Весілля у селі Деревні Жовківського району Львівської області - стаття - Українські пісні\nВесілля у селі Деревні Жовківського району Львівської області\n[Знайомство. Вечорниці / пратки]\nДе [молодий з молодою] знайомилися? Були вечорниці, чекайте, чекайте, вечорниці, ну так вечорниці. Ходили колись на пратки, знаєте? Пратки – такі з льону куделі такі, намотували, під пахву, шоб прясти на нитки. О, і то сходилисі в якусь хату, таку, де не було старших або десь були, де дітий не було, знаєте. Або вдова якась, так. От заходили...\nТам такі були, знаєте, не настільки вони напряли, шо вони там повеселилисі. Тоді так знакомилися... То зимою то було, то було як вже з поля всьо позбирали, туди ходили на ті пратки, коли вишивати, коли прясти. Я б вам показала, я маю стільки ше колишнього вишиття, і то ше колишнє. Коли пря[а]ли, коли вишивали...\nВони [парубки, і дівчата] вже до церкви ходили, єдні других знали. В нас церква така велика! З хорів [хлопець] бачив, на хорі хлопці дивилисі [за дівчатами].\nЛітом то були дівчата, хлопці сходилисі на вулици. Ну, туди вони вже знают, підбирали собі пару.\n[Сватання / засватани]\n[Як вже парубок сподобав собі дівчину], він казав тій дівчині, шо я хочу женитисі, ну і всьо. Туди той хлопец (він хлопец ше) від себе бере старосту, старосту бере з родини... З родичів. І йдут його батьки (хлопця) на засватани, засватани в нас так казали, і вони там сватают ту дівчину. Ну та дівчина нічо, як то я нераз читаю: п’єц колупає, шось таке, в нас нє, не було такого. [Парубок якось повідомляв дівчину, що він прийде свататись]. Нє, такого не було, [щоб батьки молодої могли не знати про сватання].\n[Парубок приходив] з старостою, з єдним, в нас з єдним, бо молода брала від себе старосту, а молодий брав від себе старосту. Ну приходив до молодої з батьками і старостою… [Вони заходили і могли] шуткувати... Шось таке було, слухайте, в нас, якось таке, шось за якусь пташку було: "Чи то тут пташка наша залетіла?" – шось такево, шось було. Але я от то [добре не пам’ятаю].\nБули всі в хаті, вже стіл був нарихтований від молодої... Сватання, але ше йшли (шоб я так всьо за порядком) молодий йшов з хлібом, з хлібом і з горілкою, то колись зав’язували в хустину під пахов. З хлібом і з горілкою йшов до того... Ставили, хоч вже там на столі було в молодої, але вони ставили своє. Ну і туди договорувалися за вісіля.\n[Важливим було слово] старости. Молода брала від себе старосту, а молодий брав від себе старосту. Старости сі всьо договорували. Всьо старости сі договорували. [На цьому сватанні вирішували], коли вісіля, за придане вже не так [не домовлялися]. То колись, ше моя мама розказала, шо колись на ті сватани йшли, то тільки сі договорували за землю, за (як то сі називало) за придане. Тільки землю колись [домовлялися на сватанні]. Якщо не дав землі батько молодої, не дав, шо молодий хтів, знаєте, то молодь, могли сі навіть і розійти, могло не бути вісіля. Не погодилися. Дуже за землю колись, за нішо... Ну, за землю, за корови. [Дівчини не питали, чи вона хоче заміж?] Вона може би й хтіла, [а як] батьки не дадут придане, то шо вона, бідна, зробе, як молодий вже не хоче, чи його батьки там вже...\nТакого в нас не було [щоб хлопець приходив свататись до дівчини, а вона була незгідна]. Вони сі, молоді, домовляли, знаєте. Більше молоді сі домовляли, а потім вже, вже за меї пам’яти то вже там не домовлялисі за ті придане, за то. А от моя мама розповідала, як шла ше баба моя [заміж], то більше вже всьо тут договорувалисі на тім зарученю за придане. Колись такі ше скрині були, знаєте?, ви не знаєте. В нас довший час така була, дуже гарна...\nВона [молода] то могла піти [на вечорниці, до дівчат], но вже вона такого голосу не мала, вже вона така була, знаєш, зовсім не така.\n[Молодий був одягнутий у] костюм… в звичайному. Нє, нє, нє. Як йшли на засватаня, то нічо [свати особливого не одягали]. То вже на вісілю, то вже той староста [приодягався]. e\n[Весілля мало відбуватися через той час], ...як вони сі там договорили. Але в нас колись вісіля робили нє так, як тепер – в неділю, в суботу. В нас який день? В вівторок, четвер і в суботу. А чо такі дні? А в неділю в нас вісіля не робили, а в такі будні дні робили.\n[Весілля відбувалося так]. Один день – вісіля, а на другий день вже йшли на поправки, несли придане: ну які там – подушки, вобраз...\nЗараз я розкажу, як воно [весілля] ся відбувало. Назначили на той день, на число вісіля. Наприклад, я буду казати, в суботу було весіля.\n[Коровай / корогвай]\nВ п’ятницю вдень печут корогвай, печут корогвай, там наймали господиню. [Матері молодої і молодого запрошували жінку пекти коровай]. Ну як, могла і раньше [запросити], як там їм виходило, знаєте. Але запрошувала, запрошувала.\n[Тісто] розчиняли на молоці, давали (магарини не було) масла трошки (домашнього масла), давали сметани, яїчка.\nЯк пекли, як мали засаджати вже в п’єц той корогвай, пеклосі з прісного тіста, місили так, як на вареники, місили і виплітали кіски такі тоненькі в три рядки кругом того корогваю. І посередині, тако нахрест, такі кіски давали..., чи виноградом виробляли листочки, виноград, во такево, знаєте.\nКорогваю, корогваю, я тебе вбираю,\nА хто ж тебе буде їсти, я сама не знаю.\nВитягнули [коровай] з п’єца, було на стіл ставили, на стіл, там перед молодою, де має молода сидіти. Той корогвай вистиг, вистиг, туди його прикрашали, плели вінок з барвінку на той корогвай. Там дуже багато [барвінку] не було. Могли і молоді молодиці приносити, хто мав час, той віночок міг виплести, бо то прямий такий, знаєте, йшов на коровай. О, ото є вбрали коровай, чекає він до весіля.\n[Такий самий коровай жінки і в молодого випікали, і в молодої]\n[Якось особливо жінці-коровайниці не віддячувалися]. Нє, нє. То, певне, єдні другим ходили і всьо помагали, так гуртом, гуртом помагали.\nА пекли чому два корогваї від молодого і від молодої, бо єден корогвай лишали в церкві, то вже сі договорювали сами батьки, хто буде лишати в церкві, колись того печеня такого не було, як теперка печива є всякого, а короваї. Чи від молодої, чи від молодого лишали в церкві, той, шо тейво...\nА пекли ше не той єден корогвай, а пекли більше короваїв. Наприклад, два таких пекли, але той самий головний, такий, шо вони несли на весіля, то потім, вже як молодий, вже погостювали (я там буду розказувати дальше), як вже погостювали молодий в себе, а молода в себе з гостями, потім молодий приїжджав. Якшо він ї брав за невістку, всьо єдно вони сі в порозі з корогваями минали, від молодої дружби і від молодого в порозі [миналися короваями]... Як ше там старші просили їх: "Важайте, хлопці, розійдітсі". А той були такі, шо й побили той корогвай, знаєте, всяко було. [Але це не було поганою прикметою?] Нє, нє, нє. То вже від молодих таке було.\n[Вінок / вінок, вінки]\nВвечір перед вісілям до молодої сходятсі і молодого молодьож, знаєте, і молодої, і молодиці, такі молоді ше, шо но повиходили заміж.\n[До весілля готувалися] порізно, так. Всьо єдно перед весілям сходятьсі до молодої ввечір, плетут вінок той. Слухай, то треба було той вінок виплести! Три, а, може, й чотири години плели той вінок. Молодій дружки, свашки збирали (я так пам’ятаю) до купки ту мірту, таківо [маленькі] кусочки брали, знаєте, і так плели дуже густо великий вінок. А ту на голові, так як корона [виглядав].\nМолоді плели [вінок], молоді дружки і свашки, а було такі дві жінки, ну, єдна жінка така старша була, вона розуміласі, як то не кожний виплете [вінок], знаєте, то єї брали, шоб вона так як спеціліста, шоб вона плела той вінок, а сходилисі молодиці молоді, шо шоно заміж повиходили, знаєте, більше такі. Плели той вінок, співали. Всякі такі, знаєте, і довгі...\nПлели для молодої вінок такий пишний, шоб він був, так як корона, туво такий грубий, ішов він аж до саме, доки мала плаття, до землі. На плечах. Ту [внизу] він рухавсі, а на голові таку, знаєте, робили таку, то вже теперка є кружева, а колись з полотна основу таку збирали, знаю, тим полотном і сюдаво до голови, шоб його прикріпити... Такий довгий вінок, доки плаття. [Внизу він] трошки худший, тонший, вона [майстриня] вже знала як плести, такво плела. Туво саме головне – до голови, то він був такий пишний, а потім так поступенно, поступенно звужували його. А як було багато мірти, то пишніший плели, а як було менше... [Вінок був] до п’ят, в цілий зріст. І на кінци лєнточкою білою робили таку бабку, прив’язували тако той до кінця... А туво, як він зайшов туда всьо, то туво [на потилиці] голова була пуста, то в нас широку лєнту брали, тоже та лєнта повинна бути аж до саме, доки вінок, на голові туво, з голови, міртою вбирали, і [вона] покривала той череп, голову, [йшла по спині] між вінком. То таке було. А ту лєнту, я вам скажу, пришивали нитками, чим могли, тим кріпили. Бо я навіть не знаю, чи були, як тепер так називають, я знаю, в нас си називають "гранадлі", колись називали, а як тепер називають? Ну були такі.\nНу шуткували, і співали, і говорили. Частушків таких не співали дуже, а більше такі довгі пісні, колишні пісні [співали]...\n[Респондентка пригадує пісню]. Нє, нє, не той голос. Я як вночи, то я всьо знаю, а вдень ніц не знаю.\nОй на ставу, ставу, плавают качата.\nГарний той віночок, що сплели дівча(та).\nВін нині дзелений, а завтра зів’яне.\nМолода дівчина до шлюбочку ста(не).\nЯк буди ставати, то буди плакати,\nБудут з єї вінця листя опада(ти).\nНехай опадают, я не позбираю,\nСама си молода долі ни вгада(ю).\nОй ходили-говорили по дорозі люди,\nШо на мої головойці віночка не буде.\nЯк не буде барвінковий, то буде рожовий,\nА на мої головойці буде заложоний.\nТой вінок, якшо файна мірта була, така стояча, старша мірта, то його не клали в воду, то він вже там лежав на другий день, його клали на стіл, на стіл клали той вінок. А врано... Ну, розклали той вінок, але розклали той вінок, коли вже погостювалися, знаєте. Бо стіл був зайнятий той...\nА робили [забаву]! Як сплели той вінок, туди молодої батьки магарич, зaкуску, то всьо, сідали за стіл, випивали, співали о, ну і розходилисі. Нє, з вінком нічого [вже не робили]...\n[Молоді обмінюються подарунками].На той вінок молодий мав приносити молодій мешти, а молода йому сорочку мала дарувати на той вінок як плели, в той самий день, в той самий час. Молодий приносив мешти молодій, а молода йому сорочку. То шуткували, і старі мешти принесли, і подерті, знаєте, отаке для сміху, а молода давала сорочку без рукава. Ну але потім дала таку, шоб до шлюбу він сі вдягнув, знаєте.\n[Запросини на весілля]\n[Молоді запрошували на весілля гостей] і за тиждень, і менче, і коротший час. Молодий себі з дружбами запрошував, а молода з дружками себі.\n[Молода] кланяласі, просила благословення, казала: "Просили тато й мама і я вас прошу, прийдіт до мене на весіля", і вклонилася і попросила благословеня. І ці люди, яких вона просила на вісіля, мали перехрестити її і сказати: "Хай вас Бог благословить". [Молода при цьому не цілувала нікого, солодощів не давала].\n[Запрошували] тільки родину, в нас ціле село не запрошували. А знаєте, в селі є дуже багато родини і [якщо когось не запросили], то сі обіжали. Переважно [запрошувала] з родини, ціле село нє. Але родичів просили всіх на весіля. А сусіди в першу чергу.\n[Молодим, коли вони ходили запрошувати, бажано було] не зустрітисі, бажано. І так само, як шлюб брали, тоже, шоб не було багато вісілів, одне тільки. Ну я знаю, кажут, шо то недобре.\n[Весілля] [Субота, зранку]. [Молода вбирається до шлюбу]. ...Та [жінка], шо плела вінок, то вона приходила й вбирати [молоду]. Та єдна, там потім ї помагали вже ті дружки чи свашки, дружки. А вона заплітала косу, і ше так дуже на кінци зав’язувала ту косу, знаєте, на такі ґудзки, шоб той молодий не міг скоро розв’язати [коли прийде розплітати косу]...\n[Перейма / рогатка]. [Як приходив молодий] робили рогатку, так як зараз роблять, в нас так само [колись робили], як во ше зараз роблять. Молодий має приїхати до молодої, роблять рогатку, так, як колись було, роблять рогатку. Переспівуютсі на тій рогатці:\nОй чи ту, чи не ту наш голуб колує,\nОй чи ту, чи не ту молодий начує.\nОй то ту, ой то ту наш голуб колує,\nОй то ту, ой то ту молодий начує.\nВи рогатку заберіть, альбо перескочим,\nПокажіть нам молоду, чи ми її схочем.\nА ту нашу молоду на виставу дати,\nА вашого молодого під лаву сховати.\nА та наша молода червона, як рожа,\nА той ваш молодий, як люшня від воза.\nА ті ваші парубочки не мают відваги,\nБо вони сі так торгуют за півлітри браги.\nА ви, хлопці деревенські, не торгуйтесь нині,\nБудете сі торгувати в суботу за свині.\nОй важив я на дівчину, як на тую рибку.\nМати хату засувала, а я вибив шибку.\nНе засувай, мати, хати ще й переді мною,\nБо я тобі вікна виб’ю за дівчину свою.\nЗасунь си комору,\nБо я тобі вікна виб'ю за дівчину свою.\nЯк вже тут на рогатці згодилисі. Там дали [викуп]. [Молодої нема на рогатці], тільки дружки, молодь. [Молодий дає] за ту рогатку, шоб молодого пустили в хату до молодої. То вже сі там вони погодили, тоди ше приступаютсі ближше і співают:\nСлава Богу вам, чи ви раді нам,\nОй чи раді, чи не раді, слава Богу вам.\nЯк'сьте раді нам, то приймайте нас,\nПриступіте трохи блище, привітаєм вас.\n[Молода сідає на посад]. То вже всьо. А туди виходе молода на ту пісню, виходе молода, запрошає молодого і дружбів, і ті гості всі до хати. Туди вона сідає на той посаг, туди вона засідає на ту [подушку], молодий розплітає ту косу, обов’язково мусит перший молодий розплести...\nТо вже як молода сідала на посаду, в нас називалась посада. Сідала на крісло, посередині хати, сідала на крісло, під кріслом ставили відро з водою... Вона сідала посеред хати. Брали на той стілець клали подушку, під тим стільцем воду в відрі, чисту воду. І той молодий в саму першу чергу, як вона сідала, молодий вже приходив... як той молодий приходив до неї [розплітати косу] (колись малим [мабуть, молодим?] ніхто не робив завивки, не було завивків)...\n[Молодий розплітає молодій косу]. ...І слухайте, так той бідний молодий не раз прів коло того [тої коси], знаєте, позатягали, позатягали на самім кінци, годі було розв’язати. Котрой був колись мудріший, то там той тонесенький той кінчик відщіпив пазурами, шоб ніхто не видів, бо то не тре було, а ті грубші вже гудзки то вже порозв’язував, а ті дрібнейкі, котрой був такий, то відщіпив і скорше розплів. На самий перед в нас розплітає молодий зачинає розплести косу... Вже є запрошені, дружки вбирані... Співали, як розплітали косу, то співали. [Як заплітали косу], то не співали, тільки як розплітали. Вона могла і сама заплестисі, знаєте, но вже та, шо вбирала ї, мусила ті ґудзки [зав’язати], бо сама ті ґудзки..., але колись були довгі коси, то могла і сама позав’язувати. Но сама вона би, може, і легше зав’язала, але ті дівчата, дружки, і та, шо плела вінок, то вони так позав’язували, шо він трохи прів.\nНадворі дуби тешут,\nА в хаті косу чешу(т).\nА в хаті гребінця(ми).\nА в хаті дочісую(т).\nА в хаті дочеса(ли).\nОй не ходи понад річку та й не збивай роси,\nЯк ні маєш потім бити, не розплітай коси.\nОй розплели жовту косу, розплели, розплели,\nВже би’м дала два доляри, щоб назад заплели.\nВже би’м дала два доляри, тато-мама – штири,\nЩоби мою жовту косу назад заложили.\nКосо ж моя русевенька, косо ж моя дрібна,\nХто ж ті буде потягати, будеш непотрібна,\nХто ж ті буде потягати, буде волочити,\nЯк не буде тата й мами - тебе боронити.\nКосо ж моя дрібненькая, косо ж моя дрімна,\nОй то я ті розчесала, головонько бідна,\nТо’м ті розчесала,\nНе одної суботоньки нічки не доспала.\n[Молодий] розплітає косу трошки, він ті ґудзки порозв’язував. Розплітає він трошки косу, бо ше є... Але він за ту косу мав її заплатити, мав її на плаття дати гроші, ну скільки мав, стільки дав, бо теперка вимагают, не так, як [колись]! Заплатив їй за ту косу, ну він ї розплів трошки, туди йде розплітати батько і мати... Нє, то наперед брат і сестра [йшли косу розплітати], як є, а потім вже батьки, приостатку вже ту косу батьки розплітали... Туди вже як батько і мати розплели ту косу, поцілували її в голову, поцілували, поблагословили (вони так самі в собі так якби поблагословили, "Бог благословить"). Вже всьо – косу розплели.\nТоди та жінка, котра плела вінок, зачинає її [молоду] вбирати до шлюбу вже... Вбирають її. А молодий чекає, пріє в хаті як має бути! Молодий чекає, поки її не вберут. Вбрали молоду. Вже до шлюбу вбрали. Тоди стає батько, мати, брат, сестра, родина... Ага! Я забула. Як молода [стає з посагу], то вже дружки, знаєте, напохваті, котра скорше сяде на ту подушку, скорше замуж вийде. Ай, то сі били, і по три, по чотири [на раз сідали]! Ну скільки в нас брали тих дружок – чотири-шість пар, чотири дружки, чотири дружби. Могли бути і подружки, а переважно з родини... Тай ті дружки, то вже й молодого були свашки, знаєте, і свашки, хто там блише стояв. І ше зара в нас так є, ше раз, шоб то сісти скорше на ту подушку. Молода ше може добре на ноги не стала, вже сі пхают там сісти! Ну, вже встала молода...\n[Благословення до шлюбу]. [Тоді молода] з молодим йдут в батьків просити благословення вобоє. Переважно вона просить благословення в самої близшої родини: батьки, брати, сестри, дідусь, бабуся. Вже женаті є. [Вони вже будуть обоє просити благословення]. Кланяються три рази, [а в той час] співают:\nКленове деревце, ялино,\nКленоє деревце, ялин(о).\nКланяйсі матінці, дитино,\nКланяйсі матінці, дитин(о).\nНизько сі кланяєш, низенько,\nНизько сі кланяєш, низеньк(о).\nСлизами вмиваєш личенько,\nСлизами вмиваєш личенько.\n[Молодий і молода кланяються три рази] і просять благословення. [А родичі] говорят: "Най вас Бог благословит", "Най вас Бог благословит", так три рази. І [молоді] цілували в обличчя [родичів], тільки в обличчя, в руки нє, [так робили] три рази.\n[Молода пришиває молодому букет]. Тепер молода пришиває йому лєнту, такий букет, в нас називаєсі букет, таке довге тоже, аж молодому аж до п’ят, так, шоб він не наступав на него. [Букет теж був з мірти]. То готовили там само той букет молодому ті самі жінки [що плели вінок молодій]. То він був від грудей донизу... Стонґи – то ті лєнти... В нас – стонґи [кажуть], а вже на тоє, шо вже була мірта з тею стонґою – то називався букет... То молода має ту стонґу на голові посередині, так само молодий мав ту стонґу до самого низу... Букет був такийво короткий, на грудях, а вже туда сама стонґа (я вже тепер навчилася казати лєнточка, а колись всьо – стонґи). Вже всьо, поблагословили їх.\nТо букети такі самі [дружки дружбам також чіпляли], стонґи ті, но молодий мав білу, а дружби мали голубі, темніші, кольорові. Як вона [дружка] заходила на весіля, там вже були дружби і дружки, і вона чіпляла [букет дружбі]. [Молодий нічого не платив за букет], нічого, тільки поцілунком, колись поцілунком то було. То вже так, почіпали. Дружки себі наперед почіпали дружбам.\n[Виряджають до шлюбу]. Вже як молода причіпила ту стонґу молодому, виходили на вулицю, виходили на вулицю – під поріг (в нас казали), туди ставали в круг, мати їх кропила свяченою водою і співали тоже:\nКропи нас, матінонько,\nДе ж ти нас виряджає(ш)?\nОй чи в ліс, чи в діброву,\nЧи до Божого дом(у)?\nОй не в ліс, ні в діброву,\nНо до Божого дом(у).\nПокропила та мама. Кропила з мірти (шо всьо з мірти?), і те шо кропила, те кропило [з мірти було зроблено], тільки з мірти. Покропили, і зараз б’ют тарілки, а туди тарілків не били. Кропили всіх весільників, котрі ставали в коло, весільників тих... Ну вже всьо, покропила мама. Ту мірту, те кропило, то вона обов’язково клала, де ростут квіти, в городі. Кожне, перед кожною хатою якись квітник був. Клала те кропило в квіти. Ну, певне, шоб так цвело, як ті квіти чи шо, таке весело було, шось таке. От до чого то-то? Кожне щось повинно означати, шось означало. Певне, на щасливе життя. Ну всьо, вже поїхали до шлюбу.\nІ виходять до шлюбу, молода (і ше зараз так є, хіба не знаю), вже має виходити, вона має сі вклонити, які там посторонні люди стоят, навіть посторонні, всім, навіть по дорозі, де стояли люди, в вулицях, вона мусила сі кланяти і просити благословення. І всі їй кажут: "Най вас Бог благословит!"\nЯк блисько [до церкви], то йшли своїм ходом, а так як на присілку десь жили, то вже їхали фірами. Вибирали спеціально такі фірманів, ну та фірманів, і той фірман мав той віз прикрасити тими полупішками. [Полупішки] були плетені з лози, з пруття, колись, так як кошики плетут. Вони сі складали з двох частин: спереді, шоби було закрито, шоб не сипалосі (я знаю, чи то бураки там кидалисі), шоб не сипалосі помежи ті драбини, а ту як на весіля, то вони, ті фірмани, чи лавочки клали, чи навіть напихали в мішки такого сіна, сідушки такі, так, так. І їхали отак до шлюбу фірами (та колись машин, та де на селі. Ше не було колгоспу, то ніхто не знав яку машину)... Нє, нє, [до шлюбу їхали] молодий отдєльно, поки до шлюбу. Так. Їхали окремо. Вже пішля вісіля…\n[Шлюб у церкві]. Ну, ставали все при дверях, при країв церкви, в церкві вже, вже при порозі. Туди священик приходив, там вичитував молитву якусь (чекай, яку то-то?). Ага, так, як дитину хрестят, знаєте. Питав їх, чи він, молодий, чи він з доброї волі бере себі молоду, так само єї питав, чи з доброї волі бере вона себі чоловіка. Там вони сказали, шо з доброї, туди він їх вів, той священик, до престолу. Коло престолу він давав шлюб і ше була присяга, така клятва. На Вангелію [Євангеліє] клав (зара в нас ше тоже в селі є. Та, певне, і тут так є), кладут руки праві молодий, молода наспід, молодий наверха, кладут праву руку, і він їх, ксьондз, накриває ризами, знаєте, і проводи їм присягу.\nТо священик тако говорив, а вони за священиком повторя: "Я, я беру себі тебе за жінку і присягаю чесніст, вірніст, любов і не покину тебе…" [Священик] читає. І то само молода, молодий наперед, молода потім. Ну вже ту присягу прийняли, вже всьо. Корони, так, тримали. На голову накладали корони, свічки тоже, певне, тримали молоді. Молоді тримали свічки. Ну я вже так розкажу, якшо молода десь вона була при братстві, як то називали, знаєте, фани ті тримали, прислуговувала в церкві. Туди вже всьо, той шлюб дав, "Многа літа" заспівали, туди молода йде, виходят, дівчата берут ті фани, стают і вона сі тим фанам кланяє, кланяє і цілує, цілує ті фани, бо вона вже більше не буде їх тримати. Поцілувала, фани поставили на своє місце, вже всьо, виходят з церкви.\nАле молода брала цілушку за пазуху, колись брали цілушку і дві костки цукру. Туди вони виходять, весільники всі, з церкви, молода і молодий вийдут за церкву за вугол і їдят ту цілушку з тим цукром. Тільки так. Ну вже поїли ту цілушку з тим цукром, туди виходят. А то так, шоби, певне, шоби був достаток чи то шо, шось таке...\n[Молоді] мали обручки, але там положили священикові на престолі, там таке було, то видно було – хлопец мав більший палец, молода менший. Колись обручки, то я мала [обручку] з гільзи, знаєте. То ви [до збирачів] ше не знаєте, ви ше молоді. Священик натягав обручку. Ну то вже всьо... Співали:\nТам на горі, горі церковця стояла,\nА в ті церковці дівчина шлюб брал(а).\nБрала вона, брала, вірно присягала,\nВірно присягала, праву ручку дал(а).\nА потім вже наостатку йшли, в нас було розходились, не так, як теперка – молодий з молодою разом, а молодий з гостями своїми йшов до себе, молода – до себе. Ну, прийшли, вже там господині так само, вже нарихтували стіл. А то колись були бідні, навіть шкода розказувати, таке бідне всьо було.\n[Повернення з церкви]. Вони як сі розходили, вони єдно другому сі поклонило і розійшлися. Він пішов з своїми [гостями]. Музика всьо єдно була як в молодого, так і в молодої. [Як молодий і молода приходили з церкви до себе додому, батьки] зустрічали і просили гостий до хати... [казали]: "Прошу гостів до хати", всьо. В єнчім селі, то вивертали кожух ше, знаєте, з кожухом виходила: "Ой вийди, матінко, в дусі, в подертім кожусі" (до чого то-то?), но в нашім селі того не було.\nСідали за стіл. На самий перед, закім мали сісти за стіл, співали пісню:\nОй благослови, Божи,\nІ Пречистая Мати.\nІ Пречистая Мати,\nІ Пречистая Мати\nВ тім домі заспівати.\nВ тім домі заспівати,\nЩоб було веселечко.\nЯ ще нині не співала, шоно зачинаю\nДопоможи, Святий Божи, Отче Миколаю,\nІ Ти, Йсусе Христе,\nЗ молодою дівчиною Дунай переплисти.\nЯ годину плину, плину, годину спочину,\nТаки я си, молоденька, в світі не загину.\nХоч я гину, то я гину, то не за такими,\nЗа такими, як я сама – за молоденькими.\n[Розподіл короваю]. Туди всьо, сідают за стіл. Перед молодими дружба той корогвай крає, дружба розкраює той корогвай на такі частини, шоби дати тим весільникам, старим таким дуже вже так не дают, а переважно тим молодим таким.\nПо кусочку в руки давали, не так, як теперка є, з тим поперекладувано. Дружба мав вільно скрізь доходити [і він розносив ті кусочки короваю]. І співали тому дружбі пісню тоже:\nДружба корогвай крає,\nШо вкроїть, то в кишеню,\nКоханці на вечер(ю).\nБо він все ховав себі в кишеню.\nМи за дружбом, ми за дружбом, де сі обертає,\nА наш дружба поза п’єц баби обнімає.\nА наш дружба у коморі тай сиром заївсі.\nВін пішов далеко, а вже йому переспівуют. Ну, всьо, вже туди зачинают частуватися. Вже за моє, за моє, як я йшла заміж, то вже було більше стаканів на столі. Колись тих тарілок не давали закусoчних, всьо з вобшого. А ше моя мама, ше мені мама дуже розповідала, було єдним стаканом вісіля обходилосі, слухай! Закім ту випили, там чекают! Заким ту випили, ту вже закусуют, і чекают на горівку. [І в молодого, і в молодої гостина відувалася] однаково... Погостилисі.\n[Перепивают молоду]. Ше перепивают молоду. І в молодого в себе з гостями [перепивають], а в молодої в себе [перепивають]. На самий перед [йде перепивати] старша дружка. Співают:\nПрошу вас, музики, бунтами заграти,\nБо я зачинаю молоду вита(ти).\nРозсуньтись, дівчата, під білу стіноньку,\nНай я провитаю свою родиноньк(у).\nРозсуньтись, дівчата, під білу фіранку,\nНай я провитаю свою коліжанк(у).\nВитала би я ті хоч зо дві години,\nНе хочу робити жалю всій родин(і).\nЛетіла зазуля, летіла сивенька,\nЯ б ті провитала, поки’сь молоденьк(а).\nЛетіла зазуля тай казала "ку-ку",\nТепер наостатку подаймо си рук(у).\nОй ніхто так не витає, як дружка витає,\nЯк у лузі на калині соловей співає.\nІ вже подают руку, а вона [молода чи молодий] дає той кусочок корогваю. [Найперша мала витати молоду] та дружка. А туди йшла мама й тато. [Старша дружка] мала таку честь. Після того йшла мама і тато. Співали:\nОй ніхто так не літає, як голуб сивенький,\nОй ніхто так не витає, як тато рідненький.\nПийте, тату, жийте, тату, многая літ,\nРозвивайся, розцвітайся, як рожевий цвіт.\nТак само мамі, но мамі співали вже "зазуля":\nОй ніхто так не літає, як сива зазуля,\nОй ніхто так не витає, як рідна мамуня.\nПийте, мамо, жийте, мамо, многая літ,\nТеперка йде брат чи сестра, те саме, но там до сестри [співають] "Ой ніхто так не літає, як та перепелиця...":\nОй ніхто так не літає, як перепеличка,\nОй ніхто так не витає, як рідна сестричка.\nПий, сестричко, жий, сестричко, многая літ,\nОй ніхто так не літає, як орел сивенький,\nОй ніхто так не витає, як братік рідненький.\nПий же, брате, жий же, брате, многая літ,\nПотім йде вже весільники, вже йде родина йде витати. Ну і так само:\nПий, родино, жий, родино, многая літ,\nА дружби як йшли, то так дружбам співали:\nОй ніхто так не витає, як дружба витає,\nРубель кине, за два вип’є, ше й сі обертає.\nШе хтів горівки...\nЯ вже її казала, шо я, слухайте, зістарилися і не знала, чо то, як перепивают (то ви знаєте тепер більше всьо) чо перепивают, як перепивают [молоду, молодого], дают чи торт теперка, чи корогвай. Чого дают, як перепиваєш молоду, молодих перепивают. Дают торт, кожному дают. Випив там теї, шо [наллють, горілки]..., і дают по кусочку торта. Колись тоже було так. Але я не знала, шо то означає той торт, шо вони дают. А то долю роздают, шоб їхня добра доля була... Ну в нас корогвай [роздавали], тортів не було. І чорні були [короваї], а білі, то то дуже рідко було...\n[Музики, танці]. Ну вже, повитали, повитали, вже чекают, чи як повитали, ше молодого нима, то виходять на танці надвір. [Музики були] а якісь такі сільські. Скрипка була, бубен, бас і гармошка, вусла такі ше були, як ті вусла, а! Ви знаєте, теперка..., ото виводило! То така губна гармошка, в нас [називалося] вусла (чи німецьке, чи то польське, в нас дуже багато є мішаних слів). Виходили на танці, поки вже молодий не прийде.\n[Викуп батьків]. О, то треба було мені наганути. То вже як батьки молодої..., вже як батьки видают послідню дитину заміж, чи сина, чи там дочку, вже послідню і в них вже більше не будут робити вісіля. То ше на весіля... То ше туди, як молода прийшла, гості погостювалисі, погостювалисі всьо, і як вже виходят на перепій, на музику, на танці. Туди сусіди, такі веселі, гості, такі молоді ше, знаєте, вже берут (навіть батьки молодої можут і не знати, вони так крадькома роблят) ту тачку... Слухайте, плетут батькам, матері такий вінок, за то шо вона, вроді, шо дитина так дякує їм, шо вони... [Це називалося] батьків викуп за дітий, чи як. Але то не діти [робили], а то запорожці такі молоді, сусіди, викуп, викуп називавсі то. Викуп батьків.\nПлели вінок… Брали такий вінок плели (слухайте, думаю, чо вони несут ту хустину мені таку грубу обв’язувати), а вони так – і з кропиви, і з будаків, і з квітів було плели вінок такий довгий, такий довгий тоже вінок аж так на шию, ну вже на голову нє, но на шию. Шось мене так ті вобступают [говорить притишеним голосом], знаєте, таківо молоді чоловіки, думаю, шо ж то таке: "Ходіт, ми вам шось покажем". То, знаєте, на вісіля то йдеш, думаєш, шо то шось є, а там вже та тачка стоїт, взяли мене на ту тачку, так і чоловіка, бо ше чоловік жив, і во сваху (сваха без чоловіка була), кинули мене на ту тачку, Боже, і везут. А ті, шо везут – поперебирані, бознає на шо, знаєте. Ше такі в нас дуже були веселі такі сусіди. Той, шо зі скрипкою, десь такою старою, перебравсі в халат, тут такий капелюх з пірам, ну а тих дві – якісь камізельки, такі шо везли. А за тею тачкою йде повно людей. А возили, хтіли викуп, везли мене так тим Горняком, тою центральною вулицею, завезли мене до пошти. Та як селом, так, а в селі, то так називає сі, до ставу, ну чи до річки, переважно до річки. Вже туди сі просиш, шо я даю викуп, який хочете, даю викуп, а вони не хтят ше брати, ше сі торгуют. Ну всьо, вже мене везли на четверту шахту, там був такий став, топити, а я думаю, Боже, буду сі побликувати.\nДаю ше так раз, шо вони хтят. [Хотіли] горівки, частування. Слухайте, я дала, ну мене там просили ящик, потім єдні кажут "Ящик", другі кажут "Два". Ну, зійшло на два ящика теї горілки. Вони мене вже привезли, бо я в столові робила, привезли в ту столову, розібрали мене, пустили на волю. А ту горівку забрали, то вони... Ше на Горняку́, но не знаю, чи ше зараз є [такий звичай]. [В Деревні] було, але вони вже теперка в селі, знаєте, вже так таких веселих людий, знаєте [нема]. А то ми на Горняку жили, то так, і Волиня, і, я думаю, то були тоже з Івано-Франківська, то-то всякі такі. І тово таку вар’яцію робили, я вам кажу! Вже там знов наша сусідка дочку видавала, то моя во дочка (вона молода, з п’ядесят дев’ятого року), Боже, то перебралась на циганку, ті бігуді, знаєте, шо з волося, такі вар’яти, то туво до ноги себі попричіпала, вони їй видзеленькували, то такево, на сміх.\n[Приїзд молодого по молоду].\n[Минаються короваями в порозі]. А молодий вже мав їхати. Вже приїжає молодий. Слухайте, як [його зустрічали]. На самий перед з хлібом, ото, шо корогваї, шо сі минали в порозі. Молодий йшов з своїм коровайом, дружби [молодого несли свій коровай], а ті [дружби молодої] вже наставилися тоже, вже приготовлені минатисі в порозі. Як мудрі, не понапиваютсі, то файно сі обійдут, єдні підут єдною стороною, а другі – другою, файно пройдут. Туди молодого той корогвай тоже несут на стіл до молодої (я кажу, шо пекли по два корогваї). Молодий засідає за стіл, ше їх вгощают, тих весільників молодого.\n[Від’їзд молодої]. Якшо вона йде за невістку, вона вже сі збирає, вже сі збирає йти за невістку... А як він [молодий] йде за зятя, то він вже там сі лишає. Він вже не їде додому, а як вона йде за невістку, то вона ше їде [до молодого].\nВ той вечір ніц, не бере вона нічого [з приданого] з собою. Вона їде до молодого так, як вона прийшла зі шлюбу. Так їде до молодого...\nВ нас казали, шоб не воглядатисі, шоб дуже не тужила. Не воглядатисі. Як вона вже йшла за невістку, як вона вже йшла, то шоб сі не воглядала, шоб дуже не тужила за домою...\nНічого не бере. Туди вже вона там прийшла, привели її, мама єї дала те полотно, вона дорогою не закриваєтсі тим полотном, а вже там під хатою...\n[Молода іде до молодого з дружками], і ше якась йде родина [йде]. [Мама з татом] не йдут, то вже випровадили її.\n[Як молода йде, співали]:\nОй дівчата-дівчатонька, чому сумуєте?\nТого року хлопці тані, чом не купуєте?\nТого року хлопці тані, як восени ябка,\nА за рубель двайці штири, ще й п'ятий додатка.\nОй червоний борачок, а дзелена гичка,\nВчера була дівчинонька, нині молодичка.\nВчера була дівчинонька - всі хлопці любили,\nА вже нині стара баба, ніхто сі не диви(т).\nНи моргне вочима,\nСпідлоба сі споглядає, вже не дівчина.\nДівкою'м сі находила, тре сі видавати,\nБо вже мені зачинают літа рахувати.\nОдна каже вісімнайціть, друга – дев'ятнайціть,\nА третя сі обернула: "Бігме, куме, - двайціть".\nОй як вийдеш за той заміж,\nТай зав'яжеш собі світ,\nТо з личенька краса спади,\nЯк з вишеньки білий цвіт. |(2)\nА з вишеньки цвіт не спаде –\nВишня зродить ягідки,\nА з личенька краса спади –\nТи пропадеш навіки. |(2)\nЯкби була знала, знала, шо піду від мами,\nНи була б я насадила рожі під вікнами.\nА я рожу посадила, рожа сі розцвила,\nА я свої мамунейці жалю наробила.\n– Ой мамуню-мамуненько, не впадайте (в) тугу,\nМене замуж видаєте, ви маєте другу.\n– Ой дитино-дитинонько, шо ж мені з другої –\nВона мені ни заступит роботоньки твої.\n– Ой станете, мамуненько, в неділю раненько,\nЗаглянете (в) кожний кутик: "Де ти, дитинонько?"\nОй даєш ні, моя мамо, заміж молоденьку,\nКупи мені соловейка, щоб будив раненько.\nНащо ж тобі соловей, маєш чоловіка,\nВін ті буде щебетати від нині до віка.\nОй даєш мні, моя мамо, ой даєш, ой даєш,\nЧого ж ти сі, моя мамо, його не питаєш:\nЯк то мені буде,\nЧи він мене молоденьку пустить межи люди.\nОй дівчино молоденька, нащо ж ти сі впала?\nЧи на тії чорні сподні, що їх будеш прала?\nВони не перут сі,\nВони тобі, дівчинонько, назнаки дадут сі.\nОй зів'яла синя квітка в полі на коколі.\nЯк я буду привикати, мій милий, з тобою?\nЯк я буду привикати, як я буду жити?\nЯк ти мені не позволиш інчого любити.\nНащо ж я тебе брав і нащо женивсі,\nЩоб ті другі обнімали, я на то дививсі?\nЧому пчоли не йдут в поле чому не роятсі,\nЧому дівки не йдут заміж — Бо свекрух боятсі.\nКотрі пчоли пішли в поле — ті сі пороїли,\nКотрі дівки пішли замуж — свекрухи поїли.\nА свекруха – то псяюха, не хоче робити,\nТіки ходе по сусідах невістку судити.\nСуди, суди, свекрушенько, я тебе не буду,\nБо ти маєш свої діти людям на осуду.\nВже пішла вона з дому.\n[Зустріч молодої в хаті молодого]\n[Знімають з молодої намітку]. Під порогом [хати молодого] вона [молода] сі завила в те полотно і та свекруха єї просила до хати тоже. Вона з тим полотном засідала за стіл, за стіл засідала. Туди свекруха мала вже ту паличку прирехтовано (але чогось но з ліски, а чого?). Саме з ліски мала мати ту палицю. І брала знаєте, вона вже так собі підрихтувала, шоб там ї вже не шарпали, вона вже себі так ..., і такво брала підпихала ту паличку, те полотно знімала і кидала на той припічок. Казали, шоби сі водило добре в господарці всьо (шо полотно має до господарки?). Ну, так шоб сі вело в господарці, шоби діти сі вели, шоб родина була здорова. Так, так, шоб діти си вели, шоб родина була здорова, шоб господарка сі вела. То шось до того... І всьо... І як вона йшла, то співали:\nОй мамо, ой мамо, я ваша дитина,\nМені сі належит ґрунту половина.\nҐрунту половина, корова с телятим,\nШоб я ни ходила по селу з горнятим.\n[Знімають з молодої вінок] Так, так, то ше в молодої співали. А там в молодого вже нічо. Зняли те полотно, там вже їсти чи їли, чи не їли. Туди помагає молодий знімати той вінок. Туди вона [молода] сідає на крісло. Бо теперка перетанцьовуют з тим вельоном, а колись нє. Розбирає молодий. То вже всьо, ті молоді вже всі розходят, дружки з дружбами. А там було нитками попришпильовано, хто шпильками. Сам молодий, сам розплітає, знімає той вінок. То не було шо дуже знімати. Там вже не співають. Кладе той вінок і потім на другий день, того самого дня нє, на другий день вона закладає до Матінки Божої [на] вобраз, скручує той вінок. В хаті. Має вобраз і вона закладає, якшо нема, бо є всяко, нема Матінки Божої, то вона чекає, закім привезут їй придане на другий день... І вона закладає, скручує так той вобраз. А такі ше рамця мусят бути такі глибокі, шоби той сі вінок вліз туда. Колись без шкла були вобрази. Ну так файно було... Зберігавсі той віночок довго, навіть я мала дуже довго, як я з села виходила, вже невістка прийшла. І де він сі дів, я не знаю. Так просто нє [не можна вінок викидати]. Або спалити, або в квітник. А переважно, шо він вже сухий, то його палили.\n[Молода] передягаєсі вже, хустину бере обов’язково. Вона вже сама [зав’язується в хустку], а свекруха їй подає, певне. Вона в ту хустину зав’зуєсі, шо вона мала на вивід, знаєте, в церкві, в ту хустину зав’язуєсі.\n[Придане / везуть придане / поправки]\n[Неділя, зранку]. ...А на другий день вже йшли на поправки, несли придане: ну які там – подушки, вобраз...\n...Ну, на другий день вже повставали. Там вже чекають гостей від мами (чи молодий від свеї, чи молода від свеї мами), везут придане. Фірою, колись скрині, бо шафів не було, скриню [везли], а в ній мало бути придане. Ну шо мало бути? Полотна багато, сорочки, та там одежі такеї дуже не було, отакево. Їхали тоже мама з татом. І вобрази були, рушники – з давніх-давен рушиники. І гості такі, близька родина, господині вже молодої. Їдут до молодого, несут...\nЗабирали батьки придане, забирали до комори, подушки до хати, а вобрази вішали на стіну (чи то молодого, чи то молодої), а скриню – в комору...\nСпівали, але я, ви знаєте, вже не пам’ятаю... Забула, шо буду казати, як я не знаю... Ну всьо, зняли ті придани, погостювалисі і після обіду вже до роботи пішли, на поля. Не балювавсi довго, нє. Побалювались там, випили, шо там мали випити, і порозходилися і пішли по роботах. І таке весіля. І вже по весілю.\n[Весільний одяг молодої]. [Рушники весільні вишивала сама молода] для себе. [А у молодого вишивали], певне, мати, сестри. І то було всьо свеї роботи! Я мала той рушник довший час, але думаю, ай хто таке [потребує].\n[Одяг весільний для молодої була] сукенька.\n[А ще давніше, то були] спідниця, блюска, туди на ту блюску натягали корсети, камізолі такі, знаєте. І так, і так. Корсети – то були, знаєте, такими виробленими зубчиками нанизу – то був корсет, а камізоля – то була така пряма, но вже була дуже з того, з такими пацюрками. Я віддала її в музей, де я знала, шо то буде треба. Але як я мала гарну, чорна така була, блискуча! По селі ходила’м, в нас ше сі вдягали дружки, свашки о, договорювали, шоб всі були одного строю. Скільки в нас в селі, перейшла по селі... Вже за меї держави ше було, ше за мене було камізоля... а молода нє, молода вже була но тільки в сукєнці. [А ще давніше молода одягала] – спідниця, блюска і корсет той, наверха такими тоже пацюрочками повироблювано, кожний той зубчик, низом... То то було весільне.\nВ нас но дві таких на селі мали з такового матеріалу платя. То вже так діставали по договору. То воно [весільне плаття] було інакше, я вже перешила на короткий, бо в нас на Дзелені свята, як ше молоді були, знаєте, молодиці, вдягалисі в весільне платя. Чогось на Дзелені свята но! Одягалися в шлюбне. А я не знаю, з чого то-то, що то-то воно означає. Я його вже переробила й на короткий рукав...\nПаспорт опису весілля:\nДата запису: листопад 2008 року – січень 2009 року.\nМісце запису:\tсело Деревня Жовківський район Львівська область.\nРеспондент: Софія Михайлівна Практика 1938 року народження, народилася у селі Деревні Жовківського району Львівської області, із селян, освіта 5 класів, працювала ланковою у колгоспі, пенсіонерка.\nЗбирач: Катерина Практика – учениця 11 класу, Любов Фіялковська – учитель фольклору.\nТранскрипція, упорядкування: Катерина Практика, Андрій Вовчак.\nСтаттю ввела: Praktuka 30.03.2009\n4. Володимир (користувач) 18.05.2014 13:10\nдай Боже здоров'я тобі і твоїй вчительці. Чому ж замовкла і не чути більше?\n3. ігор (гість) 21.11.2011 21:22\nВ Деревні так не говор"ять,як сі! І дуже багато граматичних помилок\n2. Панас Андрій (гість) 14.05.2010 10:11\nсвященик у селі деревня є священик Богдан\n1. cipko (користувач) 14.04.2010 22:35\n! чудова праця !\nАдреса цієї сторінки: https://www.pisni.org.ua/articles/242.html


