Переможне жебракування / хода в США\nПереможне жебракування хода соціалізму в США\nСплотил навеки Великий Нью-Йорк.\nЕдиный, могучий Американский блок!\nПартия демократов — сила народная\nИ Обама великий нам путь озарил:\nИ Полосатому знамени славной Отчизны\nЧи можна побудувати соціалізм в Америці?\nЧи можна побудувати соціалізм в Америці? Можна. Як це зробили в Детройті - колишньому промисловому центрі. Зараз там повний соціалізець. Зате дома продаються по 1 долару.\nШанувальникам пакту Гітлера-Сталіна\nДуже часто можна чути від прихильників Сталіна фразу "якщо не подобається пакт Гітлера-Сталіна (де факто, де юре - Риббентропа-Молотова) то денонсуйте його". Повідомляю - порада запізнилася. Пакт був денонсований СРСР.\n"Пакт Молотова — Риббентропа в части относительно Польши был денонсирован СССР еще 30 июля 1941 года подписанием Лондонского соглашения с эмиграционным правительством (так называемое соглашение «Сикорский-Майский»). И хотя в документе окончательное решение проблем границы откладывалось на послевоенное время, но раздел Польши был отменен, а границы заявлены как проблемные, неопределенные."\nДля тих, кому дорогий СРСР\nЯкщо ви є поціновувачем СРСР, комунізму - дивіться оцей фільм. Розумію, що вам по-барабану, ви реальність не сприймаєте. Ви сприймаєте якісь свої, чи чужі ілюзії, але може хоч в одної людини мізки провітряться.\nМоїм друзям дивитись не обов'язково, але зроблено фільм добротно і правдиво. Мені сподобалось.\nЯк святкували Великдень у СЕРЕСЕРІЇ\nПрочитав цю замітку у ҐУҐЛ+ і не втримався - зробив перепост тут.Надто вже все живописно описано.Совкам читати обов’язково.\nПанове други Кербасай з Діверсеєм надихнули мене на спогади вже двадцятидвох літньої давності...\nНадворі був 1990 рік, я щойно закінчив "СПТУ №nnn Трактористів-машиністів широкого профілю" ("вузькими дорогами", як ми дожартовували далі). Ну що таке "широкий профіль" у мілітарі-країні совєтів, пояснювати не треба, особливо коли разом з тракторами вивчаєш танкові дизелі і все таке похідне... ;)\nОтже, закінчив. А доки вчився я отримував пен... стипендію в училищі - 10 рублів, потім за успішність накинули ще 5 == 15. Плюс до цього місцевий колхоз, видав мені "Посвідку на навчання". Офіційна така "бомага", завдяки якій, я ніби-то офіційно вже працевлаштований відразу після закінчення училища. Ну і відношення до "вільно-вступників" було не таке пієтетне як до нас "кріпосних" з "посвідкою". До того ж, направляючи нас офіційно на навчання, колхоз платив нам пен... ем... стипендію у розмірі 30 рублів. Як жартував мій батько - "Руб у день і рано дома".\nВчився я там заввиграшки. Вже тоді на гусеничному Т-150 міг закрити сірникову коробочку, а пізніше мені ці навички згодилися, щоб закривати сірникову коробочку на Т-330. Наші "майстри виробничого навчання" на це не здатні були (це для "совєцькіх воїнів", що мені щоразу хизуютсья, як вони в армії керували танком "каг свайей рукой", ага - жоден з них БєлАЗ-а не відчував так як я Т-330-го). Екзамени я здавав лише зі шкільних дисциплін, та й то не з усіх - лише з математики, бо з математикою у мене трохи не ладилося, завжди хотів 5, а вище 4 не вилазив. Ну тупий я був...\nЗа успішне навчання, відразу видали мені та ще трьом відмінникам групи - другий клас і шостий розряд.\nЗвісно, після трьох років отримування пен.... тю зараза причепилося як гімно до закаблука - стиПЕНдії! від колхозу, я мав два роки на той колхоз відпрацювати, або відразу податися до армії, яка "все списувала". Ну мені до армії було ще до осені чекати, - це півліта, ну і ще півосені за моїми підрахунками. Треба якось витримати колхоз.\nПрийшов. Посадили мене на Т-25, відомий як "Владімірєц", невеличкий такий тракторець, з двигуном від ДВШ, двоциліндровий, ~40кс.\n- Обслуговуватимеш бази з худобою.\nБригада, де я працював, обслуговувала бази великої рогатої худоби, з одного боку м'ясні бички, з іншого дійні корівки. Їх доять, я підганяю діжку, заливають туди те молоко, я відвожу теляткам, їх там годують. Я відвожу дохлих теляток (що померли за ніч) на бійню, що там з ними далі відбувалося - точно не скажу. Коли купуєте м'ясо заливайте його холодною водою і мніть руками, якщо вода стане аж червоною як кров - дохле телятко ви купили, але то таке - лірика...\nПотім відвезти діжку до парилки, де її пропарять паром +200С. Потім силос корівкам, потім навоз з під корівок, потім знову база, телятка, вивезти теляток, що здохли без матері з ранку до обіду, знову пропарити діжку, відвезти обіднє молоко у бідонах до магазину, вчорашні бідони привезти на парилку пропарити, бо заврішнє молоко скисне щойно залий. Знову поле,силос,навоз,телятка,молокотеляткам,вивезтидохлихтелятоксилоснавоздійня,... фух...\nОбслуговування трактора на ранок......\nНа роботі я о 06:00 ранку, вдома - о 23:00, мені ще 18 не було. Тобто за законом я мав працювати 7 годин на день. Силяки, навіть закинувши тренування, у мене було предосить. Тому особливо втоми не відчував. Але такий стан справ влаштовував мало, я ж не для роботи народився, а ще ж і життя має бути якесь власне, мене ж і до дівчини однієї тягло страшенно, Олі... Брюнетка і сині очі. Як волошки.\nЇв я на ходу. Дядько Сергій - оператор та бог дійного автомату - наллє мені літр молока, я куплю булку - пообідав. Самому молоко брати не дозволяв, лише тоді коли сам наллє, - бо, - каже, - ці курви, миють вим'я коровам, воду до канави не зливають, а кидають присоски у відро і дійня всмоктує. "Змусили мене у автоматиці дійні, зменшити відсотокк жиру та білку, бо автоматика відразу блокувала таку жижу", - побідкався мені цей добрий дядько. Сам голова бригади наказав. А автоматика на той час була якась модна, німецька. Ні, не просто НДР-івська, а саме ФРН-івська! Ага.\nОто він мені наливав завжди молоко ще без тої жижі... Ви, хронічно городскіє, срали б від нього тиждень, звиклії до продмагівських сцяк з написом "молоко"...\n...Так минув місяць. Зрозуміло, що зарплатня вас цікавить.\nТак я отримав зарплатню.\n3 рублі 3 копійки.\nТРИ РУБЛІ ТРИ КОПІЙКИ.\nПовторюйте за мною, совки, комуняки та ліваки з борошняними руцями, борці за трудящіхся усєх стран, шоб вам повидохнути усім коліном.\nЯ стояв перед касиркою ніякий, мене душив гнів та образа. Я пішов до обліковниці, вона подивилася, - та тобі ж 17, ти ж по 7 годин працюєш, і то нічого не робиш....\nЦе вже було поза меж мого обурення і розуміння... Я кинув роботу, сів на веломашину і рвонув до Правління колхозу. Там спочатку та ж історія. Голови колхозу нема, є заступник. Я до нього, він знічєв'я викликає головну обліковницю, - Валю, розберися. Ну хвилин за двадцять Валя "розібралася", повертається. "Йому 17, він працює 7 годин, напружувати його не мають права, там була помилка у зарплатні, йому нарахували 43 рублі 3 копійки."\nЯ тут же хапаю ручку (кілька завжи висіли прищеплені на нагрудній кишені сорочки), у неї зі столу - аркуш і катаю заяву на звільнення.\nПішло лайно трубами:\nМи тобі стипендію платити три роки, доки ти вчився...\nА хто ж працюватиме?\nТа як ти смієш?\nТа шо за молодь пішла?\nТа ось у наші роки...\nТа тобі доведеться усі гроші повернути...\nТа шо це за ледацюги...\nТахтотобі другий клас видав...\nХвилин 40. Я один, і їх ціла зграя колхозних функціонерів з білими руцями і кігтиками як у Хорошковського.\nЯ неухильно веду своє. А потім їм удар під пахвину, - Я вступаю до інституту міжнародних відносин. Заступник і сів.\n- Валю, видай йому трудову, нехай іде під три чорти!\nОсь так я став вільним в день моєї зарплатні.\nПриїжджаю додому. Кладу перед батьками трудову, повідомляю, що я вже у колхозі не працюю. Кладу поряд з трудовою свою ЗП.\nПояснив усе. Батько (польська лінія без генетичної пам'яті про Голодомор) лише гірко крекнув... - "прокляті комуняки"... Мати (українка, наші предки Святослава бачили і воювали поряд з ним, але у неї генетична пам'ять про Голодомор): - О! Ну хоч на хліб заробив!\nІ від її слів я заплакав мов дитина...\nІ зараз, умивши пику у вбиральні, лише зміг продовжити цю писанину... Перечитав параграф вище, і знову довелося бігти до умивальника...\n...трясця і так тричі підряд... мало не ридма... більше не читатиму...\nПішов до кар'єру. Там сказали, що їм потрібні механізатори як повітря. Т-130, Т-330. Там я став "оператором бульдозера". Приносив ЗП, що були вищі мало не у півтора рази за сумарну ЗП моїх батьків, - розморозили будівництво хати...\nТам армія, вона все списала. Повернувся з армії - стройбат, ще попрацював на Т-330, і у 95 вступив до ХДУ на перекладача, закінчив його вже як ХНУ, ще за рік до закінчення взявся за UNIX-и і з ними досі працюю. На громадських засадах перекладаю фільми, серіали, мультики на українську. Бо якщо не хочете вчити українську, вчитимете китайську, будете у кацапів рабами управлінської ланки. А кацапи будуть у китайців "раб-прокладкою" між ними і вами. Але китайці різниці не бачитимуть, - ви ж бо "будіті каваріть паруссскі" і вважатимете за щастя працювати у китайських колхозах.\nP.S. Восени 2007-го на базарі, я купляв картоплю. Багато не купляв, хоча мене й агітували відразу на мішок. Я відповів, що вона дешевшатиме до кінця осені. Старий пень у черзі, - ну вам ні хочіцца паддєржать крєстьян?\nЯ дуже стисло переповів історію про "Три нуль три" і аргументував, що для них нічого не зміниться.\nВідповідь була суто кацапсько-окупантська.\n"Так в тє же врємєна за трі рубля можна ж била что-та купіть!!!"\nЯкщо ви думаєте, що я вигадав таку відповідь, поставте себе на моє місце, - ви здатні таке вигадати?\n"Ну то нехай ви, ваші діти, онуки та пра-пра-пра онуки отримують стільки ж", - відказав, знімаючи сумку з картоплею з терезів і забираючись додому...\nЯк я розпочинав у совку свою трудову діяльність.\n1986 року, після закінчення учбового закладу, я опинився на прохідній відомого тоді у Львові Заводу телеграфної апаратури або ВО імені 50-річчя Великого Жовтня.Сам завод виглядав ось так .\nУ відділі кадрів мені запропонували посаду технолога з окладом 95 рублів без премій і прогресивки. Трохи подумавши, я відмовився і пішов працювати слюсарем по 3 розряду.Слюсарям платили більше , ніж інженерам у ті часи та і душа до паперової роботи не лежала у мене,та і зараз більше люблю руками і головою працювати.Привели мене у відділ, який називався "Відділ надійності і періодичних випробувань".Але про роботу відділу - пізніше. Начальниця відділу - Майя Давидівна була тої самої "богообраної" національності що і більшість інженерного персоналу, який вона "дбайливо" обирала.Добирала невідомо за якими критеріями бо дехто з цих радіоінжерерів не знали про закон Ома, який тоді проходили, здається у 6 класі школи.Найперше, що я побачив,коли прийшов на роботу - це древні вібростенди і ударні стенди. Найстарший з них був 1947 року випуску. Був і німецький трофейний ударний стенд.Ось на такому обладнанні випробовували радянську військову техніку.Мороки з ними було чимало, адже параметри вібрації доводилося виставляти вручну за допомогою гайкового ключа і чотирьох кулачків.При деяких видах випробувань робити це доводилося кожні 2 хвилини на протязі півгодини а то і години часу. Ще у нас були різноманітні установки для отримання штучного клімату - в основному досить сучасні виробництва НДР.Завданням нашої лабораторії було проведення різноманітних випробувань продукції заводу.А 90% продукції - військового призначення. Взагалі то є дуже багато різноманітних видів випробувань, але основних є 2, це періодичні випробування ( продукція випробовують з певною періодичністю, наприклад раз на рік),і приймально-здавальні( продукцію випробовують при здачі замовнику).Ця система давно прижилася у світі, адже дозволяє з мінімальними затратами виявити як конструктивні вади техніки, так і ті, які з’явилися вже у процесі виробництва. Але у здебілізованому совку ця система спрацювала практично навпаки.Справа в тім що у совку основним документом для підприємства був план.Невиконання плану тягнуло за собою цілу низку фінансових санкцій, у тому числі позбавлення прогресивок, премій працівникам і так далі.Плани,як правило затверджувалися у Москві Держпланом і Радою Міністрів СРСР і "спускалися" підприємствам. У підприємств вимагали виконання плану по здачі продукції, а у замовників(військових) був план по її прийомці. Якщо продукція не проходила випробувань - вона не могла бути зданою замовнику і план летів разом з нашими преміями.І не тільки нашими.Адже якщо завод випустив брак, то винними були... випробувачі, які той брак виявили. Треба сказати що ми зовсім не хотіли позбавляти себе премій і прогресивок , тому приховували брак як тільки могли.Деякі замовлення виходили з ладу на 3 день випробувань(а мали відпрацювати 30 днів без перерви), інші на 16, або 21. Схема тут була одна.Приходили хлопці з цеху( вони теж були зацікавлені у здачі браку замовникові - військовому відомству СРСР) і замінювали несправні блоки.Часто робота проводилася вночі, потай від військових представників.На час ремонту повністю порушувався кліматичний режим у камері, тому ми відключали свої реєструючі прилади і включали потім, коли закінчувався ремонт і режим відновлювався.За час кліматичних випробувань, а це як правило 28 днів, деякі замовлення так ремонтувалися по декілька раз. Іноді нам доводилося домальовувати від руки декілька годин на діаграмі самописця,адже на час ремонту самописці вимикалися.Що потім робили у частинах з усім тим лайном, яке ми випробовували - одному Богу відомо.Але фінал цього шоу брехні відомий.Совок - у дупі, а заводу, на якому працювали десятки тисяч людей немає.Кажуть, коли СЕРЕСЕРЕ відкрило кордони, він просто не витримав конкуренції. Декілька років тому я вирішив відвідати свою прохідну на вулиці Федьковича.Виявилося, що ніякої прохідної там більше немає.Вибігла якась дівчина, чемно запиталася що я тут шукаю.Я чемно відповів що тут був колись мій завод і моя прохідна.Дівчина подивилася на мене очима, якими дивляться на орангутана , сказала що працює тут вже 5 років і ніякої прохідної і заводу ніколи тут не було. Але запропонувала пройти за ворота(колишні ворота заводу) і самому все роздивитися.Коли я зайшов за ворота, я побачив що немає не тільки прохідної, але і приміщення, в якому я працював. Закон карми?Хто знає.Все правильно.\nАвтомобіль, як засіб пересування....\nИ тут Советы виноваты....\nМолдавский историк Вячеслав Стэвилэ заявил, что причиной злоупотребления алкоголем в республике является распространение на ее территории граненых стаканов еще в советские времена.\n"Старики рассказывают, что (в Молдове к востоку от Прута - ред.) до 1940 года, в том числе и на свадьбах, вино пили из маленьких стаканов, максимум 50 миллиграммов", - отмечает Стэвилэ.\nСитуация, по его словам, изменилась после 1944 года (до 1944 года Молдова находилась под румынской оккупацией).\n"После 1944 года, - объясняет историк, - советские оккупанты принесли нам граненый стакан... очень вместительный (250 миллиграммов) и устойчивый от падения. Между 1944 и 1990 годом молдаване пили вина гораздо больше по причине этого стакана, более известного как "стакан Сталина".\nОтметим, по оценкам Всемирной организации здравоохранения, Молдова является мировым лидером по количеству потребляемого алкоголя на душу населения. По данным на 2012 год, показатель, измеряемый в литрах чистого спирта на жителя страны, составил более 20 литров.\nДобавим, что по данным Министерства здравоохранения Украины, жители Украины ежегодно потребляют около 12 литров условно чистого алкоголя на душу населения.\nКарта вин на пассажирском судне СДП(это для советских туристов)


