Катерина ЩОТКІНА. НЕ ВБИВАЙТЕ ДРАКОНА. Газета «Форум націй» № 01/116 – Січень 2012\nОстанніми днями мій «професійний» сеґмент Мережі наповнений обговоренням позиції та висловлювань Патріарха Кирила і загалом РПЦ стосовно протестів проти фальсифікації виборів у Росії. Що ж мав на увазі Патріарх? Сказав він правильно чи ні? І, головне, на чию користь це зіграло? Або в чий город? Хоч найважливішим було те, що він так нічого й не сказав до пуття.\nІ, можливо, він зробив абсолютно правильно. Розумію розчарування читача: рідкісний випадок, коли журналіст зраджує свою роль пса на ланцюгу – охоронця демократії – приставленого, щоб вгризатися в литку можновладця за кожне слово, сказане не до речі. Але тут мені Патріарха дорікнути ні в чому. Адже якби він вийшов на площу і почав розповідати всім і вся, яке зло на кому лежить, незважаючи на персони і реґалії, щедро сипати Божою правдою прямо в маси, зібрані на площі і перед екранами телевізорів, – це був би не глава респектабельної організації, на яку вже давно перетворилася церковна ієрархія, це був би пророк Єремія. І повірте, потім він би за це наплакався.\nЗамість цього він вчинив дуже політично грамотно, не піддаючи ризику ні свій власний авторитет, ні організації, і не приховував, що саме організація та її авторитет у цей момент турбують його найбільше: робіть там що хочете зі своїми «маленькими правдами», а в нас тут правда вища, тому на нас дзявкати зась. Він вчинив як грамотний керівник, або, як нас чесно попереджали, «менеджер».\nА менеджери змушені мислити категоріями дипломатії чи політичної необхідності. Їм за чином належить займатися лінґвістичними вишукуваннями. Наприклад, якщо «генеральна лінія» полягає в тому, щоби вважати розвал СРСР «геополітичною катастрофою», то в корені цієї «катастрофи» має лежати зло. Або, ще виразніше – Зло. У цьому випадку доводиться визнати, що танки, які місили людей на вільнюських вулицях в ім’я тої самої «єдності», служили на користь добру (або навіть, прости Господи, Добру). Але корінь зла не в цьому, а в тому, що на цей парадокс легко знаходиться розв’язок в устах «справжніх менеджерів»: варто лише призначити «винуватцями зла» не тих, хто керував танком.\nА це ж цілком різдвяний сюжет. Упродовж багатьох років найбільш незбагненним, страхітливим епізодом Євангелія для мене були навіть не Страсті Христові, а побиття немовлят. Власне, Страсті сприймалися саме у перспективі цього більш раннього – Різдвяного – сюжету. У цьому епізоді я майже не помічала фігури Ірода – формального винуватця трагедії, у своїй «абсолютній злостивості» занадто символічного для тваринного, відчутного фізично жаху і відрази. Мене більше вражали солдати – оті цілком конкретні люди, які вдиралися в будинки, виривали з рук матерів переляканих малюків, встромляли ножі в їхніх тільця. Що сказати про них?\nТе, що сказано і повторено тисячі й тисячі разів: «ми солдати, ми не винні».\nПам’ятаєте з курсу літератури, в чому різниця між «маленькою людиною» (наприклад, героями Гоголя або Чехова) і «зайвою людиною» (наприклад, героєм Лермонтова або Тургенєва)? Власне, в курсі літератури про це, не дай Боже, не говорилося прямо – але варто було лише злегка ворухнути звивиною... «Маленька людина» у своєму «маленькому» стражданні або «маленькому» виборі набуває вселенського масштабу. А вибір «зайвої» людини, за всієї грандіозності його особистості, витонченості розуму і драматизму вчинків, не чинить на світобудову жодного впливу. Радянська школа робила з цього свій «єдино правильний» висновок, що звично втискався в тему підсумкового твору: «маленька людина» (безіменний робітник чи невідомий солдат) зі своїм щоденним подвигом і т.д. versus нікчемний інтеліґент зі своїм безґлуздим «пошуком». Ця традиція жива й досі – погляньте, як багато хто не терпить інтеліґентів і зараз (особливо різко – в церковній і навколоцерковній публіцистиці). А те, що «маленька людина» за Чеховим або навіть за Гоголем значно відрізнялася від «маленької людини», як її уявляла собі радянська школа, так повз нас і пройшло. Може, тому «маленька людина», за влучним висловом Вайля, так і не виросла, не перетворилася на «просто людину». Тобто, так і не навчилася робити свій «маленький» вибір із честю.\nТаким чином, проблема повністю лежить у сфері словесності. Адже вибір між добром і злом (а таким є будь- який наш «маленький вибір») можливий лише при вмінні називати речі своїми іменами. Наприклад, якщо хтось збрехав – байдуже, не зізнався їй, що одружений, чи то замість 20% голосів «нарахував» 60 – правда (і «маленька» людська, і Божа) полягає в тому, що він зробив зло. Немає «маленьких правд», коли йдеться про добро і зло. Немає в цьому випадку і «маленького» вибору.\nЯ завжди дивувалася – чому Церкві так важко мати справу з дітьми? Адже дитяча інтуїція в питаннях добра і зла, їхня ненаситна жадоба до історій про перемоги улюбленого – неодмінно доброго – героя, робить їх органічними союзниками Божої правди. І в той же час, чесно кажучи, найнудніше враження, яке я отримувала колись від Літурґії, пов’язане з «дитячою службою», проведеною менш ніж за 30 хвилин у неймовірному темпі. Найбільш «зубодробильна» книга – «Біблія для дітей», найнудніший – тільки курс «Християнської етики» в середній школі. «Вивчити молитву на стор.14». Що від цього додасться, власне, в плані етики? Або навіть християнства? Відтарабанити молитву на 12 балів – оце мета предмета «Християнська етика»? Так, знаю, з такими питаннями я лізу прямо в нетрі цілковито філософських проблем стосовно суті освіти – чи полягає вона в тому, щоб учні вивчили формулу, чи розуміли її суть, щоб у них від зубів відскакували правила, чи щоб вони грамотно писали – що досягається, в більшості випадків, не зазубрюванням правил, а постійним читанням? Тобто, що головне – напаковувати голову знаннями чи розвивати розум? Або, як у нашому випадку, душу.\nМожливо, я помиляюся, але мені здається, дітям не потрібна «біблія для дітей» – «біблія в коміксах», що зводить євангельську історію до примітивного рівня мальованого лубка. Їм не потрібні «дитячі служби», на яких священик малозрозумілою скоромовкою «втискує» у двадцять хвилин чин Літурґії – довше ті дрібні жевжики просто не витримають. Їм не потрібні уроки християнської етики з першого класу, спасенні і, тим більше, повчальні розповіді про «хороших хлопчиків» і «поганих хлопчиків», висміяні ще Марком Твеном. Їм потрібні любов і казка.\nАле замість цього Церква часто вважає за свою мету боротися з казками. То її бентежить «язичництво», то «небезпечні забобони», то ще якийсь жах. Згадайте хоча б дебати з приводу «прийнятності» «Гаррі Поттера». Те, що герої книг – відьми і чаклуни, що літають на мітлах і розкидаються заклинаннями, виявилося набагато важливішим, ніж сюжетна основа – історія хлопчика, який, дорослішаючи, відкриваючи великі і маленькі правди, робить свій перший болісний вибір. Робить його на користь добра. Але це виявилося не таким важливим, як те, наприклад, що «відьма» або «зіллєвар» можуть виявитися позитивними героями.\nІ от нині дракона – символ наступного року за китайським календарем – дезавуювали. Ще один «чужий елемент». По-перше, їхньому феншую – наше рішуче «ні». А по-друге, ця тварюка в нашій традиції є втіленням зла і законною жертвою героя-змієборця.\nЧому кожного разу, як заходить мова про «наші традиції», стає так нестерпно нудно? От хоча б на дракончика подивіться. Що у нас на нього є? Ага, викрав принцесу, заховав у горах, у своїй печері, вщерть набитій скарбами. І в такий день! Коли принцеса готувалася йти під вінець! Про нареченого відомо мало, але те, що дочка в короля єдина, не залишає сумнівів, що нею розпорядилися розумно – підібрали їй геополітично правильного нареченого і за допомогою шлюбу укріпляють свій – Прусський, наприклад, – «мир».\nДісней з цього образу викроїв би симпатичну, хоч і навіжену рептилію, примхливе, але в цілому не погане і не позбавлене чеснот вінценосне дівчисько, а також масу карколомних пригод, унаслідок яких принцеса виходить заміж з любові – за свого ж нареченого (на радість татові й мамі), за телезірку (на радість любителям поп-корну), за селянського сина, за машиніста вагона метро, та хоч і за дракона, якщо в автора сценарію вистачить благородного безумства. Головне – з любові.\nАле це все тому, що в Діснея немає нічого святого (крім Міккі Мауса, зрозуміло). А ми повинні виховувати дітей «в традиції», на «символах», «прикладах», «образах» тощо. Закладати, забивати це в їхні голови – так буде простіше мати справу з ними в майбутньому. Що ж до принцеси, то вона повинна слухатися батьків і пильнувати державні інтереси. А як же любов? А так. «Стерпиться – злюбиться». Як це прийнято в нашій традиції та анекдотах про Білорусь.\nАле що ж тоді стане орієнтиром в цінних покладах «маленьких правд»? Вірніше, в покладах «маленької брехні» – тому що правда маленькою не буває. Порівняльні ступені є тільки у зла, а добро – абсолютне, саме тому воно перемагає. У казках цей орієнтир – любов. Так само, як і в Євангелії. «Притерпітися» можна до чого завгодно і «батьківську волю» можна виконувати все життя – зокрема, перерізаючи горло немовляті, – але так і не зрозуміти, що, роблячи свій вибір, і навіть ухиляючись від нього, ти стаєш на чийсь бік. Не на бік «законної влади», «народу», «нації» або навіть цілої «цивілізації» – але Добра або Зла.\nЦе, напевно, найважливіше послання з дитинства у своє власне доросле життя. Адже ви самі знаєте, як це складно – розпізнати Добро і Зло за найпростішими, щоденними рішеннями. У своєму повсякденному житті, в якому ми – ми ж бо не діти, не святі і не казкові герої! – змушені звикати до компромісу, політесу, етикету, дипломатії. Ми говоримо з метою не стільки щось сказати, як щось приховати. Не сказати нічого. Залишитися незрозумілими. Не відкрити правду, але ще більше заплутати. Не називати імена, але зробити так, щоб кожен подумав про себе. Або про щось інше – неважливо.\nМи самі не помічаємо, як вбиваємо сенс слова і втрачаємо його зміст. Ми самі робимо себе «маленькими» людьми, в яких можуть бути тільки «маленькі» правди, і вибір теж «маленький», цілком незначущий.\nНа зустрічах з читачами моїх дитячих книг мене обов’язково хоча б один раз питають: «чому ви вирішили писати саме для дітей?» Це питання, як правило, ставить у безвихідь. Незважаючи на те, що відповідь я маю – це я вже зрозуміла і навіть встигла продумати в деталях. Але як пояснити це дітям? Адже «писати для дітей» – це спроба повернути сенс словам. Бодай деяким. Бодай найголовнішим. Таким, як «добро», «зло», «правда», «любов». Спроба згадати, намацати під шарами порожніх словоформ те послання, яке було закладене в серце в глибокому дитинстві, в якому не було ні Біблії, ні уроків «християнської етики», ні «дитячих богослужінь» – були лише книги з їхніми «чужими» драконами, феями і чарівними паличками. Коли Немовля-Христос лежав у яслах і сопів уві сні, як і інші немовлята Вифлеєму, не відаючи ні про ті страждання, які уготовані їм через два-три роки, ні про тих, що все одно знайдуть Єдиного з них, що залишився живим, з відтермінуванням на якісь тридцять років.\nДорослішаючи, ми забуваємо про цих немовлят. Але одного дня вони прокидаються в нас – у кого рівно в тридцять, у кого пізніше. Вони можуть так і не прокинутися – адже їх, як відомо, легко вбити, і хтось обов’язково намагається зробити це. І ми, загалом, знаємо, що буде в тому випадку, коли їх все-таки вб’ють у нас. Тоді ми, ставши дорослими, спокійно відправимо на хрест Того, в кому втілилася сама Божа правда.


