розвиток IT English Skills тощо;\nконтент та інструменти для компаній (конструктор вакансій, розрахунки, книги, чеклісти тощо).\nЧи був півот ефективним?\nЗміна стратегії дала стартапу змогу вийти на самоокупність у серпні 2020 року.\n«Добре продуманий півот — це win-win. Змінивши стратегію, ми змогли не лише подбати про власний прибуток. Ми відчули дещо важливіше — наша команда робить корисну справу. Кожен український фахівець, який залишився в Україні та знайшов улюблену роботу, став не лише багатшим, але й щасливішим. Це неймовірно надихає», — підсумував Максим Уперяка.\nPromoRepublic — martech-платформа, що виконує роботу цілого SMM-агентства. Стартап заснували у 2015 році, а першими клієнтами були представники малого і середнього бізнесу. У 2019 році PromoRepublic залучили 2 млн євро від кількох венчурних інвесторів і зробили півот — почали працювати на діджитал-агентства та корпорації у Північній Америці. Співзасновник Максим Печерський розповів, що призвело до розвороту:\nНеобхідність масштабування. Венчурні інвестори побачили в стартапі потенціал, тому ми мали масштабуватися й рости. Наша стратегічна ціль — ARR (регулярний річний дохід) має щороку зростати у 2–3 рази. Тому перехід від малого бізнесу на ринок діджитал-агентств і корпоративних клієнтів (таких, як франчайзі) наближає нас до цього.\nРівень експертизи та досвіду команди. Ми зрозуміли, що за чотири роки наші спеціалісти здобули достатньо досвіду та експертизи, аби підкорювати нові вершини.\nАби півот був успішним, PromoRepublic:\nНайняли менеджерів із продажу у США. Максим Печерський каже, це було критично важливо, бо працівники корпорацій віддають перевагу спілкуванню з американцями. До того ж розуміння культури та ментальності, фізична присутність на зустрічі та рідна англійська мова може значно прискорити укладення угод.\n«Наймання місцевих менеджерів із продажу — окреме цікаве завдання. Американці круто вміють себе продавати як фахівці, і не завжди зрозуміло, чи реальні їхні досягнення, — розповідає фаундер. — Ми взяли ще й консультанта з рекрутингу, щоби він додатково тестував компетенції кандидатів.\nМи дізналися, що для успішних продажів корпораціям ми повинні виглядати солідно. Через це замінили фото співробітників у розділі сайту “Про компанію” — тепер там не східноєвропейські стартапери 20–25 років в худі, а солідні американські менеджери в сорочках».\nРозширили функціональність платформи. Під час виходу на американський ринок виділилися нові типи клієнтів, наприклад, маркетинг-директори. Команда зрозуміла, що продукт для таких глобальних клієнтів, як, наприклад, Expedia Cruises, потребує складнішої аналітики, розширеного інструментарію для керування потоком робіт, додаткових інструментів для роботи команди бренду.\nКоманда стартапу PromoRepublic\n«Загалом, вихід на нові сегменти — це поетапна стратегія Go-to-Market із цілями для всіх відділів. Але, як завжди, ми все робили ітераціями, запускали перші версії наших продуктових повідомлень через “холодні” розсилки клієнтам і в LinkedIn», — каже Максим Печерський.\nА що робити з попередніми клієнтами? Співзасновник PromoRepublic розповідає, що компанія з ними не прощалася. МСБ залишились у статусі legacy customers — клієнтів, які з’явилися до півоту та залишаються одним із сегментів і після нього. Проте компанія не фокусується на них. Два бізнес-юніти зростають найактивніше: діджитал-агентства та корпорації.\nВихід на новий ринок істотно вплинув на розвиток і процеси всередині PromoRepublic — довелося значно більше уваги та ресурсів приділяти управлінню ризиками, страхуванню, міжнародно-правовим аспектам, вчитися працювати з довгими циклами продажів.\nАле, відповідно, чеки PromoRepublic теж збільшилися. Якщо для малого бізнесу мінімальна річна передплата коштувала $90–99, то для агентств — вже $1500–2000. А корпоративний сегмент взагалі приносить десятки й сотні тисяч доларів на рік, залежно від розміру клієнта.\nІсторія стартапу почалася 2017 року, коли CTO Владислав Пранскевічус розв’язував проблему маленьких неякісних зображень китайських товарів для інтернет-магазину з допомогою машинного навчання. Після успішного експерименту виникла ідея створити продукт, який буде збільшувати зображення та поліпшувати їхню якість. Назвали стартап жартівливим висловом Let’s Enhance, який часто трапляється в фільмах про ЦРУ, коли під час розслідування детективи просять збільшити зображення з камери.\nLet’s Enhance з’явився на ProductHunt і став продуктом дня. Виявилося, такий продукт потрібен великій кількості людей. Також про стартап написало безліч видань, включно з Mashable і Techcrunch. Продукт залучив перші інвестиції, а також став переможцем акселераційної програми Techstars London.\nОсновною аудиторією були представники креативних індустрій. Стартап розв’язував проблеми:\nдизайнерів, яким замовники надсилають логотип або зображення в поганій якості;\nфотографів, яким потрібна вища роздільна здатність фотографій;\nрекламників, яким потрібно друкувати в хорошій якості на стендах та білбордах;\nлюдей, яким потрібно відновити якість фотографій, що передавалися через Instagram, WhatsApp чи Facebook.\n«Після нас на ринку з’явилося багато подібних сервісів. Вони вирішували таку ж проблему, і конкуренція почала зростати, — згадує Сергій Зінченко, Head of Product, — Ми зрозуміли, що не зможемо розвивати продукт в поточному вигляді. Інструмент, який розв’язує одне завдання, не масштабується.\nМи постали перед вибором: розвивати інструмент редагування фотографій і вступити в конкуренцію з Adobe Photoshop та Canva, або ж перефокусуватися».\nКоманда стартапу Let’s Enhance\nКоманда обрала другий шлях та у 2020 році зробила півот. Спершу визначили сильні сторони у порівнянні з конкурентами. Завдяки тому, що всю обробку Let’s Enhance робить у «хмарі», продукт може обробляти десятки тисяч картинок за хвилину. А яким клієнтам потрібен такий обсяг картинок? Правильно, бізнесу.\n«Ми отримували запити великих компаній на інтеграцію нашого продукту. Згодом B2B клієнтів стало більше. Це і визначило нашу подальшу стратегію. Врешті, попри базу із 5 млн користувачів, ми вирішили сфокусувати наші зусилля на B2B-сегменті», — розповідає Сергій Зінченко.\nLet’s Enhance змінив позиціювання, перезапустив платформу та навіть повторно став продуктом дня на ProductHunt. Засновники додали пресети для бізнесу та почали працювати з корпоративними клієнтами. Також розробили API, що дало компаніям змогу інтегрувати сервіс у свої бізнес-процеси.\nЗавдяки півоту стартап:\nзалучив великих клієнтів, серед яких компанії зі списку Fortune 500;\nрозширив команду з 10 до 20 осіб;\nзбільшив дохід утричі.\nЗараз засновники працюють над новим продуктом — рішення для E-commerce, яке крім збільшення, видалить фон, зробить розумне вирівнювання, автоматично обробить фотографію та оптимізує її для перегляду на різних пристроях. Це система AI Designer, яка повністю закриє процес обробки, оптимізації та доставки фотографії.\nКоли півот не потрібен?\nІнколи стартапи мають проблеми, але не потребують глибинного розвороту. Приклад — історія Lookerz.me, який 2020 року провів ребрендинг.\n2016 року Світлана Сутиріна, CEO компанії Fashion&Innovations, заснувала B2B-стартап PickUp.Fashion. Він допомагає інтернет-магазинам керувати внутрішнім трафіком — генерує теги, добирає аналогічні товари, показує клієнтам товари з останніх сторінок каталогу.\nСвітлана Сутиріна, засновниця Lookerz.me\nАле головна фіча — сервіс автоматично підбирає «луки» з асортименту одягу, взуття та аксесуарів інтернет-магазину без участі стилістів. Підбір «луків» працює на базі штучного інтелекту. Система навчена комбінувати різні товари в «лук» за стилем, поєднанням кольорів, призначенням і погодою.\n2020 року команда стартапу вирішила масштабуватися на ринки США та Європи. PickUp.Fashion цікавив закордонних колег, але продажі не йшли. Вчасний аналіз допоміг зрозуміти, що причина — у назві стартапу.\n«На презентаціях потенційним європейським і американським клієнтам ми помітили, що назву сервісу намагаються або не вимовляти, або замінити іншими словами, — розповідає Світлана Сутиріна, — Після цього ми вирішили перевірити, чи не спричиняє назва негативні емоції та асоціації. Ми провели кілька фокус-груп із носіями англійської мови та виявили, що слово PickUp в Америці й Англії сприймається по-іншому та не асоціюється з Fashion».\nЦі висновки змусили команду розпочати ребрендинг — змінили назву, логотип і сайт. Тепер стартап називається Lookerz.me. Світлана розповідає, що спочатку ця назва не була фаворитом команди. Натомість опитування великого кола знайомих із IT та Fashion допомогло зупинитися на ньому.\n«Поки що не можемо сказати в цифрах, чи допоміг нам ребрендинг, тому що минуло замало часу. Але тепер ми спокійно проводимо презентації для потенційних клієнтів за межами України та на 100% впевнені, що все вдасться».\n5 порад стартапам, що вирішили зробити півот\nАналізуйте показники. Якщо цифри кажуть, що немає зростання чи попиту на продукт, спробуйте змінити його якомога раніше.