Як це працює | ІАЦ Упаковка\nВже цієї осені в Україні стартує національний проєкт Virobnik.ua, що дає змогу за одну хвилину побачити на власні очі, як і де створювався продукт, який ви збираєтесь купити. Завдяки Virobnik.ua ви зможете довіряти товарам, які купуєте щодня, та нарешті розпрощатися зі стресом щодо якості та умов виробництва.\nДо проєкту Virobnik.ua першою приєдналася корпорація «Біосфера» з брендом підгузків Bambik. Тепер споживачі зможуть побачити весь процес виробництва, відсканувавши QR-код на упаковці.\n«На жаль, дуже мало українців насправді розбираються в якості продуктів. Тому, коли ми дізналися про ініціативу Virobnik.ua, ми в корпорації «Біосфера» відразу вирішили приєднатися до проєктуі відкрити споживачам інформацію про те, де і як виробляється наша продукція. Почали з нашої новинки – якісних та сучасних підгузків Bambik. Тепер будь-яка мама, яка дбає про безпеку дитини і хоче переконатися в якості продукту, може відсканувати QR-код та побачити зсередини, як виробляється наш Bambik», – коментує Олексій Безуглий, глобальний директор з маркетингу бізнес-напрямку Hygiene в корпорації «Біосфера».\nВідеосервіс залучає до співпраці як великих, так і крафтових виробників. Його основна мета – зростання рівня знання українців про продукти та здоровий спосіб життя, а також підвищення рівня захисту прав споживачів.\n«У людей назрів запит на достовірну інформацію про продукти, які вони споживають. Всьому, що ми часто знаходимо в відкритих джерелах, складно довіряти. Найчастіше це маркетингові матеріали, які вводять споживача в оману і формують негативне поле навколо виробників. Тому проєкт корисний також компаніям, які готові чесно та відкрито ділитися інформацією. Особливо це актуально для продуктів made in Ukraine», – коментує Віталій Єрмак, ідейний натхненник проекту Virobnik.ua.


Держдума хоче обмежити зарплату футболістів збірної Росії - портал новин LB.ua\nГоловна — Спорт — 22 жовтня 2014, 14:17\nДепутати не розуміють правил гри?\nДепутати російської Держдуми вирішили боротися з надто великими, на їхню думку, зарплатами футболістів. Наприклад, шість депутатів від фракції КПРФ внесли до Держдуми законопроект, що передбачає обмеження зарплат спортсменам, які вибули вже на ранніх етапах змагань. Автори цієї ініціативи заявили, що придумали цей законопроект після вильоту збірної Росії на груповому етапу ЧС-2014.\nДепутати Держдуми викликають Капелло на розмову\n«У світлі невдалого виступу збірної команди Російської Федерації з футболу на чемпіонатах світу та Європи проект закону спрямований на мотивування тренерів і членів збірних команд Російської Федерації для успішнішого виступу на Олімпійських іграх, чемпіонатах світу, чемпіонатах Європи та інших міжнародних змаганнях.\nВраховуючи високий рівень зарплат у збірних окремих видів спорту, запропоновано обмежити рівень виплат у разі вибування зі змагань на ранніх етапах», - йдеться в законопроекті.\nЗазначимо, що протягом кількох місяців законопроект проходив усі необхідні стадії попередніх розглядів і погоджень, і зараз рішенням ради Держдуми його обговорення включено в приблизну програму засідань у грудні.\nЗазначимо, Фабіо Капелло з 6,6 млн євро на рік є найбільш високооплачуваним тренером національної збірної. Водночас футболісти отримують зарплати в клубах, а не збірних.\nТемы: Держдума, збірна Росії\n23 жовтня 2014, 11:55\n23 жовтня 2014, 14:23


Склотканина – технічний матеріал. Властивості, застосування і ціна склотканини | Ремонт\nСклотканина – технічний матеріал. Властивості, застосування і ціна склотканини\nСклотканина виробляють з 1940-их років. 4-ма роками раніше запатентована поліефірна смола. Вона стала сполучною волокон скла. В результаті вийшов композиційний матеріал, в якому поєдналися чужорідні складові.\nЕпоксидна смола склотканина ріднить з органікою, а кам’яна складова – з мінеральним сировиною. Поєднання 2-ух «стихій» дало міцний, але легкий композит. Він у будинках, на них, на воді, в літаках. Втім, про застосування склотканини поговоримо окремо. Почнемо з опису матеріалу та його властивостей.\nОпис і технічні характеристики склотканини\nГОСТ склотканина «бачить» як поєднання мінімум 70% волокон скла і максимум 30% смоли. Перший зразок обійшовся без зв’язуючих полімерів. Інженер фірми Corming Giass намагався отримати непроникний для повітря шов між двома блоками з скла. За випадковим збігом обставин в розплав вдарила струмінь газу. Вона видудлила з блоків спрощену склотканина.\nУ сучасних зразках склотканини навчилися стежити за спрямованістю ниток. Простіше кажучи, деякі зразки тчуть, подібно звичайній матерії. В інших пропозиціях нитки скла спрямовані хаотично, більше нагадують зваляну шерсть.\nВідстежувати навчилися і товщину мінеральних волокон. Як правило, їх діаметр лежить в межах 3-100 мкм. Ця товщина залишає волокна гнучкими, одночасно даючи запас міцності.\nТканинна склотканина епоксидна складається з волокон, в яких поєднано кілька ниток. У нетканих ж полотнах пучків немає. Нитки лягають по одній. Проте, якою б не була склотканина, є загальні характеристики:\n— Негорючість. Смоли у складі полотен горючі. Однак, органіки настільки мало, що вона вигорає майже непомітно. Скло ж протистоїть полум’я до температури 1200 градусів. Для порівняння, показник під час пожежі в квартирі або приватному будинку рідко перевищує 1000 за шкалою Цельсія і то під стелею або в епіцентрі.\n— Електроізоляційні властивості. Струм матеріал не проводить, а стійкість до спеку дозволяє зустрічати його безбоязно. Для ізоляційної функції достатньо самої тонкої склотканини.\nПричина – відсутність в ній вільних зарядів. Всі частинки пов’язані між собою. Коли з поза додається електричне поле, немає вільних агентів для перестроювання і освіти потоків електронів всередині тканини.\n— Механічна міцність. Співвідношення граничної міцності до об’ємній масі у героїні статті вище, ніж у сталі. Привабливо саме по собі і стає ще вигідніше з урахуванням …\n— Легкості стекломатерии. На квадратний метр припадає всього 200-300 грамів.\n— Стабільність. Характеристика стосується розмірів, контурів. Їх героїня статті зберігає за рахунок малого лінійного розширення. Завдяки йому матеріал не розпирає на спеці і не утискає на холоді.\n— Стійкість до гниття. І полімерна просочення і мінеральні волокна позбавлені пір. Воді нікуди затікати. Матерія може лежати в басейні і зберігати свої властивості.\n— Низька теплопровідність. Не випадково на основі мінеральний і скляних волокон роблять утеплювачі. Споживачам вони відомі під назвами «базальтова» і «скловата». Середня теплопровідність героїні статті – 0,4 Вт/(м*град). У дюралюмінію, наприклад, показник доходить до 170-ти одиниць.\n— Інтеграція функцій. Поняття передбачає одночасну гру декількох ролей. Там, де потрібно кілька деталей або шарів звичайних матеріалів, досить одного композиту.\n— Хімічна інертність. Вона відносна, але висока для більшості будівельних матеріалів. Склотканини дарма більшість кислот, лугів, органічних розчинників.\nПричина стійкості та ж, що і у діелектричних властивостей тканини. У ній немає вільних електронів. Саме вони роблять речовини реакційно здатними. Немає і порожніх місць, щоб прийняти чужі вільні електрони.\nРесурс використання якісної склотканини становить мінімум половину століття. Така «життя» героїні статті в екстремальних умовах. У разі температури, це від -60 до +80 градусів. Чому не +1200-від? Бо смоли починають випаровуватися при 80-ти, а без сполучних елементів матерія втрачає частину властивостей, інакше кажучи, псується.\nЄ у склотканин та специфічні властивості, притаманні лише частини продукції. Так, характеристики склотканини може входити прозорість. Кварцові волокна спочатку просвічують. Затемнюють матерію смоли.\nАле, серед них є світлопрозорі. Тканини з ними подібні до чистого скла. Є і варіації, подібні дорогому шовку, або рогоже. Інакше кажучи, стекломатерия може бути декоративною, з різним рельєфом і колірними рішеннями. Де це знадобиться розповімо в розділі «Застосування». Поки ж, детальніше ознайомимося з видами героїні статті.\nРозхожі характеристики склотканини стають приводом для її класифікації. Так, поверхнева щільність матерії буває 200 грамів на квадратний метр, а буває і 1800-від. Останній варіант ближче до каменя, а перший досить пухкий.\nПоділяють тканини з скла і за типами плетіння. Поздовжні нитки називають основою, а поперечні качками. У тканих моделях волокна складаються в малюнки «рогожа», «Ялинка», «Ромби». При бажанні хоч портрет виткати можна.\nТипи плетіння ділять стекломатерии на саржевые, полотняні, сатинові. Інакше кажучи, з допомогою мінеральних ниток імітують ряд звичайних тканин. У полотняних полотнах, наприклад, качка поперемінно проходить під, над нитками основи. У «Рогожке» нитки основи і качка зібрані в пучки, в їх вигляді і переплітаються. У саржевых полотнах нитки скріплюються по діагоналі.\nВід типу плетіння тканини залежать її характеристики. У сатиновом, наприклад, волокна посаджені рідко. Це робить матеріал пухким. Натомість, він добре розтягується і гнучкий. А ось полотняне плетіння монолітно, насилу гнеться і змінює і розтягується.\nОсновна класифікація героїні статті пов’язана з призначенням, а не типом плетіння. Останній – лише привід віднести полотно до тієї чи іншої категорії:\n— Конструкційної. Склотканини класу використовуються в промислових конструкціях, засобах пересування. Волокно в матерії містить крім кремнію із стандартного скла алюміній і бор. Вони зміцнюють матеріал. Поверх нього наносять парафінову емульсію, а поверх ще й замасливатели. У підсумку, конструкційна склотканина виходить міцною, але легкою.\n— Електроізоляційної. У них просочення витримує екстремальні температури. Замість 80-ти градусів смоли або мінеральні сполучні тримають все 200-300. Плюсом йде максимальна стійкість до корозії та ігнорування потоків електричного струму.\n— Вогнезахисної. В категорії входять матерії на основі базальтового волокна. Воно витримує температури від -270-ти до +700 градусів. Це дозволяє прокладати матерію в якості бар’єру від вогню. Стримуючи його і володіючи малою теплопровідністю, героїня статті ще й комфортні температури зберігає. Тому полотна категорії іменую ще склотканиною для ізоляції.\n— Ровинговою. В групу включені матерії з завидними антимагнітними властивостями. Однак, основна відмінність ровинговою склотканини – мінімальна розтяжність. Це підсумок особливої структури матерії. Вона складається з джгутів, волокна яких не пов’язані між собою. Такі мотузки іменують ровингами, звідси і назва тканин категорії.\n— Радіотехнічної. Полотна класу нарівні зі скляними містять металеві нитки. На останніх лежать функції відбиття світлових і радіохвиль. Тому склотканини категорії прийнято розміщувати на поверхні приладів або на фасадах будівель, з метою їх приховування від радиорадаров.\n— Будівельної. У сферах обробки і зведення будівель потрібні армуючі матеріали. За рахунок одночасних гнучкості, міцності і волокнистої структури героїня статті зміцнює стіни, покрівлі. Втім про нюанси використання матеріалу поговоримо в наступній главі. Поки ж, пара слів про маркування.\nОсновна буква у маркуванні героїні статті – «T». «Склотканина», ось розшифровка знака. Якщо волокна матерії суцільні, ставиться буква «Е», а якщо порожнисті – «П». Полотна з останніми можуть провисати, що не допустимо для тканин класу «Е».\nВсього у героїні статті кілька десятків марок. Позначення «З», наприклад, виключає провисання і перекоси, але дозволяє ворсистість. До речі, «З» вказує на розріджену структуру полотна, а «Е» на электроизоляционное призначення.\nДалі йде цифра класу призначення від 1-го до 4-ох. Через тире зазначена номінальна товщина матерії в нанометрах. Так, склотканина «Э3-200» відноситься до електроізоляційної категорії, 3-їй групі, а в товщину дорівнює 2-ох сотень нанометрів. Так що, стекломатерия стекломатерии ворожнечу і може застосовуватися по-різному.\nПерше застосування героїня статті знайшла у водних судах. Армована мінеральними волокнами човен спустили на воду ще в 1942-му році. У 1960-их склопластик стали додавати в бойові вертольоти. Повністю стеклокомпозитный планер запущений в 1964-му.\nПолегшивши авіаційні моделі, склотканина дала їм можливість довго зависати у повітрі. Зависати від легкості, але в переносному сенсі змогли і спортсмени з композитним інвентарем. Склотканина «вийшла» в космічну галузь, стала частиною супутників і ракет. Якщо матеріал не потрібен в готовому виробі, стане в нагоді при створенні його моделі.\nНа землі героїню статті клеять на стіни у вигляді екологічно чистих і міцних шпалер, закладають в якості арматури в акрилові ванни, додають в автомобілі та потяги. Мінеральної матерією захищають пічні труби. Тут матеріал служить ізоляцією. Їй же склотканина стає в газових турбінах і котелень.\nПряме призначення тканини героїня статті виконує при пошитті форми зварників і робітників металургійних підприємств. Костюми захищають від жару, струму, механічних впливів. По суті, скловолокно служить безпечною заміною азбесту – мінералу з голчастою структурою.\nЙого нитки надмірно короткі, ломки і гострі. Потрапляючи в дихальні шляхи, азбест дратує їх. Тому не рекомендовано вдихати пил при різанні шиферу. Азбест – його складова. А ось в еврошифере андулине прихована безпечна стекломатерия.\nЦіна склотканини залежить від її типу і місця виробництва. Імпортні варіанти дорожче, а вітчизняні дешевше. Випускають героїню статті, як правило, у рулонах. Стандартом вважаються 20-50-метрові. За один рулон просять від 3000 до 7000 рублів.\nІноді, стекломатерию продають погонними метрами. За один просять від 25-ти до 70-ти рублів. Дорожче обходяться декоративні варіації, наприклад, шпалери. Якщо у них складний малюнок і барвистий колор, за метр можна віддати і 90-120 рублів. При оптових закупівлях ціни знижують на 5-25%.