Більшості школярів бракує живого спілкування з учителями та однолітками - новини освіти | «Освіторія»\nПоловині старшокласників подобається дистанційне навчання. Та більшість школярів важко мотивувати до виконання завдань. Понад 40% вчителів надсилають перелік параграфів підручника та вправ на самостійне опрацювання і лише 18% проводять уроки онлайн. Ці та інші результати...\nПоловині старшокласників подобається дистанційне навчання. Та більшість школярів важко мотивувати до виконання завдань. Понад 40% вчителів надсилають перелік параграфів підручника та вправ на самостійне опрацювання і лише 18% проводять уроки онлайн.\nЦі та інші результати опитування учнів, батьків та вчителів розповіли в Державній службі якості освіти України під час EdCamp 2020.\nОпитування понад 180 тисяч респондентів провели, щоб вдосконалити організацію дистанційного навчання в школах.\nОсновною проблемою є мотивація учнів — цю проблему зазначили 60% батьків. 5% відповіли, що складність полягає у відсутності будь-яких ґаджетів.\nТим часом 46% педагогів витрачають значно більше часу на підготовку до проведення уроків.\nЗа результатами анкетування половині учнів 9-11-х класів подобається навчатися дистанційно. Також більшості школярів все ж таки бракує живого спілкування з учителями, однолітками», — повідомив голова Держслужби якості освіти Руслан Гурак.\n«Найскладнішим у процесі реалізації дистанційного навчання в час пандемії є налагодження зв’язку з учнями — про це повідомили 72% директорів. При цьому 57% вперше зіткнулися з використанням технологій онлайн-навчання», — зазначив Руслан Гурак.\nУчасть в опитуванні взяли понад 180 тисяч респондентів: 100 тисяч батьків, 40 тисяч учнів, 37 тисяч вчителів та понад 3 тисячі керівників шкіл.\nОпитування представили на національному онлайн-EdCamp 2020: Тримай п’ять, освіто! Повні результати — за посиланням.\nНагадаємо, результати ще одного опитування учасників освітнього процесу представив вчора освітній омбудсмен.\nEdCamp EdCamp 2020 дистанційне навчання опитування освітнє дослідження\nОсвитория / Новини / В Україні / Освіта / Онлайн-освіта / Більшості школярів бракує живого спілкування з учителями та однолітками


СРСР в період форсованого будівництва соціалізму » Українські реферати\nСРСР в період форсованого будівництва соціалізму\nСРСР У ПЕРІОД форсувати будівництво СОЦІАЛІЗМУ\nДо середини 20-х років наша країна на основі реалізації нової економічної політики досягла значних успіхів у зміцненні господарського та політичного становища. Наближалася до кінця робота з відновлення народного господарства.\nУ міжнародній обстановці також відбулися зміни. Уряди західних країн вдалося придушити революційні руху робочого класу. Одночасно економіка капіталістичних країн стабілізувалася.\nСклалося тимчасове рівновагу сил між Радянським Союзом і капіталістичним світом, що відкривало можливість для періоду мирного співіснування країн з різним суспільним ладом. Саме на цей період припадає смуга визнання СРСР з боку західних держав і встановлення з ним дипломатичних і торгових отношеній.Ето був тимчасовий, але сприятливий зовнішньополітичний чинник, який сприяв вирішенню найважливіших внутрішніх завдань нашої країни.\nI. Індустріалізація країни.\nУ цих умовах особливе значення і практичний сенс набуло питання про долі та перспективи будівництва соціалізму в СРСР. Дискусії про вибір шляху, форми і методи розвитку радянського суспільства почалися ще в 1923 році і закінчилися до кінця 20-х років. На хід спорів наклали істотний відбиток міжособистісні відносини і боротьба за владу в політичному керівництві країни.\nЗатвердження соціалістичного ладу передбачало проведення в життя принципу розподілу матеріальних благ з праці, ліквідації приватної власності як основи експлуатації людини людиною, і забезпечення трудящого населення такими засобами існування як житло, охорону здоров'я, освіту на вирівнюючої безкоштовній основі. Ці положення були закріплені у програмі РКП (б), прийнятої на YIII з'їзді партії в 1919 році.\nПрограма соціалістичних перетворень могла бути здійснена, як передбачалося, на основі політичної влади в руках робітничого класу і його партії, суспільно-державної власності на засоби виробництва і обігу, на загальній обов'язки працювати і захищати країну. Для багатонаціональної країни затверджувався як єдино можливий принцип пролетарського соціалістичного інтернаціоналізму.\nПершочерговим завданням у зв'язку з цим визначалася індустріалізація країни, як основа для створення високоефективної економіки, здатної забезпечити економічну незалежність, виробництво всього необхідного для життя людей і оборони.\nСтвердна відповідь на питання про можливість побудови в СРСР соціалістичного суспільства було дано в квітні 1925 року. Тоді ж була усвідомлена необхідність практичного повороту до нового промислового будівництва. По суті справи країна стояла на порозі реконструкції народного хозяйства.Предстояло вирішувати наступні завдання: по-перше, подолати техніко-економічну відсталість країни, побудувати велику промисловість, по-друге, створити економічні передумови для побудови власне соціалізму, розвитку соціалістичних виробничих відносин, по - третє, забезпечити гарантії обороноздатності держави.\nФактично мова йшла про другий промислової революції в країні, яку тепер необхідно було здійснити радянському народові своїми силами без зовнішньої допомоги.\nУ грудні 1925 року курс на індустріалізацію був закріплений в якості генеральної лінії правлячої партії. Суть цього курсу полягала в тому, щоб перетворити СРСР із країни ввозять машини й устаткування, в країну проізводящуюмашіни й устаткування. Однак у цей час у політичного керівництва країни не було чітко сформованих планів економічних перетворень, ясних уявлень про принципи, методи і темпах індустріалізації, І тому яких-небудь конкретних вказівок щодо джерел накопичення, темпів зростання промисловості, співвідношення галузей, організації нового будівництва, підготовки кадрів і т.д. не було дано.\nЦе були дуже складні питання, але поступово на них знаходили відповіді. Склалася концепція індустріалізації. Вона полягала в наступному: по-перше, індустріалізація повинна здійснюватися планомірно і безкрізісно, по-друге, починати індустріалізацію необхідно з розвитку важкої промисловості, а не легкою; по-третє, терміни проведення індустріалізації повинні бути якомога стислі; по-четверте, джерела фінансування необхідно знайти всередині країни.\nЗ 1926 року починається нове промислове будівництво. Було заплановано будівництво 28 найбільших електростанцій, у тому числі і Дніпрогес (1927 р.). У числі найбільших будівництв, розпочатих у 1926 і 1927 роках, Керченський металургійний завод, ряд великих заводів з виробництва кольорових металів, Маріупольський трубний завод, Московський електрозавод, Ростовський завод сільськогосподарського машинобудування, Кузнецький металургійний завод, Сталінградський тракторний і т.д.Первоначально індустріалізація проводилася в життя на засадах нової економічної політики, на деякий час забезпечувала зростання промислової продукції. У 1928 році валова продукція всієї промисловості досягла 132% до рівня 1913 року, а засобів виробництва - 155%.\nЗдійснення індустріалізації природно і закономірно підняло роль і значення перспективного планування. У 1926 році Держплан і ВРНГ приступили до розробки першого п'ятирічного плану розвитку народного господарства СРСР. На початок 1929 року було підготовлено два варіанти плану: відправною і оптимальний (максимальний). Обидва плану не протиставлялися один одному, відрізнялися незначно і були засновані на НЕП.\nУ травні 1929 року Y з'їзд Рад СРСР затвердив оптимальний варіант плану. Завдання першої п'ятирічки, які були розраховані на період з 1 жовтня 1928 до 1 жовтня 1933 року, складалися ретельно, відрізнялися високим ступенем збалансованості, розвиток різних галузей народного господарства було узгодженим.\nВисокими темпами належало розгорнути будівництво нових підприємств і цілих галузей промисловості, звести сотні великих індустріальних центрів і сучасних міст, робочих селищ. Намічалося багаторазове збільшення виробництва ледь не всіх видів продукції, а також випуск такої техніки і обладнання, яких країна у минулому не мала.\nУ той же час треба мати на увазі, що затверджений оптимальний варіант першого п'ятирічного плану був по суті максимальним і будь-яка спроба збільшення завдань могла призвести до перенапруження сил країни.\nПідсумки першого року реалізації п'ятирічки були успішними і перевершили очікування. Промисловість впевнено виконувала й перевиконувала плани. 1929 дав якісний зсув, поклавши початок тривалому першочерговому зростання галузей, які визначали технічний прогрес і економічну незалежність країни. Сталося чисельне збільшення робочого класу, зайнятого в галузях важкої промисловості. Витрати на нове будівництво склали тепер до однієї третини коштів, що виділяються на капітальні роботи в промисловості. Усуспільнений сектор народного господарства вперше зробив понад половину матеріальних благ.Важним чинником, що визначив успіхи початку п'ятирічки, стала творча активність робітничого класу, розвиток змагання, яке в повній мірі відповідало загальному духу заохочення ініціативи, оперативності, самостійності.\nВже в середині 1926 стали з'являтися в промисловості перші ударні молодіжні бригади. Надалі їх приклад наслідували на інших підприємствах і будовах країни. До кінця 1929 року в змаганні брали участь майже дветреті робітників великих підприємств і число тих, що змагаються постійно збільшувалося. Творча активність робітничого класу народжувала різноманітні форми змагання, але основною формою змагання першої п'ятирічки був рух ударних брігад.Однако ситуація в розвитку індустріалізації почала змінюватися з другого року п'ятирічки. Саме з цього часу індустріальному розвитку країни політичне керівництво надало форсовані темпи.\nОсновою для перегляду завдань п'ятирічки стала низка причин внутрішнього і зовнішнього характеру: по-перше, це безперечні успіхи першого року п'ятирічки, по-друге, ентузіазм передової частини робітничого класу; по-третє, бажання значної частини населення країни швидше подолати суперечності багатоукладної економіки; в -четверте, прагнення на ділі довести переваги нового зароджуваного суспільства перед капіталізмом; по-п'яте, глибока економічна криза (1929 1933 рр..), що охопила капіталістичний світ і, який, як здавалося тоді, повинен привести його до катастрофи; по-шосте, зростання міжнародної напруженості.\nЗростання міжнародної напруженості, мілітаризація капіталістичних держав, пряма підготовка їх до війни вимагали прискорення темпів Радянського військового будівництва. Відповідно до постанови ЦК ВКП (б) "Про стан оборони" від 15 липня 1929 були затверджені п'ятирічні плани військового будівництва, що передбачають швидкий розвиток оборонних галузей, виробництва військової техніки.\nЯкщо в 1929 році в Червоній Армії стояло на озброєнні 65 танків і 92 бронемашини, то в результаті вжитих заходів, створення нових оборонних галузей у 1931 році число танків досягло 1154, у 1933 році - 4905, а в 1939 - 21110 5 (*) 0 . Слід мати на увазі, що танкобудування вимагає створення великого комплексу підприємств, у тому числі з виробництва якісної сталі, моторів, приладів, озброєння, нафтопереробних ---------------------- ------------------------------------- 5 * 0 4ЦАМО. - Ф.38. - Оп.11373. - Д.65. - Л.40заводов і т.д. По суті справи, підприємства створювалися наново і в короткі терміни.\nТеоретичним обгрунтуванням форсування індустріалізації, різкого прискорення реконструкції всього народного господарства стала стаття Й. Сталіна "Рік великого перелому" (листопад 1929 р.).\nНа 1930 року було вирішено збільшити темпи зростання промислової продукції. Замість 21,5% за планом намітили 32%, а на 1931 рік - 45,0%. Тоді ж з'являються гасла "Техніка вирішує все!" і "П'ятирічку в чотири роки!". Однак, різко збільшені темпи зростання промислового будівництва зберегти не вдалося. В аграрній країні швидко стали наростати суперечності між швидко зростаючим промисловим містом і відсталою напівпатріархальним селом.\nНадшвидкі темпи розвитку промисловості привели в ряді випадків до порушень технологічних вимог, падіння якості робіт і продукції, наростала емісія грошей та інфляційні процеси, госпрозрахунковий механізм економічного розвитку скручувався і замінювався адміністративно-розподільчою системою управління народним господарством.\nНезважаючи на труднощі, перша п'ятирічка була виконана, політичне керівництво країни оголосило, що в країні збудовано економічний фундамент соціалізму.\nНезважаючи на всі витрати в ході індустріалізації в період першої п'ятирічки, її підсумки можна і потрібно оцінити як позитивні. Було побудовано 1500 найбільших підприємств, що з'явилися нові галузі народного господарства, які були відсутні в царській Росії, закладені основи оборонної промисловості. Символами першої п'ятирічки стали Дніпрогес, Турксиб, Сталінградський і Харківський тракторні заводи, Московський і Горьковський автозаводи, Урало-Кузбас і т.