\nЗбирайте фідбек. Зворотний зв’язок від клієнтів і команди допоможе вам зрозуміти слабкі місця та прийняти правильні рішення.\nЗробіть MVP для перевірки півоту. Швидко перевіряйте гіпотези щодо болю користувачів. Навіть просте рішення допоможе перевірити, чи ваш продукт потрібен аудиторії.\nНе бійтеся помилок. Не сприймайте невдачу на свій рахунок, відділіть себе від продукту. Чим раніше ви зрозумієте, що щось йде не так, тим швидше й безболісніше розвернете стартап.\nЗміни — це зростання. Півот має стати виграшною стратегію для вас, принести прибутки та прихильність клієнтів.\n#Ad #Adobe #Aimbulance #API #App #B2b #Banda #Canva #CEO #Cruise #Cto #Digital #E-commerce #Ea #English #Erc #Ev #Even #Expedia #Facebook #Fashion #Form #Fortune #Git #Hard skills #Instagram #IT #Lean #Let’s Enhance #LinkedIn #Lookerz.me #Make it in Ukraine #Martech #MVP #NoFears #PayPal #Photo #Photoshop #Platforma #PR #Product #Producthunt #PromoRepublic #Retention #Revenue #Sap #Sigma #Sigma Software #Sigma Software Labs #Slack #Smart #SMM #Soft skills #Spiilka #Startup #Tech #TechCrunch #Techstars #Test #Tor #Uber #Ui #Whatsapp #YouTube #Агентства #Америка #Атом #Аудит #Берем #Брендинг #Веб #Венчур #Гайд #Гра #Дейтинг #Дизайнер #Директ #Ерік Ріс #Запуск #Игра #Книг #Книги #Команда #Конкурент #Конструктор #Консультант #Контент #Контракт #Корпорації #Лого #Люди #Магазин #Маркет #Маркетолог #Масштаб #Менеджер #МСБ #Налог #Онлайн #ОС #Партнер #Питання #Півот #Поток #Право #Продукт #Ребрендинг #Резюме #Реклама #Рекрутинг #Рента #Робот #Сайт #Сети #Сила #Система #Склад #Старт #Стартап #Стартапер #Стили #Страх #США #Табу #Талант #Товар #Фото #Франч #Цифра #Чек #Штаб\n1 Що таке півот?\n2 Чому стартапи роблять півот?\n3 Якими можуть бути півоти?\n4 Історії компаній, що робили півоти\n6 Let’s Enhance\n7 Коли півот не потрібен?\n8 5 порад стартапам, що вирішили зробити півот\nХочу піти в стартап. Скільки мені потрібно грошей на запуск — No fears\n21 Травня 2021, 09:45 5 хв читання\n26 Травня 2021, 09:00\nУпродовж двох тижнів ми випускаємо 10 матеріалів. Редакція й експерти розвіють страхи, надихнуть історіями та дадуть поради тим, хто хоче запустити стартап, але боїться.\nУ восьмому матеріалі ми разом зі співзасновником Legal Nodes Нестором Дубневичем розповідаємо, як вибрати юрисдикцію для реєстрації компанії та яким аспектам підготовки приділити особливу увагу.\nЧому українські стартапи мають розглядати кілька варіантів реєстрації компанії\nЄ низка ключових моментів, на які варто звернути увагу під час вибору юрисдикції для реєстрації стартапу.\nТреба визначити, де перебувають клієнти стартапу. Якщо у США — їм буде простіше сплачувати за послуги американській компанії. Також американська компанія підвищує рівень довіри клієнтів. Якщо клієнтська база в Україні — на перший час української реєстрації може бути достатньо.\nІнвестору завжди комфортніше вкладатися в компанії тієї юрисдикції, де за потреби буде простіше захистити свої права. На жаль, в Україні інструментів для цього набагато менше, ніж у країнах із більш розвиненою правовою системою на кшталт Великої Британії чи США.\nЯкщо команда планує релокейт в іншу країну, то фаундерам потрібно реєструвати компанію в цій країні, аби надалі було простіше переїхати туди за стартап- чи бізнес-візою.\nСтартапи, які планують глобальну експансію, розуміють, що юрисдикція України не набирає максимальну кількість очок за всіма вищеперерахованими пунктами.\nТакож слід приділяти увагу стартап-екосистемі в кожній із країн. Її можна оцінити за:\nкількістю акселераторів, інкубаторів і фондів;\nсереднім чеком раундів інвестування стартапів;\nвідсотком успішних стартапів від загальної кількості;\nнаявністю стартап-просторів, коворкінгів і хабів;\nнаявністю грантів для стартапів від держави та корпорацій.\nХто може зареєструвати компанію в Україні та за кордоном\nЖодних специфічних обмежень для стартапів немає — лише загальні. Не можна реєструвати компанію людям, які були фігурантами кримінальних справ або не мають прозорого та зрозумілого джерела доходів.\nТаким людям реєстратор, найімовірніше, відмовить у реєстрації компанії, тому що засновник не пройде due diligence (перевірку, — ред.).\nГромадянин України може відкрити компанію майже в будь-якій країні світу.\nСкільки коштує зареєструвати компанію в Україні, США й Естонії\nДля прикладу ми взяли три популярні юрисдикції реєстрації українських стартапів — Україну, США й Естонію.\nЗареєструвати компанію допоможуть локальні юристи. В Україні така послуга може коштувати $200, у США — $800, а в Естонії — 1200 євро.\nАле якщо в засновника є, наприклад, картка Є-Резидента в Естонії, то вартість реєстрації з усіма зборами може становити до 600 євро. Тому перед реєстрацією компанії є сенс пошукати варіанти самостійної онлайн-реєстрації компанії. Це може бути не тільки зручніше, але й дешевше.\nУ багатьох країнах уже протягом 4–5 років є можливість реєструвати компанії онлайн. Те саме й в Україні. У «Дії» можна відкрити ФОП за лічені хвилини.\nНещодавно з’явилася можливість самостійно відкрити банківський рахунок для компанії у США без візиту до країни або послуг місцевих юристів. Mercury Bank, що позиціює себе як банкінг для стартапів, зняв обмеження на відкриття рахунків із компаній, заснованих українцями. Раніше фаундерам потрібно було або перебувати у Штатах, або робити юристів тимчасовими директорами компанії та відкривати рахунок через них.\nЩо з податками\nНасамперед стартапу потрібно дивитися на корпоративні податки, тобто податки на прибуток компанії. У деяких країнах можна використати різні податкові бенефіти та не сплачувати податок до певного моменту.\nВажливо детально вивчити не тільки податкову систему у країні, де плануєте реєструвати стартап, але й можливості для бізнесу знизити обсяг сплачуваних податків.\nА що там із КІК, якщо реєструєш компанію не в Україні\nМинулого року в Україні запрацював закон №466-IX, більш відомий як «законопроєкт 1210». Згідно з цим законом, платником KIK-податку стає особа, що контролює або володіє контрольованою іноземною компанією (КІК). Тобто інколи фаундер сплачує податки спочатку в країні, де зареєстрована компанія, а потім додатково в Україні.\nАле важливо розуміти, що податки на прибуток, які ми розбирали вище, — це податки компанії. А КІК-податок — це особистий податок фаундера. Для сплати цих податків, особи, що контролюють або володіють КІК, повинні подавати звітність.\nТакож потрібно пам’ятати, що:\nЗвітність збирається лише із 2022 року. А подавати її потрібно у 2023-му.\nСам КІК-податок нараховуватимуть лише тим фаундерам, які отримуватимуть пасивні виплати з дивідендів або роялті. Якщо ж фаундери активно займаються компанією або прибуток генерують із прямих продажів чи підписок — КІК-податок не з’являтиметься.\nЧому ще приділити особливу увагу\nЗа даними Harvard Business School, майже половина компаній розпадаються через конфлікти між партнерами. Аби не потрапити в таку статистику, паралельно з реєстрацією стартапу чи ІТ-компанії необхідно підписати засновницьку/акціонерну угоду, у якій фіксуються частки та внески кожного з партнерів, порядок ухвалення рішень у бізнесі, розподіл дивідендів тощо.\nПаралельно з підписанням трудових договорів/договорів підряду команда отримує опціони для додаткової мотивації працювати в зареєстрованій компанії, а також підписує угоди про нерозголошення (NDA) та чесну конкуренцію (NCA).\nВ ІТ-бізнесі (особливо продуктових ІТ-компаніях і стартапах) інтелектуальна власність є одним із ключових активів. Тому реєстрація торгової марки, яка допоможе захистити бренд, патентування винаходів (для hardware), а також оформлення авторських прав на код, дизайн і бази даних є важливими юридичними діями. Вони підвищують інвестиційну привабливість і допомагають боротися з конкурентами. Тому ці завдання необхідно виконати якнайшвидше після реєстрації компанії.\nКонтракти з партнерами та клієнтами ІТ-компанії чи стартапу\nЗалежно від бізнес-моделі, ІТ-компанії підписують контракти на розроблення ПО та контракти аутстафінгу (сервісні ІТ-компанії), SaaS і ліцензійні контракти (продуктові ІТ-компанії). ІТ-бізнес, що пропонує свої сервіси онлайн, також потребує правил користування для свого сайту/додатка, а хардверні ІТ-компанії та стартапи — контрактів із виробниками та дистриб’юторами.\nСьогодні персональні дані в ІТ-бізнесі мають не менше значення, ніж інтелектуальна власність. Саме тому регулятори почали ухвалювати спеціальні закони (GDPR, CCPA), щоб контролювати збір та обробку таких даних.\nАби відповідати вимогам нових законів, а також уникати штрафів, після реєстрації ІТ-бізнесу необхідно разом з ІТ-юристами розробити зовнішні та внутрішні політики з обробки персональних даних. Наступний крок — підписати договори про передання даних підрядникам і партнерам, а також, за потреби, одержати сертифікації для операцій із такими даними.