Перша ліга. Східна зона: світло і тіні обласного футболу – ФСК "Говерла" Ясіня\nПерша ліга. Східна зона: світло і тіні обласного футболу\n👁 731 | Опубліковано 07.01.2018 by goverla\nУ Східній зоні першої ліги за медалі першості боролися 12 команд. Упродовж сезону всі докладали максимум зусиль, щоб посісти якнайвище місце в турнірній таблиці.\nЯвних аутсайдерів першості не було. А ось лідер був. Ясінянська «Говерла» потужно стартувала і впевнено фінішувала. За винятком матчу в Дубовому, всі інші поєдинки команда проводила на високому рівні. Вона краща за всіма показниками. Гравці «Говерли» чудово підготовлені фізично. Це єдина команда, яка могла додати в другому таймі в швидкості. Тренерський штаб готував команду безпосередньо на кожну гру, враховуючи сильні й слабкі сторони суперника. Із морально-вольовими якостями теж все в порядку. У цьому сезоні «Говерла» не залишила суперникам жодного шансу в боротьбі за золоті медалі. Уже після І кола ясінянці впевнено лідирували в першості, і для інших команд мова йшла тільки про срібні й бронзові нагороди. Боротьба тут велася не на жарт. Сім команд були практично рівні за силами, і кожна з них могла фінішувати у призовій трійці. «Інтер» (Ганичі), «Карпати» (Дубове), «Терново», «Верховина», «Вишково», СК ім.І.Яремчука (В.Бичків), «Вікторія» (Б.Церква) заслуговували на комплект нагород, але в напрочуд напруженій боротьбі на п’єдестал пошани услід за «Говерлою» піднялися «Інтер» та «Карпати». Якщо «Говерла» відіграла сезон на дуже високому рівні і по праву завоювала звання чемпіона, то «Інтер»– найстабільніша команда Східної зони, яка вже не перший рік веде боротьбу за нагороди. Найбільше здивували дубівські «Карпати», які в минулому сезоні не вражали і на старті першості знаходилися серед аутсайдерів. А ось тернівці, міжгірці, вишківці, великобичківці, білоцерківці не змогли по ходу першості вирішити всі проблеми, які виникали, залишилися за межею призерів. Хоча, слід зазначити, що такого сезону важко пригадати, коли вісім команд упродовж першості від старту до фінішу вели боротьбу за медалі. Мало того, що вони боролися за медалі, так ще не мали можливості розслаблятися в матчах із командами нижньої частини першості, бо ці команди явно не аутсайдери. Для досягнення перемоги над ними потрібно було докладати не менше зусиль, ніж у матчах із рівними собі. Не всі команди, претенденти на медалі, витримали напругу першості. У спорті найбільше ціниться фінішний спурт. Якщо на фініші сил не залишилося, тебе обов’язково на фінішній прямій обійдуть. Саме це ми побачили в протистоянні команд Східної зони. Якщо подивимося, як команди проходили відрізки першості (І коло – старт, фініш, ІІ коло – старт, фініш), то все стає на свої місця. «Говерла» – 100%, 100%, 83,3%, 66,7%, «Інтер» – 72,2%, 60%, 88,9%, 66,7, «Карпати» – 22,2%, 60%, 83,3%, 86,7%, «Терново» – 66,7%, 60%, 72,2%, 26,7%, «Верховина» – 55,5%, 80%, 33,3%, 60%, «Вишково» – 61,1%, 40%, 38,9%, 80%, СК ім. І.Яремчука – 38,9%, 60%, 80%, 53,3%, «Вікторія» – 72,2%, 40%, 55%, 40%. Як бачимо. тільки дві команди рівно пройшли всі відрізки першості. Інші на якомусь етапі давали збої і втрати надолужити їм вже не вдалося.\nДе криються основні проблеми футболу Східного регіону краю?\nНайбільш боляче по футболу Східної зони вдарила трудова міграція. Не всі команди були готові до цього явища. Втрати 3-4 чоловік основного складу надолужити вдалося не всім. Загалом більшість тренерів повернули під прапори команд ветеранів, яким вже в районі сорока і ввели до складів зовсім молодих гравців. Вони молодці, але якщо старші мають досвід, то у них серйозні проблеми з фізичними кондиціями; у молодих непогані фізичні дані, але відсутній досвід. Тобто серйозні завдання ставити було вкрай важко. Другою серйозною проблемою була відсутність тренувального процесу. Дві команди, в яких було налагоджено тренувальний процес, це «Говерла» і ДЮСШ Тячів. Перша впевнено здобула золото першості, друга – маючи у своєму складі 19 юнаків 2001-1997 років народження зуміла полишити дно турнірної таблиці. Третьою проблемою була недостатня тактична підготовка гравців, але вона витікає з перших двох. Можливо, саме вона є найбільшою. Про це говорить кількість пропущених командами м’ячів. Тактична грамотність – це те, чого практично не видно на полі, але відображається на самих результатах. Тут чітко проглядається відсутність підстраховки свого малюнку гри. У Східній зоні у ворота суперників проведено на 115 голів більше, ніж у Західній. І це при тому, що на голову сильніших нападників тут не проглядалося. Тобто мова йде про те, що більшість команд просто грала футбол. Четверта проблема ліги – відсутність у тренерів належної кваліфікації. У футболі нічого не проходить безслідно. Тут нема дрібниць, бо кожна з них, рано чи пізно, переростає у велику проблему. Східна зона переважала Західну у фізичній підготовці гравців та морально-вольових якостях. Західна була сильніша в технічній і тактичній підготовці. Які з цих якостей більш необхідні футболу? Безумовно, всі без винятку. Тільки ті команди, які мають в арсеналі всі компоненти футболу, досягають успіху. Приклад – СФК «Говерла» (Ясіня), який здобув перемогу у Східній зоні і завоював звання абсолютного чемпіона І ліги.\nМає перевагу Західна зона над Східною і в інфраструктурі. Рівень стадіонів у цілому на Заході кращий. У Східній зоні всім вимогам ФФЗ відповідають стадіони Тячева, Вишкова, Білої Церкви. Стадіони Міжгір’я, Ясіня потребують косметичного ремонту. Занепад, на жаль, спостерігається у Тересві. У Ганичах зовсім інша ситуація. Тут збудовано хороші трибуни й роздягальні, але багато запитань до стану і розмірів футбольного поля. Подібна ситуація і в Тернові. У Дубовому стадіон потребує вже не тільки косметичного ремонту. Багато потрібно попрацювати і над станом футбольного газону. Потребують покращення стадіони В.Бичкова, Бедевлі, Діброви. Вони повинні набрати більш сучасного вигляду. Потрібно створювати більш комфортні умови для уболівальників і значно покращувати стан футбольних газонів, що зробить футбол привабливішим. Футбольні матчі на Сході відвідує значно більше уболівальників. Особливо хочеться відмітити вболівальників Дубового, Ясіня, Тернова, Міжгіря, В.Бичкова, Н.Апші, Бедевлі. Хотілося б більше бачити глядачів у Тячеві, Вишкові, Б.Церкві, Тересві, Ганичах. Ні, їх не мало, але могло би бути значно більше.\nНайрезультативнішою командою Східної зони став «Інтер» (Ганичі) – 77 забитих м’ячів у 22 поєдинках. У «Говерли» (Ясіня) – 75, у «Карпат» – 71. Найменше пропустили у свої ворота «Говерла» – 27, «Карпати» – 28, «Верховина» – 34 мячі. Найменше голів у ворота суперників провели ДЮСШ Тячів – 20, «Авангард» (Тересва) – 28, «Діброва» – 38, «Беркут» – 41 гол. Найбільше у свої пропустили «Авангард» – 99, «Беркут» та ДЮСШ Тячів – по 73, «Діброва» – 69, «Вікторія» – 66 голів. Найбільше перемог у «Говерли» – 19, найбільше поразок відповідно у «Авангарду» та ДЮСШ Тячів – 18 і 17. Нічиї у Східній зоні не були в пошані. Тут 4 команди мають усього по 3 нічиї («Інтер», «Вишково», СК ім.І.Яремчука, «Беркут»). Інші зіграли по 1 і 2 нічиї.\nНайбільшим порушником правил гри у футбол є СК ім.І.Яремчука – 42 попередження і 3 вилучення. Слідом іде «Інтер» – 33 жовті і 3 червоні, «Авангард» (Тересва) 30 жовтих і 3 червоні, «Діброва» 33 жовті і 2 червоні, «Вікторія» 25 жовтих і 2 червоні. Найменше претензій до «Говерли» та «Карпат», у яких по 26 попереджень, та «Тернова» і «Вишкова», у яких по 23 жовті і 1 червоній. Із гравців найчастіше підводили свої команди Василь Мандзюк (СК ім.І.Яремчука) та Михайло Тимчук («Говерла») – по 7 попереджень. Вилучення і 5 попереджень отримав Іван Фіцай («Інтер»), по 4 жовті і 1 червоній у пасиві Богдана Ількова («Беркут»), Олександра Келемана («Діброва»). По 5 попереджень отримали Михайло Приймак («Карпати») та Іван Папп (ДЮСШ Тячів). По великому рахунку, можливо, 5 жовтих і не так уже й багато, якби гравець ДЮСШ Тячів не отримав їх у 16 років (2001 р.н.). А для такого віку– це вже багато, і над цим тренерам слід попрацювати. Правда, треба відзначити, що особливих нарікань до дисципліни на стадіонах під час футбольних матчів у Східній зоні не було, за що велике спасибі президентам клубів, тренерам і самим уболівальникам. Загалом, як ми вже зазначали, у Східній зоні забито на 115 голів більше, ніж у Західній, у той же час гравці Східної зони отримали менше попереджень і вилучень, ніж футболісти Західної зони.\nОкрасою футболу завжди стає забитий гол. У Східній зоні найчастіше своїх уболівальників радували забитими м’ячами Микола Фіцай – «Інтер» – 31, Володимир Пуга – «Верховина» – 21, Мирослав Павлючок – «Говерла» – 20, Павло Попович – СК ім.І.Яремчука – 18, Владислав Галац – «Карпати» – 18, Михайло Фіцай – «Інтер» – 18, Олег Руснак – СК ім.І.Яремчука – 16, Михайло Мокан – «Карпати» – 15, Валерій Цуперяк – «Говерла» – 14, Павло Велеган – «Беркут» – 13, Она Марін – «Вікторія» – 12, Річард Петрушко – «Вишково» – 11, Володимир Дербак – «Авангард» – 11, Василь Терпак – «Говерла» – 11, Санду Бокоч – «Вікторія» – 10, Василь Штефан – «Вікторія – 10, Михайло Михайльо – «Терново» – 10, Василь Орос – «Вишково» – 10. Цікаво, що із 19 забивних гравців 7 – віком від 17 до 21 року, 8 гравців – від 22 до 30 і 4 гравці – від 31 і старші. Найдосвідченіші серед них Володимир Пуга – 41 рік, Володимир Дербак – 40. Наймолодші – Василь Орос, Михайло Михайльо – по 17 років, Санду Бокоч, Олег Руснак – по 18 років та Владислав Галац – 19 років. Саме оці 5 гравців входять до групи 10-15 чоловік, які слід вважати найперспективнішими гравцями І ліги Східної зони.\nСтепан СЕЛМЕНСЬКИЙ, «Спорт тайм»\n← Вшанування футболістів ФСК “Говерла”\nПерша ліга. Східна зона. Цифри, факти, підсумки. ФСК «Говерла» (Ясіня)-2017 →


