Контекстна реклама Google: як дізнатися вартість?\nДля рекламодавців контекстна реклама Google представлена системою Google AdWords. Дана система контекстної реклами дозволяє розміщувати контекстні оголошення в текстовому, графічному і мультимедійному форматі в пошуковій системі Google, а також на сайтах, що входять до контекстно-медійної мережі Google.\nКонтекстна реклама Google оплачується рекламодавцем залежно від налаштувань рекламної кампанії: за кожен клік по рекламному оголошенню або за кожну 1000 показів даного оголошення. Вартість, що встановлюється за кожен клік, називається ставкою за кліки. Вартість, що встановлюється за кожну тисячу показів, називається ставкою за покази.\nЗа допомогою інструменту “Оцінювач трафіку” у своєму акаунті Google AdWords рекламодавець може дізнатися середню вартість кліка по оголошенню, прогнозований щоденний бюджет на ведення рекламної кампанії. Така інформація допомагає правильно оцінити витрати на контекстну рекламу.\nДля отримання оцінки слід увести у відповідне поле потрібне ключове слово (слова) і вказати максимальну ставку за клік - максимальну суму, яку готовий витратити рекламодавець для показу оголошення. Якщо ціна потрапляння даного оголошення в покази перевищить зазначену максимальну ставку, оголошення не буде показане.\nДля отримання результатів оцінки слід натиснути кнопку “Оцінити”. Рекламодавець отримує інформацію про кількість запитів на місяць за обраним ключовим словом, середньої вартості кліка, позиції оголошення, середню кількість кліків в день, середньому щоденному бюджеті.\nПри розміщенні контекстних рекламних оголошень у пошуковій і медійній мережі Google ані оголошення зі ставкою за кліки, ані оголошення зі ставкою за покази не мають переваг: всі оголошення беруть участь в одному аукціоні .\nЩоб контекстна реклама Google була продемонстрована користувачам пошукової мережі і медійної мережі Google необхідно порівнювати оголошення з оплатою за кліки та оголошення з оплатою за покази і присвоювати їм рейтинг. Чим вищий рейтинг оголошення, тим вищою буде його позиція при демонстрації оголошення користувачам.\nДля складання рейтингу оголошень з різними типами оплати (за кліки і за покази) використовується принцип ефективної ціни за тисячу показів - це еквівалентний рейтинг для оголошень з оплатою за кліки, який виражається в показах.\nПростіше кажучи, ефективна ціна за тисячу показів може бути розрахована так :\n(середній щоденний бюджет/кількість показів у день)*1000, де\n- Середній щоденний бюджет - це дані, отримані при використанні інструмента “Оцінювач трафіку”;\n- Кількість показів у день - середня кількість показів у день, розраховується як 1/30 частина від загальної кількості показів за обраним ключовим словом на місяць (приймається, що в 1 місяці 30 днів)\nТаким чином, знаючи, як розраховується середня вартість кожного кліка і середня вартість за 1000 показів, можна скласти прогноз бюджету на ведення рекламної кампанії за кожним із типів оплати. Порівнюючи отримані прогнози, можна вибрати, який тип оплати буде оптимальним.\nПри цьому слід пам'ятати, що якщо контекстна реклама Google призначена для підвищення впізнаваності компанії чи бренду, то важливо максимально часто показувати контекстні оголошення користувачам. У цьому випадку рекомендується обирати оплату за покази. Якщо ж важливіше отримати переходи потенційних покупців на основний сайт рекламодавця, то рекомендується оплата за кліки - так з рекламодавця зніматимуться гроші тільки за кожний вчинений за посиланням у оголошенні перехід зацікавленого користувача.\nКонтекстна реклама Google - ефективний інструмент із залучення цільових відвідувачів на сайт, підвищення впізнаваності компанії та її продукції. Грамотне ведення рекламної кампанії в системі Google AdWords допомагає раціонально витрачати рекламний бюджет, оптимізуючи витрати на контекстну рекламу.\nУ студії веб-дизайну WebStudio2U працюють сертифіковані фахівці з контекстної реклами, що володіють усіма необхідними знаннями та навичками роботи із системами контекстної реклами, досвідом ведення успішних рекламних кампаній. З WebStudio2U ви можете бути впевнені в ефективності обраних місць розміщення оголошень, високій якості та релевантності складених оголошень, оптимальному розподілі коштів рекламного бюджету з метою досягнення найвищих результатів.\nЗамовте проведення рекламної кампанії в провідних системах контекстної реклами прямо зараз!\nконтекстна реклама, контекстна реклама вартість, контекстна реклама google, google adwords\nWebStudio2U інтернет-реклама Контекстна реклама Google: як дізнатися вартість?