Тому, хто збирає гриби: пам'ятай – переробляти їх теж тобі… | Велика Епоха\nТому, хто збирає гриби: пам'ятай – переробляти їх теж тобі…\nЧетвер, 21 вересня 2006 року\nУ грибників, як і у рибалок, є свої улюблені місця. І кожен грибник хвалить своє, хай навіть поганеньке (який-небудь бурелом із непрохідним болотом) місце. Але там – найбільше грибів, і краще за це місце для нього немає.\nЙти туди неодмінно не менше десяти кілометрів, так як “до десятого кілометра все вже давно позбирано”, і взагалі: “Там не ліс, а парк культури й відпочинку”, – скаже Вам бувалий “мисливець на гриби”. Думка про те, що на вечерю, можливо, будуть смажені в сметані рижики, а взимку на Різдво – мариновані маслюки, робить свою справу, і грибники, пробираючись крізь лісову гущавину, чимчикують до заповітної здобичі.\n“Парк культури й відпочинку” закінчується, і нога людини ступає за десятий кілометр. Бувалий грибник, махнувши рукою в нікуди, із словами: “Я там подивлюся, а ти за ялинками пошукай. Біля тієї корявої торік купа білих росла”, – відкланявшись, прямує вдалечінь. Біля “корявої” немає нічого схожого на обіцяне, тільки поганки, прикинувшись опеньками, гордо засідають на трухлявому пні. Ну, може, хоч оцю сироїжку для розплоду взяти.\nОго-го, груздь – красень! Та не один, тут ціле сімейство, – не нахилився б за сироїжкою, може, і не помітив би. А ось ще сім'я. І що тут почалося!..\nГруздь, боровик, підберезник, знову груздь, та так багато... Сироїжки вже не котируються – інший сорт. Година, і кошик повний, а навколо ще повно грибів. Пакет з діркою з минулого походу лежить у кишені. Ну, нічого – зараз усе в хід піде.\nТак, боровики – в панаму, білі гриби в куртку можна загорнути. Ну, на опеньки ми розмінюватися не будемо. Усе, під зав’язку – брати більше нікуди. А де ж бувалий? Після п'ятої спроби аукання силует бувалого, що мляво плентався, з'явився на горизонті. Пригадавши, що до автобуса залишилося всього нічого, грибники, підхопивши свою дорогоцінну ношу, потряслися у напрямку траси.\nОсь якби ще заслінки на очі, як у коней, щоб по боках не оглядатися, а то одна спокуса навкруги. Бачить око, та нікуди брати. Останній кілометр перед зупинкою був подоланий у спринтерському темпі – автобус чекати не буде. Добре ще, що він “гумовий”, а то ні за що не влізли б з такою ось поклажею.\nНарешті, дім. П'ятий поверх, ліфта немає. Ну, нічого, після болота це – не перешкода, прорвемося. Хух... Усе, фінішували. Залишилося тільки перебрати. От тут увесь оптимізм і зникає. А що робити? Винагородою ж за працю будуть смажені в киплячій олії рижики.\nЗавтра знову піду.