Samsung (Medison) accuvix v20 prestige › Узд Апарат - RH.UA\nУЗД АПАРАТ – Samsung Medison Accuvix V20 Prestige\nMedison Accuvix V20 – сучасний інструмент для успішної ультразвукової діагностики. Інноваційна система оснащена 19-ти дюймовим монітором і окремим сенсорним екраном для спрощення введення команд на панелі управління.\nМонітор і панель управління можуть регулюватися по висоті і нахилятися в потрібну сторону, завдяки чому працювати з приладом завжди просто, зручно і комфортно.\nЗа окрему доплату доступний спеціальний кардіопакет, в який входить ЕКГ-модуль.\nЧи варто купувати УЗД апарат Samsung (Medison) accuvix v20 prestige ?\nКалькулятор окупності УЗД апарату Samsung (Medison) accuvix v20 prestige


Коли Україну заллє дощами та чи чекати потепління: прогнози синоптиків - У найближчі кілька днів температура повітря піднімається на кілька градусів | Сьогодні\nКоли Україну заллє дощами та чи чекати потепління: прогнози синоптиків\n6 травня 2016, 11:19\nУ найближчі кілька днів температура повітря піднімається на кілька градусів\nСиноптики Українського гідрометцентру прогнозують в кінці тижня незначно потепління і сильні опади. Так, в п'ятницю, 6 травня, середня температура повітря вдень коливатиметься в межах 15 градусів вище нуля, а в неділю, 8 травня, Україну заллє грозовими дощами. При цьому температура повітря на Заході опуститься до 14 градусів тепла, а в Центрі та на Сході – підніметься до 20 градусів. Сайт "Сегодня.ua" з'ясовував, яку погоду чекати українцям в найближчий тиждень.\nЯк розповіли у відділі метеопрогнозів Укргідрометцентру, 6 травня на всій території країни пройдуть незначні дощі. Так, в Києві вдень температура підніметься до 16 градусів тепла, при цьому опади очікуються протягом доби. На Заході України температура повітря буде коливатися в межах 16-18 градусів тепла, в центрі і на Півночі – 15-17 градусів вище нуля. Відносно тепла погода очікується на Півдні (17-19 градусів тепла).\n"Дощі йтимуть весь тиждень. На Заході буде холодніше, в Центрі та на Сході трохи тепліше. Це типова для початку травня погода. Наступного тижня очікується незначне потепління", – підкреслюють в Укргідрометцентрі.\nПрогноз погоди на 6 травня. Фото: Укргідрометцентр\nУ неділю на Сході країни, як і на більшій частині України, пройдуть дощі з грозами. Температура повітря тут коливатиметься в межах 19-21 градусів тепла. У Харківській області вдень температура може піднятися до 22 градусів вище нуля, вночі – опуститься до 8 градусів.\nУ центральних і південних областях України вдень температура повітря досягне 20 градусів тепла, а вночі опуститься до 7 градусів вище нуля. В Одесі очікується більш прохолодна погода – температура повітря може опуститися до 17 градусів вдень, і до 10 градусів – вночі. У Миколаївській, Херсонській і Одеській областях очікуються незначні опади.\nУ той же час на Заході і Центрі України будуть грозові дощі. У Центрі температура повітря буде коливатися в межах 18-20 градусів тепла, а на Заході – 15-17 градусів вище нуля.\nПрогноз погоди на 8 травня. Фото: Укргідрометцентр\nПерший день тижня: на Заході потеплішає, а дощі не припиняться\nУ понеділок, 9 травня, температура повітря на Заході України підніметься до 17-20 градусів тепла вдень. При цьому протягом всього дня очікуються дощі з грозами. На Півночі і в Центрі країни температура повітря вдень підніметься до 20 градусів тепла. На Сході і Півдні буде тепліше – вдень повітря прогріється до 22 градусів тепла.\nНевеликий дощ в Києві пройде і 10 травня. Дощі, як прогнозують синоптики, триватимуть як мінімум тиждень.\nПрогноз погоди на 10 травня. Фото: Укргідрометцентр\nВ Українському гідрометцентрі також зробили короткий прогноз погоди на весь травень: середня місячна температура повітря складе 13-17 градусів тепла, в горах 7-12. "Заморозки можливі як на поверхні ґрунту, так і в повітрі. Середня місячна кількість опадів – 22-60 мм. Стійкий перехід середньої добової температури повітря позначку в 15 градусів, що є кліматичним показником початку літа, відбудеться на Закарпатті, Півдні і Сході України в першій половині, на решті території – у другій половині місяця", – прогнозують синоптики.\n6 травня, передає портал Sinoptik.ua, відзначається день пам'яті великомученика Георгія Побідоносця. У народі його називали Єгорій Весняний, і пов'язано це було з приходом весни. За народним повір'ям, Єгорій Весняний володіє чарівними ключами, якими відмикає весняну землю і випускає росу, від чого починається бурхливий ріст трав.\nУ колишні часи до 7 травня біля селян закінчувався хліб, розпочинався голодний травень. За старих часів з цього дня бувало ще 12 холодів. У садах починають квітнути яблуні, розгортають бруньки груші.\n8 травня відзначається день пам'яті святого апостола і євангеліста Марка. У народі його називали Марк Ключник. Вважається, що Марк відає ключами від дощів. "Якщо випаде у травні три дощі добрих, то і хліба буде на три роки повних".\n9 травня вшановується пам'ять святителя Стефана Великопермського, просвітителя, який створив першу азбуку народів пермської землі. У цей час цвіте черемха і чорна смородина, зеленіє садовий жасмин. Наші пращури помітили таку городню прикмету: якщо лист берези розвернувся повністю – можна саджати картоплю. Якщо 10 травня спостерігається ясний схід сонця, то літо швидше за все буде вітряним.


Written by Super User on 29 грудня 2018 .\nПрисутні діти та дорослі були у захваті від побаченого! Вони на собі відчули позитивний вплив усього, чим наповнена сенсорна кімната. Діти бавились у сухому басейні з прозорими кульками і підсвіткою, змогли відобразити власні емоції, малюючи спеціальним піском на столі із яскравою підсвіткою. Із захватом спостерігали за світловими ефектами, що наповнювали кімнату під час заняття.\nСенсорна кімната це ще одне надбання в скарбничці методів роботи психологів міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, що сприятиме поліпшенню якості життя тих, хто не може самостійно знайти вихід із складної життєвої ситуації та потребує такого виду допомоги.