д.Дінамічно розвивалася промисловість в Казахстані та Середній Азії.\nЗа роки першої п'ятирічки було забезпечено зростання промислової продукції\nв 2,3 рази в порівнянні з 1928 роком, що треба розглядати як безперечне досягнення. У виконанні первойпятілеткі радянський робітничий клас показав зразки героїчної праці. Ні одна капіталістична країна не демонструвала подібних темпів індустріалізації. Досягнення СРСР виробляли приголомшливе враження на тлі економічної кризи і великої депресії в усьому іншому світі.\nОдним з найважливіших соціальних досягнень першої п'ятирічки стала ліквідація безробіття в 1930 році.\nЗ 1933 року розпочалася реалізація другого п'ятирічного плану (1933 - 1937 рр..). Він став великим кроком в індустріальному розвитку країни. Основним його завданням було завершення технічної реконструкції народного господарства.\nСлід зауважити, що уроки першої п'ятирічки не пройшли безслідно, і друга п'ятирічка проходила в більш нормальної обстановке.Однако в ході її реалізації виявилася нова проблема - проблема освоєння нової техніки. До гаслу першої п'ятирічки "Техніка вирішує все!" додався новий гасло "Кадри вирішують все!" У країні, де більше половини дорослого населення було неписьменним, ця проблема стала решающей.Вместе із загальнодержавною програмою загального навчання була розгорнута мережа виробничо-технічних шкіл, різних курсів, де робітники підвищували свою кваліфікацію і оволодівали складною технікою.\nПочалося рух за освоєння нової техніки і перегляд старих технічних норм. У 1935 році воно отримало назву стахановського руху - на ім'я шахтаря А. Стаханова, який застосувавши нову техніку і нову організацію праці, перевищив звичайну норму в 14 разів.\nНова форма соціалістичного змагання охопила практично всі галузі народного господарства. Ініціаторами стахановського руху в текстильній промисловості стали ткалі Е.И М. Виноградова.\nУспіхи в освоєнні нової техніки дозволили вивести на проектну потужність найбільші підприємства, які були побудовані в роки першої п'ятирічки. Крім цього стало до ладу 4500 нових великих підприємств. Продуктивність праці зросла в два рази і стала вирішальним чинником зростання виробництва. Валова продукція збільшилася в 2,2 рази. На початку третьої п'ятирічки промисловість в цілому стала рентабельною. У 1938 році почалася третя п'ятирічка. На розвиток економіки і на життя радянського суспільства все відчутніше став впливати фактор загрози войни.Особое увагу в ці роки приділяється розвитку металургії, будівництва заводів-дублерів на Сході країни, збільшуються кошти на оборону держави.\nАле саме в цей час склався мобілізаційний тип економіки країни зіткнувся з негативними явищами. Це виразилося в відставання від планових завдань в ряді провідних галузей народного господарства, на підприємствах неохоче впроваджували прогресивну техніку, збільшився випуск бракованої продукції, різко зросла плинність кадрів. Негативно на керівництві промисловістю позначалися необгрунтовані репресії відносно ряду господарських руководітелей.Развітіе економіки прийшло в протиріччя з діючим економічним механізмом, який був заснований на адміністративно-розподільчих методи управління.\nДля того, щоб поправити становище, політичним керівництвом було вжито адміністративні заходи, які дещо стабілізували ситуацію, але не усунули причин труднощів в економіці.\nПри всіх проблемах і труднощах за 13 передвоєнних років, протягом яких проводилася індустріалізація, стало до ладу близько 9000 великих заводів, фабрик, шахт, електростанцій, нафтопромислів. Фактично в дію вводилося по 2-3 підприємства на день. Країна припинила ввезення сільськогосподарських машин і тракторів, імпорт бавовни. Витрати на придбання чорних металів були зведені до мінімуму (з 1,4 млрд. руб. До 88 млн. руб.). Торговельний баланс СРСР став активним.\nУ ході промислового перетворення країни, яке охопило практично всі республіки, виріс робітничий клас. У 1939 році він становив вже третина населення.\nПринципово важливими результатами здійснення індустріалізації стало подолання техніко-економічної відсталості країни, набуття економічної незалежності СРСР, створення гарантій обороноспособності.По обсягу промислової продукції країна вийшла на перше місце в Європі і друге місце у світі, поступаючись тільки США. Виросли в цю складну і суперечливу епоху робітники, інженери і фахівці забезпечили в кінцевому рахунку успіх індустріалізації країни.\nУ 30-ті роки в СРСР була вирішена ще одна найбільша проблема - було проведено перетворення сільського господарства.\nДо середини 20-х років на основі НЕПу після найсильнішої розрухи було в основному відновлено сільське господарство. Одночасно, у ході реалізації кооперативного плану, в країні складалася міцна система сільськогосподарської кооперації. До 1927 року вона об'єднала?? ла третя частина селянських господарств (8 млн. селянських господарств із 24 млн.). Разом з іншими видами кооперації вона охоплювала більше двох третин товарообігу між містом і селом, забезпечуючи тим самим міцний економічний зв'язок між селянськими господарствами та промисловістю.\nПроте в другій половині 20-х років виявилося відставання темпів розвитку сільського господарства від темпів розвитку промисловості. Виникла суперечність могло стати гальмом розвитку країни. Тому перетворення сільського господарства ставало однією з безпосередніх завдань аграрної політики правлячої партії.\nУ грудні 1927 року як першочергове була висунута завдання подальшого кооперування селянства. Поступовий перехід розпорошених селянських господарств на рейки великого виробництва.\nЦя ідея була закладена в перший п'ятирічний план перетворення сільського господарства. До кінця п'ятирічки передбачалося охопити всіма формами сільськогосподарської кооперації 85% селянських господарств, у тому числі 18-20% з них залучити у виробничі кооперативи (колгоспи). Це був напружений, який вимагав великих зусиль, але реальний план. Він підкріплювався матеріальними ресурсами, виробництвом сільськогосподарської техніки, підготовкою кадрів. В цілому завдання на п'ятирічку з сільського господарства розраховувалися виходячи з дії нової економічної політики та основних ідей і принципів ленінського кооперативного плану.\nОднак намічені плани поступового перетворення сільського господарства не були реалізовані. З початком широкомасштабної прискореної індустріалізації поглибився дисбаланс між сільським господарством і промисловістю, між селом і містом. Це викликалося низкою обставин:\n1. Значно зросло міське населення.. Тільки за роки першої п'ятирічки (1928 - 1932 рр..) Чисельність робітників і службовців зросла з 11,4 до 24,2 млн. чоловік 5 (*) 0. До 1939 року соціальний склад населення докорінно змінився. У 1924 році робітників і службовців було 14,8%, селянство становило 5 0более 5 0 80%, 5 0А 5 0В 5 01939 році 5 0соответственно 5 050,2 і 49,8%%. 5 (**) 0 Ці зміни означали , що чисельність працівників сільського господарства значно зменшилася, за їх рахунок виросло число людей, які не виробляють продукти харчування, але споживають їх. Продовольчий питання загострилося.\nЗростання експорту зерна і продовольства.. У силу того, що Росія була аграрною країною з низьким рівнем розвитку промисловості, відновлення матеріальної бази промисловості йшло за рахунок імпорту машин і оборудованія.Прі цьому продавали те, що мали: зерно, продовольство, деякі тих --------- -------------------------------------------------- 5 * 4Страна Рад за 50 років: Збірник статистичних матеріалів 4лов. - М.: 1967. - С.218.5 ** 4 Народне господарство СРСР за 70 років: Ювілейний статистичний щорічник. - М.: 1987 - С.11. нічних культури. Не випадково з експорту зернових Росія була на одному з перших місць у світі. Для оснащення нових заводів в роки індустріалізації довелося купувати за кордоном велику кількість верстатів і механізмов.Резко зріс експорт зерна. Якщо в 1928 році було продано 100 тис. т, то в 1931 5200 тис.т зерна. Причому, валовий збір зерна з 1928 по 1931 рік скоротився з 73,3 до 69,5 млн.т. Відтік продовольства за кордон так само несприятливо позначався на ситуації в сільському господарстві.\n3.Увеліченіе заготівель зерна, що надходила в розпір ються держави.. У зв'язку з швидким зростанням міського населення торгово-ринкові відносини, які забезпечували рішення продовольчого постачання, виявилися неефективними. Уряд був змушений збільшити заготівлі харчів. Якщо в 1928 році було заготовлено 10,8 млн.т.зерна, то в 1931 році - 22,8 млн. т. Це означало, що у селянина менше продуктів залишалося для продажу, для розвитку\nгосподарства. Матеріальна зацікавленість у підвищенні продуктивності праці падала.\nПриводом для зміни політики в галузі перетворення сільського господарства стала криза хлібозаготівель наприкінці 1927 року. Криза виникла як результат коливань ринкових цін. Ринкова кон'юнктура дозволила селянству сплатити податки, реалізувавши технічні культури та продукти жівотновдства. Ця обставина у свою чергу дало можливість куркулів, які виробляли 20% товарного зерна, і частини середняків притримати хліб у розрахунку на підвищення цін, як це було в 1925/1926 рр..\nДо початку 1928 року проблема з хлібозаготівлями стала ще гостріше. Політичне керівництво країни було змушено прийняти рішення про проведення адміністративних заходів.\nПричини кризи хлібозаготівель і пошук шляхів її подолання стали предметом аналізу політичного керівництва, при цьому зіткнулися дві точки зору. М. Бухарін запропонував вихід з кризи на засадах НЕПу, але перемогла позиція Й. Сталіна на застосування адміністративних заходів, які навесні 1929 стали застосовуватися ширше.\nОднак слід зауважити, що політичне керівництво країни розуміло, що адміністративні заходи можуть дати короткочасний ефект. Виникла ситуація, коли з відтоком сільського населення в місто зросла і стала головною проблема підвищення продуктивності праці в сільському господарстві, тобто менша кількість працівників повинне було виробляти значно більше продукції. Основний шлях, який практикувався в західних країнах, полягав у оснащенні сільського господарства технікою, мінеральними добривами. Для нашої країни така можливість була віддаленою. Тракторні і комбайнові заводи ще тільки будувалися.\nЗалишався інший шлях: об'єднання селян-виробників в сільськогосподарські підприємства на базі об'єднання землі, техніки, тяглового і великої рогатої худоби, що давало можливість як для\nпридбання сільськогосподарської техніки, так і для проведення агрономічних заходів на великих площах оброблюваної землі. Це було вигідно і державі, яка могла контролювати доходи і витрати, надавати цільову допомогу у вигляді машинно-тракторних станцій, створювати умови для оснащення технікою та підготовки фахівців. Більш кращим виявився шлях розвитку сільськогосподарської артілі, колективних господарств - колгоспів. Державні (радянські) господарства - радгоспи - грали допоміжну роль, так як вимагали великих державних капіталовкладень.\nОсновним був обраний варіант перетворення сільського господарства у вигляді прискореної колективізації. Прискорене об'єднання селянських господарств у великий суспільний виробництво стало розглядатися як засіб вирішення хлебнойпроблеми в самі короткі терміни. Необхідною умовою об'єднання землі стала ліквідація куркульства, що було проголошено важливим завданням.\nПочинаючи з 1928 року зростають масштаби державної допомоги колгоспам: кредитами, постачанням машинами і знаряддями, їм передавалися найкращі землі, для них встановлювалися податкові пільги. Розгортається пропаганда колективного землеробства, виявляється практична допомога з організації колгоспів.\nЗа два роки питома вага селянських господарств, які об'єдналися в колгоспи, зріс з 0,8 до 3,7%. Колгоспи створювалися тоді на основі добровільності та матеріальної зацікавленості, зберігалося різноманітність їх форм. Найбільша різноманітність отримують товариства спільного обробітку землі і сільськогосподарські артілі.\nШвидке зростання числа колгоспів, а також що намітилася, до середини 1929 тенденція повороту частини середняка до колективним господарствам, привели політичне керівництво країни до висновку, що можна прискорити колективізацію.\nТеоретичним обгрунтуванням форсованої колективізації стала стаття Й. Сталіна "Рік великого перелому" (листопад 1929 року), в якій стверджувалося, що в колгоспи пішли основні середняцькі маси і що в соціалістичному перетворенні сільського господарства досягнута вирішальна победа.В листопаді 1929 року ставиться завдання проведення суцільної колективізації перед окремими областями. У грудні того року висувається і обгрунтовується теза про ліквідацію куркульства як класу на основі широкої колективізації.