У Китаї під час авіашоу розбився літак – відео\nTwitter / China Xinhua News\nЗагинув його пілот, більше ніхто не постраждав\nУ Китаї під час авіашоу розбився легкомоторний літак, загинув льотчик з Південноафриканської Республіки. Про це повідомляє агентство Xinhua.\n"Пілот загинув в результаті падіння літака на авіашоу в Чжане, Північно-Західний Китай", – мовиться в повідомленні.\nVideo: Stunt pilot dies when his plane crashes to the ground during an #airshow in #Zhangye, NW Chinahttps://t.co/xewGEzKIMW\n— China Xinhua News (@XHNews) 27 серпня 2016 р.\nОкрім льотчика, ніхто не постраждав. Інцидент стався на території аеропорту міста Чжань-Е на півночі Китаю. Літак став падати на землю, коли пілот здійснював пікірування. Впало судно за 100 м від злітно-посадкової смуги. Нині слідчі намагаються встановити причину катастрофи. Розглядають дві версії - технічна несправність літака та помилка пілота.\nSouth Africa pilot dead in plane crash in China air show. Plane lost control when diving https://t.co/KlPbkFpBuy pic.twitter.com/sm1iOUTCEu\nЗауважимо, що 26 серпня на аеродромі в місті Чжане в провінції Ганьсу в Північно-Західному Китаї, відкрився перший міжнародний конвент авіації загального призначення Великий шовковий шлях. На честь відкриття заходу в небі над містом показали авіашоу.\nЯк повідомляв 5.ua, в Дубаї під час посадки розбився пасажирський літак з 275 людьми на борту.\nУ колишнього в.о. ректора НАУ вдома під час обшуку виявили гроші на суму понад 4,5 млн грн\nЛисенко назвав найгарячіші ділянки фронту\nВ Норвегії розбився туристичний автобус з українцями, один загинув – ЗМІ\nНа авіашоу в Канаді розбився та вибухнув літак, є загиблий\nУ Туреччині розбився гвинтокрил з високопосадовцями: загинули 7 осіб\nУ Туреччині розбився вертоліт з військовими, їх дружинами і дітьми\nУ Росії розбився літак Ан-2, є загиблі\nРобота нашої команди: Порошенко показав пікапи JAC, шоломи, бронежилети та "Старлінки", які відправляють на фронт