Як зробити ганок з навісом своїми руками, фото і схеми\nЯк зробити ганок з навісом своїми руками, фото і схеми\nВхідні двері в будинку ніколи не будують на рівні грунту. Навіть найнижчий цоколь фундаменту повинен бути висотою не менше 30-50 см, інакше в будинок буде безперешкодно потрапляти сніг, бруд і вода. Ганок призначене для оберігання від усіх цих атмосферних неприємностей, тому вхідні двері піднімають навіть над фундаментом. Але на ганку людина може перебувати пару секунд, а може і затриматися. Тому і для нього потрібен захист — дах або навіс. І, якщо вхід вашого будинку ще не захищений, саме час дізнатися, як зробити ганок з навісом своїми руками.\nНавіс над ганком значно подовжить термін його служби.\nКонструкція будь-якого ганку досить проста — це відкритий майданчик перед вхідними дверима зі ступенями. Ганок будується з різних матеріалів — дерево, цегла, метал і бетон. Розглянемо докладніше кожен варіант виконання, його переваги і негативні сторони.\nГанок з дерева люди будували здавна. Воно відмінно гармонує дерев’яними, саманні, цегляними і кам’яними будівлями, добре піддається декоруванню різними текстурними матеріалами. Раніше часто застосовували колоди для будівництва, але зараз більше користуються попитом брус і щитові конструкції. Як матеріал для дерев’яного ганку ідеально підійде модрина або дуб — ці породи у вологому середовищі стають тільки міцнішими. Аристократичний зовнішній вигляд, класичний дизайн, дешевизна будівлі — ось головні переваги дерев’яної конструкції. Вартість 1м 2 лежить в межах 100-300 $.\nПри правильному догляді, дерев’яний ганок з навісом, може прослужити багато років.\nНедоліки — короткий термін служби при неправильній експлуатації і обслуговуванні, можливі деформації через атмосферних впливів. Але ці мінуси легко усуваються застосуванням захисних засобів — грунтовок, просочень і антисептиків.\nГанок з цегли або бетону\nЦегляна або бетонна ганок напевно переживе не одного господаря. Будь-які примхи погоди дарма для зовнішнього вигляду і експлуатаційних характеристик. Гарним доповненням будуть кам’яні сходи. Вартість цегляного / бетонного ганку, природно, дорожче — 350-400 $ за 1м 2 за рахунок того, що в будівництві ця конструкція виходить довше і трудозатратною. Невелике за сучасними мірками ганок (2 х 2 м) можна побудувати за 10-14 днів.\nГанок з цегли більш довговічне, але і більш дороге.\nГанок з металевих елементів — саме довговічне. Забезпечивши його повноцінної захистом, можна не турбуватися про довговічність експлуатації. Маса металевого ганку порівнянна з вагою дерев’яної конструкції за рахунок ажурності каркаса. Глибокий фундамент також не потрібен, а ковані декоративні елементи виводять такий ґанок в лідери. Збірка залізного ганку займає всього 2-4 дня.\nНедоліки — дорожнеча і трудомісткість при виготовленні елементів ганку, так як, швидше за все, каркас буде замовлятися індивідуально. Недоліки — раз на кілька років металеві деталі необхідно фарбувати заново.\nКозирок або навіс над ганком призначений для захисту людини і самого ганку від зовнішніх факторів, але як зробити ганок з навісом своїми руками? Навіс можна легко спорудити за один день, використовуючи недорогі і поширені будматеріали. За формою козирок буває одно- і двосхилим. Бувають і інші форми, але вони менш популярні.\nОдносхилий козирок — це опорна або підвісна покрівля, нахилена під кутом для стоку води.\nДвосхилий навіс має дві похилі площини. Двосхилий козирок краще захищає від вітру, дощу, на ньому не затримується сніг і полій.\nКонструкція такого козирка повинна мати такі параметри і розміри:\nШирина козирка робиться на 60 см більше ширини вхідних дверей.\nУхил покрівлі повинен бути не менше 20 0.\nЯкщо навіс виконується з профнастилу, металочерепиці або пластикового шиферу, то крокви повинні бути обладнані латами.\nПри використанні полікарбонату або гнучкої черепиці обрешетка виконується суцільний.\nКонструкція двускатного навісу\nБудуємо козирок над ганком\nПеред тим, як зробити ганок з навісом своїми руками, дерев’яні деталі просочують антисептиками і гідрофобними речовинами.\nНа стіні будинку кріпиться брус або металевий куточок.\nУ підготовлений фундамент кріпляться несучі балки і опори з дерева. Між собою вони кріпляться довгими саморізами і металевими прямокутними куточками.\nРешетування козирка робиться з дощок, рейок або фанери і кріпиться на опорні балки.\nВсі дерев’яні елементи необхідно попередньо профарбувати і просочити безбарвним лаком.\nЯкщо каркас з металу, то він покривається грунтовкою і фарбується масляною фарбою.\nНа обрешітку кріпиться покрівля — профнастил або інші аркуші.\nБічні сторони каркаса бажано закрити деревом, сайдингом, фанерою, ДВП або МДФ. На щілину між стіною і навісом кріпиться оцинкований коник.\nНавіс з металевими опорами\nПри зведенні козирка на металевих опорах проводяться наступні операції:\nСпочатку розрахуйте місце кріплення опорних стійок в грунті — глибина ям, в які вони будуть забетоновані, повинна бути не менше 0,5 м. Після установки опор їх потрібно залити цементно-піщаним розчином. На 5-7 днів всі роботи припиняються — до повного затвердіння бетону в опорах.\nДля козирка робиться металевий каркас за допомогою зварювання чи на болтових з’єднаннях, і встановлюється над вхідними дверима. Майже у всіх випадках передня частина навісу кріпиться на опорні стійки, а задня — до стіни будинку.\nБетонування стійок навісу ганку\nПолікарбонат на козирку\nЯкщо козирок над ганком передбачається споруджувати з полікарбонату, то аркуш покрівлі кріпиться відразу на готовий і укріплений каркас. Правила роботи з полікарбонатом наступні:\nЯкщо використовується декілька листів полікарбонату, то необхідно дотримуватися невелику відстань між ними — 3-5 мм. Зазор запобіжить деформацію листа при нагріванні козирка від сонця.\nТорець кожного аркуша закривається профільними накладками.\nПолікарбонат кріпиться на козирок у фабричній упаковці. Це потрібно для захисту покриття від пошкоджень при монтажі. Після монтажу упаковку можна зняти.\nДля продовження терміну служби козирка і покриття фахівці рекомендують перевіряти сертифікацію товару. Правильно вибрана товщина листа теж важлива — тонкий лист швидше деформується під вагою снігу, а товсте покриття зробить конструкцію надмірно важкою.\nФото галерея навісів для ганку\nПропонуємо вашій увазі галерею, в який ми зібрали найрізноманітніші навіси і козирки для ганку.\nДачні навіси з полікарбонату своїми руками фото, розрахунки та проекти\nЗміст статті: На території ділянки зазвичай розміщується не тільки будинок з лазнею, для зручного життя зводяться альтанки, гаражі, господарські приміщення. Вони можуть бути виконані з самих різн…\nTagged with → ганок навісом своїми • зробити ганок навісом\nЗатирка швів керамічної плитки, технологія і методика Як замовити насіння поштою


Малюк кричав і кликав матусю: У Києві молода мама наклала на себе руки. Моторошні деталі | Корупція Інфо\nУ ніч на 14 грудня в Києві з вікна багатоповерхового будинку вистрибнула жінка. По прибуттю швидкої допомоги вона вже була мертва.\nТрагічний інцидент стався за адресою проспект Валерія Лобановського, 96. Виклик на лінію екстрених служб надійшов приблизно о 03:50.\nЗа даними правоохоронців, смерть настала в результаті падіння з вікна квартири на десятому поверсі, де 30-річна жінка проживала зі своєю сім’єю.\nЗазначається, що у загиблої залишилася маленька дитина.\nНа місці працювали екіпажі патрульної поліції, також медики та слідчо-оперативна група. Правоохоронці намагаються встановити, що стало причиною такого вчинку.\nНагадаємо, в Дніпровському районі Києва, на бульварі Ярослава Гашека, 8 а, хлопець залишив записку і вистрибнув із вікна висотки. Перехожий почув звук падіння, а потім побачив біля будинку тіло без ознак життя.\nНа місці правоохоронці з’ясували, що загиблий мешкав у цьому ж будинку на восьмому поверсі. Батьки хлопця розповіли, що у нього були психічні розлади. Самої події вони не бачили, але чули гучний звук падіння.\nНа Павлоградщині виявили тіло потопельника! Від деталей відбирає мову!\nП’ять років втрачених можливостей! Гендиректор 1 + 1 Ткаченко може очолити КМДА\nУвірвався терпець: Андрій Білецький шокував всю Україну своєю заявою