\n5 січня 1930 політичне керівництво країни приймає рішення про проведення суцільної колективізації. Країна була розділена за темпами колективізації на три групи районів. Основною формою колективного господарства ставала сільськогосподарська артіль. Були намічені заходи щодо прискорення будівництва заводів сільськогосподарських машин. Держава виділяла колгоспам кредит у 500 млн. рублів, брало насебя витрати по їх землеустрою та забезпечувало для них підготовку кадрів.\nРозпочався перший етап. масової колективізації, для якого була характерна підміна роз'яснювальної та організаторської роботи серед селян сильним адміністративним тиском. Перш за все порушувався принцип добровільності при організації колективних господарств. Селян нерідко примушували вступати до колгоспів під страхом розкуркулення, позбавлення виборчих прав і т.д. У ряді районів кількість розкуркулених доходило до 15%, а позбавлених виборчих прав - до 15-20%. Порушувалися принципи усуспільнення засобів виробництва.\nКількість колективних господарств стрімко зростала. До початку березня 1930 року в колгоспах нараховувалося понад 50% селянських господарств.\nТиск і натиск при створенні колгоспів викликали невдоволення і протести селян у ряді місць. Обстановка в селі розпалювалася. Почалося винищення худоби.\nЗ огляду на цей стан справ на селі, в другій половині лютого 1930 політичне керівництво починає вживати заходів, щоб подолати помилки та перегини при проведенні колективізації і нормалізувати обстановку в селі.\nВ результаті почався відплив селян з колгоспів. Зникли штучно створені колективні господарства. До серпня 1930 року, коли цей процес закінчився, то виявилося, що залишилися, колгоспи об'єднували 21,4% селянських господарств.\nНа другому етапі. колективізації, який почався з осені 1930 року, в її проведення були внесені корективи. Стали ширше застосовуватися економічні методи організації колгоспів. Зросли масштаби технічної реконструкції сільського господарства через МТС. Піднявся рівень механізації. Колгоспам були надані істотні податкові пільги. І до осені 1932 року колгоспи об'єднували вже 62,4% селянських господарств. Велике колективне виробництво на селі стало однією з основ економіки країни і всього суспільного ладу.\nТретій етап. колективізації збігся з початком другої п'ятирічки. Саме цей час стало найбільш трагічним для села. У результаті вкрай несприятливих погодних умов, неврожаю, взимку 1932-1933 років вибухнув голод, причому в зернопроізводящіх районах. Уряд був змушений значно зменшити експорт зерна.\nУ сільському господарстві склалася кризова ситуація, подолання якої вимагає часу і зусиль. Збір зерна падав, поголів'я худоби скоротилося на 50%. Відновлення роботи колгоспів у зернових районах країни йшло повільно. Зростання сільськогосподарського виробництва розпочався в 1935 1937 рр..\nОдночасно завершувалася колективізація. До 1937 року в країні налічувалося 243,7 тисячі колгоспів, які об'єднували 93% селянських господарств.\nВ результаті завершення колективізації в аграрному секторі були вирішені завдання забезпечення зростаючих міст і заводів продовольством, сільське господарство перейшло на планову систему, значно збільшилася оснащення села технікою.\nВ результаті технічного переозброєння сільського господарства продуктивність праці в 1940 році в порівнянні з 1928 роком зросла на 71%. Валовий збір зерна збільшився і склав за 1938 - 1940 рр.. 77,9 млн.т на рік у порівнянні з 65,2 млн.т у 1909-1913 рр.. У 1937 році було отримано рекордний збір до 97,4 млн.т зерна 5 (*) 0.Значітельно покращилося технічне оснащення сільського господарства. Так, якщо в 1928 році на селі працювало 2 комбайна, 27 тисяч тракторів і 700 вантажних автомобілів, то в 1940 році вже 182 тисячі комбайнів, 531 тисячі тракторів і 228 тисяч вантажних автомобілів. 5 (**)< p> Незважаючи на об'єктивні труднощі і перекручення в колгоспному будівництві, селянство в кінцевому рахунку взяло колгоспний лад. Якісним чином змінилася все життя селянства; умови праці, соціальні відносини, думки, настрої, звички.\nСлід також відзначити і підкреслити, що колгоспне селянство багато зробив для країни, для зміцнення її економічної та оборонної могутності, що проявилося в роки Великої Вітчизняної війни і в наступні періоди.\nПеретворення, що проводилися в країні, не могли не торкнутися і духовної сфери суспільства. Цей процес одержав назву культурної революції., Яка почала здійснюватися з перших років Радянської влади, але яка широко розгорнулася лише в період реконструкції народного господарства.\nПеретворення в духовно-культурній сфері розгорталися за наступними напрямками: - ліквідація неписьменності і введення загального навчання; - підготовка фахівців для народного господарства через вищу і середню спеціальну освіту; - розвиток науки як фундаментальної, так і прикладної; - створення творчих союзів і розвиток художньої культури ; - становлення багатонаціональної культури; - ідеологічна робота з пропаганди соціалістичного способу життя і мобілізації мас на соціалістичне будівництво.\nЗдійснення перетворень у культурно-духовній сфері здійснювалося в особливих умовах перехідного періоду, коли у великій мірі позначалися: по-перше, поголовна неграмотність населення, по-друге, збереження культури царського часу з великим впливом релігії, великодержавної духовної та національної політики, по-третє , вплив буржуазної культури та її носіїв в особі старої інтелігенції; по-четверте, еміграція значної частини наукової та творчої інтелігенції, і, по-п'яте, необхідність прискореної підготовки технічних кадрів для промисловості.\nНайпершим завданням культурного будівництва була ліквідація неписьменності (1920 рік - 32% грамотних). У 1923 році виникає добровільне товариство "Геть неписьменність". Особливу роль в роботі цього суспільства зіграли комсомол і профспілки. До кінця 30-х років були досягнуті значні результати в ліквідації неписьменності. У 1939 році 81% населення віком від дев'яти до сорока років стало грамотним. Особливо разючі були успіхи у ліквідації неписьменності серед населення національних республік. Сорок народів отримали свою писемність, 70% населення стало грамотним. 5 (*)\nБагато уваги приділялося розвитку радянської школи. З 1930 року вводиться загальне обов'язкове початкове навчання детей.В роки другої п'ятирічки вводиться семирічне навчання в місті і частково на селі. Одночасно вирішувалася проблема підвищення якості навчання у школі.\nОднією з найважливіших завдань культурного будівництва стала підготовка фахівців через вищі та середні спеціальні навчальні заклади. Для промисловості і сільського господарства за роки двох перших п'ятирічок у вузах і технікумах було підготовлено близько двох млн. фахівців. У 1940 році в СРСР налічувалося 817 вузів, де навчалося 812 тис. студентів. (в 1928 році - 148 вузів і 169 тис. студентів). У 1925 році була введена система аспірантури для підготовки наукових працівників і викладачів вищої школи.\nОсобливу увагу політичне керівництво країни приділяло підвищення ролі науки. На її розвиток виділялися значні кошти. У 30-ті роки значно розширюється діяльність Академії наук СРСР. У ній було створено ряд нових науково-дослідних інститутів. З 1932 року Академія наук СРСР приступила до створення своїх філій у національних республік ------------------------------------ ----------------------- 5 * 4 У 1897 році згідно перепису в Росії освіта више4начального мали лише 1,6 млн. чоловік. У 1913 році только4290 тисяч чоловік мали вищу і середню спеціальну образо 4ваніе. (Народне господарство СРСР за 70 років. - С.38.). ликах, які згодом були перетворені в республіканські академії наук. Вони стали великими центрами наукової роботи і зіграли значну роль у розвитку науки, економіки та культУрів в республіках. До кінця 30-х років в країні налічувалося близько 1800 наукових установ, у яких працювало більше 98 тисяч наукових співробітників. У ряді галузей науки вітчизняними вченими були досягнуті видатні результати.\nПоказником високого рівня розвитку науки і техніки, а також економічних можливостей країни стали створені в 30-і роки радянські літаки, на яких були встановлені світові рекорди безпосадкових перелетов.Прістальное увагу політичне керівництво країни приділяло розвитку художньої культури. Чудово розуміючи значення літератури і мистецтва як засоби ідейного впливу на людину, ідеологічні органи Комуністичної партії здійснювали активний вплив на формування творчої інтелігенції та гуманітарний розвиток радянського суспільства.\nУ 1932 році були реорганізовані літературно-мистецькі організації та визначено завдання радянської багатонаціональної культури, передбачалося створення творчих спілок. У 1933 році створюється Союз радянських композиторів, тоді ж - Союз радянських художників, а в 1934 році - Союз радянських письменників. У 1936 році утворено Комітет у справах мистецтв при РНК СРСР.\nУ 30-і роки радянські письменники, художники, композитори створили цілий ряд видатних творів художньої культури, які стали досягненнями не лише вітчизняної, але й світової культури.\nДосягнення культурної революції довоєнного періоду і перетворення в інших сферах безперечні. Однак варто враховувати і ту обставину, що для політичного життя радянського суспільства кінця 20-х і 30-х років характерна тенденція до встановлення авторитарного режиму в системі партійно-державного керівництва країною, посилення бюрократизму, стримування демократичного потенціалу радянського ладу, формування культу особистості керівника партії І. В. Сталіна.\n4. Політичні репресії.\nТрагічною сторінкою увійшли в історію Радянського держави політичні репресії 30 - 40-х років. Породжені вони були як об'єктивними, так і суб'єктивними причинами. Средіоб'ектівних. причин можна назвати такі: - процес вилучення і переділу власності, як необхідної умови революції, відбувався протягом 20 років і неминуче викликав протидію соціальних сил.. Першим етапом була конфіскація поміщицьких земель, націоналізація промисловості в 1917 - 1920 рр.. Цей етап характеризувався громадянською війною, білим і червоним терором. Другим етапом була націоналізація приватної власності і вилучення землі у куркулів в кінці 20-х - першій половині 30-х років. Опір носило характер непокори і проривалися епізодів насильства; - накопичений потенціал жорстокості. за роки світової, громадянської війни, інтервенції і заколотів. Мільйони людей перебували у збройній боротьбі один проти одного ряд років і важко було очікувати швидкого примирення і загальної консолідації. У періоди криз і наростання соціальних проблем обстановка загострювалася; - збереглася і постійного


"Моя квітуча Україна. Сумський каледоскоп"\n[ HOME ] "Моя квітуча Україна. Сумський каледоскоп"\n|"Моя квітуча Україна" «Одеса»|"Моя квітуча Україна" «Запоріжжя»|"Моя квітуча Україна" «Поділля»|"Моя квітуча Україна. Харків у перспективі часу"\nКіровоградська обласна організація НСФХУ,\nСумська обласна організація НСФХУ.\nв рамках циклу виставок проекту Сергія Зайцева представляють VІІІ проект\n«Моя квітуча Україна. Сумський калейдоскоп»\nВ рамках проекту «Моя квітуча Україна», майстри фотографії Сум представляють свою творчість, на фотовиставці в Кіровограді : Алмазова Олена, Бершов Валерій, Беспала Любов, Бєлявський Олександр, Бугаєнко Сергій, Говорухіна Наталія, Горбаченко Олександр, Грива Сергій, Гуцан Сергій, Давіденко Руслан, Дериземля Анатолій, Зубченко Дмитро, Ковальова Наталія, Колєсніков Сергій, Корженко Олег, Краснянський Сергій, Миколенко Олександр, Ройченко Ігор, Тимошенко Вікторія, Чічерін Михайло, Шіпіцин Евген, Шульга Борис.\nНа фотовиставці в Кіровограді представляють свою творчість майстри фотографії Сум:\nШановні жителі та гості міста! Запрошуємо на презентацію фотовиставки „Суми” - 16 травня 2012 року о 14.00 у холі І поверху Кіровоградської обласної універсальної наукової бібліотеки ім. Д.І. Чижевського.\nВідкриття фотовиставки відбудеться у бібліотеці за адресою: м. Кіровоград, вул. Велика Перспективна, 24.\nМісто Суми – адміністративний, культурний і економічний центр Сумської області. Місто стоїть на берегах ріки Псел та її приток Сумки і Стрілки. Історія міста починається з 1655 р., коли група козаків на чолі з отаманом Герасимом Кондратьєвим прийшла з містечка Ставище, що на Київщині, і оселилася у цій місцевості.\nПротягом 1658 – 1765 рр. Суми були центром Сумського слобідського полку, а після ліквідації козацького самоврядування перетворилися на повітове місто Слобідсько-Української (з 1835 р. – Харківської) губернії. З історією міста Суми та Сумщини можна ознайомитись в Сумському обласному краєзнавчому музеї, що міститься в будинку земської управи – пам’ятці архітектури ХІХ ст.\nУ ХVІІІ – ХІХ ст. у Сумах було зведено багато архітектурних шедеврів. Це, насамперед, Воскресенська церква – перша мурована споруда в місті, збудована коштом Герасима та Андрія Кондратьєвих у 1702 р. (дзвіницю прибудовано в 1906 р.). Церква поєднує у своїй архітектурі українське бароко з елементами московського церковного зодчества ХVІІ ст. У храмі зберігаються корогви Сумського полку, відбуваються посвячення в козаки.