Полтава - Богдан Лепкий (сторінка 57) / Бібліотека Української Літератури – UkrClassic.com.ua\nПолтава - Богдан Лепкий (сторінка 57)\n— Боже, Боже, за що ти нас так тяжко караєш!.. Стада галок, крякаючи, з дерев на дерева пролітали.\n— Ще їм людського м'яса мало. Ще й над нами крячуть.\n— Що ви це! Ще вимовите в лиху годину.\n— Байдуже мені. Сестру мою москаль у Батурині замучив. Нині усякий з нас когось у Батурині втратив. Всі ми сироти\n— Ой, сироти!.. А з Батурина у Бахмач недалеко!\n— Цитьте-бо! Не накликуйте лиха!\nЯк повіяв північний вітер, то заносило сопухом, мов з трупарні. Слабші жінки вмлівали. Їх треба було знімати понад голови товпи і відносити до хат.\n— Ось знов одну небіжчицю потаскали.\n— Це Шрамченкова Олена. Її син під Чечелем у гетьманській президії служив. Москалі його недорізаним до стовпа прив'язали, стовп застромили в тратву і пустили на Сейм. Люди бачили, як плив.\n— Сейм червоний був.\n— Кривавими слізьми ридав.\n— У нашій церкві Пречиста теж ридала.\n— Не чули?\n— Чула, та не бачила. Не могла дотиснутися до церкви, а довго ждати не було як, бо дитина в колисці.\n— А я бачила, дивилася так, як тепер на вас дивлюся, Богородиці, що в намісному образі в іконостасі, з обох зіниць криваві сльози стікали.\n— Боже ти наш!\n— Кажуть, це на велике горе.\n— А хіба вам нинішнього мало?\n— Цілий край потерпить сильно дуже. За гріхи.\n— Та за які?\n— Люди неправдою живуть. Багачі притискають бідних, між старшинами згоди нема.\n— То хай би Бог багачів та старшин карав, а не бідоту.\n— Бог знає, що робить.\nНахилилися до себе і нашіптували до уха:\n— Кажуть, диявол на Господа Бога піднявся. Під диявольський регімент ідемо...\nЗнов якусь, як домовину, понад голови людські зняли.\n— Дорогу там! Бачите, молодиця умліла. Чоловік у Батурині погиб.\nНарод розступався, як міг.\n— Дорогу там! Дорогу! — залунало знову. — Гетьманські повози їдуть.\nПовози, брички і сани з батуринської дороги під церкву підкотили.\nЗахвилювався народ, тулився до плотів і подавався на подвір'я міщанських домівок, щоб пропустити поїжджай.\n— Що, ніхто з повозів не виходить, ані не злазить із саней?\n— Не до церкви, а до гетьманської палати на Поросючку їдуть.\n— Та чогось туди, попри церкву.\n— Бо тамту дорогу геть разбили, козаки проходили нею.\n— Так, але чого ж бо вони лежать?\n— Не знаєте? Це недобиті.\n— А тая молодиця між ними?\n— Кочубеєва Мотря, молодого Чуйкевича дружина.\n— Вона? Та й гарна ж бо!\n— Що її з краси, як Бог долі не дав?\nВалка гетьманських возів покотилася і зникла.\nІ знов захвилювався народ, з усіх боків напираючи на церкву. З низьких хмар стало сипати снігом, гострим, як шпильки.\n— Це не сніг, а шматочки леду. Жінки пригортали немовлят до себе і обтулювали їх кожухами. Діти плакали, що їм боляче.\n— Ще вас не так болітиме, — заспокоювали їх молодиці. — Змалку привикайте до болю.\n— І зима ж бо, зима!\n— Лихо одинцем не ходить, а вкупі. І війна, і вчасна зима, і лихий зна що.\n— Таких ранніх морозів ніхто не пам'ятає.\n— Підождіть, це щолиш початок. А там птахи від зимна в лету замерзатимуть. Мій дід казав.\nПоверталися від вітру, щоб смороду не чути.\n— Я вже цілий тиждень не сплю. Все мені зойки причуваються. Ніби хтось за порогом ячить.\n— Душі батуринські молитов просять.\n— Гадаєте? За тії муки і найбільшому грішникові Господь всі гріхи відпустить.\nА все ж таки хрестилися і мовили молитву.\n— Дорогу там! Дорогу! Ясновельможний іде!\nГетьман зі старшинами пішки до церкви на панахиду йшов.\nВдягнений у чорну шубу, на голову — баранкова шапка, при боці шабля, без прикрас. Ані булави перед ним не несли, ані бунчук не маяв над головою. Гетьман перед маєстатом горя скорився.\nУ його ході видно було втому.\n— Подався наш Іван Степанович, — почулося в товпі.\n— Ой подався!\n— Гадаєте, очей і серця не має? Сказати, — всьо на його совість паде.\n— З усього рахунок перед Господом Богом здати мусить.\n— Кождий за себе відповідає, а він за всіх.\n— Бо своїм розумом робить.\n— Зі старшинами радиться.\n— Старшини собі раді, не кому.\nБіля гетьмана, як звичайно, Войнаровський, з другого боку генеральний суддя Чуйкевич, за ними обозний Ломиковський і прилуцький полковник Горленко. Всі вони вбрані темно, не по-святочному. У всіх обличчя сумні і зажурені.\nТільки оден у тому жалібному почоті визначався дорогою шубою з великим соболиним комніром, оздобною шапкою та шаблею самоцвітною. Це був резидент короля Лещинського при Карлі XII, пан Понятовскі, що до гетьмана з королівськими дорученнями нині ранком прибув і разом з ним до церкви поклонитися пам'яті батуринських героїв ішов.\nЗа гетьманськими старшинами декілька старшинських жінок ступало. І вони не пишалися дорогими вбраннями, в кождої хустина в руці. Деякі так і не віднімали її від заплаканих очей. Тільки одна з ясними очима, як дитина, розглядалася кругом. Ніби смутку до свого серця допустити не хотіла.\n— Це теж Кочубеєва доня, не знаєте? Обидовського Ганна.\n— А вона ж тут чого? Кочубеїв обласкавлює цар. До давніх маєтностей пускає. Ще, мабуть, і нових придасть. Сина, говорять, до себе покликав.\n— А доньки з гетьманом тримають.\n— Завзяті доні виплекала Любов Федорівна.\n— І між старшинськими дітьми кріпкої вдачі бувають.\n— Так мало.\n— Мало гарних людей на світі.\nУ церкві чорна домовина, обсипана барвінком, як плащаниця, перед царськими вратами на кам'яних плитах лежала.\nНа домовині одно тільки слово: "Батурин". Але й того досить, щоб весь храм смутком, як хмарою, вповився, хмарою, з котрої сльози дощем накрапали.\nЛаданом пахло. Свічки, як горючі мечі, палахкотіли. Панахидні слова, як грудки землі, об дошки домовини били, а відгук їх від людських серць відбивався... "Батурин!"\nДругого слова в нікого й на гадці не було. Всіх воно всеціло в свою владу взяло, всіх воно своїм болем великим в одну жалібну родину в'язало, — і старшин, що кругом домовини стояли, і міщан, що за ними товпилися, і козацтво, що собою притвір заповнило, чоловіків і жінок, багачів і бідноту — всіх!\nГетьман бачив тую велику силу болю, сам під його вагою угинався, а в голові його являлося питання: "Чи надовго це?"\nГетьманські співаки "Вічную пам'ять" на хорах заспівали.\nПригадалося, як колись хоронив свою дружину, а недавно матір, ігуменю Магдалену.\nНіколи пісня не добиралася так до глибин душі. ніколи так звуки ножами не впивалися в серце... "Батурин!"\nДобре, що тут Мотрі нема, що вона його смутку не бачить, що вона не дивиться, як йому тьмариться в очах, як свічки зачинають блудними огниками по церкві танцювати, а домовина росте... росте... росте...\nСторінка 57 з 112 Показати всі сторінки << На початок < 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 41 42 43 44 45 46 47 48 49 50 51 52 53 54 55 56 57 58 59 60 61 62 63 64 65 66 67 68 69 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 96 97 98 99 100 101 102 103 104 105 106 107 108 109 110 111 112 > У кінець >>