Мистецтво і гроші | Тексти | Коридор\nМільярдер Франсуа Піно на тлі своєї мистецької колекції\nЗв’язок між мистецтвом та грошима можна трактувати принаймні двома способами. Згідно з першим, мистецтво можна інтерпретувати як сукупність робіт, що перебувають на мистецькому ринку. У цьому випадку, говорячи про мистецтво та гроші, ми, передовсім, маємо на увазі найяскравіші зміни мистецького ринку, які відбулись за останні десятиліття: аукціони модерного та сучасного мистецтва, роботи, куплені за величезні суми, і тому подібні речі, що про них найчастіше пишуть газети, коли хочуть щось розповісти про сучасне мистецтво. Безперечно, мистецтво сьогодні можна розглядати в контексті мистецького ринку, а кожен мистецький твір може функціонувати як об’єкт споживання.\nЗ іншого боку, сучасне мистецтво також функціонує в контексті тимчасових та постійний виставок. Кількість масштабних тимчасових виставок – бієнале, трієнале, Документ і Маніфест – постійно росте. Ці виставки створюються, передовсім, для широкого загалу, і вже потім – для арт-баєрів. Подібним чином мистецькі ярмарки, які мали би працювати на арт-баєрів, дедалі більше перетворюються на публічні події, що приваблюють людей, у яких немає інтересу – чи грошей – купувати мистецтво. Оскільки виставки не можна купувати чи продавати, зв’язок мистецтва з грошима набуває іншої форми. На виставках мистецтво функціонує поза мистецьким ринком, і саме через це потребує фінансової підтримки, – публічної чи приватної.\nЯ хотів би наголосити на тому, чим часто зневажають у контексті сучасних обговорень виставок. Ці дискусії незрідка наводять на думку, що мистецтво може існувати, навіть коли воно не виставляється. Таким чином обговорення виставкових практик перетворюється на обговорення того, що включене і що виключене у певній виставці, - ніби виключені твори можуть ще якось десь існувати, навіть не будучи виставленими. У деяких випадках твори можна зберігати або приховувати від публічного огляду, та все одно вони існуватимуть, оскільки чекають пізнішого показу. Однак, переважно, не показати роботу означає взагалі не дозволити її появу.\nДійсно, щонайменше від редімейдів Дюшана з’явилися твори мистецтва, які існують, тільки якщо виставляються. Створити мистецький твір означає саме виставити щось як мистецтво – не існує продукування поза виставлянням. Однак коли продукування й експонування мистецтва співпадають, такі твори дуже рідко входять в обіг на арт-ринку. Оскільки інсталяція за визначенням не може перебувати у вільному ринковому обігу, якщо інсталяційне мистецтво не спонсорувати, воно зникне. Зараз ми чітко бачимо істотну відмінність між спонсорством виставки, скажімо, традиційних творів мистецтва та спонсорством виставки мистецьких інсталяцій.\nУ першому випадку без належної підтримки деякі мистецькі об’єкти не будуть доступні широкій публіці, однак ці об'єкти все одно існуватимуть. У другому випадку неналежне спонсорство буде означати, що твори мистецтва, позиційовані як художні інсталяції, взагалі не виникнуть. Це засмучує хоча б через те, що художні та кураторські проекти-інсталяції дедалі більше перетворюються на місця, котрі привертають увагу кінорежисерів, музикантів і поетів, - тих, хто кидає виклик суспільному смаку свого часу і не може стати частиною комерціалізованої масової культури. Філософи також відкривають для себе мистецьку виставку як територію для своїх дискурсів. Світ мистецтва став цариною, де формулюються та презентуються політичні ідеї та проекти, які важко розташувати в сучасній політичній реальності.\nПрактика публічної виставки, таким чином, перетворюється на простір, де виникають цікаві та актуальні питання, що стосуються стосунків між мистецтвом і грішми. Мистецький ринок, принаймні формально, є сферою, де домінує приватний смак. А як щодо художніх виставок, які створюються для ширшої аудиторії? Можна часто почути, що мистецький ринок, спотворений приватними смаками багатих колекціонерів, викривляє практику публічної виставки. Звісно, певною мірою, це вірно. Але тоді що ж це за неушкоджений, чистий публічний смак, який буцімто домінує у виставковій практиці та перевершує приватні інтереси? Чи це той масовий смак, фактичний смак ширшої аудиторії, що є характерною рисою нашої сучасної цивілізації? Насправді, інсталяційне мистецтво часто критикують саме за його «елітарність», за те, що це мистецтво не хоче бачити ширша аудиторія. Цей аргумент, особливо через його популярність, заслуговує ретельного аналізу. Передовсім слід запитати: якщо інсталяційне мистецтво є елітарним, хто є та еліта – природна аудиторія цього мистецтва?\nУ нашому суспільстві, говорячи про еліту, ми зазвичай маємо на увазі фінансову еліту. Тому коли хтось називає мистецтво «елітарним», здавалося б, мається на увазі, що воно створене для глядачів із багатих і привілейованих класів нашого суспільства. Однак, як я вже намагався показати, коли йдеться про інсталяційне мистецтво, то радше навпаки. Багаті, привілейовані колекціонери купують дорогі об’єкти мистецтва, що перебувають на міжнародному художньому ринку, й не дуже зацікавлені в інсталяційному мистецтві, яке, головним чином, існує в рамках публічних художніх виставок і яке важко продавати. І зазвичай, заявивши, що просунуте інсталяційне мистецтво є елітарним, відповідні особи запрошують багатих колекціонерів продемонструвати свої приватні колекції у публічному просторі. Таким чином поняття еліти геть заплутується, бо ніхто не може зрозуміти, ким насправді має бути ця «еліта», про яку йдеться у звинуваченнях в елітарності.\nАби з'ясувати, що може матись на увазі під словом «елітарний», звернемося до есею Клемента Грінберга «Авангард і кітч» (1939), тексту, добре знаного як приклад так званого елітарного ставлення до мистецтва. Сьогодні Грінберга в основному пам'ятають як теоретика модерністського мистецтва, який придумав концепцію площинності, але в «Авангарді й кітчі» йдеться про інше питання: хто може фінансово підтримувати просунуте мистецтво в умовах сучасного капіталізму?\nЗгідно з Грінбергом, добре авангардне мистецтво намагається виявити методи, що їх старі майстри використовували для створення своїх робіт. Таким чином художника-авангардиста можна розглядати, порівнюючи з добре освіченим знавцем, якому не так ідеться про предмет окремої художньої роботи – як зазначає Грінберг, цей предмет художнику, головним чином, диктує ззовні культура, в якій він живе, – а про художні засоби, за допомогою яких він цей предмет розкриває. Таким чином авангард оперує, в основному, абстракціями – відсуваючи «що» мистецького твору, виявляючи «як».\nГрінберг, здається, припускає, що обізнаність, яка дозволяє глядачеві бути уважним до суто формальних, технічних і матеріальних аспектів художнього твору, доступна тільки членам панівного класу, людям, які «могли розпоряджатися своїм дозвіллям і комфортом, що завжди обумовлює причетність до культури».  Для Грінберга це означає, що мистецтво авангарду може сподіватися на фінансову і соціальну підтримку лише з боку «багатих і культурних» покровителів, які історично підтримували мистецтво. Мистецтво авангарду, таким чином, залишається прив'язаним до буржуазії «золотою пуповиною».  Ці формулювання пам’ятають чимало Грінбергових читачів, саме вони визначили ставлення та інтерпретацію його тексту.\nОднак сьогодні есей Грінберга й досі цікавий та актуальний тому, що висловивши своє переконання, що лише «багаті й освічені», тобто еліта в традиційному сенсі цього слова, можуть бути спроможні та готові підтримати мистецтво авангарду, Грінберг відразу ж відкидає його і пояснює, чому це невірно. Історична реальність 1930-х років підштовхує Грінберга до висновку, що буржуазія не в змозі забезпечити соціальну базу для авангардного мистецтва за допомогою своєї економічної та політичної підтримки. Щоби зберегти реальну політичну й економічну владу в умовах сучасного масового суспільства, панівна еліта повинна відкинути будь-яке поняття або навіть натяк на «елітний смак» чи підтримку «елітарного мистецтва». Чого модерна еліта не хоче – так це бути «елітарною», тобто помітно відрізнятися від мас. Відповідно, сучасна еліта повинна стерти будь-які смакові розрізнення і створити ілюзію естетичної солідарності з масами – солідарності, яка приховує реальні владні структури й економічні нерівності. Грінберг наводить приклади цієї стратегії: культурну політику Радянського Союзу за Сталіна, нацистської Німеччини і фашистської Італії. Але він також говорить, що американська буржуазія дотримується тієї ж стратегії естетичної солідарності з масовою культурою, аби маси не змогли візуально визначити класового ворога.\nЗастосовуючи Грінбергів аналіз до сучасної культурної ситуації, можна сказати, що сучасна еліта колекціонує саме таке мистецтво, котре, за їхніми припущеннями, є достатньо спектакулярним, аби привернути увагу мас. Саме тому великі приватні колекції виглядають «не-елітарними» і добре пристосованими, аби перетворитись на глобальні туристичні атракції, де б вони не виставлялися. Ми живемо в час, коли елітарний і масовий смаки збігаються. Не слід забувати, що на сьогоднішній момент значне багатство можна отримати, тільки продаючи масову продукцію. Якщо сучасні еліти раптом стануть «елітарними», вони також втратять зв'язок із масовими очікуваннями, пов’язаними з їхніми бізнесами, і, відповідно, втратять свої багатства. Звідси питання: як в таких умовах може існувати хоч яке «елітарне» мистецтво?\nУ тому ж есеї Грінберг пропонує відповідь на це питання. Якщо авангард є ні чим іншим, як аналізом традиційного мистецтва з продуктивістського боку, то «елітарне» мистецтво – це «мистецтво для художників», тобто мистецтво, створене, передовсім, для тих, хто його творить, і меншою мірою для споживачів мистецтва. Просунуте мистецтво хоче показати, як зроблене мистецтво, його продуктивну сторону, його поетику, методи і практики, що підтримують його існування. Грінберг дає авангардному мистецтву визначення, що виводить його за межі будь-якої можливої смакової оцінки – і популярної, й елітарної.\nЗа Грінбергом, ідеальний глядач авангардного мистецтва меншою мірою зацікавлений у ньому як у джерелі естетичної насолоди, а більше - як у джерелі знань, інформації про продукування мистецтва, його методи, матеріали, його техніку. Мистецтво перестає бути справою смаку і стає предметом знання і майстерності. У цьому сенсі можна сказати, що, як і модерна техніка, авангардне мистецтво, загалом, є незалежним - тобто незалежним від будь-якого індивідуального смаку. Таким чином, художні роботи слід аналізувати за тими ж критеріями, що й об'єкти на кшталт автомобілів, потягів чи літаків. Під цим кутом зору, більше немає чіткої відмінності між мистецтвом і дизайном, між твором мистецтва і просто технічним продуктом. Ця конструктивістська, продуктивістська точка зору відкриває можливість побачити мистецтво не в контексті дозвілля та усвідомленого естетичного споглядання, а в термінах продукування, тобто, в термінах, більше належних до діяльності вчених і робітників, аніж до способу життя вільного класу.\nУ пізнішому есеї «Стан культури» (1953) Грінберг ще радикальніше наголошує на такому продуктивістському баченні культури. Посилаючись на Маркса, Грінберг стверджує, що сучасний індустріалізм знецінив дозвілля: навіть багатії повинні працювати і вони дедалі більше пишаються своїми досягненнями, насолоджуючись дозвіллям. Ось чому Грінберг одночасно згоден і не згоден з діагнозом сучасної культури Т. С. Еліота з його книги 1948 року «Нотатки щодо визначення культури». Грінберг погоджується з Еліотом, що традиційна культура, заснована на дозвіллі й вишуканості, починає занепадати, відколи сучасна індустріалізація змусила всіх людей працювати. Але водночас Грінберг пише: «Єдине рішення для культури, яке я вбачаю за цих умов, - це перенести центр тяжіння з дозвілля безпосередньо у саме серце праці».  Дійсно, відмова від традиційного ідеалу культивування через дозвілля видається єдино можливим виходом із незліченних парадоксів, спровокованих спробою Грінберга об’єднати цей ідеал з концепцією авангарду – спробою, до якої він вдався, аби потім відкинути, в «Авангарді й кітчі». Утім навіть коли Грінберг знайшов вихід, він був надто обережним, аби скористатись із нього. Він пише про це: «Тут я пропоную дещо, результату чого я не можу собі уявити».  І далі:\n«За рамки цих міркувань, свідомо схематичних і абстрактних, вийти я не можу... Але принаймні добре, що нам можна не боятись фатальних наслідків для культури індустріалізму. І також добре, якщо ми не повинні зупинятись там, де зупинились Шпенглер, Тойнбі та Еліот». \nСтає очевидно: коли йдеться про «елітарність» авангардного мистецтва, насправді слово «еліта» позначає не керівників і багатіїв, а творців мистецтва – самих художників. Відповідно «елітарне» мистецтво – це мистецтво, яке твориться не для задоволення споживачів, а радше для самих художників. Тут ми вже не маємо справу із певним смаком – чи-то елітарним, чи-то масовим, - а з мистецтвом для митців, із художньою практикою, яка виходить за смакові рамки. Але чи таке поза-смакове мистецтво дійсно є «елітарним»? Або, інакше кажучи: чи художники - це дійсно еліта? Цілком очевидно ні, бо вони просто не достатньо багаті й упливові. Однак, використовуючи слово «елітарний» щодо мистецтва для художників, люди насправді не мають на увазі, що художники керують світом. Вони просто хочуть сказати, що бути художником означає належати до меншості. У цьому розумінні «елітарне» мистецтво насправді означає мистецтво «меншості». Але чи є художники дійсно такою меншиною в нашому сучасному суспільстві? Я б відповів: ні.\nМожливо, так було у часи Грінберга, але не тепер. У період між кінцем ХХ і початком ХХІ століття мистецтво вступило в нову добу: добу масового мистецького виробництва, котра прийшла слідом за добою масового мистецького споживання. Сучасні засоби виробництва образів, як-то відео-камери й камери мобільних телефонів, а також соціально мережеві засоби поширення зображень – Фейсбук, Ютьюб та Твіттер, дають населенню земної кулі можливість демонструвати свої фотографії, відео й тексти так у такий спосіб, коли їх вже не відрізнити від будь-яких інших постконцептуальних творів. А сучасний дизайн дає йому можливість формувати й переживати власні тіла, квартири чи робочі місця як художні об'єкти й інсталяції. Це означає, що сучасне мистецтво остаточно перетворилось на масову культурну практику. Більше того, це означає, що сьогоднішній художник живе і працює переважно серед творців мистецтва, а не серед його споживачів. Або, використовуючи вислів Грінберга, художник, нарешті, перемістився в саме осердя праці. Це виводить фахове сучасне мистецтво за межи проблеми смаку, навіть за межи естетичного ставлення як такого.\nУ цих нових соціально-економічних обставинах художник не повинен соромитись презентувати себе як зацікавленого у продукуванні, а не споживанні – бути митцем сьогодні означає належати не до меншості, а до більшості. Відповідно, аналіз сучасного масового продукування зображень має замінити аналіз мистецтва минулого, як його описував Грінберг. Саме цим і займаються сучасні фахові художники: досліджують і маніфестують масове продукування мистецтва, а не елітарне або масове споживання мистецтва.\nЕстетичне ставлення за визначенням є споживацьким. Естетика як філософська традиція та академічна дисципліна розглядає мистецтво й розмірковує про нього під кутом зору споживача мистецтва – ідеального глядача. Цей глядач очікує від мистецтва так званого естетичного досвіду. Принаймні від часів Канта ми знаємо, що естетичний досвід може бути досвідом краси або піднесеності. Це може бути досвід чуттєвого задоволення. Але досвід також може бути «антиестетичним» - досвідом незадоволення, розчарування, коли мистецькому твору бракує тих якостей, яких від нього очікує «позитивна» естетика.\nЦе може бути досвід утопічного бачення, що переводить людство з його нинішнього стану до нового суспільства, де панує краса; або, в дещо інших термінах, він може перерозподіляти усвідомлюване таким чином, аби змінити глядачеве поле зору, показуючи певні речі й відкриваючи доступ до певних голосів, які раніше були приховані або недоступні. Однак також може демонструвати неможливість забезпечити позитивний естетичний досвід у суспільстві, заснованому на утиску й експлуатації – на цілковитій комерціалізації та комодифікації мистецтва, що від початку підриває можливість утопічної перспективи.\nЯк ми знаємо, обидва ці на позір суперечливі естетичні досвіди можуть забезпечити однакове естетичне задоволення. Однак аби отримати хоч яке естетичне задоволення, глядач повинен мати естетичну освіту, котра обов'язково відбиває соціальні й культурні кола, до яких глядач народився і де мешкає. Іншими словами, естетичне ставлення передбачає підпорядкування художньої продукування художньому споживанню і, відповідно, підпорядкування теорії мистецтва – соціології.\nФактично, естетичне ставлення не потребує мистецтва, і воно значно краще функціонує без нього. Часто кажуть, що всі дива мистецтва тьмяніють у порівнянні з дивами природи. З точки зору естетичного досвіду жоден мистецький твір не витримує конкуренції з красою найпосереднішого заходу сонця. І, звичайно, піднесений бік природи і політики можна повністю пережити, лише спостерігаючи справжні природні катастрофи, революції чи війни, а не читаючи роман або споглядаючи картину. Справді, на цьому сходились Кант і поети й художники Романтизму, котрі започаткували перші впливові естетичні дискурси: реальний світ, а не мистецтво, є легітимним об'єктом естетичного (а також наукового і етичного) ставлення.\nЗа Кантом мистецтво може перетворитись на легітимний об'єкт естетичного споглядання, тільки коли воно створене генієм – котрий розглядається як людське втілення природних сил. Фахове мистецтво може слугувати лише навчальним засобом у вихованні смаку й естетичного судження. Коли це навчання завершено, мистецтво, як Віттгенштайнову драбину, можна відкинути, аби зустрітись безпосередньо з предметом із життєвим естетичним досвідом. Під естетичним кутом зору мистецтво проявляється як щось, що можна і слід подолати. Будь-що можна розглядати під естетичним кутом зору; будь-що може бути джерелом естетичного досвіду і перетворитись на об'єкт естетичного судження. З точки зору естетики, мистецтво не має привілейованої позиції. Мистецтво, радше, стає між суб’єктом естетичного ставлення та світом. Доросла людини не потребує естетичного наставництва від мистецтва і може просто покладатися на власну чуттєвість і смак. Коли естетичний дискурс застосовують до легітимізації мистецтва, він ефективно підриває його.\nТим часом, наш сучасний світ переважно створений штучно, іншими словами, творений, головним чином, людською працею. Однак навіть коли сьогодні люди продукують мистецькі твори, вони не досліджують, не аналізують і не демонструють технічні засоби, якими це здійснено, вже не кажучи про економічні, соціальні та політичні умови, за яких образи створюються і розповсюджуються. Професійне мистецтво, з іншого боку, саме цим і займається – воно створює простори, де може відбуватись і маніфестуватись критичне дослідження сучасного масового продукування образів. Саме тому передовсім слід підтримувати таке критичне, аналітичне мистецтво: без підтримки воно буде не просто приховане чи відкинуте, а, як я вже казав, просто не з’явиться. І подібну підтримку слід обговорювати та пропонувати поза будь-якими поняттями смаку й естетичного ставлення. На кону не естетичний, а технічний або, коли хочете, поетичний вимір мистецтва.\nДобрим об'єктом і прикладом такого розслідування є поетика інтернету – головного середовища масової продукції нашого часу. Інтернет часто спокушає звичайного глядача, і навіть деяких серйозних теоретиків, говорити про нематеріальне творення, нематеріальних працівників тощо. І дійсно, для когось у квартирі, офісі або студії екран комп’ютера представляється як відкриття, як вікно у віртуальний, нематеріальний світ чистих мінливих означників. Окрім фізичної втоми, неминучої після декількох годин перед екраном, тіло людини за комп'ютером не відчуває ніяких наслідків. Комп'ютерний користувач заглиблюється в самітницьке спілкуванні з інтернетом, упадає в стан самозабуття, забуття свого тіла, подібний до досвіду читання книги. Однак людина також забуває про матеріальність самого комп'ютера, кабелів, електроенергії, яку він споживає, тощо.\nАле ситуація різко змінюється, коли той таки комп'ютер потрапляє до інсталяції або, загальніше, у виставковій простір. Мистецька виставка розширює фокус і увагу відвідувача. Ніхто вже не концентрується на самому лише екрані, а блукає від одного екрана до іншого, від однієї комп'ютерної інсталяції до іншої. Маршрут відвідувача виставковим простором унеможливлює традиційну ізоляцію інтернет-користувача. Водночас, виставка, котра використовує інтернет та інших цифрові медіа, унаочнює їхній матеріальний, фізичний бік: обладнання, матеріал, з якого вони зроблені. Вся машинерія, котра потрапляє в поле зору відвідувача, руйнує ілюзію того, що цифровий світ обмежується простором екрану.\nЗвичайна виставка залишає кожного відвідувача на самоті, дозволяючи йому або їй споглядати та зустрічатись один на один із виставленими мистецькими об’єктами. Переходячи від одного об'єкту до іншого, цей відвідувач обов'язково випустить зі своєї уваги тотальність виставкового простору, включно з власною позицією в ньому. Мистецька інсталяція, навпаки, вибудовує глядацьку спільноту саме через цілісний, об'єднувальний характер простору, котрий вона створює. Справжній відвідувач інсталяції – не поокрема особа, а колектив відвідувачів. Тільки маса відвідувачів – множинність, коли завгодно, - може сприйняти мистецький простір як такий, і ця множинність перетворюється на частину виставки для кожного окремого відвідувача і навпаки. Таким чином, тіло відвідувача виявляється відкритим для споглядання іншими, які, своєю чергою, усвідомлюють це тіло.\nВиставка, котра використовує і тематизує цифрове обладнання, створює соціальну подію – матеріальну і не нематеріальну. Інсталяції часто відмовляють у статусі окремої форми мистецтва, оскільки не очевидно, що насправді є медіумом інсталяції. Традиційні художні медіа визначаються через конкретний матеріал: полотно, камінь, кіноплівка. Матеріал інсталяції – власне, сам простір, хоча це не означає, що інсталяція є в якомусь сенсі «нематеріальною». Навпаки, інсталяція є матеріальною в повному сенсі слова, оскільки вона є просторовою – а перебувати в просторі є найголовнішим визначенням матеріального буття. Інсталяція перетворює порожній, нейтральний публічний простір на конкретний художній твір і пропонує відвідувачу пережити цей простір як цілісний, тотальний простір мистецького твору.\nБудь-що в цьому просторі перетворюється на частину мистецького твору лише тому, що знаходиться всередині цього простору. Можна було би сказати, що практика інсталяції виявляє матеріальність і побудову речей у нашому світі. Повертаючись до початку мого тексту, саме в цьому полягає критичний, просвітницький характер справді сучасного мистецтва: коли вироблені нашою цивілізацією товари обертаються на глобальному ринку згідно з їхньою грошовою і символічною цінністю – їхня чиста матеріальність проявляється, в кращому випадку, у приватному споживанні, – лише сучасне мистецтво в змозі продемонструвати матеріальність речей цього світу за межами їх обмінної цінності.\nПереклад з англійської Амалії Юсуфової та Катерини Ботанової.\nМатеріал вперше було надруковано в e-flux #24 (04/2011)\n1. Clement Greenberg, “Avant-Garde and Kitsch,” in Art in Theory 1900-1990, eds. Charles Harrison and Paul Wood (Oxford: Blackwell Publishing, 2003), 543.\n2. Ibid., 542.\n3. Clement Greenberg, “The Plight of Culture,” in Art and Culture (Boston: Beacon Press, 1961), 32.