\nХарактерною для Сум є велика кількість зелені. На цьому тлі вирізняється Сумський парк, заснований понад 100 років тому підприємцем і селекціонером І.О. Асмоловим. Тут ростуть понад 80 видів дерев і кущів. Нині цей зелений острівець, розташований неподалік Троїцького собору, є пам’яткою садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення.\nЗ містом пов’язані життя і діяльність «королів» цукрової промисловості кінця XIX – початку XX ст. – династії Харитоненків. Їхній завод на околиці Сум був найбільшим у Європі і ще до 1990 р. давав 20% всього цукру-рафінаду, що вироблявся в СРСР.\nЗначних втрат зазнало місто під час Другої світової війни. Мешканці краю гідно захищали свою землю, беручи участь у жорстоких боях. Відомою особистістю є І.М. Кожедуб – льотчик, тричі Герой Радянського Союзу. З Сумщиною пов’язана діяльність партизанських загонів. Пам’ять про героїзм воїнів і мирних жителів Сум увічнена в багатьох монументах.\nЗ м. Суми пов’язане життя і творчість відомих діячів науки і культури: філософа Г.С. Сковороди, поета І. Ф. Богдановича, художників В.Є. Маковського, К.О. Трутовського та Н.Х. Онацького (ім’я останнього носить обласний художній музей), відомого лікаря П.С. Симонтовського, відомого українського натураліста і медика І.Й. Калениченка, поета-романтика і перекладача П.С. Морачевського, письменника і мовознавця Б.Д. Грінченка, поета Олександра Олеся, російських письменників В.Г. Короленка, О.І. Купріна, А.П. Чехова. Перебуванню А.П. Чехова в Сумах присвячена експозиція музею, що міститься в колишній садибі Линтварьових на Луці, де влітку 1888 та 1889 рр. жив і працював письменник. У музеї можна також ознайомитись з роботами його брата – художника Миколи Чехова. З Сумщиною пов’язана творча діяльність всесвітньо відомого композитора П.І. Чайковського, який неодноразово відвідував селище Низи та місто Тростянець.\nСьогодні Суми – сучасне українське місто зі значним промисловим, економічним, науковим і культурним потенціалом. Провідними галузями є машинобудування, хімічна та харчова промисловість.\nВ Сумах діє 16 православних храмів, римо-католицький костьол, 6 євангельських молитовних будинків, синагога та мусульманська мечеть.\nВищу освіту в місті надають: Сумський державний університет, Сумський педагогічний університет ім. А.С. Макаренка, Національний аграрний університет та Українська академія банківської справи.\nСумська обласна організація Національної Спілки фотохудожників України, яка була створена у вересні 1992 р., - рівноправна місцева організація на добровільних засадах входить до Всеукраїнської організації НСФХУ.\nНаціональна Спілка фотохудожників України – незалежна, добровільна, творча, громадська організація діячів фотомистецтва: фотографів, художників, фотожурналістів, інших спеціалістів, зайнятих в галузі художньої та документальної фотографії, що своєю активною творчою діяльністю сприяють її розвитку.\nЗараз Сумська обласна організація налічує 23 члени Національної Спілки та 7 кандидатів. СООНСФХУ за роки існування провела в Сумах та області 58 персональні фотовиставки членів СОО, та 29 виставок фотомайстрів з інших міст України, Білорусі, Бельгії, Німеччини, Росії та Чехії.\nДвадцятьма двома персональними виставками були представлені наші фотохудожники у різних містах України, Росії та Німеччини. Постійно беруть участь в міжнародних салонах художньої фотографії, які проходять під патронатом FІАР. За популяризацію фотомистецтва, високу техніку і досягнення в міжнародних фотосалонах І. Ройченко та М. Чічеріну Міжнародна федерація художньої фотографії присвоїла їм звання Artist FIAP.\nКолективні колекції фоторобіт членів СОО були представлені на міжнародних виставках художньої фотографії в містах України та за кордоном: Ірані, Арабських Еміратах, Румунії, Бельгії, ФРН та Польщі, де вони одержали нагороди та почесні дипломи.\nТакож відбувається організація та проведення тематичних фотовиставок і виставок документальної фотографії у галереях міста та виставкових залах області.\nБільшість членів спілки постійно проводять майстер-класи з юними фотоаматорами в гуртках м. Суми та області, готують нових кандидатів до вступу до спілки НСФХУ. З 1999 р. спілка бере активну участь в організації та проведенні Українського відкритого фестивалю дитячої фото, кіно та телевізійної творчості «Кришталеві джерела».\nДокументальні фоторепортажі подій, які відбуваються в місті Суми та області, зроблені членами СОО, постійно розміщують в міських та обласних періодичних виданнях.\nЧлени організації постійно надають допомогу в роботі міським фотоклубам «Імпульс» та «Позитив».\nТворча діяльність СОО НСФХУ постійно висвітлюється на сторінках місцевих газет, сфері РМ радіостанцій, на обласному радіо та телебаченні, у програмах ТРК «Відікон» і ATV.


Interplanet Для iPhone cкачати безкоштовно гру Міжпланетный.\nГра Interplanet. Скачати безкоштовно гру Міжпланетный на iPhone, iPad або iPod всього за кілька кліків!\nДля того, щоб скачати Interplanet для iPhone або iPad безкоштовно, ми рекомендуємо вибрати вашу модель мобільного пристрою, і наша система підбере для вас найбільш підходящі файли гри Міжпланетный для iPhone, iPad або iPod. Cкачати Interplanet на телефон або планшет дуже просто: виберіть необхідний файл та натисніть "Скачати" після чого виберіть один із способів скачування!\nОпис гри: Interplanet (Міжпланетный):\nInterplanet - командуйте космічним флотом і боріться за панування над галактикою. Знаходьте планети, багаті цінними мінералами. Побудуйте свою базу, розміщуючи в просторі мінні поля, турелі та іншу захист. Нарощуйте чисельність флоту, відкривайте нові технології. Атакуйте бази супротивників, щоб захопити трофеї.\n2 протиборчі раси\nСкачати гру Interplanet (Міжпланетный) безкоштовно\nCкачати гру Interplanet для iPad безкоштовно. Міжпланетный повна версія.\nВи можете Interplanet скачати на телефон або планшет абсолютно безкоштовно прямо на цьому сайті. Завдяки цій грі ви більше не будете нудьгувати в транспорті, на навчанні або роботі. У Міжпланетный грати одне задоволення! Красива графіка і захоплюючий ігровий процес зможе зайняти вас на довгі години. Без сумніву це одна з кращих ігор на iPad.


Історія школи | Школа-Ліцей №6 м.Тернопіль - Part 12\nПереможці та призери предметних\nміських олімпіад у ювілейний для школи рік\nПепеляєва Анна — 10 клас\nВолинець Андрій — 8 клас\nМарині н Володимир — 11 клас\nЦімерман Олександр — 8 клас\nОстровськнй Андрій — 10 клас\nГевко Андрій — 10 клас\nСупрунюк Богдан — 9 клас\nКоцюруба Михайло — 11 клас\nСиниця Андрій — 9 клас\nСемків Тарас — 11 клас\nПетрига Володимир — 8 клас\nЧернишенко Юрій — 8 клас\nБих Сергій — 7 клас\nСеник Ольга 7 клас\nОмелько Світозар — 10 клас\nВчителі, учні яких вийшли переможцями і призерами\nміських предметних олімпіад:\nОстапчук Ольга М.\nКоли заходиш у нашу школу, — все навкруги оживає і вітає тебе. Ти поринаєш у неповторну атмосферу, де відчуваєш себе самостійною і дорослою, частинкою дружнього, єдиного колективу.\nБули і радощі. Були й невдачі. Але у пам’яті шкільні роки залишаться як найкращі роки нашого життя. У школі ми вперше зрозуміли, шо таке дружба, кохання, чесність. Школа вчила нас бути справжніми людьми, самостійно думати, шукати і знаходити правильну відповідь на складні питання.\nЯ хочу сказати: „Дякую тобі, моя шоста школо, за прекрасні, щасливі шкільні роки! Дякую Вам. мої вчителі, за все, чому Ви мене навчили!“\nучениця 10 класу, травень 1997 р.\nШкола, рідна школа… Що про неї можна сказати, що означає для нас, учнів, це слово?\nУ перший клас нас привели батьки ще зовсім маленькими, безпорадними і несамостійними. Кожен з ас пам’ятає псе життя лагідну першу вчительку, відчуття гордості за першу „п’ятірку“ і почуття провини за першу „двійку”. Тут, у школі, ми почерпнули для себе чимало цікавого, знайшли хороших друзів.\nУ школі ми виросли, змужніли, стали самостійними. У мене зі школою пов’язано багато щасливих спогадів, хоча, звичайно, як і у кожного, були й прикрощі. Навчаючись у молодших класах, я любила свою школу, але ще повністю не усвідомлювала, наскільки вона мені дорога. Стаючи старшою, я все більше і більше зріднилась з нею. зараз взагалі не уявляю свого життя без школи. Школа – це частинка мене, а я її. Люблю свою школу за все: і за вчителів – добрих і строгих, ласкавих, за цінні знання, які вони нам дають, і за хороших друзів.\nЯ закінчую десятий клас… На наступний рік – буду випускницею, вже не раз я з острахом думала про те, що через рік доведеться покидати стіни рідної школи — наш другий дім. У моєму серці назавжди залишаться теплі спогади про шкільні роки, і хочу залишити хороші спогади про себе\nЯ завжди любитиму тебе, моя рідна школо, Вас мої милі вчителі-наставники, і Вас — мої любі друзі!\nРідна школо! Я — Мандзій Володимир Романович (Муха). Той рік, що я тут провчився, був найкращим з десяти років, що я взагалі вчився. Тому хочу побажати цій школі довго стояти на підвалинах, закладених 50 років тому, і завжди випускати тільки добрих, чуйних і розумних дітей. Я дуже сумуватиму за школою і часто навідуватимусь сюди. Я не прощаюсь, а кажу: „До зустрічі – школо!“\nЯ дуже радий, що навчався в цій школі 10 років. Якщо була б така можливість, я б ще навчався 10 років. Бажаю нашій школі довгих і спокійних літ життя!\nЯ, учениця 11-го класу, випуск 1997 p., Слободян Ірина. Хочу побажати школі всього найкращого. І не тільки школі, а й усім вчителям. Це дуже хороша, весела школа. Я її ніколи не забуду. Всього найкращого!\nЯ вчився у цій школі 10 років. Ніколи нічого не вчив, але все знав. Тут найкращі вчителі. Дуже гарна школа, найкраща у Тернополі. Щоб вона простояла ще 100 років.\nШкільне життя неможливо забути. Особливо таке, яке пережили ми (наш клас). Навіть у найтрагічніших ситуаціях (у шкільному житті – це „2“) ми не втрачали почуття гумору, були оптимістами. Також треба відмітити героїзм, витримку і „залізні“ нерви нашого педколективу, який\n“скрепя сердце“, зносив наші жарти, витівки і т.д., Я, приміром, ніколи не забуду тих чудових вчителів, які мене навчали протягом 10 років. Сподіваюсь, що і мої однокласники також. Кожного року чекайте наш 11-й клас на „Вечорі випускників“.\nШкола — це єднання чогось доброго та інколи її поганого. Я дуже шкодую, що залишаю шкільні пороги, але приходитиму до школи. Обіцяю ніколи не забути життя у школі. А в моїй пам’яті назавжди залишиться дуже-дуже справедливий вчитель — Заблоцький Ігор Євгенович. На уроках фізики було дуже-дуже цікаво. Навіть у найскладніших ситуаціях Ігор Євгенович знаходив вихід – жарт. Я ніколи не забуду і оцінок: „1+“, 2+“, „З-“, „4+“, „4-“, „5“, які ставив тільки Ігор Євгенович.\nЯ не забуду ніколи класного керівника – Вишневську Ларису Петрівну. Це, на мою думку, добра, чуйна, ніжна, лагідна жінка. Вона ніколи нікого не залишала в біді. Лариса Петрівна завжди допомагала усім. Вона була „палочка-виручалочка“ та „шкільна мати“.\nМороз Олександра Юліанівна – най-найдобріша людина у світі. Вона дуже гарно пояснювала теми з історії. Лариса Петрівна і Олександра Юліанівна були наші „шкільні матері“.\nЯ ніколи не забуду директора СШ №6 — Остапчука Олександра Миколайовича. Він – добрий, зовсім немстивий на іспитах.\nШкола залишила мені різні спогади. Але із задоволенням я би повернулася назад у школу.\n12.06.1997 р. — після останнього іспиту з географії.\nШколо! Я ніколи не забуду тебе. Не забуду неповторні шкільні роки, вчителів. Також завжди пам’ятатиму „шкільну маму” Ларису Петрівну, а також „шкільного татуся” Олександра Миколайовича, і всіх шкільних мешканців.\nВітаю педагогічний колектив школи №6 з 50-літтям! Нехай зерна знання, які Ви сієте на шкільній нині, дають тільки хороший врожай. Щастя Вам, успіхів і творчої наснаги.\nЗ повагою випускник СШ№ 6,\nу справах сім’ї та молоді міськвиконкому\nМаленька зернинка, посіяна в людській душі у роки раннього дитинства, стає у зрілі роки могутнім деревом. Це залежить від того, яку зернину посіяно і у який грунт…\nТільки особистість може вплинути на розвиток особистості.\nДорожіть дитячим довір’ям… Вважайте справою своєї честі, щоб предмет, який ви викладаєте для дітей, був найцікавішим, щоб якомога більше учнів, як про щастя, мріяли про творчість у сфері науки, основи якої ви викладаєте у школі. Боріться за думку й серце своїх вихованців…\nЗичу добра і радості своїм колегам і учням ЗОШ №6 м. Тернополя з нагоди піввікового ювілею школи.\nЗ повагою Ж.ХАНЗЕЛЬ,\nколишній заступник директора СШ №6.\nВітаю Вас з цісю знаменною датою у житті Вашої школи від імені будівників, шо тридцять сім років тому побудували цю прекрасну школу.\nЧас був гарячий. У шістдесяті роки майже все місто було будівельним майданчиком. Всюди працювали баштові крани місто будувалося.