Кропивницька "Зірка" вдома мінімально перемогла "Ворсклу" | Перша електронна газета\nКропивницька “Зірка” вдома мінімально перемогла “Ворсклу”\n08.04.2017 19:01 Спорт\nСьогодні, 8 квітня, кропивницька “Зірка” у рамках 24-го туру Ліги парі-матч перемогла вдома полтавську “Ворсклу”. Матч завершився з рахунком 1:0.\nПерший тайм команди відіграли по нулям. У Кропивницькому під час гри накрапав дощ, тому загальна швидкість гри була не досить високою.\nНа перших же хвилинах “Ворскла” створила небезпечний момент, але приголомшити кропивничан не вдалося.\nДолю матчу вирішив єдиний гол захисника “Зірки” Екіса Борхи, який він забив на 61 хвилині. Після подачі Білонога з кутового воротар полтавчан відбив м’яч у падінні, але той залишився у межах воротарського майданчика і захисник “Зірки” добив шкіряну кулю у ворота.\nДо завершення матчу кропивничани створили ще декілька небезпечних моментів, але забити ще раз не вдалося.


≫ Наливна підлога Докучаєвськ • Найкраща ціна на наливні підлоги в Докучаєвську\nУ Вас на об'єкті ми зробимо необхідні заміри. Покажемо зразки наливних підлог в місті Докучаєвськ. Вислухаємо ваші побажання. Коли зберемо всю потрібну інформацію, підготуємо вам кінцеву пропозицію.\nДосвід роботи по монтажу наливних підлог в Докучаєвську більше п'яти років. Десятки виконаних робіт різного формату. Тисячі квадратних метрів покладених покриттів.\nналивної підлоги в Докучаєвську,\nВиди наливних підлог в Докучаєвську\nціна на наливну підлогу в Докучаєвську?\nпідлоги в Докучаєвську\nІнноваційне, фінішне покриття наливної підлоги в Докучаєвську. Нині є самим обговорюваним декоративним матеріалом серед архітекторів і дизайнерів. Завдяки його приголомшливим технічним характеристикам, можна створювати велику різноманітність фактур поверхонь, які стануть яскравим акцентом вашого інтер'єру. Мікроцемент також використовують для оформлення стін, фасаду меблів та стільниць.\nМожуть бути використані в облаштуванні підлог комерційних і промислових приміщень, де висока сила навантаження на підлогу, наприклад таких як: виробництво, склади, офіси, магазини, спортивні об'єкти і дитячі ігрові зони, автосервіси і гаражі, підлоги для ферм та тваринництва. Важливою особливістю є можливість установки тактильних плиток для слабозрячих. Модульною підлогою з ПВХ в Докучаєвську оформляють територію навколо басейнів проти ковзання.\nНаливна підлога в Докучаєвську\nШліфування наливної підлоги в Докучаєвську\nШукаєте компанію, яка займається наливною підлогою в Докучаєвську?\nХочете отримати красиву і при цьому недорогу підлогу, яка могла б прикрасити вашу вітальню, спальню або усю квартиру цілком? Хочете краще вивчити специфіку кожного виду? Ви можете прочитати відгуки про наливну підлогу в Докучаєвську, щоб вибрати для себе відповідний варіант. Тепер у вас є можливість вирішити усі ці питання одночасно - для цього досить звернутися в нашу компанію.\nНаша компанія спеціалізується на наливній підлозі в Докучаєвську і надає усі види послуг в цьому напрямі, а саме:\nЦе важливо, оскільки початковий продукт має бути ідеальним. Не вірите? Замовте послугу наливної підлоги, ціна в Докучаєвську вас приємно здивує.\nУ чому перевага наливної підлоги в Докучаєвську?\nПередусім треба відмітити унікальність такого продукту. Він сильно відрізняється від звичного лінолеуму і інших дерев'яних підлог, а із-за наявності безлічі варіантів покриття його можна з легкістю адаптувати під будь-який інтер'єр. Ця технологія активно розвивається, і сьогодні ми можемо побачити різні варіації наливних підлог - наливна підлога 3Д, епоксидна наливна підлога і полімерна наливна підлога в Докучаєвську.\nЯка технологія виробництва і заливки підлог в Докучаєвську?\nЯк замовити послугу з підготовки наливної підлоги в Докучаєвську?