Стіл, вбудований в підвіконня в дитячій • ❤ gu-gu.info ❤\nСтіл, вбудований в підвіконня в дитячій\nВ будь-якій квартирі, навіть в однокімнатній, як правило, існує кілька підвіконь за кількістю вікон. Їх значення нерідко занижують, вважаючи підвіконня вбудованими, другорядними деталями домашнього інтер’єру, отаким штатним місцем для горщиків з квітами і зайвого мотлоху, що більше нікуди покласти. Між тим, підвіконня може може нести різні корисні функції, в тому числі, перебудований, стати столом для дітей. Стіл, вбудований в підвіконня в дитячій, вирішує відразу кілька завдань. Про це і поговоримо в цій статті.\nПричини будівництва столу\nПодібна меблі в дитячій – це приємно і незвично для невеликого приміщення школяра. Підвіконня, став столом в дитячій, – найкращий вихід для вирішення цілого ряду проблем:\nНевідповідність житлової площі завдань виховання і запитам дитини. У переважній більшості випадків під дитячу кімнату виділяється стандартне житлове приміщення, причому не найбільше. А з урахуванням того, що необхідно враховувати питання навчання, спорту, особистих інтересів дитини, його невгамовну енергію в цьому віці, матеріальна база під все це повинна бути дуже серйозною, і батькам доводиться враховувати буквально все до крихти території дитячої.\nПри створенні дитячої треба враховувати не тільки розміри, але і можливості тематичних розділів. Підвіконня — ідеально підійшов би до розряду “навчальний” з відповідними заняттями.\nІнтенсивність сонячних променів навіть зимової сутінкової часом дозволяють дітям не користуватися електричним світлом і берегти очі. Світловий режим в цьому віці дуже важливий і дозволяють зберігати зір.\nПідвіконня традиційно з’єднується з батареєю. Це дозволяє тримати ноги в теплі.\nФінансове питання. При необхідності можна враховувати запити свого гаманця і створити від дешевого, стандартного варіанту з місцевої сировини до ексклюзивного дорогого (червоне дерево, імпортні конструкції з додатковими функціями).\nТаким чином, до створення столу, вбудованого в підвіконня, власників квартири підштовхують самі різні чинники. Застосовуючи свої фантазії, концепції, знайдені в інтернеті, або використовуючи роботу фахівця, можна зробити справжній шедевр, який не тільки буде допомагати вашій дитині в його працях, але і стане перлиною дитячої, яку не соромно показати своїм гостям.\nМатеріали для виготовлення столу\nПо своїй конструкції і функцій підвіконня і стіл знаходяться в одній групі, тому багато в чому матеріали і готові деталі будуть схожими. В залежності від ваших смаків, можна використовувати для перебудови підвіконня в стіл:\nдошки зі стружки та МДФ, покриті особливою плівкою;\nвиготовлені з дерева дошки;\nрізний матеріал з природного каменю;\nвиди плит, створених з штучного каменю.\nВибір наявних матеріалів різноманітний, причому шкала цін розходиться не тільки по їх групах, але і всередині груп. Всі вони володіють своєрідними властивостями, що в цілому дозволяє зробити стіл абсолютно різний за характеристиками.\nДеревно-стружкова плити (ДСП), створені шляхом гарячого пресування деревних частинок, і плити, виготовлені з деревних часток, спресованих під великим тиском (МДФ), володіють великими перевагами: вони порівняно дешеві і можуть імітувати найрізноманітніші матеріали — від каменя до футуризму.\nОднак вони не зазнають сирості і мають невисокими механічними властивостями.\nВажливо! По можливості, їх треба обробити герметиком і зміцнити додатковими металевими (або іншими) смугами.\nНатуральне дерево завжди актуально, скільки б не з’являлося нових матеріалів. Від екзотичного — екваторіальних, тропічних порід, якісного (дуб, ясен — міцні, з красивим малюнком) до звичайних хвойних порід, відносно дешевих, їх можна знайти на будь тартаку.\nДерево більш довговічне, механічно добре обробляється, дерев’яні деталі столу легко замінювати.\nВажливо! Недоліком більшості порід є необхідність обробки дерева від шкідників, плюс від вогкості матеріал пересихає і тріскається. Найменший недогляд призводить до проблем з меблями.\nВикористання матеріалу цього природного каменю — граніту, мармуру, різко підвищує вартість столу як у фінансовому, так і моральному відношенні. Будь-яка людина, навіть далекий від будівництва, зрозуміє, що стіл з ДСП і з мармуру — це дві суттєві різниці.\nВажливо! Негативний момент полягає, насамперед, у великій масі. Кам’яний стіл потребує великої кількості надійних масивних опор, а сам він не буде масивним. Зовнішня сторона столу повинна покриватися плівкою, інакше — колір каменю потьмяніє.\nШтучний камінь зовні виглядає як натуральний, але куди дешевше і дозволяє використовувати дизайнерські задумки власника. Серед них зараз найбільш популярний акрил. Він дозволяє зробити стіл красивим, не важким і з легко промывающейся поверхнею.\nДо підбору матеріалу для підвіконня-столу необхідно підійти з великою увагою, так як від цього буде залежати і весь інтер’єр в квартирі, і сам стіл, його краса, практичні характеристики, довготривалість, наскільки він сподобається дитині.\nКрім матеріалів, складових основу столу, майстру потрібно підготувати фурнітуру, інші деталі, які зміцнюють і облагораживающие стіл:\nметалева трубка для створення міцних ніжок;\nмонтажна піна для герметизації різних дір на вікні;\nгвинти і шурупи для монтажу;\nгумові п’яти для стабілізації меблів;\nдерев’яна дошка великий надійності для зміцнення;\nВ залежності від конструкції столу, вбудованого в підвіконня, матеріалу, смаків майстра, можуть знадобитися і інші комплектуючі.\nПри монтажі меблів будуть необхідні інструменти. В залежності від рівня майстерності і смаків, лінійка трудових знарядь буде розходитися. Нижче представлений стандартний комплекс інструментів:\nвимірювальна рулетка для визначення розмірів столу і окремих деталей;\nзвичайна лінійка для креслення шаблонів;\nхімічний олівець для цих операцій;\nножівка для отримання деталей;\nдриль для отримання різних технологічних отворів;\nелектролобзик для обробки деталей;\nрівень для визначення вертикальної стійкості;\nболгарка для обробки металевих конструкцій.\nЯк з підвіконня зробити стіл? Модифікацію підвіконня в стіл для дитини в дитячій краще проводити при заміні вікон або при їх монтажі при новому будівництві будівлі. В іншому випадку — для мінімізації роботи і витрат можна поставити полотно стільниці замість запланованого підвіконня.\nВажливо! В якості альтернативи можна просто поставити стільницю на підвіконня. Загальний розмір столу у вертикальній площині оптимально становить 75 см, а в глибину – 50 див. Інакше дитині буде дискомфортно працювати на великому столі.\nПо створеним шаблонами треба розмітити деталі.\nЗробити електролобзиком намічений макет.\nПросвердлити на полотні стільниці отвори для виходу від батареї теплого повітря розміром не більше 4 див.\nЗібрану і оброблену стільницю поставити в віконну нішу: від вікна її треба поставити на дерев’яні напрямні, а в кімнаті – на металевий профіль, приєднаний до стіни під прямим кутом.\nЗмонтувавши стіл, провести рівнем контрольний замір установки.\nОтримані отвори, непотрібні вибоїни заповнити монтажною піною, після висихання піни весь стіл протерти гелієвим герметиком.\nПоставити ніжки з металевої трубки, яка до цього розрізається по розмірі частини.\nЗ нижньої закінчення ніжок прикріпити п’яти з гуми або пластику, а з протилежного боку приєднати ніжки до полотна стільниці.\nВажливо! Для додання відповідної естетики можна ще по торцях полотна стільниці накласти особливий металевий (профілактичний) профіль під колір столу. Його можна дістати в будь-якому меблевому магазині. А будівництво ящиків під іграшки, канцелярське приладдя з стільницею ще більше скоротить потреби в території.\nМонтажем столу не завершуються турботи про нього. Щоб ця меблі функціонувала довгий час, та ще при такому активному працівника, як дитина, за нею потрібен обов’язковий догляд:\nСтіл з дерева не можна обливати водою, наносити активні речовини, такі як кислота, луг. Поверхню треба обтирати сухою ганчіркою, а один раз в декілька років можна покривати черговим шаром фарби або натирати воском.\nПолотно стільниці з МДФ, ХДФ, ДСП, покрите плівкою, промивається теплим мильним розчину без застосування активних хімічних речовин. Не треба використовувати для ліквідації забруднень щітку з металевим йоржиком, оскільки нею можна подряпати поверхню.\nВ іншому особливого догляду столу не треба. Але постійна прибирання з використанням звичайних засобів без ацетону і інших хімічно активних речовин обов’язково потрібна.\nМонтаж вбудованого стіл підвіконня для школяра потребує короткий термін і невеликих грошових витрат, але дасть можливість мати комфортабельне робоче місце для дитини, яка не вимагає в дитячій додаткової території.