\nМені пощастило у ці роки приїхати до Тернополя і разом з тернополянами відбудовувати місто.\nЗі мною іса спорудженні школи працювали прекрасні люди —майстри будівельної справи: майстер Братасюк, бригади Степана Гаврилишина, Віктора Дмитрука, Володимира Кашішина, Івана Снігура, Володимира Готри та ін.\nПрацювали у дві зміни. Будівництво школи тривало 11 місяців, і напередодні 1960-1961 навчального року школа запрацювала.\nВелику допомогу на завершальному етапі будівництва школи надав колектив викладачів Вашої школи, який очолював директор Дмитро Васильович Барановський.\nБажаю Вам всім міцного здоров’я, наснаги і надалі успішно виконувати почесну місію вчити грамоті, готувати свідомих громадян нашого суспільства\nвипускник Тернопільської середньої ШКОЛИ\n№6 1968 року. Нині — начальник управління\nекономіки Тернопільської облдержадміністрації,\nЗ висоти 1997 року шкільні роки тридцятирічної давності видаються далеким минулим, і просто не віриться, що так швидко збіг час. Смішними сьогодні виглядають ті наші шкільні проблеми, які, здавалось тоді, мали для нас велетенське значення: як підготувати реферат, як виготовити дослідний прилад для кабінету фізики чи хімії, як одночасно побувати на занятті технічного гуртка, пограти у футбол і подивитись новий фільм у кінотеатрі, яку причину знайти для того, щоб виправдати вдома далеко не похвальний запис класного керівника або вчителя німецької мови у щоденнику.\nБули у нас цікаві і улюблені уроки. Вже тоді, у далекому 1967-1968 роках цікаві і сміливі експерименти щодо індивідуалізації підходу до навчання, щодо пошуку і розвитку нахилів учнів, з випередженням часу на чверть століття, проводив на уроках фізики Роберт Петрович Цирульник, вчили добра класний керівник Галина Степанівна Вітковська і Ніна Петрівна Євсєєаа, педагогічним талантом на уроках трудового навчання зачаровував Михайло Семенович Олешко.\nУ кожного з нас були свої улюблені предмети, свої захоплення і вже якось так трапилось, що, попри своє технічне аматорство (ніколи до того та й опісля не мав якихось нахилів до поезії), в останній день навчання за декілька хвилин написав вірш про останній дзвінок. А через годину той останній дзвінок пролунав для нас, випускників 1968 року.\nСьогодні я вітаю і наших вчителів, і педагогічний колектив, і випускників всіх років і учнів з 50-річчям школи. Щастя Вам і добра!\nАкорди останні минають\nІ радісно серце щемить,\nХвилини останні минають,\nА потім — дзвінок задзвенить…\nДля нас — цей дзвінок вже останній:\nБо завтра — не учні вже ми,\nІ, як традиція давня,\nСьогодні прийшли ми сюди.\nСьогодні подяку складаєм\nМи рідним своїм вчителям,\nМи радості всім Вам бажаєм —\nТого, що бажали Ви нам.\nВи всі свої сили і вміння,\nУсе віддавали для нас,\nБезсмертне садили насіння,\nЗа що не забудемо Вас!\nСьогодні, під спів мелодійний\nОстаннього в школі дзвінка.\nВітчизні клянемося рідній\nІ клятву складаємо Вам:\nМи Вас пам’ятатимем, рідні,\nІ школу оцю, що стоїть,\nВітчизні ми будемо вірні\nВ її найсутужнішу мить!\nм.Тернопіль, СШ №6,\n10-Б клас, 24 травня 1968 р.


Грецька Республіка розташована на Балканському півострові і на численних островах. Найбільшим за площею (8 270 км2) вважається острів Крит, на якому проживає понад 600 тисяч чоловік корінного населення. Він омивається водами трьох морів: Лівійським, Крітським і Іонічним.\nУ статті ми розповімо про острів Крит. Опис і пам’ятки його – це дві важливі теми, які будуть розглянуті в статті. Острів приваблює туристів з багатьох країн світу, так як Кріт був центром мінойської цивілізації – найдавнішою на Європейському континенті.\nІсторія острова Кріт\nПерші поселення на території з’явилися приблизно сім тисяч років тому. Самим великим для того часу було міське поселення – місто Кносс, розташований біля сучасного Іракліона. Кносс був знищений для будівельної площадки, на якій побудували Кноський палац.\nУ другому тисячолітті до нашого літочислення на території острова виникли чотири окремих невеликих держави.\nНаселення складалося з минойцев (представники мінойської цивілізації) і переселенців, які емігрували з материкової частини Давньої Європи. Жителі цих царств займалися розведенням сільськогосподарських культур, піратством і вели торгівлю з Давнім Єгиптом.\nДо виверження вулкана Санторін на острові Санторіні (найбільше виверження в історії людства, в результаті якого з’явився міф про Атлантиду) на Криті проживало понад один мільйон чоловік.\nЧерез деякий час на острові з’явилися давньогрецькі племена дорійців. Цю частину історії Криту історики називають «дорийское вторгнення». Ними були створені більш ста громад (поліси), на чолі яких стояв буля (рада з тридцяти членів).\nВ 75 році до н.е. на острові утворилася територіальна одиниця Крит (провінція). А в 767 році в цій провінції було створено військово-адміністративний округ з метою захисту від зовнішніх ворогів, через 57 років він був захоплений мусульманами, які на острові створили мусульманська держава.\nУ 1205 році територія була відвойована у мусульман католиками, які створили королівство Крит, протягом кількох століть він був під контролем Італії. Численні військові дії на території острова призвели до Критському повстання, що проходив у період 1897 – 1898 рр., завдяки якому було створено самостійне Критське держава. А з 1913 року і по нинішній час острів знаходиться в складі Грецької Республіки.\nНа початку XX століття у Греції почав розвиватися спортивний туризм. Через деякий час розвиток туристичної інфраструктури призвело до того, що в республіці стали популярними та інші види міжнародного туризму. У зв’язку з цим острів Крит, пам’ятки якого ми будемо розглядати далі, став самим популярним центром пізнавального туризму.\nЗараз це найбільш відомий регіон для відпочинку в Греції. Він щорічно приймає більше двох мільйонів туристів, охочих відвідати унікальні пам’ятки культури, більшість з яких знаходяться під охороною ЮНЕСКО як Всесвітнє спадщина.\nНайпопулярнішими містами для любителів історії вважаються Ханья, Ретімно, Лассіті, Іракліон і Херсоніссос. Там розташовані пам’ятки культури, пов’язані з історією острова, і інші визначні пам’ятки Криту.\nУ південній частині острова розташовується місто Ханья, територія якого була заселена 4 000 років тому. За всю свою історію він належав трьох імперій: Римської, Османської та Візантійської.\nУ старій частині міста розташовано багато історичних пам’яток, які приваблюють гостей міста. Основними визначними пам’ятками Криту і міста Ханья вважаються фортеця Франгокастелло, ущелина Самарія, древнє місто Аптера і мечеть Яничарів.\n«Замок Святого Микити»\nУ 1371 році венеціанці, які свого часу завоювали острів Крит, вирішили побудувати форт з метою відбиття набігів піратів. Через три року фортеця була повністю побудована. Вона отримала назву «замок Святого Микити». Але корінне населення споруда назвало «Франгокастелло», що в перекладі означає «замок чужинців».\nЗараз на території фортеці, що має площу 4 000 м2, проводяться концерти різного спрямування. В 15 км від Ханья туристи можуть оглянути руїни древнього міста Аптера, який у VII столітті був частково зруйнований і остаточно знищений воїнами Османської імперії.\nНайстарішою спорудою міста вважається мусульманський храм – мечеть Яничарів (Кючук Хасан). Зараз там розташований виставковий зал, де розміщені художні виставки з різною тематикою. Ця пам’ятка Криту знаходиться на території венеціанського порту в історичній частині міста.\nУ північній частині острова розташоване місто Ретімно (90 км від Ханья). Головною визначною пам’яткою цього невеликого затишного містечка вважається Венеціанська фортеця. Будівництво її почалося в 1573 році.\nЗ 1590 року кріпосне споруда виконувала головну задачу – захист від піратів з боку Лівійського моря. В ті часи форт складався з чотирьох п’ятикутних веж, розташованих на кожному розі кріпосної стіни (1 300 м) і трьох укріплень (бастіонів). На території були побудовані різноманітні складські приміщення, палац єпископа, церква і казарми.\nЗараз туристи можуть відвідати фортецю, яка використовується для проведення концертів, вистав та музичних фестивалів. Навпроти головних воріт розташований археологічний музей. Він створений в 1887 році. Музейні експозиції знаходяться в будинку, побудованому турками, яке в той час відігравало роль захисту головного входу на територію форту.\nВідвідувачі фортеці можуть оглянути особливо охоронювані дві статуетки, знайдені археологами при розкопках: статуетку богині з Панкалохори і бронзову скульптуру юнаки.\nНа вулиці Вернаду знаходиться особняк, побудований в XVII столітті, де розташований етнографічний музей. Тут туристи можуть ознайомитися з різноманітними керамічними та металевими виробами майстрів минулих століть.\nВізитною карткою міста є маяк, зведений єгиптянами в 1830 році і встановлений у Венеціанській гавані. В наші дні для корінних жителів і гостей міста Венеціанське споруда вважається популярним місцем відпочинку.\nУ східній частині Криту розташувався місто Лассіті. Він являє курортну зону з численними готелями, базами відпочинку, пансіонатами, готелями, обладнаними за міжнародним стандартом. Назва дано від однойменного плоскогір’я, на якому стоїть місто. Існує версія походження назви цього гірського рельєфу. Вона свідчить, що Лассіті походить від давньогрецького ластос (густозаросший).\nКрім піщаних пляжів, які обладнані в невеликих бухтах, туристів приваблюють рукотворні пам’ятки острова Крит. Основними, які найчастіше відвідують туристи, є:\nпечера Зевса (саме в ній, згідно з міфом, народився легендарний Бог);\nпалац Закрос, побудований в 1700 році до нашого літочислення;\nмонастир Кера Кардиотисса, де знаходиться чудотворна ікона Пресвятої Богородиці;\nострів-фортеця Спіналонга, розташований в затоці Мірабелло.\nЯкі ще відомі пам’ятки Криту, які варто подивитися? Для любителів природи буде цікаво відвідати екопарк Лассинтос. На його території розташовані майстерні, а туристи можуть спостерігати процес виготовлення меду і масла.\nХерсоніссос на Криті\nЯкі є пам’ятки в Херсоніссосі на Криті? На узбережжі Критського моря, на півночі Криту, знаходиться місто Херсоніссос (25 км від столиці острова – міста Іракліон), назва якого походить від давньогрецького слова «півострів».\nНа підставі археологічних розкопок історики встановили, що перші поселення на цій території з’явилися приблизно в 1500 році до н. е. Сучасне місто є головним курортом на Криті і популярним серед молоді, в основному, з Англії, Голландії та Німеччини. Курортна зона має великим числом голландських і ірландських барів, які працюють цілодобово. Туристичне бюро туристам пропонує пляжний відпочинок урізноманітнити пізнавальними екскурсіями по визначних пам’ятках цього древнього міста.\nУ старій частині міста Херсоніссос з часів Римської імперії до наших днів збереглися деякі цивільні і портові споруди. А в селі Потамис туристи можуть ознайомитися з древньою конструкцією водопостачання, завдяки якій подавалася вода в місто.\nЯкі пам’ятки Криту в Греції варто побачити? Любителям історії надається можливість оглянути експозиції етнографічного музею «Лихностатис». Там зібрані предмети критської культури.\nЗ порту туристичне бюро для гостей міста організовує захоплюючі морські екскурсії з відвідуванням невеликого острівця Діа (острів дракона).\nВеликою популярністю у туристів користується екскурсія на туристичному кораблі «Немо». На цьому судні скляне дно, через яке можна спостерігати за життям морських тварин.\nСтолиця Криту –Іракліон. Пам’ятки та історичні факти\nПерлиною Критського регіону і столицею вважається торговий і туристичний центр – Іракліон. Він заснований в 824 році. У період завоювання острова Османською імперією місто було перейменовано в Хандакас. Але на початку XIX століття йому було повернуто колишню назву Гераклея. Через деякий час він отримав статус столиці Криту. Місто також став офіційно наименоваться Іракліон. Причому не тільки столицею острова, але і курортною зоною для туристів будь-якої категорії.\nКрім золотистих піщаних пляжів, обладнаних за міжнародним стандартом, мандрівників приваблюють пам’ятки острова Крит в цілому.\nВ 5 км від столиці знаходиться Кносський палац – головна визначна пам’ятка міста. Він був споруджений більше 2 000 років тому і був резиденцією царя Міноса. З 2003 року це стародавня споруда знаходиться під охороною ЮНЕСКО. Також воно вважається палацом-музеєм під відкритим небом.\nВ центрі міста туристи можуть відвідати музей, де зберігаються археологічні знахідки з мінойського періоду, а в історичному музеї в 22 кімнатах розташовані артефакти візантійського періоду.\nВсі греки доброзичливі по відношенню до гостей, але більш гостинними з них, як зазначають туристи, є корінні жителі острова.\nТепер ви знаєте багато про визначні пам’ятки Криту. Російською мовою говорять багато гіди, тому труднощів не виникне. Сподіваємося, що дана інформація була вам корисна і цікава.