\nІТ-бізнес, що виконав описані завдання, виглядає в очах інвестора юридично захищеним і, як наслідок, — інвестиційно привабливим. ІТ-юрист збирає та структурує всі документи ІТ-компанії чи стартапу в так званому Data Room. Інвестор може перевірити дані звідти до того, як підписувати протокол про наміри інвестувати (Term Sheet) чи інвестиційний договір.\n#Cpa #Cto #Data #Ea #Erc #GDPR #Hardware #IT #Legal Nodes #Node #PR #SaaS #Sigma #Sigma Software #Sigma Software Labs #Tor #Акселератор #Америка #Банк #Бизнес #Грант #Директ #Договор #Закон #Команда #Конкурент #Контракт #Контроль #Лого #Марки #Онлайн #Партнер #Патент #Персонал #ПО #Податки #Право #Продукт #Регулятор #Релокейт #Рента #Сайт #Слуга #Старт #Стартап #Стартапы #Страх #США #ФОП #Хардвер #Чек #Штраф #Юрист\n1 Чому українські стартапи мають розглядати кілька варіантів реєстрації компанії\n2 Хто може зареєструвати компанію в Україні та за кордоном\n3 Скільки коштує зареєструвати компанію в Україні, США й Естонії\n4 Що з податками\n5 А що там із КІК, якщо реєструєш компанію не в Україні\n6 Чому ще приділити особливу увагу\n«Я не сприймаю це як невдачу». Що я дізналася, заморозивши стартап — No fears\n20 Травня 2021, 09:00 12 хв читання\n25 Травня 2021, 09:00\nVector разом із інноваційною платформою для розвитку стартапів Sigma Software Labs продовжує освітній проєкт No fears.\nУ сьомому матеріалі ми розберемо користь інкубаторів для створення MVP-стартапу:\nяку експертизу мають інкубаційні програми;\nяк інкубатори допомагають створити MVP;\nчи є життя після інкубаційної програми.\nЩо таке інкубатор?\nПерший у світі інкубатор започаткував американський агент із нерухомості Джозеф Манкузо 1956 року. Він отримав у користування приміщення колишньої птахофабрики в місті Батвія штату Нью-Йорк. Місто переживало важкі часи після закриття підприємства, тому місцеві не мали роботи.\nМанкузо сприяв розвитку місцевого бізнесу, здаючи в оренду приміщення за низькими цінами. Він також допомагав підприємцям розвивати їхній бізнес — займався адмініструванням і масштабуванням. Спільними зусиллями вони створили більше робочих місць, ніж було за часів птахофабрики. А успішний кейс інкубатора Манкузо став основою для сучасних інкубаторів та акселераторів, яких нині безліч у різних країнах.\nМентори — це люди, які вже створили продукт, мають успішну історію чи, навпаки, зазнали невдачі. Вони проводять загальні менторські сесії або індивідуальні консультації зі стартапами.\n«Мета інкубатора — створити макросередовище в мікропросторі, де можна швидко отримати доступ до будь-якого експерта, потрібного для реалізації бізнесу. Увесь простір — це люди, які продумують, що вкласти у проєкт, як його допрацювати. Вони діляться ідеями та досвідом. Саме тому в інкубаторі можна набагато швидше прогресувати із продуктом. Якщо інкубаційна програма розрахована на три місяці, то за цей час ви зустрінетеся з інвесторами, потенційними клієнтами та людьми, які також роблять продукт», — говорить керівниця Sigma Software Labs Вероніка Корж.\nВероніка Корж — керівниця Sigma Software Labs\nЧим інкубатор відрізняється від акселератора?\nВ інкубатор можна потрапити, маючи тільки ідею продукту — без команди, MVP і стратегії. Акселератор (від англ. accelerate — пришвидшувати) допомагає прискорити розвиток стартапу, але передбачає наявність прототипу продукту та сформованої команди.\nІнкубатори зазвичай більш прицільні, мають одну чи кілька спеціалізацій або можуть бути частиною великої компанії, що вирощує інновації для себе. В акселераторі, як правило, широкий спектр напрямів.\nАкселератори інвестують у своїх випускників і натомість беруть частку в компанії. Наприклад, дають фіксовану суму інвестицій — $100 000–$150 000 — під конкретні 5–7% компанії.\nЧасто після інкубатора стартапи йдуть в акселератор, аби масштабувати успішний проєкт.\nЯк працює інкубатор?\nУ кожного інкубатора можуть бути свої особливості, однак принцип роботи переважно однаковий. Розберемо його на прикладі інкубатора Sigma Software Labs:\nНабір до інкубатора починається із заповнення форми. Стартапи розповідають про суть свого продукту, на якому етапі його розробка, яка кінцева мета. Також прописують суму, необхідну на реалізацію проєкту. Додають пітч-дек (презентацію) та чекають відповіді.\nЕксперти, зазвичай це фаундери компаній, працюють із потоком команд. Вони оцінюють анкети, вивчають інформацію про стартап.\nСтартаперів, що потрапили в сферу інтересів, запрошують на інтерв’ю. Воно досить стресове — за 10 хвилин потрібно відповісти приблизно на 40 питань.\nЕксперти відбирають учасників інкубатора та приблизно за місяць повідомляють результати. Стартапи, що потрапили до інкубатора, проходять перевірку, підписують договір і починають роботу.\nРобота в інкубаторі триває від одного до трьох місяців. Це постійне навчання, зустрічі з менторами й інвесторами, тематичні воркшопи з розвитку продукту.\nПісля завершення інкубаційної програми проходить демодень — команди представляють і захищають свої проєкти. Від якості пітчу в демодень і виконаної роботи за три місяці залежить, чи знайде стартап свого інвестора або партнера.\nПоки триває пандемія, інкубатори роблять навчальну програму онлайн та продовжують надавати інвестиції та бізнес-консалтинг. Захист робіт також відбувається в онлайні, де стартапи відразу презентують продукти нетворку партнерів-фондів. Інвестори часто самі виходять на співпрацю з інкубаторами й акселераторами, тому що для них це вигідно. Вони можуть інвестувати як у сам інкубатор, так і у стартапи, які він продюсує.\nЕтапи роботи інкубатора\nЯк створити MVP в інкубаторі?\nMVP — це мінімальний функціонал продукту, який необхідно представити користувачу, аби його зацікавити. Завдяки MVP майбутній клієнт розумітиме, яку проблему вирішує продукт, у чому користь. На початковому етапі найголовніше, щоби це розумів й інвестор.\n«MVP — важлива річ для запуску будь-якого технологічного бізнесу. До моменту, коли продукт можна “помацати”, ідею завжди дуже важко продати. Стартапу потрібно показати те, чим буде користуватися кінцевий споживач та обґрунтовувати, чому продаж цього продукту/сервісу може бути успішним», — говорить Вероніка Корж.\nСтворюючи MVP, можна відштовхуватися від проблеми, спираючись на customer development, або від ідеї. Інкубатори потрібні, аби допомогти дослідити ринок, зробити MVP максимально наближеним до потреби майбутніх користувачів.\nСтартап Deep Green Ukraine розробив технологію, що відстежує незаконні вирубки лісів за допомогою супутникових даних. Проєкт класифікує всі вирубки як законні чи незаконні, аналізуючи дозвільні квитки. Стартап пройшов до фіналу Open Data Challenge та виборов право пройти інкубацію в 1991 Open Data Incubator.\nСтартап Deep Green Ukraine пройшов до фіналу Open Data Challenge\nРозробник проєкту Леонід Шумило розповів про її користь:\n«Ми прийшли на інкубацію, вважаючи, що маємо прототип продукту. Але там ми його сильно переробили й удосконалили. Зараз він набагато крутіший, проходить останню стадію розробки та наближається до пілоту.\nУ нас була команда із двох організацій, технологія, яка дозволяла бачити зміни в лісах, й експертиза з аналізу лісорубних квитків. Але ми ще не могли автоматично порівнювати вирубку з лісорубним квитком, щоби розуміти її законність. Це був доволі сирий проєкт.\nПід час інкубації наша команда розширилася до трьох організацій, ми спільно розробили демоверсію. У нас з’явилися ресурси, ми найняли підрядника, щоби зробити онлайн-платформу. Зрозуміло, що для наукового інституту та двох громадських організацій таке питання як веброзробка — це заскладна штука».\nВін додав, що в інкубаторі стартап розвивався не лише з технічної точки зору, а й з бізнесової. 1991 Open Data Incubator спеціалізується на проєктах із відкритих даних і часто зводить стартапи з міністерствами, державними органами й іншими стейкхолдерами, яким цей проєкт може бути корисним.\nНині Deep Green Ukraine підписав меморандум із Радою національної безпеки та оборони України та проведе для них пілотування в чотирьох областях.\n«Дуже часто стартапери не знають, яким їхній продукт хоче бачити ринок. Але це дуже важливо, щоби скласти правильний MVP. Навчання в інкубаторі дозволяє дослідити ринок, а команда отримує необхідні навички та скіли, щоби стартап вистрілив. Коли ми проходили інкубацію, ми мали менторські сесії зі спеціалістами, починаючи від технічного експерта, закінчуючи бухгалтерією та спілкуванням із журналістами», — зазначив Леонід Шумило.\nГалина Василевська також проходила інкубатор як член команди Medics, а нині є експерткою з масштабування В2В-проєктів, технологічних транзакцій і безпеки даних. За її словами, консультація одного експерта на ринку для стартапу, що має лише одну ідею, коштуватиме дуже дорого та буде малоефективною.\n«Експерти в таких галузях — це, як правило, дуже зайняті люди, й отримати доступ до такої експертизи досить складно. До того ж стартапи в інкубаторах отримують доступ до капіталу, оскільки так залучити інвестора значно легше. Також це доступ до адміністративних ресурсів, якщо йдеться про стартапи для державного сектору (B2G)», — зазначила Галина.