Володимир Тихий. Слово про батька\nСловника покручів української мови (над яким працював Олекса Тихий – ред.) я, на жаль не маю. Всі матеріали по арешті батька були забрані в КДБ. у мене збереглися лише ті копії, які я одержав раніше й перепоховав після того, як батька забрали. Мешкав я на той час у гуртожитку. Це були копії його робіт "Думки про рідний Донецький край", "Роздуми про долю і культуру української мови на Донеччині", "Сільськи проблеми" тощо. Остання булавизнана "антирадянською пропагандою" й інкримінована йому як злочин. Вона увійшла у вирок разом із "Думками". Праця ж "Роздуми..." йому не інкримінувалася, тобто не була визнана "злочинним матеріалом". Не інкримінувалася й основна робота батька, якою він займався протягом останніх років, це збірник висловів видатних людей про мову. Це досить об'ємна книжка: десь 400-500 сторінок, якщо брати звичайний формат книги. Мені відомо, що батько передрукував її приблизно в 10-12-х відбитках. Перші 6 – на нормальному папері, решта – на цигарковому (щоб було більше копій).\nДесь ще років за три Іван Драч пропонував мені заздалегідь написати замовлення на публікацію, але я, на жаль, цього не зробив, бо не мав тоді матеріалу. Була, відверто кажучи, ще одна причина, з якої війшла затримка. Декілька років тому мені здавалось, що такий матеріал вже втратив свою актуальність, що проблема української мови й культури вже вирішується законодавчо на державному рівні... Але останнім часом стало очевидним, що ці проблеми ще дуже далекі до остаточного вирішення й актуальності своєї не втратили. До того ж, ця книга відбиває дуже широкий спектр думок людей різних поколінь з питань, які будуть надзвичайно важливими для усіх, а насамперед для вчителів. Вона, ця книжка, й була задумана як посібник для вчителів. Щоб вони, користуючись нею, могли нести ці думки широкому учнівському загалу. Звичайно, ніякого ворожого системі змісту ця праця не містила. Єдиний, хто знайшов у ній "глибоко захований націоналістичний зміст", "вороже нутро" і таке інше, це професор Стебун, який виступив на суді як експерт. Перед тим він двічі давав у КДБ "експертні заключення" на цю працю. Якраз він і написав, що ця книжка (попри ту суттєву "ваду") зовні цілком гарно укладена і має відповідне значення, й навіть могла б бути рекомендованою до друку. Це, до речі, те, що зробили його колеги з Донецького держуніверситету. Кафедра української мови ДонДУ та відділ національних відносин інституту філософії АН України рекомендували цю книгу до друку.\nБуквально за місяць до арешту її машинопис з указаними рекомендаціями був поданий до видавництва "Радянська освіта". І, як пізніше стало відомо, прямо з видавництва все це пішло в... архів КДБ. Там він і донині. Зараз я все ж сподіваюсь остаточно вирішити проблему з друком, і ця дорога мені праця батька побачить нарешті світ.\nМені хотілось би дещо додати про перше ув'язнення батька. Це було 1957 року.Суд був закритий, нікого туди не пустили. Йому інкримінували листи до Президії Верховної Ради СРСР, де він піддав критиці радянську демократію й висловлював сумнів у тому, що в Радянському Союзі будується комунізм. Трудящі не живуть а животіють, а українська мова на Донеччині не розвивається, а душиться. Одночасно там був протест проти введення радянських військ в Угорщину 1956 року. Це все було визнано "антирадянською агітацією і пропагандою". Було підкреслено, що ці матеріали розповсюджувалися й поширювалися. Батько, дійсно, ніби робив фотокопії своїх листів. Напевне я цього не знаю, бо був тоді ще малий (коли батька забирали, мені було 4 роки). Я пам'ятаю цей обшук. Все, як було, пам'ятаю. Залишилися в пам'яті і табори в Мордовії. Нещодавно я був у Сосновці й пізнав ті табори, де я був шестирічною дитиною. Там усе лишилося як і було тоді, хоча зараз, ніби, цю зону ліквідували.