Хмільницька громада – на фестивалі «Скарби Поділля»\nВ рамках відзначення 30-річчя незалежності України на території нашої держави, від маленьких населених пунктів до міст мільйонників відбувалися різноманітні святкові заходи.\nВсі вони були об’єднані слоганом «Ти у мене єдина», який символізує бачення незалежності України, як мрії, якої прагнули досягти багато поколінь українців.\n23 серпня 2021 року у Центральному парку ім. Миколи Леонтовича у м. Вінниця відбувся великомасштабний захід народної творчості та аматорського мистецтва - «Скарби Поділля», на якому були представлені виставки традиційних ремесел подільського краю та концертні виступи аматорських творчих колективів Вінницької області.\nПредставники Хмільницької міської територіальної громади взяли участь у презентації виставкової світлиці «Вроди, Боже, хліб смачний, подаруй нам мир святий». На ній була представлена запашна обрядова випічка та хліби випечені на черені за старовинним українським звичаєм, яку виготовили працьовиті руки працівників закладів культури нашої громади – Наталії Вторук (с.Березна), Тетяни Кухар (с.Куманівці), Євгенії Пальонко (с.Соколова), Лідії Цюрпіти (с.Кушелівка), Марини Слободяник (с. Томашпіль), Марії Табуленко (с.Порик), Ганни Козак (с.Сербанівка) та Валентини Ціховської (с.Курилівка).\nОкрасою та доповненням світлиці стала виставка дідухів місцевого майстра, завідувача клубу с. Курилівка Леоніда Ціховського.\nРодзинкою від громади став виступ вокальної групи народного аматорського хорового колективу української пісні «Зорецвіт» ім. Василя Коцулима, під керівництвом Павла Дубового Комунального закладу «Будинок культури» Хмільницької міської ради.\nПо завершенню фестивалю частину обрядових хлібів за традицією було передано для українських захисників, які проходять військову службу на сході України.\nВідділ культури і туризму Хмільницької міської ради