\nГалина Василевська — експертка з масштабування В2В-проєктів, технологічних транзакцій і безпеки даних\nЩе однією перевагою інкубатора вона називає гарні контакти з медіа. Однак застерігає, що інкубатор чи акселератор — це лише інструмент, а не чарівна паличка. А розвиток стартапу вимагає й самостійних бізнесових кроків.\nА що після MVP?\nСтартап Grow-Some створює набори для вирощування мікрозелені вдома. Команда проходила преакселерацію в YEP. Тоді стартап уже мав прототип продукту, а під час програми команда досліджувала ринок.\n«Раз на два тижні відвідували лекції. Нам розповідали, що таке customer development, як досліджувати ринок, як вести фінанси, які є можливості продажу. Також давали завдання, наприклад, уявно опитати свого клієнта, чи подобається йому продукт. Я складав план інтерв’ю, ходив у парки та розпитував людей», — розповів засновник Олексій Крижановський.\nСтартап потрапив до акселератора YEP. На цьому етапі команді допомагають знаходити відповіді на точкові питання.\n«Нас знайомили із крутими стартаперами, які перетворили свої проєкти на повноцінні компанії, і з юристами щодо питань виходу на ринки інших країн. Завдяки YEP ми отримали перших великих корпоративних клієнтів і знайшли партнерів. Зараз презентуємо клієнтам через YEP свій продукт. Через одне рукостискання наближені до дуже великого нетворку, де є люди з маркетингу, продажів, бізнес-девелопменту», — зазначив Олексій Крижановський.\nЗасновник стартапу CamTouch Андрій Коноваленко під час акселератору YEP вивчав особливості роботи з дистриб’юторами. Його команда розробила гаджет, що перетворює будь-який проєктор чи телевізор на інтерактивний сенсорний екран за декілька хвилин.\nЦей пристрій використовують:\nу навчальних закладах, бо він доступніший, ніж інтерактивні дошки;\nу бізнесі — для підвищення ефективності тренінгів і презентацій;\nудома, бо діти люблять малювати із Camtouch.\nОскільки команда CamTouch уже пройшла етап створення MVP і має готовий продукт, вона співпрацює саме з акселератором, а не інкубатором.\nНа певному етапі розвитку Андрій Коноваленко намагався самотужки вивчити, як працюють дистриб’ютори, але не мав контактів.\nАндрій Коноваленко — засновник стартапу CamTouch\n«У нас є продукт, і ми хочемо, щоби дистриб’ютори його продавали. Якщо ви прийдете до дистриб’ютора, то ви можете лише здогадуватися, які мають бути умови: терміни доставки, знижки, передплата чи післяплата. Коли ти не знаєш, як працює якась система, тобі складніше відстоювати свої права.\nЧерез акселератор ми мали можливість поспілкуватися з дистриб’юторами не з позиції: «Ми прийшли вам продати, купіть». А з позиції: «Допоможіть навчитися продавати вам та іншим дистриб’юторам». Це зовсім інший діалог. І ти не можеш розпочати його, якщо в тебе немає контакту людини», — говорить Андрій.\nІнкубатори в Україні та за кордоном\nВ Україні досить молода інвестиційна історія, тому підприємці не завжди розуміють, як працює ринок інвестицій. Через це часто українські стартапи намагаються отримати юрисдикцію інших країн, а також потрапити до інкубатора й акселератора за кордоном.\nЗа словами Вероніки Корж, поки українські інкубатори сильно програють європейським чи американським, насамперед своїми можливостями.\n«Потрапляючи в інкубатор за кордоном, ти розумієш, що він тобі дає: гроші інвесторів, потенційних клієнтів, можливості прискорити розвиток свого бізнесу. Інкубатор/акселератор в Україні трішки обмежує ці можливості через те, що інфраструктура у країні тільки почала формуватися», — зазначила Вероніка.\nSigma Software Labs є частиною міжнародної компанії, що працює у сфері інформаційних послуг майже 20 років. Компанія створила інкубатор, аби пропонувати своїм клієнтам продукти стартапів, яким вони допомагають розвиватися.\nОдин із таких стартапів — Datrics, що потрапив до інкубатора Sigma Software Labs у червні 2020. Уже взимку того ж року команда потрапила до Y-combinator і пройшла програму з демоднем. Це були дуже інтенсивні та насичені два місяці для команди, але після закінчення програми життя стартапу стає ще цікавішим. Зараз команда працює над пошуком нових клієнтів і новим етапом інвестування.\nІнкубатори на етапі створення MVP хоч і не панацея від невдач, але дуже часто прокладають шлях стартапам до великого ринку. Вони поєднують практичну користь із фандрейзинговою складовою, оскільки в інвесторів зазвичай більше довіри до випускників акселераційних та інкубаційних програм. А ще — дають доступ до знань і консультацій, які дорого коштують.\n#Cto #Customer development #Data #Datrics #Deep Green Ukraine #Dev #Ea #Ev #Form #Grow-Some #Inc #IT #MVP #NoFears #PM #Sigma #Sigma Software #Sigma Software Labs #Tor #VELO #Y Combinator #YEP #Акселератор #Америка #Атом #Берем #Бухгалтер #Веб #Гаджет #Девелопмент #Закон #Запуск #Инкубатор #Кейс #Команда #Консалтинг #Люди #Маркет #Масштаб #Мем #Ментор #Онлайн #Опрос #Очки #Парки #Партнер #Питання #Поток #Право #Продукт #Результат #Робот #Система #Склад #Старт #Стартап #Стартапер #Страх #Структура #Табу #Телевізор #Технолог #Фан #Чек #Штаб #Юрист\n1 Що таке інкубатор?\n2 Чим інкубатор відрізняється від акселератора?\n3 Як працює інкубатор?\n4 Як створити MVP в інкубаторі?\n5 А що після MVP?\n6 Інкубатори в Україні та за кордоном\nЯ хочу піти у стартап, чи потрібен офіс — No fears\n19 Травня 2021, 09:15 11 хв читання\n24 Травня 2021, 09:00\nУ шостому матеріалі ми розпитали венчурних та ангельських інвесторів, на що вони звертають увагу, зустрічаючись зі стартаперами, і кому точно не дадуть грошей. А також створили портрет ідеального пітча.\nІнвестор звертає увагу на…\nПоточний і потенційний розмір ринку\nЦе найпопулярніша відповідь серед інвесторів.\n«Венчурні фонди дивляться на ринки з обсягом понад $1 млрд. Якщо команді вдасться переконати, що у стартапу хороші шанси досягти монопольного або олігопольного становища на ринку, то його розмір може бути меншим», — зазначив інвестиційний менеджер AVentures Capital Богдан Свиридов.\nІнвестиційний менеджер AVentures Capital Богдан Свиридов\nПланка розміру ринку нижча в невеликих фондів та ангельських інвесторів.\nОднак великий ринок — не запорука успіху. До прикладу, співзасновник компанії Sigma Software, ангельський інвестор Валерій Красовський вважає недоречним, коли стартапи на зустрічі з інвестором називають великі цифри ринку, не пояснюючи, завдяки чому вони будуть успішні на ньому.\n«Це не дає розуміння, чи буде цей стартап успішним. До того ж ніколи не можна розраховувати на 20% чи 50% від ринку. Треба розраховувати максимум на 4%. Занадто красива оцінка таргет-ринку насторожує», — говорить Валерій.\nРинок змінюється, продукт змінюється, а команда залишається.\n«На ранніх стадіях інвестор оцінює ймовірність того, що ця група людей може реалізуватися. А оцінюють людей за їхніми досягненнями: що вже зробила ця команда, з ким співпрацювала раніше, який у неї імідж», — зазначив інвестор Руслан Савчишин.\nІнвестор Руслан Савчишин\nНа думку керівного партнера Genesis Investments Віталія Лаптьонка, команда навіть важливіша за ідею.\n«Багато підприємців переживають, що їхню ідею вкрадуть конкуренти та реалізують самостійно. Проте ідея сама собою неважлива. Важливо те, щоб її реалізовувала сильна та збалансована команда, яка вміє швидко адаптуватися та перевіряти гіпотези, ухвалюючи ефективні рішення», — сказав він.\nВисока поточна швидкість росту стартапу демонструє інвесторам, що на продукт дійсно існує попит і команда здатна залучати клієнтів/користувачів.\n«Часто венчурні фонди очікують від стартапу зростання виторгу, яке просигналізує, що стартап перспективний і в його вивчення варто глибше закопатися. Під час оцінювання віральних B2C-стартапів, які задають нові великі тренди (Clubhouse, наприклад), фонди фокусуються на зростанні бази користувачів», — пояснив Богдан Свиридов.\nВона має бути чіткою та лаконічною, щоб її зрозуміли інвестор і майбутній клієнт.\nЧасто венчурні фонди намагаються отримати відгук клієнта перед ухваленням рішення. Питають, як продукт розв’язав їхню проблему й чи скористаються вони ним ще раз. Також для них важливі високі оцінки від користувачів на ключових маркетплейсах.\nскільки коштує залучити одного користувача;\nскільки в підсумку стартап заробляє на одному користувачі за весь термін користування продуктом;\nяк швидко окупається залучення користувача;\nнаскільки добре компанії вдається утримувати користувачів.\nУ В2C також украй важливі показники залученості користувача у продукт: як часто людина використовує продукт і скільки часу з ним проводить.\nІнвестор не дасть гроші стартапу, якщо..\nНемає віри в команду та в СЕО\nАнгельський інвестор Валерій Красовський говорить, що це суб’єктивне сприйняття людей, які роблять стартап. На нього впливають особисті якості та навіть найменші деталі.\n«Запізнення на секунду на зустріч — це вже проблема. Коли людина не вмикає відео під час дзвінка. Коли відверто не готова до обговорення. Це можна собі дозволити, але не в таких випадках. Це базові принципи комунікації. У випадку СЕО важливо, наскільки людина вміє виражати свої думки. Якщо мені нудно, значить, іншим інвесторам також потім буде нудно», — зазначив Валерій Красовський.