\nЯ його бачив десь днів за десять до смерті. Нам дали побачення напередодні операції через те, що не було ніякої впевненості у її успіхові. Важив він біля 40 кг – не міг нічого істи. Поховали ми його поряд із начальником відділу режиму цієї тюрми (така іронія долі). У похованні брали участь четверо: заступник начальника тюремної лікарні, водій вантажівки, якийсь капітан і я. Ховали на звичайному цвинтарі в тюрмі, там, де пізніше був похований В.Стус поряд із заступником начальника цього табору. Фактично, всі вони були зеками режиму – одні сиділи, другі їх стерегли, перші були катованими, другі – катами. То щось страшне, це Кучино! Я двічі там був, але жодного разу не дали побачення з батьком. Спочатку обіцяли, а потім знаходили якусь зачіпку, якусь "провину", і товариш Фьодоров пояснював, що "мы не можем дать свидание" або "мы не можем взять передачу" з тоъ чи іншої причини. Там, у Кучино, була досить цікава історія з тією операцією. Якраз тоді вивезли Плюща й обміняли на "радянських шпіонів" Щаранського, Орлова та ін. Про це може докладніше сказати п.Василь Овсієнко. Справа у тім, що КДБ боявся, що батько помре під час операції і ця подія набуде розголосу. Тож й після операції його почали сумлінно лікувати і витягли, фактично, з коматозного стану, навіть обіцяли, що після його "актують", тобто звільнять, як безнадійно хворого. Але поступово на політичній арені пристрасті вгамувалися, й та обіцянка була "забута".\n"Окно", №5(221) от 29.01.1999.


Після публікації на ZAXID.NET влада звернула увагу на братів-інвалідів - ZAXID.NET\nПісля публікації на ZAXID.NET влада звернула увагу на братів-інвалідів\nІван та Віктор Кривуни зі Львова до весни матимуть підйомник і зможуть виходити на вулицю\nВолодимир Рихліцький, 14:35, 11 листопада 2014 0\n«Брат уже 4 роки не був на вулиці».\nДвоє братів-інвалідів зі Львова шукають кошти для того, щоб подолати 13 сходинок із підвальної квартири ZAXID.NET\nІсторія братів на інвалідних візках зі Львова, які через круті сходи не можуть без сторонньої допомоги вибратися з підвальної квартири на вулицю, невдовзі матиме щасливе завершення.\nДо лютого Івану та Віктору Кривунам пообіцяли побудувати підйомник.\nІван спочатку збирав гроші на підйомник канадського виробництва вартістю $3,3 тис., який знайшов в інтернеті. Однак про історію братів дізнався майстер зі Львівщини, який зголосився самостійно змонтувати підйомник, який коштуватиме значно дешевше.\nВін оглянув приміщення, сходи та зобов’язався зробити креслення майбутнього підйомника. Скільки коштуватиме побудова спеціального пандуса наразі невідомо. Це залежатиме від вартості матеріалів. Однак Іван вважає, що зібраних коштів повинно вистачити.\n«Зараз ми вже зібрали трохи більше 10 тис. грн. Цього повинно вистачити для того, щоб виїхати з дому», – наголосив він.\nКрім того, за словами Івана, до них завітали соціальні працівники з міськради. Вони порушили питання про те, щоб держава виділила братам ще один візок.\n«Після статті, що потрапила до рук заступника міністра соцзахисту, дуже все зарухалося. В управлінні соціального захисту Львівської міськради обіцяли допомогти фінансово», – повідомив ZAXID.NET Іван Кривун.\nНагадаємо, ZAXID.NET опублікував інтерв’ю з молодшим із братів – 41-річним Іваном, який ще час від часу з допомогою батьків може вибратися на вулицю з підвальної квартири. Його 46-річний брат уже 4 роки не був на вулиці.