Померла зірка «Відчайдушних домогосподарок»: «боролася до кінця», подробиці трагедії. Politeka\nНе стало відомої американської актриси – померла зірка серіалу «Відчайдушні домогосподарки»\nАктриса Валері Харпер пішла з життя 30 серпня у віці 80 років, про це повідомляє The Hollywood Reporter:\nВалері Харпер є лауреатом чотирьох премій «Еммі» і «Золотого глобуса. Вона знялася в безлічі телевізійних робіт, а здобула популярність завдяки ролям в ситкомах «Рода», «Шоу Мері Тайлер Мур» і «Валері». Також Харпер була запрошеною зіркою в серіалах «Відчайдушні домогосподарки», «Район Мелроуз» та «До смерті красива».\nВідомо, що артистка тривалий час боролася зі страшною недугою – у 2013 році лікарі у неї діагностували рак мозку:\n«Але після діагнозу, вона все одно продовжувала зніматися в серіалах і телевізійних шоу, до тих пір поки могла».


Перші завізовані Ющенком укази наберуть чинності максимум через 7 днів - Korrespondent.net\nПерші завізовані Ющенком укази наберуть чинності максимум через 7 днів\nКорреспондент.net, 15 лютого 2005, 13:00\nДержавний секретар Олександр Зінченко заявив, що максимум через 7 днів набудуть чинності нові укази, які Віктор Ющенко підписав як проекти ще будучи кандидатом у Президенти, передають Українські новини.\nПро це Зінченко повідомив журналістам у вівторок, 15 лютого.\n"Деякі можуть (набрати чинності) з дня на день, деякі через 5-7 днів", - сказав він.\nЗа словами Зінченка, це пов’язане з тим, що тексти указів необхідно погодити в Міністерстві юстиції і через Кабінет Міністрів у галузевих міністерствах.\nМова йде про укази, які Ющенко підписав ще під час виборчої кампанії. Він обіцяв, що вони повинні набрати чинності у разі його обрання Президентом.\nЗокрема, Ющенко підписав проекти указів "Про захист прав громадян на використання російської мови і мов інших національностей України", "Про забезпечення сприятливих умов для взаємних поїздок громадян України, Російської Федерації і Республіки Білорусь", "Про скорочення термінів строкової військової служби", "Про першочергові заходи для посилення соціального захисту громадян України".\nНаприкінці 2004 року тоді ще кандидат у Президенти Віктор Ющенко оприлюднив 8 своїх перших указів на посаді Президента, 5 з яких ввійшли до соціального пакету, 3 – до антикорупційного і ще 3 укази стосувалися російської мови і поїздок українських громадян до країн близького зарубіжжя.\nУказом "Про захист прав громадян на використання російської мови і мов інших національностей України" Віктор Ющенко має намір зобов’язати чиновників спілкуватися з громадянами тією мовою, якою до них звертаються.\nДокумент передбачає, що в місцях компактного проживання громадян України російської або іншої національностей посадові особи, крім державної української мови, повинні володіти мовами цих національностей і користуватися ними в спілкуванні з громадянами. Відповідна вимога повинна міститися в професійно-кваліфікаційних характеристиках державних службовців.\nПри Президенті Ющенку має набути чинності також указ "Про забезпечення сприятливих умов для взаємних поїздок громадян України, Російської Федерації і республіки Білорусь", відповідно до якого громадяни України зможуть виїжджати в Росію і Білорусь за внутрішніми паспортами.\nУказ передбачає підготовку і підписання угод з Росією і Білоруссю про введення спрощеного режиму перетину кордону з цими державами. Для цього будуть створені об’єднані пункти пропуску, виділені окремі смуги руху ("зелений коридор") для спрощеного контролю.\nБуде також скорочено перелік документів, необхідних для проходження митного і прикордонного контролю. Документи на тимчасовий ввіз транспортних засобів і їхнє страхування стануть дешевшими і діятимуть не менше 1 року.\nКоментуючи указ, Віктор Ющенко відзначив, що новий порядок перетину державного кордону з Росією і Білоруссю тільки за закордонними паспортами, який набув чинності з 1 січня 2005 року, є "передчасним і економічно обтяжливим для українських громадян". Тому завданням нової влади, за його словами, буде "максимально спростити й здешевити ці процедури".\nОдним з перших Віктор Ющенко підписав проект указу "Про першочергові заходи для посилення соціального захисту громадян України".\nУказ передбачає, що на 2005 рік буде законодавчо встановлено новий підвищений прожитковий мінімум у розмірі 423 грн. (сьогодні він складає 362 грн.), що покликаний компенсувати громадянам зменшення реальних доходів від поточного росту цін. Указом установлюється, що законодавчо визначені мінімальні заробітна плата і пенсія не можуть бути нижчими за прожитковий мінімум (сьогодні мінімальна зарплата складає 237 грн.).\nДругим має набрати чинності указ "Про невідкладні заходи для забезпечення повернення втрачених (знецінених) заощаджень громадян", відповідно до якого держава визнає такі заощадження боргом, що повинен бути повернутий громадянам.\nУказ передбачає істотне збільшення відповідних доплат громадянам вже у 2005 році за рахунок залучення в державний бюджет додаткових коштів, недоотриманих від приватизації стратегічних об’єктів у 2004 році. Мова, зокрема, йде про такі підприємства, як "Криворіжсталь".\nКрім того, відповідно до указу, у 2005 році на компенсацію втрачених заощаджень підуть позапланові надходження в держбюджет, а також 50% від загального обсягу коштів, отриманих від приватизації.\nВідразу після вступу Віктора Ющенка на посаду Президента мав набрати чинності проект указу "Про підвищення розміру разової допомоги при народженні дитини", яким розмір такої допомоги буде збільшено більш ніж у 10 разів. Він буде розраховуватися на основі прожиткового мінімуму у 423 грн і становитиме 8 460 грн. (зараз розмір разової допомоги при народженні дитини складає 725 грн.).\nНаступний указ - "Про критерії оцінки діяльності керівників місцевих державних адміністрацій" - визначає, що одним з таких критеріїв буде кількість створених у регіоні робочих місць. Серед інших критеріїв, за якими оцінюватиметься діяльність керівників місцевих держадміністрацій, в указі названо темпи зростання реальних доходів населення, рівень народжуваності і смертності, середня тривалість життя, динаміка міграції населення, темпи росту промислового і сільськогосподарського виробництва, обсяги внутрішніх і зовнішніх інвестицій, залучених в економіку.\nУказ також передбачає щоквартальні звіти керівників місцевих держадміністрацій за згаданими показниками, що і стануть підставою для прийняття Президентом кадрових рішень.\nВіктор Ющенко також підписав проект указу "Про скорочення термінів військової служби", що передбачає скорочення терміну служби з 18 місяців до 1 року, а для випускників навчальних закладів – до 9 місяців.\nІніціюючи указ, Ющенко виходив з того, що програма підготовки солдата розрахована максимум на 10 місяців, "і якщо вона здійснювалася ефективно, і призовники дійсно навчаються військовій справі, а не підмітають вулиці або будують генеральські дачі, то солдата не потрібно тримати в армії більше року".\nУказ також передбачає, що на контрактну систему, за якої строкової військової служби не буде взагалі, Збройні сили України перейдуть з 2010 року (зараз цей перехід планується здійснити з 2015 року).\nВідзначається також, що дія цього указу буде поширюватися і на тих молодих людей, які були призвані в армію восени 2004 року.\n14 жовтня 2004 року Віктор Ющенко підписав пакет указів, направлених на боротьбу з корупцією.\nВідповідно до проекту указу "Про боротьбу з корупцією вищих посадових осіб України, державних службовців і службовців органів місцевого самоврядування", який був оприлюднений на офіційному веб-сайті Віктора Ющенка, вищі посадові особи декларуватимуть не тільки доходи, але й витрати, як свої, так і членів своїх родин. Їм також буде заборонено приймати подарунки. Списки корупціонерів будуть публікуватися в засобах масової інформації.


ФСБ РФ могла знати про українську спецоперацію щодо «вагнерівців» з травня - Безугла\nПро це заявила голова ТСК, народний депутат з фракції “Слуга народу” Мар’яна Безугла під час брифінгу за підсумками засідання комісії, повідомляє кореспондент Укрінформу.\n“Було опрацьовано з нашими розвідувальними органами і ми отримали інформацію від розвідувального співтовариства, яка потенційно підтверджує, що російські спецслужби могли знати про спеціальні заходи, які проводились з українського боку уже з травня 2020 року як мінімум. І відповідно якщо деталізувати, то це ГРУ ГШ (Головне розвідувальне управління Генерального штабу — ред.) з липня, а ФСБ РФ (Федеральна служба безпеки — ред.) з травня 2020 року. Тобто певні докази були надані, ці докази є закритими, тобто я не можу коментувати”, - наголосила Безугла, зазначивши, що ці дані будуть долучені до матеріалів ТСК.\nНа уточнююче запитання щодо конкретних прізвищ, вона підтвердила, що такі прізвища відомі. «Звичайно, різні прізвища називались, різна інформація є наразі в Тимчасовій слідчій комісії. Всі матеріали ТСК будуть відповідно відпрацьовані, відповідно класифіковані, тобто деякі закриті, деякі будуть оприлюднені і стануть надбанням парламенту», - пообіцяла Безугла.\n«У мене є нові дані, які я хотів би повідомити, і я вважаю це важливо. Є конкретні документи, з якими мені вдалося ознайомитись… Я вважаю, що підстави вважати їх достовірними є і я зміг перевірити зміст і відповідність цих документів фактам. Що це за документи, яким, я вважаю, слідча комісія має надати оцінку? Це передусім план спецоперації по захопленню російських терористів. Я стверджую, що цей план операції був підготовлений 22 червня 2020 року. 1 липня 2020 року за візою начальника Головного управління розвідки Міноборони Василя Бурби цей план поступив до міністра оборони України Андрія Тарана. І Андрій Таран санкціонував, підписав план по захопленню російських терористів. На жаль, слідча комісія не дала жодної оцінки цим документам», - зазначив Бутусов.\n«Я стверджую, що існує документ за підписом міністра оборони України, де повністю розписаний план спецоперації і він затверджений міністром. Дуже важливо встановити чому план операції по захопленню терористів санкціонований, на це є письмовий наказ, а перенос операції, який призвів до провалу, чомусь письмово ніхто не оформляв, чомусь ніхто не віддав наказ, ніхто не розписався», - повідомив Бутусов.\nФСБ РФ Верховна Рада ПВК "Вагнера"