18:08, 15 Листопада 2019 /\nКожна мама з нетерпінням чекає 9 місяців, аби почути голос своєї дитини. Та буває таке, що дітки народжуються передчасно. Це, звісно, створює чимало проблем. Близько 10 % таких немовлят потребують донорської крові.\nУ Ніни Мартинюк почалися пологи на два місяці раніше. Коли малятко з’явилося, його життя опинилося під загрозою.\nСаме для таких діток у п’ятницю, 15 листопада, у перинатальному центрі влаштували акцію, де збирали кров.\nДопомогти дітям прийшло чимало людей. Усі з важливою місією – врятувати чиєсь життя.\nТаку акцію проводять вперше. Організатори обіцяють зробити її постійною. Шкодують, що вона триває лише декілька годин. Далі ж продовжать збирати кров на станції переливання крові.\nТому якщо вам більше 18-ти і ви не пенсійного віку, не хворіли на вірусні гепатити, ВІЛ, СНІД, туберкульоз і декілька інших болячок, не робили татуювання протягом року, сміливо беріть паспорт, ідентифікаційний код та допомагайте діткам боротися за своє здоров’я.\nПрограма "Позиція!" | Вибори ректора СНУ ім. Лесі Українки


Дітей рятівників у Слов’янську запросили до «Центру культури і довкілля» - Деловой Славянск\nДітей рятівників у Слов’янську запросили до «Центру культури і довкілля»\n21 декабря 2019 в 18:22\tКулешов Сергей - -\nНовий рік є одним з найбільш очікуваних свят для кожної дитини. Так , 20 грудня дітей рятівників запросили до «Центру культури і довкілля» м. Слов’янська.\nЗахід проходив у святково вбраній залі, посеред якої милувала око головна окраса усіх новорічних свят — ялинка. Організатори заходу підготували для малечі справжнє театральне дійство.\nТа найбільше радості діти отримали від появи найочікуваніших новорічних гостей – Діда Мороза та Снігуроньки.\nЧитайте также: В Славянске подвели итоги Конкурса «Учитель года 2020» и наградили лучших\nДіти разом з головними дійовими особами свята заспівали новорічні пісні.\nМалеча весело та цікаво провела свій час, а казкові герої привітали всіх дітей та їхніх батьків зі святами і побажали кожній сім’ї веселого та щасливого Нового Року.\nРасстрелы на Майдане: суд разрешил заочное расследование против Януковича\t02 августа в 17:4376\nПересечения с трассой М 03 под Славянском контролирует патрульная полиция\t02 августа в 17:21427\nВ Донецкой области горят свалки\t02 августа в 17:03287\nДень независимости: кому следует избегать мероприятий – рекомендации Минздрава\t02 августа в 16:21221\nВ Дружковке огонь уничтожил гараж, автомобиль и мотоцикл\t02 августа в 16:00326\nУченики Лиманской гимназии завоевали 3-е призовое место на Всеукраинском этапе игры «Сокол» («Джура»)\t02 августа в 15:42164


МінФін, почуй громадськість! .: Ресурсний центр ГУРТ\nМінФін, почуй громадськість!\n8 млрд гривень.\nКожну розмову про громадянське суспільство України потрібно починати з цієї цифри. Це сума коштів, яку українці перерахували на благодійні потреби протягом 2014 року. Це рекордна сума за часи незалежності, і вона майже дорівнює бюджету Міністерства охорони здоров’я. Чи задумувалися Ви, скільки з цих грошей заплатили податків? Кожна благодійна смс «схудла» на 45% податку. Кожна матеріальна допомога на 15-20%.\nБлагодійники збирають кошти, щоб закрити проблеми, з якими держава неспроможна впоратися, а державні органи за це – збирають з благодійників податки. І хочуть збирати їх ще більше.\nОскільки всі громадські організації працюють по білому, то податкова чітко бачить їх ресурси. І в неї така логіка – ми бачимо що у Вас є гроші, тому ми хочемо частину з них забрати. Те, що ці гроші мають піти на благодійні допомоги, на військових, на хворих дітей і т.д – це податківців не цікавить. Їм треба виконувати план надходжень.\nВже зараз триває боротьба за нормальне положення про Реєстр громадських організацій, який приховано від громадськості намагалася протягнути Державна фіскальна служба.\nІ вже зараз готуються нові зміни до Податкового кодексу. Чи включені в нього вимоги благодійників? Ні. Чи створить він кращі умови для громадських організацій? Ні.\nЧи може він погіршити ці умови? Цього ніхто не знає, бо Міністерство фінансів відмовляється виходити на прямий діалог і обговорювати з громадськістю зміни до Податкового кодексу, які будуть стосуватись благодійних та громадських організацій.\nЧи варто миритися з таким підходом? Однозначно НІ.\nІ саме тому, ми, представники громадських та благодійних організацій, запускаємо адвокаційну кампанію «МінФін, почуй громадськість».\nМи маємо три прості вимоги:\nРеєстр неприбутковості не повинен перетворитися на інструмент тиску на громадянське суспільство.\nНовий податковий кодекс має передбачати зменшення податкового тиску на благодійні пожертви.\nВсі норми Податкового кодексу, які стосуються громадських та благодійних організацій обов’язково мають пройти процедуру консультації з громадськістю.\nПідтримуєте наші вимоги? Долучайтеся!\nНадіслати лист звернення до міністра фінансів.\nПідтримати наш флеш-моб в соціальних мережах.\nРозмістити інформацію про кампанію на власних інформаційних ресурсах.\nПриєднатися до публічних заходів в межах кампанії (акцій протесту, круглих столів, зустрічей із представниками міністерства)\nЗараз від кожного громадського активіста, волонтера та благодійника залежить, в яких умовах буде існувати громадянське суспільство України.\nблагодійність міністерство фінансів Мінфін Насіров податки податкова реформа Яресько\n07.10.2015 Анастасія Красносільська\nРуслан Добровольський 2415 днів тому #\nДмитро Лисий 2414 днів тому #\nАнатолій Войтко 2414 днів тому #\nТреба звернутися до суду з позовом до уряду про несправедливість оподаткування. Виграш гарантую.\nАнатолій Войтко, голова Ради З’єднання борців "За справедливість"\nЦей матеріал буде опубліковано в газеті "Вісник малозахищених" № 10\nІгор Алексєєв 2410 днів тому #\nЦе - дійсно дуже важлива справа, але я не дуже добре зрозумів, що я можу зробити.\nПрошу повідомляти мене про майбутні акції та надсилати інформаційні повідомлення, які треба поширювати. Постараюся допомогти.\nКатерина Полякова 2410 днів тому #\nДякуємо, пане Ігоре. Подальші кроки кампанії будуть висвітлені на нашому порталі.\nНаталія Бєдіна 2409 днів тому #\nГотова допомогти, інформуйте, будь ласка, коли і де.\nАнна Чайковська 2408 днів тому #\nПідтримую. Долучаємось! Прошу тримати в курсі подій.\nПавло Ждан 2402 дні тому #\nА звідки цифра?\nВолодимир Хапчук 2386 днів тому #\nЯ в шоке от того, что узнал: "8 млрд гривень.\nЦе сума коштів, яку українці перерахували на благодійні потреби протягом 2014 року. Чи задумувалися Ви, скільки з цих грошей заплатили податків? Кожна благодійна смс «схудла» на 45% податку. Кожна матеріальна допомога на 15-20%."\nОПУБИКОВАЛ здесь: "Минфин услышьте общественность! 8 млрд. грн. пожертвований обложили налогом- это не справедливо!" http://www.lisichansk.in.ua/minfin-uslyshte-obshhestvennost-8-mlrd-grn-pozhertvovanij-oblozhili-nalogom-eto-ne-spravedlivo.html\nВіктор Тиркало 2383 дні тому #\nпідтримую, дійсно за благодійні гроші в нашій країні робиться багато важливих для конкретних людей справ... це і так вже подвійне оподаткування прибутку (добровільне) для благочинників... третє оподаткування - це вже занадто...