Врівноважена, незалежна, чуттєва жінка без шкідливих звичок. Люблю подорожі, вечірні прогулянки, відвідувати театри, концерти. Цікавлюсь психологією людини, саморозвитком.\nПознайомлюсь з чоловіком 45- 60 років для серйозних стосунків. Віддам перевагу культурному, чесному, безкорисливому чоловіку.


Науковці ІФНМУ вперше виконали складну пластичну операцію - Галицький Кореспондент\nГоловна » Новини » Науковці ІФНМУ вперше виконали складну пластичну операцію\nОперацію виконали доцент Іван Костишин, професор Володимир Голотюк та асистент Галина Гірна. Анестезіологічне забезпечення операції проводили анестезіолог Іван Касюк та анестезист Василь Загурський. Операційна медсестра — Ольга Вінтоняк, повідомляє пресслужба ІФНМУ.\nВеликий дефект щелепно-лицевої ділянки, який утворився внаслідок операції, в майбутньому міг би призвести до порушення багатьох життєво-важливих функцій: дихання, прийому їжі, мовлення, незадовільного психічного стану.\nОсь чому одномоментно провели реконструктивний етап хірургічного лікування. Сьогодні відомо багато способів пластичного закриття дефектів нижньої щелепи, проте їх застосування в онкологічних пацієнтів є обмеженим через негативний вплив перенесеної радіотерапії на приживлення трансплантатів. Врахувавши всі переваги в цій клінічній ситуації, дефект нижньої щелепи успішно усунули кістковим аутотрансплантатом з крила клубової кістки, з подальшим пластичним формуванням дна порожнини рота.\nНагадаємо, що студентка ІФНМУ стала призеркою міжнародної наукової конференції в Польщі\nКатегорії: НовиниПомічено: ІФНМУ, операція


Шолом Lynx Kids YL Шолом Lynx Kids YL\nШолом Lynx Kids YL\nРозмір 2XS Купити\nШолом Rio Roller Script Coral\nРозмір 49-52 53-56 Купити\nШолом Triple Eight LIL 8 White\nТовари Lynx міцно завоювали нішу недорогих велоаксесуарів хорошої якості. Це — не лише шоломи, але й окуляри, велорукавички та інші дрібні товари. Шоломи прості, недорогі та добре зроблені. Цікавий дизайн, зручна посадка, непогана система регулювання розміру. Шолом легкий і добре продувається. У моделі 2019 року краще проклеїли верхню декоративну кришку. Загалом, ця модель на рівні шолома Rollerblade TWIST, який поставляється в комплекті, тільки дешевша у 2 рази. Зроблена вона краще і більший вибір по кольорах.\nБезумовна перевага моделі — це невисока ціна. Але це не означає, що шолом не є безпечним. Ця модель сертифікована за стандартом EN1078 і відповідає усім вимогам безпеки. Якщо він підходить дитині за формою і розміром, сміливо беріть.\nЗ мінусів моделі : відсутність світловідбивальних елементів, а також ліхтариків та блимавок. Загалом, це — чисто денний варіант.\nНа жаль, шолом Lynx Kids Yellow — купують дуже рідко. Головна причина, це — відсутність таких кольорів у роликових колекціях. Чомусь жовтий колір — не дуже популярний в роликах. Але є ще й й велосипеди… Сподіваюсь, що вам буде потрібен саме жовтий, і ось він!\nРозміри та форма дуже вдалі. Посадка глибока. Шолом не спадає і не завалюється. Для малюків віком 2-5 років — розмір 48-52 см. Розмір 52-57 см — на вік від 6 років.\nCM 48-52 52-56\nAGE 3 - 6 7 - 12