На Вінниччині 1077 хворих на COVID – 19 | Вінниця Преспоінт\nНа Вінниччині 1077 хворих на COVID – 19\nНа Вінниччині, на сьогодні 4 червня, лабораторно підтвердили 1077 випадків інфікування корорнавірусом.\nБільш детально про кількість хворих по районах та містах області, повідомили в ОДА. Отже, на сьогодні в області одужали 678 осіб, в тому числі 48 дітей та 190 медичних працівників.\nЗа інформацією Вінницького обласного лабораторного Центру МОЗ України, в області з початку спостережень зареєстровано1577 підозр на коронавірусну інфекцію. У 1077 випадках виявлений коронавірус, в тому числі у 84 дітей. Зокрема, COVID – 19 виявлено у 58 дітей з міста Вінниці, у чотирьох – з міста Гайсина.\nУ Вінницькому районі лабораторно підтверджено 6 випадків захворювання на коронавірус серед дитячого населення, в Липовецькому – 4, у Барському та Хмільницькому – по 2. По одному випадку COVID – 19 серед дітей зафіксовано в Жмеринському, Калинівському, Літинському, Могилів-Подільському, Немирівському, Томашпільському, Тростянецькому районах та в Чернівцях. Загалом, в області 383 активних хворих.\nНа Вінниччині за час епідемії 16 летальних випадків: 8 зареєстровано у м.Вінниці, 3 – у Вінницькому районі, 2 – в Калинівському районі, а також по одному випадку в Козятинському, Літинському та в Чернівецькому районах області.\nПопередня публікаціяНа Вінниччині з видобувачів пісковику намагаються стягнути 90 тисяч гривень\nНаступна публікаціяУ Держспоживслужбі Вінниччини розповіли як повернули кошти споживачам за неякісний товар


Графіка Tom Clancy's The Division на ПК буде краще, ніж на консолях\nГрафіка Tom Clancy’s The Division на ПК буде краще, ніж на консолях\nКомпанія Ubisoft опублікувала трейлер гри Tom Clancy’s The Division спеціально для власників ПК. Як заявили розробники, вони кілька років працювали разом з NVIDIA над візуальною частиною гри.\nЗа словами технічного директора The Division Андерса Холмквиста, в ході розробки ПК-версії застосовувалися технології, що підвищують ступінь реалізму, зокрема, за рахунок кращого освітлення та тіней. Також було відзначено, що ПК-версія гри не була обмежена апаратними вимогами, як консольна, тому графіка в ній буде набагато краще.\nЗазначимо, що Tom clancy’s The Division вийде на PC, PlayStation 4 і Xbox One вже 8 березня.\nТеги: Tom Clancy's The DivisionUbisoftгра


"Міс Україна Всесвіт" представить Україну в розкішній сукні, яка має власну назву: яскраві фото - Lifestyle 24\n"Міс Україна Всесвіт" представить Україну в розкішній сукні, яка має власну назву: яскраві фото\n18:31, 28 листопада 2018 - Читать новость на русском\n"Міс Україна Всесвіт 2018" Карина Жосан / Instagram/ @karinazhosanofficial\n23-річна Карина Жосан, яка родом з Одеси, в грудні представлятиме Україну в Таїланді на міжнародному конкурсі "Міс Всесвіт". З нагоди такої визначної події дизайнери створили особливу сукню для одеситки.\nКарина отримала перемогу в національному конкурсі "Міс Україна Всесвіт" та готується до наступного етапу. В середу, 28 листопада, одеситка відправилась у Бангкок, де пройде міжнародний конкурс "Міс Всесвіт".\nОсобливий вихід на сцену, під час якого конкурсантки представляють свої країни, Карина здійснить у неймовірній сукні з мальвами. Над створенням плаття працювало десятеро майстрів. Кожен з них відповідально та з душею підійшов до створення цього вбрання, тому воно отримало особливу назву – "Дерево життя".\n"Міс Україна Всесвіт 2018" Карина Жосан / Instagram / @missukraine_universe\nНагадаємо, конкурс "Міс Україна Всесвіт 2018" відбувся влітку 14 серпня. За корону, яка коштує 80 тисяч доларів, боролось 18 конкурсанток. Першою Віце-Міс стала ще одна конкурсантка зі Львова – Наталія Болюх. Титул другої Віце-Міс завоювала Валерія Рябченко з Сум, титул третьої Віце-Міс дістався Анні Дурицькій з Білої Церкви, а четвертою Віце-Міс стала Катерина Семенченко з Дніпра.\nТеги: LifeStyle Новини культури Конкурс краси


Невропатія лівого та правого ліктьового нерва: симптоми та види патології, способи її лікування методами мануальної терапії | Здоров'я\nЗдоров'я 10 Грудня 2018 191 0\nНевропатія ліктьового нерва – поширене захворювання, яке супроводжується гострими болями в передпліччя, онімінням кисті і пальців руки, зниженням м’язової сили верхньої кінцівки. Ураження нервового волокна також може зустрічатися в клінічній діагностиці під назвою тунельний синдром кубітального каналу. Частіше діагностується невропатія правого ліктьового нерва, оскільки при виконанні різних професійних дій частіше людина задіює саме цю кінцівку. Таким чином можна з упевненістю говорити про те, що дана патологія може бути професійним захворюванням.\nНевропатія лівого променевого нерва частіше проявляється у лівшів. Також це захворювання може виникнути після перенесеної травми, наприклад, перелому променевої або ліктьової кістки, тріщини їх головок.\nАнатомічно ліктьовий нерв є відгалуженням плечового нерва, який бере свій начло від корінця, що виходить між шийними хребцями С6-С7. Спочатку аксони спускаються в пахвову ямку, звідки піднімаються по плечовому суглобі і далі ідуть у напрямку до ліктя по задній поверхні верхньої кінцівки, петляючи між м’язів і сухожиль. Далі, в проекції ліктьового суглоба відбувається розгалуження на ліктьовий і променевий нерви. Вони виходять з порожнини суглоба і між м’язами передпліччя слідують у напрямку до запястному каналу і карпальному клапану. Вихід із суглоба ліктьового нерва відбувається через кубітальний канал. При його деформації може виникати первинний тунельний синдром або синдром Гійона.\nІз зворотного боку ліктя є невелика ямка. У ній можна пальпувати ліктьовий нерв. Якщо хоча б один раз в житті ви вдарялися цим місцем, то могли відчути біль, подібну раптового удару електричного струму. Це і є реакція на травму ліктьового нерва.\nПоділ ліктьового нерва на тильну і долонну кистевую гілки відбувається приблизно в середині передпліччя. І це є важливим діагностичним фактором. Якщо відчувається біль і оніміння тільки третій, четвертий і п’ятий палець кисті, то ймовірно компресія ліктьового нерва відбувається в області зап’ястного каналу. Якщо ж біль і оніміння відчувається у всіх пальчиках, то ймовірно причина поразки знаходиться вище середини передпліччя. на підставі цих ознак можна призначати рентгенографічне та інші обстеження.\nОсновні симптоми невропатії ліктьового нерва, поширені види хвороби і способи її лікування докладно описані у пропонованій статті.\nЯкщо у вас є подібні клінічні ознаки, рекомендуємо негайно звернутися на прийом до невропатолога або невролога. Записатися на безкоштовну консультацію до цього фахівця можна в нашій клініці мануальної терапії. Зателефонуйте адміністратору і запишіться на зручний час для візиту. Під час приймання лікар проведе огляд, поставить точний діагноз і призначить ефективне лікування.\nПричини невропатії ліктьового нерва\nСимптоми невропатії ліктьового нерва\nКомпресійна і ішемічна невропатія ліктьового нерва\nТунельна і посттравматична невропатія ліктьового нерва\nЛікування невропатії ліктьового нерва руки\nІснують різноманітні причини розвитку невропатії ліктьового нерва, але найчастіше це захворювання є наслідком травми або компресії. Запальні фактори ризику зустрічаються рідко і зазвичай пов’язані з формуванням ревматоїдного поліартриту.\nВажливо виключати наступні ймовірні аспекти негативного впливу:\nзвичку спиратися на задню поверхню ліктьового суглоба при сидінні і виконанні роботи;\nвідмова від використання спеціальних фіксуючих ортезів при занять рухливими видами спорту;\nпереломи кісток, виникнення тріщин на їх поверхнях;\nрозтягнення і рубцеві деформації зв’язкового і сухожильного апарату ліктьового суглоба;\nзвуження кубітального каналу в результаті запалення або деформації;\nдеформуючий остеоартроз ліктьового і зап’ястного суглоба;\nпідвищене фізичне навантаження на ліктьовий суглоб і м’язи передпліччя, наприклад, при виконанні монотонної однотипної роботи;\nтривалі фіксації за допомогою бинтів і джгутів при виконанні деяких медичних маніпуляцій (постановка крапельниці, накладення джгута, фіксація катетера);\nвплив вібрації, наприклад, при роботі з дрилем, перфоратором, циркулярною пилкою і т. д.\nВажливо при проведенні первинної діагностики виключати такі патології як розвиток пухлини в місці проходження ліктьового нерва. Також завжди необхідно проводити диференційну діагностику з тунельним синдромом зап’ястного каналу, аневризмою великих кровоносних судин передпліччя, ревматоидными артритами і збільшенням регіонарних лімфатичних вузлів, які здатні здавлювати нерви.\nПерші ознаки можуть виникати раптово або формуватися протягом декількох тижнів. Все залежить від виду невропатії та швидкості її розвитку. При травмі, що порушує цілісність ліктьового нерва, симптоми виникають раптово. А ось якщо розвивається тунельний синдром, симптоми невропатії ліктьового нерва можуть розвиватися протягом місяця, поступово погіршуючись.\nТипові клінічні прояви цієї патології включають в себе:\nбіль, що виникає в ліктьовий ямці, і, що поширюється по ходу нерва, аж до кінчиків пальців кисті;\nпарестезія передпліччя, що локалізується на нижній частині, з області тильного боку долоні, мізинця і вказівного пальця;\nвідчуття повзаючих мурашок, поколювань;\nоніміння мізинця, середнього та безіменного пальця;\nзниження чутливості в області передпліччя і пальців кисті;\nутруднення при рухах кисті.\nВсі симптоми починають посилюватися при багаторазових згинаннях руки в ліктьовому суглобі. Іноді відчуваються простріли при згинанні верхньої кінцівки під навантаженням.\nВажливо звернути увагу на характерні симптоми невропатії ліктьового нерва. При цій патології спочатку формується ураження чутливих аксон. При цьому виникає біль, оніміння, парестезії. І тільки через деякий час (10 – 15 днів) розвиваються рухові дисфункції за рахунок пошкодження відповідних аксонів.\nЯкщо лікування невропатії ліктьового нерва не проводиться своєчасно, то починається дистрофія м’язів і зв’язкового апарату. Кисть при цьому скрючивается і набуває вигляду пташиної лапки. Руху в мізинці, безіменному і середньому пальці повністю паралізуються. Будь-які рухи в проекції зап’ястного суглоба стають скрутними.\nЗустрічаються різні види невропатії ліктьового нерва – вони підрозділяються в залежності від причини розвитку. Найчастіше діагностується компресійна невропатія ліктьового нерва, яка розвивається під впливом тиску. Воно може виявлятися як зовні, так і зсередини. У першому випадку стиснення (компресія) може бути наслідком накладення гумового джгута, неправильно обраної позою для нічного сну, опорою на лікоть при сидінні. У другому випадку компресія виявляється розширених кровоносних посудиною (аневризмою), зростаючої пухлини кісткової, сухожильно або м’язової тканини, запалених лімфатичним вузлом і т. д.\nТакож часто зустрічається ішемічна невропатія ліктьового нерва, спровокована здавленням великих кровоносних судин в області плеча і плечового суглоба. Ішемічна компресія також може бути пов’язана з неправильним накладанням кровоспинного джгута. Але більш ймовірною причиною даної патології є ендокринна деформація кровоносного русла. так, при цукровому діабеті розвивається спочатку діабетична ангіопатія верхніх і нижніх кінцівок. При недостатності кровопостачання може формуватися вторинна діабетична невропатія ліктьового нерва. Відмітна особливість цієї патології полягає в тому, що вона практично ніколи не буває ізольованою. Для неї характерне поєднання з невропатий плечового, променевого, китичних нервів.\nКомпресійно-ішемічна невропатія ліктьового нерва є поєднаною формою, при якій в етіології розвитку хвороби присутній фактор надання здавлювання і порушення кровопостачання нервового волокна. Такі види часто присутні у літніх пацієнтів з вираженою серцевою судинною недостатністю на тлі деформуючого остеоартрозу ліктьового суглоба.\nПродовжимо розглядати види цього захворювання периферичних нервів. Існують ще дві найпоширеніші форми, які часто зустрічаються у молодих і активних людей:\nтунельна невропатія ліктьового нерва;\nпосттравматична невропатія ліктьового нерва.\nТунельні синдроми в основному пов’язані з різними травмуючими факторами негативного впливу. Так, тунельний синдром кубітального каналу зазвичай пов’язаний з тим, що людина звикла спиратися на задню поверхню ліктя при сидінні. Це надає постійне травматичне вплив на нервове волокно.\nЗап’ястний тунельний синдром пов’язаний з неправильним положенням кисті руки при здійсненні роботи. Тут також вирішальне значення має травматичний фактор, який провокує виникнення рубцевих деформацій. Рубці погіршують провідність нервового волокна. Це викликає тунельну невропатію ліктьового нерва. Травматична природа розвитку захворювання може бути пов’язана з розтягненням зв’язкового і сухожильного апарату, розривом м’язів і утворенням гематом внутрішніх, переломами і тріщинами кісток, вивихами і т. д.\nОфіційна медицина для лікування невропатії ліктьового нерва застосовує фармакологічні препарати. Фізіотерапія, масаж і лікувальна фізкультура застосовуються тільки в якості допоміжних засобів. І, як не дивно, саме вони надають реальний лікувальний вплив.\nМануальна терапія для лікування невропатії ліктьового нерва руки використовує в основному остеопатії і масаж, відновлюють кровообіг і мікроциркуляцію крові в зоні ураження нервового волокна. Для усунення компресії потрібна робота манулаьного терапевта. Запустити процес природній регенерації тканин можна за допомогою рефлексотерапії.\nЛікувальна гімнастика і кінезіотерапія відіграють важливу роль не тільки у відновленні функціональності ліктьового нерва, але і в подальшій реабілітації. Якщо правильно розроблений індивідуальний комплекс спеціальних вправ, то навіть при занятті потенційно небезпечним видом професійної діяльності, пацієнт отримає чудовий засіб профілактики невропатії ліктьового нерва.\nВи можете скористатися можливістю записатися на безкоштовну первинну консультацію до невролога в нашій клініці мануальної терапії. В ході прийому лікар поставить вам діагноз і розповість про всі можливості і перспективи майбутнього лікування.\nАртропатія – хвороба суглобів травматичної і пирофосфатного генезу: симптоми і способи лікування за допомогою мануальної терапії\nWordPress: 11.77MB | MySQL:66 | 0,312sec