\nІдею потрібно вміти пояснити трьома словами.\nУ деяких випадках стартапери приходять до інвестора лише з ідеєю й без команди. Шанси на успіх у такій ситуації наближаються до нуля.\nТе ж саме стосується й відсутності СЕО. Але тут є винятки.\n«Коли є серйозна технічна перспектива, ми намагаємося знайти СЕО, допомогти супертехнічній людині реалізувати її проєкт», — каже Валерій Красовський.\nБажана оцінка стартапу не відповідає ринковим реаліям\n«Коли Fintech-стартап зі Східної Європи з виторгом $5000 на місяць хоче оцінку $20 млн на посівній стадії, це швидко псує враження про засновників компанії», — говорить Віталій Лаптьонок.\nНе можуть відповісти на питання\nВолодієш інформацією — керуєш процесом. Відповіді: «Мені потрібно подивитися записи», «Треба порадитися з командою» тощо — будуть явним мінусом на зустрічі з інвестором.\nБрешуть або приховують інформацію\nОбман — не те, з чого варто починати співпрацю з інвестором.\n«Засновники стартапів можуть перебільшувати свої метрики та досягнення, свою роль на попередньому місці роботи. Деякі кажуть, що вони повністю вели окремий проєкт, тоді як вони були лише одним із 10 членів команди. А іноді бувають і кричущі випадки. Наприклад, стартап може приховувати, що вони погано розійшлися зі своїми колишніми бізнес-партнерами або ж “звільнили” одного із засновників», — пояснив Віталій Лаптьонок.\nCEO не працює фултайм\n«Стартап — це постійні падіння, постійні зустрічі з партнерами, з командою, постійні зміни напряму. Це неможливо робити парттайм», — вважає Валерій Красовський.\nЗанадто самовпевнена поведінка під час залучення інвестицій\n«Ми познайомилися зі стартапом, який не мав продажів і тільки закінчував роботу над MVP. Ми йому відмовили та сказали, що наразі це для нас занадто рання стадія, проте ми були готові знову поспілкуватися в майбутньому. У відповідь ми отримали невдоволення й обіцянку, що на більш пізніх стадіях їм не будуть потрібні гроші від нас. Ми вирішили більше не спілкуватися з цією командою», — пригадав Віталій Лаптьонок.\nКерівний партнер Genesis Investments Віталій Лаптьонок\nВалерій Красовський також не інвестуватиме у стартап із СЕО, що «має корону»: «Наприклад, я запитую СЕО: “А чому ви не ввели цю функцію, що здається важливою для клієнта?” Він відповідає: “Це нікому не потрібно, ми знаємо”. Він реагує на запитання, наче він усе знає в цьому світі. Коли ставлю запитання, я хочу почути спокійну, вдумливу, аргументовану відповідь. Неприпустимо, щоби стартапом на ранній стадії керувала людина, яка зарозумілася».\nНайпопулярніші помилки під час пітча\nПояснювати свій продукт і проблему, яку він розв’язує, складними словами. З цього починається пітч, якщо інвестор не зрозумів, чим займається стартап, решту презентації він просто не запам’ятає.\nРозтягувати пітчі на 20–30 хвилин і давати довгі, нечіткі відповіді на питання.\nНе пам’ятати основні метрики бізнесу за останні місяці чи не знати, скільки грошей треба залучити в поточному раунді.\nВиділяти багато часу на розповіді про ринок і його розмір і значно менше часу — на реальні метрики стартапу та презентацію команди.\nПросити інвестора підписати non-disclosure agreement, аби той не вкрав їхню ідею.\nВважати, що в продукту/рішення немає конкуренції. Альтернативні та legacy-рішення — це теж конкуренція.\nВикористовувати показники й оцінки ринку з публічних звітів (наприклад, Statista), замість власного розрахунку. Останній показує, що команда ретельно вивчила ринок.\nЗа словами Валерія Красовського, інвестори під час пітча бачать, чи людина проходила якусь акселераційну програму. Там вчать правильно структурувати пітч і виносити наперед те, що найцікавіше інвестору.\nТакож помилкою Валерій Красовський вважає те, що стартапери часто ховають усередину презентації проблему, яку вирішує їхній продукт.\n«Потрібно завжди починати з цього. Кожен стартапер робить свій продукт не тому, що він його любить, а тому, що хоче розв’язати реальну проблему», — каже Валерій.\nІнша груба помилка — не повертатися на повторні пітчі, якщо є явний інтерес інвестора.\nСпівзасновник компанії Sigma Software, ангельський інвестор Валерій Красовський\n«Потрібно завжди давати інвестору апдейти. Якщо стартап із першого разу не отримує позитивної відповіді, інвестор однаково помічає його як гравця на ринку. Зрозуміти, що інвестор зацікавлений, можна з кількості запитань і тривалості зустрічі. Якщо зустріч планувалася на пів години, а інвестор ставив питання протягом 45 хвилин, це чудовий показник. Або ж коли інвестор ставить глибокі детальні питання», — зазначив Валерій.\nУ таких випадках навіть після відмови можна періодично надсилати інвестору новини про свій стартап. Наприклад, сповіщати про реліз нового інтерфейсу або реєстрацію десятитисячного юзера.\nПортрет ідеального пітча\nПітч має бути інформативним. Його головне завдання — за короткий час мотивувати інвестора зануритися у глибоке вивчення компанії й інвестиційної можливості.\nЗа словами Богдана Свиридова з AVentures Capital, для цього потрібно доступною мовою передати:\nяку серйозну проблему або потребу вирішує стартап;\nяк саме він це робить;\nякий розмір цього ринку. Серйозно сприймаються тільки показники розміру цільового ринку, розраховані командою стартапу особисто, а не взяті зі Statista;\nхто прямі й непрямі конкуренти та які в компанії є конкурентні переваги, чому саме цей продукт обиратимуть покупці;\nхто потенційні клієнти, як компанія буде залучати клієнтів та як зароблятиме на них;\nчому ця команда ідеальна для успішного вирішення/задоволення обраної проблеми/потреби;\nяке фінансування зараз потрібне команді та чого вона зможе досягти завдяки цьому.\nПідсилити ефект від пітча можуть спільні цінності й цілі інвестора та стартапу. Згідно з дослідженням, для 2/3 опитаних засновників стартапів і венчурних інвесторів особисті взаємини — один із найважливіших факторів під час ухвалення рішення. А встановлюються ці взаємини під час перших зустрічей чи дзвінків.\n#API #AVentures Capital #B2c #CEO #Club #Clubhouse #Cto #Ea #Fintech #Form #Genesis #Genesis Investments #IT #MVP #NoFears #SEO #Sigma #Sigma Software #Sigma Software Labs #Tech #Tor #Venture #Богдан Свиридов #Валерій Красовський #Венчур #Команда #Конкурент #Люди #Маркет #Маркетплейс #Менеджер #Найм #ОС #Партнер #Питання #Проблема #Продукт #Робот #Сила #Склад #Старт #Стартап #Стартапер #Страх #Таргет #Тренд\n1 Інвестор звертає увагу на…\n2 Інвестор не дасть гроші стартапу, якщо..\n3 Найпопулярніші помилки під час пітча\n4 Портрет ідеального пітча\n18 Травня 2021, 09:00 15 хв читання\n21 Травня 2021, 09:45\nУ п’ятому матеріалі ми підрахуємо, скільки грошей потрібно фаундерам, щоби запустити середньостатистичний стартап.\nДля чого потрібні гроші\nНайперша ціль стартапу — розробити MVP, провалідувати гіпотезу та, якщо є попит, підняти інвестиції від фондів або ангелів і розвивати продукт далі.\nУ стартап-спільноті популярний вислів «Fail Fast». Це означає, що у стартапі головне — швидко провалідувати свою ідею. І якщо ця ідея виявляється нежиттєздатною — витратити на це мінімум часу та грошей. Розберемося, що нам потрібно для такого тесту.\nУявімо, що у вас є команда з трьох кофаундерів — тих самих «3H».\nHacker писатиме код, Hipster малюватиме дизайн, а Hustler — продаватиме продукт користувачам і пітчитиме інвесторам. Мета — зробити MVP, провалідувати ідею та у разі успіху підняти перший раунд інвестицій.\nДоменне ім’я для майбутнього сайту\nСайт знадобиться для того, щоб вказувати його у різних формах контакту з фондами та акселераторами, а також для валідації вашої ідеї. Можна розробити односторінковий сайт з презентацією вашого продукту та рекламувати його серед вашої аудиторії, збирати фідбек і передзамовлення, оцінювати зацікавленість залучених потенційних користувачів.\nОбираючи назву для стартапу, перевірте, чи немає компанії з такою ж назвою. Краще вигадати щось унікальне, щоби не конкурувати у пошуковій видачі.\nЯкщо ім’я в зоні «.com» коштує забагато або зайняте іншим бізнесом — завжди можна звернути увагу на зони «.io», «.tech» або «.me», цінник яких не перевищує $10 на рік. Якщо і вони зайняті — краще використати іншу назву. Пізніше ви зможете придбати нове доменне ім’я, якщо, наприклад, зміните назву бренду або захочете перенести сайт в іншу зону.\nНа початку можна користуватися особистою поштовою скринькою, не витрачаючи цінні долари на корпоративні акаунти. Якщо ви вирішили зареєструвати доменну пошту @yourstartupname.com, радимо створити одну скриньку hello@ та декілька псевдонімів (alias) для неї — marketing@, invest@, ceo@ тощо. Платити за них не потрібно.\nЯкщо ви не плануєте створювати багато сторінок і зберігати великі обсяги даних на сайті, то буде достатньо і найдешевших тарифних планів. Конструктори сайтів, такі як WordPress, Wix, Tilda тощо, пропонують підключити хостинг вартістю від $4 на місяць.