Б’юті-бренд SheSpoke представив лінійку помад, присвячену Рут Гінзбург і Камалі Гарріс — Wonderzine\nНовиниБ’юті-бренд SheSpoke представив лінійку помад, присвячену Рут Гінзбург і Камалі Гарріс\nА також політикині Стейсі Абрамс\nБ’юті-бренд SheSpoke розробив лінійку засобів для макіяжу губ I'm speaking, яка присвячена віцепрезидентці США Камалі Гарріс, а також покійній Верховній судді США Рут Гінзбург і політикині Стейсі Абрамс.\nНазва лінійки – відсилання до інциденту під час дебатів у віцепрезиденти, який трапився в жовтні 2020-го. Тоді Камала Гарріс у статусі сенаторки штату Каліфорнія виступала проти тогочасного віцепрезидента Майка Пенса. Він постійно її перебивав, тому неочікувано для всіх Гарріс сказала: «Пане віцепрезидент, я говорю!»\nДо лінійки ввійшли три відтінки помади, кожен із яких названий на честь однієї з жінок, і блиск для губ. Палітра охоплює яскраво-вишневий, кораловий і нюдово-рожевий кольори. Блиск же, навпаки, прозорий і містить золотисті блискітки. Його можна наносити як основу, так і поверх одного з відтінків.\nПубликация от SHESPOKE Makeup (@shespokemakeup)\nВартість помади – 32 долари, блиску – 29 доларів. Колекція вже доступна на сайті бренда.\nРут ГінзбургКамала ГаррісСтейсі Абрамс


Купить книгу Гетьмани України - интернет магазин BookZone | 978-617-7270-21-7\nГлавная>Каталог книг>Детская литература>Развивающая литература>Гетьмани України\nАртикул : 63047\nISBN13 : 978-617-7270-21-7\nEAN13 : 9786177270217\nСерия : Велика книжка Бао (Донецк)\nІсторія нашої держави надзвичайно багата на події та героїв. У цій книжці розповідається про славетних українських гетьманів. Читачі познайомлять« сповненими пригод і випробувань біографіями козацьких ватажків. Видання прекрасно доповнюють яскраві ілюстрації. Адресовано допитливим хлопчикам і дівчаткам, їхнім дбайливим батькам.\nНастільна гра Розумник. Серія: овочі\nНа ферме (более 230 многоразовых наклеек)


Дискусія про становище гуманітарних наук у цифрову епоху | Національний університет «Острозька академія»\nВ Острозькій академії 27 березня розпочалися Дні Науки — 2017. Окрім традиційних секційних засідань, на цілий тиждень передбачена низка дискусій та презентацій наукових видань. На гуманітарному факультеті наукові дні розпочалися із панельної дискусії про становище гуманітарних наук у цифрову епоху. До обговорень були запрошені четверо науковців із гуманітарного факультету — професор кафедри журналістики Олександр Глотов, доцент кафедри культурології та філософії Марія Петрушкевич, старший викладач кафедри української мови та літератури Віталій Максимчук та старший викладач кафедри релігієзнавства та теології Віталій Щепанський.\nМодерував дискусію доктор філософських наук, доцент та декан гуманітарного факультету Дмитро Шевчук:\n«Дні науки — це своєрідна традиція, яка певною мірою підсумовує наукові досягнення наших студентів та викладачів. Кожен має змогу показати свої найкращі дослідження, над якими працював упродовж цілого року. Цьогоріч ми вирішили трохи урізноманітнити традиційні заходи, на яких доповідали про свої наукові роботи. Ми живемо в інформаційному суспільстві, воно, без сумніву, впливає на науку. Отож, тема яку ми обговорюватиму сьогодні надзвичайно актуальна та важлива»,\nзауважив на відкритті Днів науки на гуманітарному факультеті Дмитро Шевчук.