Михайло Деяк: Memories (Спогади) / VOLOSHYN GALLERY\nГоловнаВиставкиМихайло Деяк: Memories (Спогади)\nМихайло Деяк: Memories (Спогади)\nVoloshyn Gallery представляє персональну виставку «Memories (Спогади)» Михайла Деяка.\n«Memories» – новий проект українського автора Михайла Деяка, який організовано за принципом тотальної інсталяції. Знаний своїм живописом на склі та скульптурами з погнутого металу, у цьому проекті Деяк продовжує роботу з відповідними матеріалами. «Memories» позначає поглиблення зсуву інтересу художника з двовимірності площини до тривимірності простору та з об’єкту до простору як такого. Першою маніфестацією бажання автора працювати з 3D простором була серія об’єктів з кольорового металу «Genesis», роботу над якою Деяк почав у 2016 році. Мистецтвознавиця Галина Скляренко називає роботи «Genesis» «метафорою зародження форм, рухів, ідей, думок» та відзначає їхнє тяжіння до «генези нових форм». У випадку проекту «Memories» метафорика напівабстрактних композицій перетворюється на прагматику формування середовища. Перехід від «Genesis» до «Memories» – це перехід від просторових композицій до композиції простору.\n«Memories» складається з двох масштабних об’єктів зі скла та композиції з металу. Імерсивний простір «Memories» є середовищем, де відвідувачі виставки та арт-об’єкти, що розмічують експозиційний простір, виступають рівноправними творцями та акторами цього середовища.\nЯк зазначає сам автор, «Мета проекту – створити певну ситуацію, яка допоможе глядачеві зануритись у самого себе. Оскільки об’єкти «Memories» великих розмірів, співмірні людині, то глядач виявляється повністю зануреним у простір роботи. Таким чином, він перебуває у певному стані, наодинці з собою, та має змогу вести діалог із собою за посередництва робіт. Глядач опиняється сам на сам із власними спогадами про минуле, сьогоднішнє та майбутнє».\nПроект створений у 2019 році та експонується вперше.\nБудь ласка, приєднуйтесь до нас на Facebook (@VoloshynGallery), Google+ (@Voloshyn Gallery), Instagram (@VoloshynGallery), Artsy (Voloshyn Gallery) та через хештеги #VoloshynGallery, #галереяволошиних, #Memories, #Спогади, #MikhailoDeyak, #МихайлоДеяк


Перша відьма - 2020, США. Онлайн продажа билетов на сеанс | Киноафиша Каменского - Афиша в Каменском - 5692.com.ua\nДжон-Пол Говард, Пайпер Курда\nУ маленькому забутому Богом містечку однієї ночі час повернувся назад, пробудивши першородне зло. Парочка Бен і Мелорі, які люблять підглядати за сусідами, помічають, що тих наче підмінили. Та й у всьому місті коїться щось дивне. Молодим людям доведеться кинути виклик чаклунським чарам, щоб не допустити в світ стародавні орди пекла.


Наповнюємо серця дитячі та свої | Як справи - Київ\nНаповнюємо серця дитячі та свої\nУ березні в Києві відкриється перша мобільна станція для роботи з дітьми вулиці.\nЦе спеціально обладнаний мікроавтобус, який щодня курсуватиме заздалегідь визначеним маршрутом, зупиняючись у таких місцях, де дислокуються безпритульні хлопчики та дівчатка: біля вокзалів, ринків, підвалів, теплотрас, що подекуди нагадують підземні дитячі містечка. Така мобільна станція складатиметься із водія мікроавтобуса, соціального працівника, медичної сестри. На зупинках вони нагодують бездоглядних дітей гарячим обідом, нададуть першу медичну, гігієнічну, психологічну допомогу, проконсультують з тих чи тих питань.\n– Дитяча безпритульність в Україні, – як зауважив Андрій Васькович, президент благодійного фонду “Карітас України”, – це такий соціальний феномен, який може призвести до національної загрози. Нині, за неофіційними даними, у нас більш як 120 тисяч соціальних малолітніх сиріт, себто вони мають батьків, які або алкоголіки, або наркозалежні, або знущаються над дітьми своїми так, що ті біжать з дому світ за очі. Пілотний проект “Допомогти дітям вулиці” має на меті привернути до цієї проблеми увагу суспільних, державних структур, громадських організацій і, зрештою, кожного пересічного громадянина.\nЙого девіз: “Береш – наповнюєш руку, даєш – наповнюєш серце”. Це стосується усіх нас. До відкриття у столиці мобільної станції можемо долучитися без особливих труднощів: перерахувати кошти на рахунок благодійників: 2600003002593 в КФ ВАТ “Кредобанк” МФО: 321897, благодійний фонд “Карітас-Київ” ЗКПО 21477781. Або ж кинути гроші в одну із скриньок для пожертв чи відправити SMS з текстом 55 на короткий номер 5900. Вартість повідомлення – 5 грн. з ПДВ. Ви також можете привезти у “Карітас України” дитячі книги, ласощі, одяг, іграшки, взяти участь у всіх акціях як волонтер.\nПан Васькович сподівається, що кияни відгукнуться на таку пропозицію – наповнюватимуть дитячі серця і водночас свої любов’ю, щедрістю, теплом. У Києві діє стаціонарний соціальний центр (вул. Микитенка, 7б), який забезпечує дітей з бідних та багатодітних сімей гарячим харчуванням, одягом, взуттям. Тут є комп’ютерний клас, художня студія, проходять уроки англійської мови та співу.\nВласне, мобільні станції – це не щось нове і незвідане. Цей проект започатковано ще 2003 року в кількох містах України: Хмельницькому, Львові, Донецьку, Тернополі, Івано-Франківську, а тепер і в Києві його реалізовуватимуть. Ґрунтується він на досвіді наших західних сусідів – Німеччини та Франції, де реінтеграцією дітей вулиці переймаються державні структури, бізнес, громада. Олександр Білецький, президент Європейського руху в Україні, наголосив, що для втілення в життя цього проекту не потрібні спеціальні інституції. Просто нехай кожен стане трішечки добрішим до дітей, які опинилися за порогом рідного дому, які обділені батьківською ласкою та любов’ю. Їх ще можна врятувати – і це в наших силах.\n06.02.2007 Дві казахські години за київським часом.


Структура даних Зв'язаний список / LinkedList\nГоловна сторінкаструктури данихСтруктура даних Зв'язаний список / LinkedList\nfreelook червня 18, 2020\nПривіт всім! Вітаю на каналі kostrub.online\nВ попередньому відео ми налаштували дев. середовище та познайомились з першою простою структурою даних List / Список. Сьогодні ми розглянемо наступну реалізацію списку LinkedList. Також порівняємо плюси та мінуси імплементацій цієї структури.\nЯк ми побачили з попередньої імплементації List - головна проблема це зберігання коректного індексу для значень. Звичайно все залежить від вимог до структури даних та алгоритму реалізації. Але якщо у нас стоїть задача оптимізувати додавання / видалення елементів зі списку, то треба розібратися зі зв'язаним списком LinkedList. На імплементації ми побачимо що за оптимізацію, як то кажуть, треба чимось платити. У випадку алгоритмів — це як правило ресурси пам'яті space complexity.\nЩо ж таке цей зв'язаний список, пропоную розглянути приклад із реального життя. Наприклад, це може буде потяг:\nІ для того щоб знайти свій вагон, нам треба пройти з голови до зазначеного індексу / номеру вагона.\nВизначимо абстрактну модель для зв'язаного списку LinkedList. Вона буде майже така сама, як і для List:\nМоже додавати елемент або вставляти по індексу\nМоже змінювати елемент по індексу / номеру\nМожемо зчитувати елемент за індексом\nМоже видаляти будь-який елемент зі списку\nПерейдемо до реалізації.\nВизначимо специфікацію абстрактної моделі для структури даних LinkedList / Зв'язаний список:\nІмплементація для структури даних LinkedList / Зв'язаний список:\nПідсумуємо. Сьогодні ми розглянули та реалізували базову структуру Зв'язаний список LinkeList. Сподіваюсь, ви зрозуміли основний концепт алгоритму та плюси і мінуси.\nАле це ні в якому разі не значить, що одна структура гірше за іншу, бо все залежить від конкретних вимог до алгоритмічної структури та ресурсів. Також ми трішки познайомились з рекурсією, яка нам і надалі буде допомагати з імплементацією різної логіки. Задавайте ваші питання та підписуйтесь на канал щоб не пропустити наступний топік - Stack. Далі більше!