\nРозглянемо ситуацію, коли ви вирішили розробляти застосунок одразу для двох платформ — iOS та Android. Для цього потрібно зареєструвати акаунти розробника.\nДля Android він коштує $25. Цей платіж одноразовий і повторювати його не потрібно.\nРозмістити застосунок на iOS коштує більше. За акаунт розробника Apple доведеться сплачувати $99 щорічно.\nСервери та хмарні рішення\nЗалежно від того, який саме сервіс надає стартап, команді розробників можуть знадобитися сервери та інші хмарні рішення. На перший погляд може здатися, що саме тут доведеться витратити багато грошей. Але це не так.\nУ Amazon є дочірня компанія Amazon Web Services (AWS). Це найпоширеніша у світі хмарна платформа із понад 200 сервісами для обробки даних. І Amazon Web Services допомагає стартапам.\nЩоб отримати підтримку у вигляді рекламних кредитів (цифрових грошей, що можна витратити на оплату послуг AWS), стартапу потрібно зареєструватися у програмі AWS Activate. У рамках програми стартап може отримати до $100 000 на послуги AWS. Перед цим важливо ознайомитися з умовами прийому в AWS Activate — у деяких випадках можна подаватися лише до залучення інвестицій.\nЗвичайно, можна ще додати витрати на офіс або коворкінг, передплату пакета програм Adobe, сервіси для менеджменту завдань та інше програмне забезпечення. Також ми навмисне не розглядали хардвер-стартапи, тому що витрати на розробку прототипу розумної розетки та електрокара можуть сильно відрізнятися.\nАле варто пам’ятати, що ціль стартапу на цьому етапі, софтверного або хардверного, — швидко та дешево провалідувати ідею. Дизайн можна створити у безоплатній Figma, зустрічатися з кофаундерами можна в опенспейсах технологічних парків або в Zoom, а проставляти статуси завдань і формувати базу знань проєкту — в Notion або Trello.\nФіналізуючи розрахунки, для запуску середньостатистичного стартапу протягом року треба витратити:\nДомен — $10\nХостинг — $48 ($4 на місяць)\nАкаунти розробника — $124\nУсього — $182\nПам’ятайте, що майже для всіх рішень знайдеться дешевша або безоплатна альтернатива.\n#Ad #Adobe #Amazon #Amazon Web Services #Android #App #Apple #AWS #CEO #CES #Cto #Ea #Fail #Figma #Form #IOS #Ip #IT #MVP #NoFears #Notion #Platforma #PR #Roi #Sigma #Sigma Software #Sigma Software Labs #Startup #Tech #Test #Tor #Trello #Web #Wix #Word #WordPress #Zoom #Акселератор #Аудит #Берем #Дизайн #Домен #Запуск #Команда #Менеджмент #Опенспейс #ОС #Провал #Продукт #Реклама #Сайт #Сервер #Софт #Старт #Стартап #Страх #Технолог #Тильда #Хардвер #Хостинг\n1 Для чого потрібні гроші\n2 Вихідні дані\nЯ хочу піти у стартап, але боюся залишитися без роботи та грошей — No fears\n17 Травня 2021, 09:15 12 хв читання\n20 Травня 2021, 09:00\nVector разом із інноваційною платформою для розвитку стартапів Sigma Software Labs продовжує освітній проєкт про стартапи — No fears.\nУ четвертому матеріалі кофаундерка Ahundred Катерина Девяткіна поділиться досвідом створення та заморожування стартапу — платформи для автоматизації performance-менеджменту в компаніях. Серед інсайтів:\nчому варто звертатися до менторів;\nяк дослідження аудиторії може перевернути уявлення про продукт;\nчому варто просити гроші в користувачів наперед;\nчому важливо закладати бюджет на маркетинг;\nяк стартаперський досвід допоміг самостійно видати художню книгу.\nЩо за стартап\nКатерина Девяткіна — євангелістка бренду IT-компанії Artjoker. В листопаді 2019 року запустила з командою MVP стартапу Ahundred. Це система performance-менеджменту, яка дає змогу компаніям автоматизувати роботу з цілями, OKR і зворотним зв’язком.\nЗа два місяці після запуску MVP Катерина заморозила стартап через пандемію, відсутність інвестицій і стабільних виплат від підписників сервісу. Стартаперка не розчарувалася, натомість використала нові знання та навички, аби самостійно видати власну художню книгу «Кольорова».\nЯк з’явилась ідея стартапу\nЯ працюю в Artjoker 11 років. Маючи освіту маркетолога, я прийшла в компанію в 2010 році на посаду SEO-копірайтерки. Але це швидко набридло. Спочатку я перейшла на клієнтський SMM, а потім зрозуміла, що мені більше подобається працювати з продуктом. Після цього багато років розвивала Artjoker із різних сторін — будувала маркетинг, HR, корпоративну культуру, навіть працювала на посаді «директорка з розвитку». Щоразу, коли мені щось набридало, я приходила до засновника Романа з новою ідеєю.\nАле наприкінці 2018 року я сильно вигоріла емоційно. Прийшла до CEO з метою вирішити, як працювати далі, адже мені потрібні були зміни і виклики.\nРоман запропонував разом створити продукт — зняти з мене всі поточні обов’язки, виділити команду та інвестиції. Я погодилася та задумалася, яким міг би бути цей продукт.\nДумки крутилися навколо HR-сфери. В Artjoker ми автоматизували відвідуваність, відпустки та гейміфікацію завдяки самописній системі — тобто в цьому питанні у мене вже була якась експертиза. Тому вирішили робити HR-продукт, щось типу BambooHR. Але, як ви вже зрозуміли, згодом концепція стартапу змінилась.\nТреба знайти менторів та довіряти їхньому досвіду\nПерш ніж починати хоч щось робити, я знайшла менторів, аби дізнатись, як вони запускали свої продукти. Менторами стали двоє моїх знайомих, які запускали SaaS-стартапи на західний ринок. Ми зустрічалися раз на місяць. Зазвичай я витрачала приблизно годину їхнього часу.\nСеред перших цінних порад — змінити фокус із України на світ. Ми збиралися робити HR-soft на український ринок, тому що знаємо тут власників компаній та HR-менеджерів. А потім запуститися на заході.\nАле ментори одразу сказали, що так не можна. Є висока ймовірність, що «обкатаний» в Україні продукт буде взагалі нерелевантним західному ринку. Ми послухали менторів і робили стартап глобальним.\nЯ вважаю, що ментори потрібні в будь-якій сфері. Коли я чогось не знаю, ніколи не соромлюся звернутися по допомогу.\nКраще піти й запитати, ніж морочити собі голову та вигадувати велосипед. Я й сама завжди погоджуюся, коли запрошують провести вебінар або проконсультувати особисто.\nСтартап-середовище по-особливому продемонструвало мені цю культуру. Фаундери не сприймають вас як «ще одного конкурента» — навпаки, вони за те, щоби ринок зростав, готові кооперуватися та ділитися досвідом. Розумію, чому усі їздять надихатися до Кремнієвої долини — там все пронизано цією відкритістю на рівні ДНК.\nЗабігаючи наперед, скажу, що коли я заморозила стартап і почала рефлексувати, то зрозуміла, що варто було ще уважніше слухати менторів. Я перечитувала Google-документ «Робота з менторами» — і вони застерігали від багатьох помилок, яких я припустилася.\nПродукт може виявитися непотрібним, тому важливо спочатку поспілкуватися з аудиторією\nЯ вже була готова заряджати роботою програмістів, коли обидва ментори вчасно мене зупинили. Вони сказали, що треба провалідувати ідею. «Важливо дізнатись, які болі у потенційних користувачів, та що їм насправді потрібно».\nСпочатку я злякалась — як проводити дослідження, з ким спілкуватись? Я ж нікого не знаю. Встановила собі LinkedIn, заповнила профіль і за допомогою інструменту Sales Navigator знайшла бізнесменів та ейчарів із усього світу. Я написала пітч і розіслала орієнтовно 1000 листів.\nСкріншот листа, який розсилала Катерина\nПисала, що не буду нічого продавати, лише хочу дізнатися болі співрозмовників. «15 хвилин вашого часу допоможуть зробити хороший продукт». Я зідзвонилася приблизно зі 100 бізнесменами з європейських країн, Бразилії, Америки, Австралії.\nДодатковим челенджем було те, що доводилося спілкуватись англійською. Я маю Upper Intermediate, проте не практикувалась із носіями мови. Якщо взяти Бразилію, то там англійську знають приблизно так, як в Україні. А ось у спілкуванні з німцями та скандинавами мені часто ставало ніяково через їхній крутий рівень.\nЗагалом західний ринок дуже френдлі, не варто боятись їм писати. Майже кожен дзвінок заряджав мене позитивними емоціями — співрозмовники жартували, сміялись і розповідали про свою робочу рутину.\nЯ провела дзвінки, виписала в таблицю саммарі по кожному співрозмовнику. В результаті зрозуміла, що HR-продукт, який ми хотіли робити, взагалі не потрібен. На західному ринку є безліч вдалих продуктів для автоматизації HR-процесів.\nВиявилося, що потенційним клієнтам боліла зона performance-менеджменту. Ще їм болів онбординг і рекрутинг, але це мені не було цікаво. Ми зупинились на performance-менеджменті та робили систему, в якій співробітник ставить собі цілі та оновлює прогрес за показниками.\nНе треба одразу кидатись у розробку. Спочатку варто зрозуміти, чи вирішить саме такий продукт болі користувачів\nПриходжу до менторів і радісно кажу: «Я виявила біль, можна фігачити продукт». Але знову не все так просто. Ментори сказали, що суть у тому, аби зробити продукт якомога пізніше. Спочатку потрібно максимально розібратися в аудиторії, її потребах, провалідувати бачення вашого рішення проблеми з тим рішенням, яке потрібно їм. І тільки потім «фігачити».