Кабачкова ікра по ГОСТу: рецепт на зиму\nКабачки користуються надзвичайною популярністю у городників. Присутня можливість спробувати овоч у свіжому вигляді, приготувати консервацію на зиму. Цікавлячись, як приготувати кабачкову ікру по ГОСТу, бажано уважно вивчити всі рецепти і зрозуміти, в якому випадку продукція стане, як магазинна щодо смакових і ароматних характеристик.\nДва кілограми кабачків без шкірку, насіння.\nСто двадцять р. морквини.\nСто дев’яносто р. томатної пасти.\nВісімдесят р. цибулі.\nДев’яносто р. рослинного масла.\nЧорний і запашний мелений перчики.\nДесять грам солі.\nДвадцять грам піску.\nПерераховані вище компоненти розраховані на один літр готового продукту. Бажано використовувати молоді кабачки, володіють більшою м’якоттю і мінімальною кількістю насіння.\nКожна господиня оцінить, що кабачкова ікра по ГОСТу рецепт володіє приємним смаком і дивним ароматом, корисними властивостями:\nСпочатку миються і очищаються кабачки. Молоді та спеціальні плоди дозволяється вживати з шкіркою, незважаючи на те, що овочі краще чистити. Потім кожен овоч розрізається на 2 частини з видаленням серцевини з насінням. Кабачки рекомендується різати півкільцями і квадратиками.\nМоркву, цибулю очищаються, труться на крупній тертці.\nБлюдо дозволяється готувати в мультиварці з додаванням рослинної олії. Нарізані овочі обсмажуються по черзі: кабачки, моркву з цибулею. Обсмажування відбувається до придбання овочами бежевого кольору.\nОбсмажені овочі обробляються заглибним блендером. Для процедури не рекомендується використання чаші мультиварки: в іншому випадку покриття ємності виявиться зіпсованим.\nПодальша інструкція дозволить зрозуміти, що зробити з єдиною метою: кабачкова ікра як ласощі взимку буде сприйматися.\nПісля досягнення необхідного ступеня подрібнення пюре рекомендується покласти в чашу мультиварки. Передбачається вибір програми «Тушкування» на 40 хвилин без закриття кришкою. Продукт увариться.\nДодаються томатна паста, спеції.\nТривалість гасіння – 20 хвилин.\nДивіться також: Маринований імбир: рецепт в домашніх умовах, білий, рожевий, гострий, з вином, з бальзамічним оцтом\nЗверніть увагу: покроковий рецепт триває. Слід перейти до закочування банок. Кип’ятіння ємності протягом 15 хвилин – не кращий варіант. Банки рекомендується ретельно помити, після чого залити кип’яченою водою на 6 – 8 сантиметрів. Для закриття використовуються кришки, розраховані на подальше використання. Перед закручуванням попередньо кришки опускаються в кип’ячену воду. Дії гарантують: консервація на зиму успішно готова і збережеться тривалий час.\nОптимальний обсяг використовуваних баночок – 400 – 600 грам.\nЛюди знають, наскільки смачною буває класична ікра кабачкова за Гостом СРСР з дотриманням різних стандартів: 2002, 2654, 3, 51926, 86. Сучасні виробники часто відходять від радянської технології, але рекомендації технолога щодо етапів приготування страви в домашніх умовах і відповідних обсягах продуктів, рекомендується дотримуватися.\nОсновне правило: ікра кабачкова за Гостом СРСР вийде смачною на основі дотримання пропорцій використовуваних компонентів. Кожен етап кулінарного процесу відіграє важливу роль і впливає на загальний результат.\nПриготування страви за Гостом рекомендується проводити в домашніх умовах. Ікру дозволяється приготувати не тільки в мультиварці.\nКабачки повністю очищені – 1 кілограм.\nТоматна паста – 95 грам.\nМорквина – 59,5 грам.\nРослинне масло – 46 грам.\nЦибулька – 41 р.\nСіль – 19 р.\nКоріння – 17 р.\nПісок – 10 грам.\nПо 0,5 грама – чорний, запашний перець.\nПотрібно відзначити: рецепт з кабачками, томатною пастою, корінням, морквою буде корисним, смачним. Поставлене завдання облягає покроковий рецепт, доступний для швидкого, легкого виконання:\nКабачки чистяться від шкірки, насіння. Потім овочі нарізаються на шматочки товщиною в 1 см.\nМорква, коріння натираються.\nКласичний варіант дозволяє обсмажувати інгредієнти разом і окремо. Обсмажування стартує після нагрівання масла до температури 180 – 190 градусів. Обсмажування здійснюється при 130 – 140 градусах. Технологія по радянському не дозволяє придбати темно-коричневе забарвлення компонентів.\nКабачки обсмажуються до жовтого кольору з коричневим відтінком, розм’якшеного стану.\nКорінці обсмажуються до м’якого стану, жовтуватого відтінку.\nЦибуля, морква смажаться до м’якості.\nПотім рецепт кабачкової ікри за стандартним варіантом передбачає спільну опрацювання компонентів блендером. Реалізуючи на практиці ікра кабачкова рецепт, допускається використання сухих трав (селера, петрушка, кріп). Маса гаситься протягом півгодини під кришкою сотейника.\nДля успішної реалізації рецепта додається томатна паста з подальшим гасінням 5 – 10 хвилин.\nРекомендується ретельно перешивати компоненти, додати сіль, перчик, пісок за смаком.\nРецептура з фото дозволяє попередньо оцінити красу страви, налаштуватися на кулінарний процес, дегустацію.


Гірники "Жовтневої" провели під землею вже 28 діб. Залишили вмирати? | GreenPost\nШахтарі КЖР протестують під землею вже майже місяць.\nОльга Шевченко2 хв на прочитання01 Жовтня 2020, 15:06\n23 працівника шахти «Жовтнева» продовжують страйк під землею. Вони знаходяться там вже 28 діб. Про це повідомив лідер Незалежної профспілки гірників Михайло Волинець у Facebook.\nВін зазначає, що компромісного рішення щодо вимог протестуючих,до цього часу не знайдено: меморандум між гірниками і Криворізьким залізнорудним комбінатом не підписаний.\nВідомо, що на поверхню піднялися 35 гірників шахти «Родіна». Також Волинець повідомив, що за останню добу один з шахтарів піднявся на поверхню через сімейні обставини, а у Кривому Розі біля адмінбудівлі комбінату тривають наземні мітинги на підтримку гірників КЗРК.\n«Жодної офіційної заяви влади люди не дочекалися. Як і її спроби виступити медіатором у трудовому конфлікті регіонального масштабу.... Але головна тема кабінетів Офісу президента, кулуарів парламенту - НЕ ЛЮДИ, не відкрите порушення трудового законодавства з боку роботодавців та навіть не залучення до залякування українських робітників силових структур...» — написав Волинець.\nНагадаємо, шахтарі КЖР протестують під землею вже майже місяць. Гірники вимагають гідної зарплати, поліпшення умов праці, а також повернення пільг, які скоротили в 2016 році.\nВідомо, що на підтримку шахтарів оголосили страйк залізничники Кривого Рогу. У середу працівники Криворізького локомотивного депо завершили одноденний «італійський страйк».\n3 вересня у Кривому Розі залишилися під землею після зміни 29 шахтарів шахти «Жовтнева». Вони вимагають від керівництва дотримуватися умов трудового договору, покращити умови праці, вчасно та повністю виплачувати зарплати, а також повернути пільгові списки.\n3 хв на прочитання58 хвилин тому


20 слухових апаратів для Сосницької громади | UWCF\nUWCF подарував 20 слухових апаратів Сосницькій громаді\nЩе 14 дітей та дорослих з вадами слуху отримали апарати за Проєктом «ПОЧУТИ СВІТ» для дітей та дорослих програми «Крокуємо в країну Здоров'я» Благодійного фонду «Об’єднання світових культур» (United World Cultures Foundation, UWCF).\n2-3 червня співробітники Проекту «ПОЧУТИ СВІТ» для дітей та дорослих програми «Крокуємо в країну Здоров'я» Благодійного фонду «Об’єднання світових культур» (United World Cultures Foundation, UWCF) та Центру «Майстерня гарного слуху» відвідали Сосницьку громаду Корюківського району Чернігівської області, де зустрілися з дорослими та дітьми, для видачі слухових апаратів.\nПід час передачі апаратів усі вони були індивідуально налаштовані для кожної дитини та дорослого фахівцями Центру «Майстерня гарного слуху».\n«Такі слухові апарати – це маленькі комп’ютери, які дозволять дітям та дорослим чути, адаптуватися до соціуму, отримувати інклюзивну освіту. Ми дякуємо за теплий прийом і чітку організацію Голові Сосницької громади Андрію Портному, директору Сосницького навчально-реабілітаційного центру Лілії Саприкіній, Територіальному центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) смт. Сосниця та жителям Сосницької громади Чернігівської обл. із забезпеченням пільгової категорії населення громади, в т.ч. ветеранів другої світової війни, учасників АТО/ООС та дітей слуховими апаратами. Звісно, що цей проєкт ми не будемо зупиняти. Кожна дитина та дорослий в громаді, які цього потребують, повинні бути забезпечені слуховими апаратами, щоб розвиватися та одужувати», - резюмувала Людмила Лисенко, керманич Проєкту «ПОЧУТИ СВІТ» для дітей та дорослих програми «Крокуємо в країну Здоров'я» Благодійного фонду «Об’єднання світових культур».\n«Таке обладнання є дуже важливим та необхідним, адже дозволяє дітям з вадами слуху чути. Закуплені слухові апарати досить дороговартісні, не кожна родина може собі таке дозволити. Я ніколи не забуду ту хвилину, коли моя учениця радісна разом з батьками вийшла з кабінету та сказала мені: «Лілія Василівно! Я знову чую, і навіть як я дихаю! Для нас дуже важливо, щоб наші діти отримали можливість по-іншому сприймати цей світ!», – крізь сльози розповідає Лілія Саприкіна, директор Сосницького навчально-реабілітаційного центру.\nВсього слухові апарати отримали: дорослі з смт. Сосниця – 5 осіб, підопічні Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) смт. Сосниця та Сосницької громади – 6 осіб, Сосницького навчально-реабілітаційного центру – 3 дитини.\nУ реабілітації слуху слуховий апарат займає важливе місце. Відомо, що все живе перебуває в постійному русі, без якого неможливе життя. Для рецепторів органу слуху джерелом руху є звук. Якщо не подавати звук (в першу чергу – мову) необхідної сили і частоти, то людський слух згасає. Для слабочуючих людей слуховий апарат стає джерелом звуку (свого роду тренажером), стимулятором нервових закінчень слухового нерву і нейронів кори головного мозку, що відповідають за сприйняття звуків. Якщо людина з народження не чує, то і говорити, як правило, не може. Не всі знають, що якщо людину з нормальним слухом помістити в світ тиші, то через кілька років вона перестане розбирати слова і мову. З пам’яті нашого «комп’ютера» — головного мозку стираються слова, знайомі звуки. Приблизно те ж відбувається з людиною, що недочуває. День за днем вона не чує окремі словосполучення, які з часом стираються з пам’яті. Відновити розбірливість почутої мови легше, якщо слуховим апаратом почати користуватися якомога раніше.\n«Необхідно своєчасно видати слухові апарати діткам та дорослим людям, аби вони мали змогу повноцінного розвитку мозку. У випадку, коли він отримує недостатню кількість зорової чи слухової інформації, наприклад, відбувається уповільнення діяльності однієї з півкуль. Тому ми як слухопротезисти прагнемо якнайшвидше забезпечити дітей та дорослих слуховим приладдям, щоб вони заговорили. Вони мають добре чути», – зауважили Наталя Конюшняк та Олексій Козич слухопротезисти Центру «Майстерня гарного слуху».\nЛюдина чує двома вухами. Тому, якщо слух знижений на обидва вуха, для нормального природного сприйняття звуків необхідні два слухових апарати. У будь-якому віці, при будь-якій втраті слуху два апарати покращують розбірливість мови, маскують вушний шум, при цьому обидва вуха «тренуються» і сповільнюється подальше зниження слуху.\nНе залишайтесь наодинці з недочуванням, звертайтеся до Проєкту «ПОЧУТИ СВІТ» для дітей та дорослих програми «Крокуємо в країну Здоров'я» Благодійного фонду «Об’єднання світових культур» (United World Cultures Foundation, UWCF).


ФОПів не можна буде брати на роботу - Тернопільський Медіа Центр\n16 Січня 2022 Р. - 21:06\nФОПів не можна буде брати на роботу\nКабмін подав до Верховної Ради проект закону, який повинен змусити роботодавців оформляти трудові відносини з найманими працівниками по-білому. Іншими словами, приватні компанії можуть змусити укладати з працівниками трудові договори.\nЯк говориться в матеріалі Сегодня, громадське обговорення цього законопроекту почалося ще 6 лютого 2019 року, а в парламенті він був зареєстрований 9 лютого 2021 року.\nЯк говориться в пояснювальній записці до законопроекту, роботодавці зловживають правом на укладення цивільно-правових договорів – укладають з найманими працівниками не трудовий договір (робота за трудовою книжкою), а змушують реєструватися фізособами-підприємцями та укладають цивільно-правові договори: договору підряду, договору про надання послуг і т. д. Або взагалі не укладають жодних договорів.\nЗ точки зору закону, такі відносини не розглядаються як трудові. Відповідно, працівник не може претендувати на соціальний пакет, як то оплата лікарняних, захист від невмотивованого звільнення і т. д. А роботодавець звільняє себе від сплати зарплатних податків. І, крім того, може істотно економити на інших податках.\n– У нас є цілий ряд великих компаній, які утворюють просто конгломерати фізосіб-підприємців. Є тільки корпоративна вивіска, бренд, а під цим брендом працюють кілька десятків або навіть кілька сотень ФОП. Зараз ФОП можуть мати річний оборот до 7 млн грн, не сплачуючи ПДВ. Відповідно, якщо у великій компанії працюють 100 ФОП, вони можуть зробити оборот 700 млн грн, який можна показати, сплативши лише 5%, не сплачуючи ПДВ, не сплачуючи податок на прибуток, – пояснює економічний експерт Олексій Кущ.\n15.02.2021 о 16:35 212\nТеги: підприємцізаконопроектФОПпідприєВерхвона Радатрудовий договір\nУ Тернополі проходить виставка «Рушники єднання» 16.01.2022 60