Методи навчання географії в школі - Реферат Безплатно скачать реферат, курсову, дипломну роботу\nГоловна → Педагогіка, Сценарії виховних заходів → Методи навчання географії в школі - Реферат\nМетоди навчання географії в школі - Реферат\nпродуманій, цілеспрямованій і послідовній системі дій вчителя і учнів, за якої вчитель створює проблемні ситуації, спрямовує і контролює шляхи розв'язання завдань, здійснює перевірку їх виконання та оцінює діяльність учнів. Таким чином, вчитель не тільки повідомляє учням готові знання, а показує шляхи їх відкриття.\nІнакше кажучи, учитель демонструє перед учнями самий шлях наукового мислення, змушує їх стежити за діалектичним рухом думки до істини, робить учнів як би співучасниками наукового пошуку.\nЧастково - пошуковий (евристичний) метод призначений поступово залучати учнів до творчої діяльності. За цим методом школярі під керівництвом учителя вчаться розв'язувати проблемні задачі. Насамперед учитель вчить учнів виявляти проблему в цілому або її частини.При цьому він ставить проблемні запитання по ходу викладання навчального матеріалу, демонстрування ілюстрації, картини та ін.\nВчитель може висловлювати свої міркування щодо цих запитань і висловлюваних фактів. Складну задачу може розчленувати на декілька підзадач і тоді розв'язання кожної з них полегшить наближення учнів до її виконання. Іноді вчитель проводить евристичну бесіду, яка складається із серії взаємопов'язаних запитань, кожне з яких є кроком на шляху до розв'язання задачі. І в першому, і в другому випадку вчитель спрямовує учнів на пошуки способу розв'язання не цілісної задачі, а окремих її елементів, що в сукупності ведуть до вирішення поставленої проблеми.\nНаприклад, щоб розкрити сутність поняття "план місцевості", вчитель разом з учнями з'ясовують істотні ознаки, які складають його зміст. Однією з таких ознак є те, що "план місцевості - це зображення невеликої ділянки земної поверхні". Ця істотна ознака поняття виділяється в процесі евристичної бесіди.\n- Уявіть собі, що ми піднімаємося на аероплані вище і вище над місцевістю. Чи змінюватимуться її розміри? Як?\n- Які об'єкти на місцевості ми довше будемо бачити: великі чи маленькі?\n- Таким чином, з висотою розміри місцевості збільшуються. А що ж відбувається з кількістю бачених на ній об'єктів? Чи бачимо ми на великій висоті невеличкі будівлі, поодинокі дерева, вузькі стежки, маленькі струмочки?\n- Отже, якими повинні бути розміри місцевості (великими чи малими), щоб на її плані зобразити більше побачених об'єктів?\nУчні в даному випадку застосовують знання про розширення горизонту і збільшення лінії горизонту з висотою і разом з учителем доходять висновку, що чим більшу за розмірами місцевість ми бачимо, тим менше бачимо на ній необхідних природних і створених людиною об'єктів, і навпаки. Таким чином, щоб більше на плані зобразити об'єктів, потрібно охоплювати менші розміри місцевості.\n- Отже, план місцевості, це креслення великої чи невеликої ділянки земної поверхні? (Невеликої).\n- Це перша істотна ознака поняття " план місцевості".\nЩоб довести це, вчитель демонструє декілька планів місцевості та обговорює їх разом із учнями. Шляхом організації розумової діяльності з'ясовуються інші істотні ознаки плану місцевості.\nДослідницький метод, як і інші розглянуті методи проблемного навчання, є способом організації творчої діяльності учнів, яка зумовлюється навчальним проблемним завданням. Але відмінність діяльності учнів, організованої цим методом полягає у самостійному розв'язанні цілісної проблеми. Це означає, що учні самі виконують всі етапи процесу розв'язання проблеми, починаючи з усвідомлення пізнавального протиріччя. Обов'язковою передумовою використання цього методу є засвоєння учнями умінь виконувати всі ці етапи в їх логічній послідовності, а саме : створення проблемної ситуації, висловлення передбачення для керування діяльністю школярів, доведення правильності передбачення, аналіз виконання навчально - дослідницького завдання ( учні роблять загальний висновок і порівнюють його з визначеними цілями).\nНаприклад, під час формування поняття "географічна карта" вчитель показує учням два однакових за розмірами чистих листки паперу і запитує:\n-" Чи можна на одному з них зобразити план місцевості вашого населеного пункту, а на другому - територію нашої держави? Якщо ні - то чому? Якщо так - то за яких умов?"\nПід час формування поняття "компас" можна поставити таке проблемне запитання, яке потребує дослідження.\n- Вам відомо, що червоний колір - теплий, а синій холодний. Чому одна частина стрілки компаса червоного кольору, а друга синього? і т. п.\nСхарактеризовані методи дають можливість учителеві керувати розумовими діями учнів, розвивати їх мислення в процесі формування географічних знань, умінь і навичок.\nЗа джерелами знань методи навчання поділяються на словесні, наочні і практичні.\nДо словесних методів навчання географії відносяться: розповідь, бесіда, диспут, конференція.\nРозповідь доцільно застосовувати, коли треба підкреслити характерні риси географічного об'єкта або явища, життя і побуту населення, розкрити історію географічних відкриттів, повідомити про визначні події сучасності і т. п. Під час розповіді вчитель виконує дві функції: розкриває навчальний зміст і керує навчально - пізнавальною діяльністю учнів. Друга функція часто залишається поза увагою.\nВикладений зміст може запам'ятовуватися учнями механічно або засвоюватися ними свідомо. Важливо останнє. Однак це можливо лише в ході активної пізнавальної діяльності. Для її забезпечення необхідно, щоб керівна функція учителя здійснювалася через організацію і стимулювання пізнавальних процесів, контроль за ними та їх регулювання і коригування.\nВажливим для керівництва розповіддю є:\n-\tпідготовка учнів до сприймання розповіді;\n-\tлогіка розповіді (індуктивна, дедуктивна);\n-\tзворотний зв'язок;\n-\tвиявлення якості пізнавальної діяльності в процесі розповіді за допомогою складання таблиць, плану, схем, схематичних малюнків, записів опорних слів і т. п.\nРозповідь - опис будується на змісті, який містить інформацію про конкретний предмет, явище або групу об'єктів. Вона передбачає формування уявлень.\nРозповідь - пояснення будується на матеріалі, який містить теоретичні положення про суть предметів і явищ, внутрішні взаємозв'язки і залежності між ними.


Главная > Куди піти > Львівська майстерня пряників “Юрашки”: відкрий сердце солодкій казці!\nСаме з такої смачнющої оповіді починається подорож до солодкої казки, яку пропонує львівська майстерня пряників “Юрашки”.\nЧарівна країна традиційних львівських смаколиків розташувалася у самому сердці Старого міста – поблизу площі Ринок. Тож тепер кожен мешканець та гость міста Лева має змогу скуштувати яскраві та смачні медяники ручної роботи. І не тільки! Кафе при майстерні “Юрашки” запрошує посмакувати не лише медовими пряниками, а й ріноманітним печивом, морозивом, пляцками, штруделями, бізе та іншими витворами кондитерського мистецтва, які так приємно зїсти, сидячи у затишному кріслі з легендарною львівською кавою або запашним карпатським чайком!\nТа повернімось до пряників. Вже не перше десятиліття медяник з міста Лева є незмінною прикрасою святкових столів, романтичних вечерь та сніданків. Більш того: знаменитий смаколик давно перетворився на бажаний подарунок до будь-якої події. Навчені руки кулінарів з майстерні “Юрашки” можуть створити пряник будь-якого розміру, форми і кольору, врахувавши ваш смак і в площині ласощів, і оздоблення вашого смачного презенту.Побачити наші пряники ви можете на сайті yurashky.com, а скуштувати, звичайно, завітавши до нас в гості.\nКрім того, завітавши в “Юрашки”, кожен отримує чудову нагоду не просто поласувати пряниками до кольору та смаку або замовити їстівний сувенір. Гостинні хазяйки майстерні залюбки навчать вас готувати та оздоблювати аутентичні львівскі медяники. При чому уроки мистецтва створення традиційних медових ласощів доступні не лише для дорослих.\nМаленькі гості майстерні також мають змогу оволодіти навичками знаменитих розпису солодощів. А ще – відсвяткувати свій День народження в компанії кращих друзів та героїв улюбленних казок і мультфільмів! Здивовані? Але ж львівська майстерня пряників “Юрашки” – це справжній медяниковий будиночок, де будь-яке свято перетворюється на незабутню, чарівну казку!\nКазка приходить в “Юрашки”. Джерело: yurashky.com\nЗавітайте до кафе-майстерні “Юрашки”за адресою вул.Краківська 14 (бічна вулиця пл.Ринок) або замовте собі солодку казку на сайті yurashky.com. Юрашки — відкрий своє серце солодкому диву!\nСайт кафе-майстерні “Юрашки”: yurashky.com


А як тебе називає твій хлопець – Pervenec.Kiev.UA\nНа головну » Корисне » А як тебе називає твій хлопець\nУ російській мові не злічити ласкавих слів, якими люблячі люди можу називати один одного. І те, яке прізвисько тобі підібрав твій улюблений, може означати як він до тебе относітся.Так що ж криється за ніжними “сонечками-рибками-зайчиками”? Може ситуація як в анекдоті, і твій улюблений просто забув як тебе звати? Давайте спробуємо розібрати.\nЯкщо твій хлопець дає тобі прізвисько дрібних звіряток — мишка, зайка, хом’ячок, то це видає в ньому лідера і його бажання домінувати у стосунках. Будь готова до того, що твій обранець візьме на себе всі побутові труднощі і вирішить всі твої проблеми. А тобі буде відведена роль “домашнього улюбленця”. Звичайно, якщо ти домувальниця і роль хранительки вогнища тебе цілком влаштовує, то ваші стосунки складуться ідеально. Але якщо ти і сама по натурі лідер, і прагнеш чого то домогтися сама, то проблем у стосунках вам не уникнути. З таким партнером тобі доведеться виробити певну тактику поведінки, не дозволяти зазіхати на твою індивідуальність і незалежність.\nЯкщо хлопець називає тебе кицею або кішечкою, то швидше за все він по натурі романтик. Можливо, йому в дитинстві не вистачило материнської любові, тому твоя задача грамотно цим скористатися. Будь ласкавою й турботливою і він обов’язково винагородить тебе за твої старання. Однак, будь уважна, не Нарва на слабохарактерного підкаблучника.\nЯкщо хлопець називає тебе рибкою — будь обережна! Можливо це підсвідоме бажання тебе не чути. Крім того, асоціація твоєї персони з холодною і неприємною на дотик рибки, повинна тебе насторожити.\nА ось тим дівчатам, яких називають сонцем, пощастило більше. Це означає, що хлопець цінує твій блиск і життєрадісність, але й разом з тим чекає від тебе тепла і світла.\nНу а якщо тобі пощастило настільки, що хлопець називає тебе пончиком, то можливо ти дійсна маєш пишний вигляд, і твій обранець від нього в захваті, а можливо він просто постійно голодний. Як не крути, шлях до серця чоловіка лежить через шлунок.\nА як називає тебе твій хлопець?\n]]> Якщо ви вирішили відкрити будівельну фірму, то повинні знати всі етапи реєстрації необхідні для даного виду діяльності. Для початку вам буде […]


У Росії скоєно зухвалий напад на інкасаторів: двоє загиблих - Korrespondent.net\nУ Росії скоєно зухвалий напад на інкасаторів: двоє загиблих\n17 березня 2010, 10:58\nДвоє інкасаторів загинули в результаті збройного нападу у вівторок ввечері в Курській області Росії.\nПро це в середу, 17 березня, повідомляє РИА Новости з посиланням на джерело в правоохоронних органах.\nЗа його словами, напад було скоєно напередодні ввечері, сума викраденого поки встановлюється.\n"У вівторок увечері в селищі Ворошнево Курського району Курської області на території овочевої бази четверо невідомих у масках з автомашини УАЗ з автоматів обстріляли машину Жигулі, в якій перебували троє співробітників воронезької приватної охороної організації (ЧОП)", - сказав співрозмовник агентства.\nЗа його словами, в результаті нападу двоє інкасаторів від отриманих поранень померли на місці, третього госпіталізовано.\nНападники заволоділи двома інкасаторськими сумками, пересіли в інший автомобіль Жигулі, що чекав їх, і зникли.\nНа місці працює оперативно-слідча група. Сума збитку встановлюється.\nПограбування інкасаторів в РФ відбуваються досить часто. Так, у грудні 2009 року в Інгушетії невідомі викрали 40 мільйонів рублів. Раніше цього ж місяця у Москві невідомі застрелили двох інкасаторів і зникли з грошима.\nНайгучніше за останній час пограбування інкасаторів відбулося влітку 2009 року в Пермі. За версією слідства, інкасатор Західно-Уральського Сбербанку Росії Олександр Шурман, який брав участь у перевезенні грошей, погрожуючи автоматом напарникам, викрав з спецмашини 250 мільйонів рублів.\nУсі вкрадені гроші виявили і повернули Сбербанку. Шурмана засуджено до восьми років позбавлення волі в колонії суворого режиму.