\nТому ми з дизайнеркою розробили прототип — екрани, які показували, як може виглядати наш софт. З допомогою програми Invision зробили їх клікабельними та презентували людям. Зібравши фідбек, позбавилися низки функцій, а кілька нових додали.\nНарешті разом із виділеною командою з Artjoker ми почали розробку.\nПотрібно брати гроші з користувачів, коли продукту ще немає\nПід час дослідження та презентації прототипу я питала у потенційних клієнтів, чи готові вони платити за мій продукт. Я була задоволена, коли люди казали, що готові витрачати $3–$5 за користувача.\nМентори радили: «Катю, краще брати з них гроші одразу». Я не розуміла, як можна брати гроші, коли продукту ще немає. Це ж некрасиво.\nА ментори пояснювали: «Зараз вони будуть розповідати, що заплатили б. А потім ти вийдеш на ринок, і ніхто нічого не купить». «Ну і добре, — думала я, — ці не куплять, так куплять інші. Натомість я матиму справжній продукт».\nНасправді потрібно продавати продукт до того, як ви його зробите. Нехай люди заплатять хоча б $1 або $10, або $50, але заплатять. Це єдине підтвердження того, що вони його куплять.\nЦей інсайт став гарним уроком для мене. Я використала його, коли видавала книгу. Створила лендінг про неї, розповіла, що видаю її самостійно та передзамовлення допоможе книзі з’явитись на світ швидше. Я просила друзів і знайомих робити пости у соцмережах, так інформація розлетілася. Люди, не знаючи, що це за книга, прочитавши лише опис і шматочок із неї, заплатили 250 грн, аби її прочитати. Вони повірили в продукт.\nХудожня книга Катерини «Кольорова»\nМаркетинг — це стаття доходу. Важливо закладати бюджет на залучення користувачів\nКоли я починала робити стартап, то думала, що головне — це інвестиції на розробку продукту. Насправді бюджет на формування обізнаності та довіри до продукту важливіший.\nAhundred практично не мав маркетингових бюджетів. Це стало причиною того, що ми не змогли швидко злетіти. У листопаді 2019 ми запустили MVP. Пару десятків людей платили, але цього було критично мало. Інвестицій від Artjoker вистачало тільки на оплату роботи програміста (який і був CTO продукту), верстальника та тестувальника.\nНастав березень 2020 року. Ситуація така: команда себе не окупає та продукт не приносить достатньо доходу. Потрібно було або залучати інвестиції з інших джерел, або щось вигадувати. А тут карантин.\nЯ й далі писала бізнесменам, проте вони відповідали: «Кет, сорі, у нас пандемія, ми не знаємо, що буде завтра». Ми вирішили заморозити стартап.\nМаркетинг недооцінюють. Ментор казав мені, що маркетинг — це стаття не витрат, а доходу. «Завдяки йому ти заробляєш. Це розробники — стаття витрат, тому що вони роблять продукт. А маркетинг приводить клієнтів».\nІ справді, щось має забезпечити стартапу ріст і запустити цей «маховик безрозсудності».\nЯкщо у вас немає бюджету на маркетинг, потрібно запускатися на тому ринку, де у вас розвинений networking і довіра. Наприклад, видаючи книгу, я зовсім не мала витрат на маркетинг. У мене був кредит довіри від цільової аудиторії.\nВажливо мати співзасновників, із якими ви будете йти пліч-о-пліч та горіти продуктом\nЯ сильно вигоріла на цьому стартапі, тому що не вистачало емоційної підтримки. Попри те, що члени команди вкладали багато сил у продукт, вони були найманими працівниками. Вони не розуміли цього болю, що якщо ми не злетимо, то все.\nЗасновник Artjoker був інвестором і радником, за що я йому дуже вдячна.\nАле не вистачало кофаундера, з яким ми би пліч-о-пліч фігачили фултайм, знаходили клієнтів і генерували ідеї, як захопити світ.\nТому, коли оголосили карантин, я зітхнула з полегшенням.\nСтартап — це дуже крутий досвід, без якого я би побоялася видавати книгу самостійно\nПопри те, що світ підзаспокоївся та гроші знову наповнили ринок, розморожувати стартап і шукати інвестиції я вже не захотіла. Карантин допоміг мені сфокусуватися на тому, що для мене насправді важливо. Він допоміг повернутися до себе.\nЯ не сприймаю цю історію як помилку. Насправді це велика удача.\nЯ прокачала англійську мову та поспілкувалася з купою людей з різних куточків планети. Я дивувалася спілкуванню з австралійцями — в них нібито інша англійська мова. Першого разу я нічого не зрозуміла з того, що розповідала австралійка. А ось вже другого-третього звикла до вимови. Вони розповідали, як у них працює бізнес, які є нюанси. Це дуже корисні знання.\nМи зробили MVP. Ahunred працює, Artjoker користується ним всередині компанії. На платформі і сьогодні можна зареєструватися та ставити команді OKR. Просто далі ми не розвиваємо його як продукт, не залучаємо клієнтів.\nКоманда прокачалась. Усі члени моєї команди повернулися працювати в Artjoker. Розробник здобув досвід створення архітектури продукту, вивчив нові технології. Верстальник став лідом у компанії. У продуктовій розробці дуже сильно розвивається сеньоріті — здатність приймати рішення та відповідати за них, передбачувати слабкі місця та вирішувати кризи.\nКоманда стартапу Ahundred\nЯкби не стартап, імовірно, я би побоялася самостійно видавати книгу. Моя «Кольорова» — це історія про дівчину, яка вигоріла на роботі, кинула все і поїхала в автоподорож по Україні. Коли я дописала її, то почала шукати інформацію про видавництва. Мене попередили, що це довгий процес та книга вийде мінімум через рік. Я не хотіла чекати так довго і подумала, що можу видати її самостійно. Коли у вас за плечима досвід створення продукту з нуля, все видається набагато простішим. Так і сталось — завдяки підтримці ком’юніті вдалось зібрати 300 передзамовлень, знайти необхідних спеціалістів та видати книгу.\n#Ahundred #Artjoker #CEO #Cto #Ea #Form #Google #HR #IT #LinkedIn #MVP #NAVI #NoFears #Okr #Performance #SaaS #Sale #SEO #Sigma #Sigma Software #Sigma Software Labs #Smart #SMM #Test #Tor #Атом #Аудит #Бюджет #Веб #Дизайнер #Директ #ДНК #Запуск #Карантин #Катерина Девяткіна #Книг #Команда #Конкурент #Люди #Маркет #Маркетинг #Маркетолог #Медиа #Менеджер #Менеджмент #Ментор #Найм #Онбординг #Практик #Провал #Продукт #Результат #Рекрутинг #Рента #Робот #Сайт #Сила #Система #Софт #Старт #Стартап #Стартапер #Стили #Стоп #Страх #Технолог #Удача #Чек\n1 Що за стартап\n2 Як з’явилась ідея стартапу\n3 Треба знайти менторів та довіряти їхньому досвіду\n4 Продукт може виявитися непотрібним, тому важливо спочатку поспілкуватися з аудиторією\n5 Не треба одразу кидатись у розробку. Спочатку варто зрозуміти, чи вирішить саме такий продукт болі користувачів\n6 Потрібно брати гроші з користувачів, коли продукту ще немає\n7 Маркетинг — це стаття доходу. Важливо закладати бюджет на залучення користувачів\n8 Важливо мати співзасновників, із якими ви будете йти пліч-о-пліч та горіти продуктом\n9 Стартап — це дуже крутий досвід, без якого я би побоялася видавати книгу самостійно\nТисяча уроків. Як за два тижні запустити математичну онлайн-школу\n12 Травня 2021, 08:00 9 хв читання\n19 Травня 2021, 09:15\nVector разом з інноваційною платформою для розвитку стартапів Sigma Software Labs продовжує освітній проєкт No fears.\nУ третьому матеріалі ми розберемо питання приміщення для команди стартапу:\nна якому етапі та за яких умов потрібен офіс;\nяк його шукати та скільки це коштує;\nчому коворкінг — це якісна альтернатива офісу.\nКоли треба перебиратися із квартир до спільного простору\nНа початкових етапах, коли фаундери працюють над ідеєю та прототипами, офіс не є вигідною інвестицією. Зазвичай команди працюють із дому після роботи та на вихідних. А для підтримки стартаперського духу можна зустрічатись 1–2 рази на тиждень у кав’ярнях чи коворкінгах на кілька годин.\nПеребиратися до постійного офісу варто, коли у вас є вільні гроші для оренди приміщення мінімум на шість місяців. Тоді ви зможете спокійно працювати й не думати, як же заплатити за наступний місяць.\nКоли ремоут програє спільному робочому простору\nСьогодні багато компаній працюють віддалено, але з можливістю відвідування офісу. Аутсорсингова компанія KITRUM, що є резидентом технопростору Sigma Software Labs, — одна з таких. Вікторія Назаренко, лід команди Delivery, розповідає, чому для компанії все ж краще мати спільне приміщення:\n«Ми вирішили, що офіс має бути, якщо люди хочуть туди ходити. Важливо мати місце, де люди можуть попрацювати та потусуватися. Ремоут має багато переваг, але всі ми сумуємо за можливістю поспілкуватись і пообідати разом.\nВікторія Назаренко, лід команди Delivery в KITRUM\nТакож на ремоуті потрібно планувати дзвінки, збирати адженду, встигати все обговорювати. В офісі питання вирішуються швидше. А неформальне спілкування взагалі можливе тільки в офісі, оскільки на дзвінках обговорюють виключно важливі робочі питання. Більшість розробників, наприклад, узагалі би не познайомились, оскільки працюють на різних проєктах.\nМи також помітили, що онбордінг в офісі проходить в рази ефективніше. За 2–3 тижні знайомимося, навчаємось, будуємо довіру — а потім хоч ремоут, хоч Домінікана».\nЩо важливо врахувати, обираючи офіс\nДо офісу має бути зручно діставатися співробітникам і партнерам. Перевірте, чи є поруч місця для паркування, метро та зупинки громадського транспорту, а також заклади для обіду.\nПеревагою буде, якщо ви орендуєте офіс поруч з іншими стартапами з вашої галузі або технологічними компаніями з досвідом роботи в міжнародному бізнесі. Ви зможете обмінюватися досвідом, співпрацювати, конкурувати та навіть хантити людей в команду. Радимо вам зібрати список цікавих для вас стартапів, дізнатися, де вони розташовані, і спробувати орендувати офіс поруч.\nПростір для розширення команди\nЗа кілька місяців чи років ваша команда може сильно вирости. Важливо спрогнозувати це та знайти гнучке офісне приміщення. Інакше ви можете підписати договір оренди, а через три місяці виявити, що вам уже не вистачає місця.\nскількох людей вам необхідно найняти;\nхто може знадобитись, якщо кількість користувачів різко зросте.\nОбираючи офіс, спробуйте передбачити та прокомунікувати з орендодавцем потенційні витрати. Наприклад, ремонт меблів чи техніки або підвищення вартості оренди. Ви маєте бути впевненими, що через пів року чи рік вашого бюджету все ще буде достатньо.\nОфіс має бути місцем сили вашого стартапу. Він має стимулювати робочий процес, креативність, підвищувати продуктивність і результативність. Подумайте, чи буде дешеве темне приміщення позитивно впливати на вашу команду?\nСкільки коштує оренда офісу в Києві\nШукати офіс можна на OLX або спеціалізованих сайтах оренди. У центрі Києва ціна за квадратний метр різниться від $14 до $60. Ціна за оренду в найбільших бізнес-центрах Києва:\nGulliver — від $16/м²\n101 Tower — від $25/м²\nParus — від $26/м²\nLeonardo — від $30/м²\nСенатор — від $35/м²\nAstarta — від $23/м²\nНаприклад, офіс на 20 співробітників площею 75м² мінімально буде коштувати $1200 на місяць, а в середньому — від $2250.\nЧому стартапи обирають коворкінги?\nВласний офіс — це серйозні витрати та відповідальність. Багато стартапів сьогодні обирають коворкінги. Які їхні переваги?\nЗабирають на себе адміністративні обов’язки\nУ коворкінгах уже є Wi-Fi, комунальні послуги, меблі, чай і печиво. Також не потрібно наймати прибиральниць, сантехніків, електриків та інших майстрів.\nОб’єднують зі спільнотою\nКоворкінг — це простір, заповнений людьми з найрізноманітніших сфер і галузей. Якщо ви стартап-початківець, ви ніколи не знаєте, які контакти стануть у пригоді компанії. У коворкінгу ви зможете познайомитися із фаундерами, розробниками, коучами, дизайнерами та маркетологами. Шукати офіс поруч з іншими стартапами складно, натомість коворкінги вже об’єднують їх.\nЗалежно від швидкості залучення інвестицій і темпів росту, у стартапі може бути п’ять співробітників цього місяця та десять — наступного. Коворкінг дозволяє пристосуватися до змін у команді. Якщо ви швидко розширюєтеся, можна просто переміститися до наступного за коридором офісу або зайняти більше столів в опенспейсі.\nЯкі є коворкінги в Києві\nКоворкінгів у Києві багато, але ми відібрали ті, що найбільше концентруються на стартапах.\nназва адреса ціна за місце ціна за місце у приватному офісі\nLift99 вул. Володимирська, 101, район метро Олімпійська $300/міс. $400/міс.\nCreative states Три локації: Gulliver, метро Арсенальна, Печерська Ціни трохи відрізняються. На прикладі Creative State of Arsenal:\n$250/міс. від $410/міс.\nKooperativ вул. Січових Стрільців, 23A, біля Львівської площі $180/міс. $350/міс.\nSigma Software Labs вул. Ярославська 58, Поділ $250/міс. $300/міс\nUnit City вул. Дорогожицька, 3 м. Дорогожичі $200/міс. $250/міс\nЦе стартапери, що працюють у коворкінгах\nHardware-стартап IOON — резидент Sigma Software Labs у Харкові\nАндрій Мануйлов — вчений із Харкова, який багато років досліджував технології знезараження води. У 2019 році разом з іншими вченими Артуром Мартиновим і Михайлом Мануйловим він винайшов прототип пристрою, який може робити санітайзер із води. Продукт знищує бактерії та віруси на поверхнях.\nАндрій зібрав команду та почав перетворювати прототип на реальний девайс. IOON пройшли інкубатор YEP та ЕО бізнес-інкубатор, отримали друге місце на IT Arena, а зараз потрапили до акселератора Startup Wise Guys за програмою від USF. Сьогодні IOON — це вже готовий електричний пристрій, усередину якого заливається вода та перетворюється на санітайзер. Заряджається гаджет як звичайний смартфон.\nСпівзасновник IOON Андрій Мануйлов із пристроєм у руках\nНад необхідністю власного приміщення в IOON замислилися лише минулої осені:\n«У команді нас п’ятеро. Спочатку ми працювали всюди, де тільки можна. Я міг працювати навіть у метро — сідаєш у вагон, ноутбук на коліна, і погнали. Командою ми збиралися в Aroma Kava, оскільки це було дуже вигідно — можна купити американо та сидіти до 4:00 ранку.\nНа етапі ідеї, коли енергії багато, це все сприймається нормально. Але через певний час кав’ярні починають втомлювати.\nЄ завдання, які вимагають великої концентрації уваги, але навколо тебе гул — там спілкуються студенти, а там компанія гучно обговорює серіали. Працювалося важко та неефективно. Ми почали замислюватися над офісом».\nЯкраз у той час IOON залучив $25 000 на pre-seed від USF та отримав два призи за друге місце на IT Arena — $6000 від CRDF Global і річну оренду в технопросторі Sigma Software Labs.\nКоманда вже оцінила переваги приміщення й готова оплачувати його, коли термін призу закінчиться. Андрій пояснив чому:\nSigma Software Labs — це не open space, тут у кожного стартапа своя кімната. Також є загальні зони, де можна відпочити й пограти в аерохокей. Нам як hardware-стартапу потрібно збирати свої прототипи. Тому власна кімната — це такий собі аналог гаража:)\nМожливість прийти в коворкінг у будь-який час. Я іноді приїжджаю в суботу о 18:00. Ми цінуємо свободу в нашій команді, і свобода в Sigma Software Labs — головна перевага для нас.\nПотужне ком’юніті. Поверхом вище працює Sigma Software, де є круті розробники. Оскільки IOON — це не тільки «залізяка», а й софт, то я бачу можливість крутої колаборації зі спеціалістами Sigma Software. Чудово, коли є з ким порадитись і до кого звернутись.\nKITRUM — резидент Sigma Software Labs у Києві\nKITRUM — це аутсорсингова компанія, що розробляє софт. Команда встигла спробувати майже всі можливі варіанти взаємодії: ремоут, офіс у квартирі та коворкінг. Вікторія Назаренко, лід команди Delivery, розповіла про їхні переваги та недоліки:\n«Компанії п’ять років, основна команда базується в Харкові та вже давно має власний офіс. А от у Києві штат зростав поступово, тому довго ми працювали віддалено.\nКоли київських співробітників стало багато, ми орендували квартиру під офіс. Вона була дуже гарною та розташовувалася на Печерську. Але ми протрималися там кілька місяців — квартира була в новобудові, і багато мешканців робили ремонт.\nПерфоратори звучали на всіх дзвінках із клієнтами, не було де пообідати та з ким потусуватися — бо ж люди тут живуть, а не працюють.\nРік тому ми вирішили виселятися із квартири, а я займалася пошуками приміщення в Києві. Розглядала як офіси, так і коворкінги. Технопростір Sigma Software Labs одразу мене закохав у себе. Він розташований у бізнес-центрі Astarta: тут високі стелі, великі вікна, багато світла та простору, лофтовий дизайн. До того ж мене підкупили великі столи — близько 150 см у довжину. У пандемію можливість сидіти не надто близько одне до одного дуже важлива.\nKITRUM у технопросторі Sigma Software Labs\nУ коворкінгу чотири окремі кабінети, два з яких займаємо ми. Є дві великі «переговорки» та зручна система їхнього бронювання. Також є їдальня та багато кав’ярень навколо. Серед недоліків — в Astarta дорогий паркінг, у якому немає місць, але Sigma знайшла неподалік дешеву стоянку.\nЩе одна перевага — це нетворкінг. Ми дуже швидко познайомилися із сусідами, регулярно п’ємо разом чай і спілкуємось. Одна сусідська компанія розробляє алгоритм, який аналізує дані бізнесу та прораховує, як йому працювати ефективніше. Нещодавно вони запитали, чи міг би хтось дати їм пораду щодо інтеграції їхнього продукту із сервісами Microsoft. Я познайомила їх із нашим solution-архітектором. Він дав невеличку консультацію та скерував їх у правильному напрямі.\n#Creative States #Cto #Deliver #Ea #Form #Glo #Hardware #IOON #IT #IT Arena #KITRUM #Lift99 #Microsoft #NoFears #OLX #Opera #PR #Sigma #Sigma Software #Sigma Software Labs #SPAC #Space #Startup #Startup Wise Guys #Tor #Wi-Fi #YEP #Адрес #Акселератор #Америка #Атом #Аутсорс #Берем #Бюджет #Гаджет #Девайс #Дизайнер #Квартира #Команда #Компанії #Коуч #Люди #Маркет #Маркетолог #Метро #Мир #Найм #Налог #Опенспейс #Опрос #ОС #Партнер #Питання #Прогноз #Продукт #Результат #Ремонт #Робот #Сайт #Свобода #Система #Склад #Смартфон #Сорсинг #Софт #Список #Старт #Стартапер #Страх #Студент #Сфера #Технолог #Тм #Транспорт #Центр\n1 Коли треба перебиратися із квартир до спільного простору\n2 Що важливо врахувати, обираючи офіс\n3 Скільки коштує оренда офісу в Києві\n4 Чому стартапи обирають коворкінги?\n5 Які є коворкінги в Києві\n6 Це стартапери, що працюють у коворкінгах\nДрібні доручення, непочуті ідеї та бюрократія. 5 міфів про роботу в корпораціях\n06 Травня 2021, 17:00 10 хв читання