\nКожен доповідач розповів про вплив цифрових технологій на різні сфери гуманітаристики. Також під час дискусії згадали про праці відомого на весь світ канадського філософа, філолога, літературного критика та дослідника впливу мас-медіа на аудиторію Герберта Маршалла Маклюена. Усі знають про його термін «глобальне село». Вперше науковець його вжив у 1962 році у творі «Галактика Гутенберга».\n«Глобальне село змінює характер наукових досліджень, зокрема в культурології, оскільки дає доступ до необмеженої кількості інформації, але усі ці інформаційні потоки мають одну спільну рису — потребу у верифікації. Це також виклик»,\nзазначає доцент кафедри культурології та філософії Марія Петрушкевич.\n«Глобальне село» — це соціологічний і філософський термін, яким користуються, щоб вказати на те, що сучасне людство за умов надвисоких швидкостей та інформаційних технологій живе на планеті нібито без кордонів: увесь світ стає для індивіда настільки близьким і доступним, наче село, у якому народився та виріс. Мас-медіа долають бар’єри простору та часу, уможливлюючи людям спілкуватися в небачених досі масштабах — і в цьому сенсі земна куля перетворюється на віртуальне «глобальне село» завдяки ЗМІ.\nПерша теза, яку варто зазначити після дискусії, що часто в рамках філософії науки говорять, що інформаційні зміни трансформують передусім форму презентації знання, та методологію, за допомогою якої ми їх здобуваємо, а також вони змінюють сам характер науки. Якщо колись наука мала більш-менш спокійні періоди, коли формувалася певна наукова парадигма, то сьогодні, з огляду на динаміку, яку ми маємо в розвитку знання, вони настільки динамічно розвиваються, що ми постійно маємо стан наукової революції. І все це завдяки інформаційним технологіям. Друге, на що варто звернути увагу — це те, що під впливом інформаційних технологій не змінюється сам предмет гуманітарного пізнання. Якщо дивитися глобально, то зрозуміло, що предметом гуманітарних наук є людина, але навіть вона весь час змінюється.\nЦифрова епоха — це виклик для класичних комунікативних компетенцій, особливо у сфері академічної освіти. Діалогічна складова освіти підмінюється інформаційною. Тому у гуманітарних науках, зокрема культурології, антропології опосередковане цифрове спілкування є викликом, у якому до безмежності розширюється об’єкт гуманітарного дослідження. Оскільки одна із фундаментальних рис людини — комунікація. Розширення комунікативного поля у цифровій площині знімає будь-яку обмеженість антропності. І для наукового дослідження це небезпечно, оскільки розмивається об’єкт, а відтак зменшується ефективність руху вперед, до нових горизонтів.\n«Дуже потрібно дискутувати про гуманітарні науки в цілому. Певні методологічні та метафілософські проблеми, які стосуються того, як власне змінюється предмет гуманітарних наук, як різні гуманітарні дисципліни реагують на те, що нині називається інформаційною революцією або як ще тепер говорять: „парадигма інформаціоналізму“. Це дійсно важлива тема»,\nрозповідає доктор філософських наук, доцент та декан гуманітарного факультету Дмитро Шевчук.\nТеги: Острозька академія, Дні Науки – 2017, Дмитро Шевчук


В Україні скасували нічний тариф на електроенергію для юридичних осіб | Голос Карпат\n(not set) uliytest 17.01.2019 14:09 Бізнес\nНКРЕКП скасувала диференційований тариф на поставку електроенергії для юридичних осіб.\nНаціональна комісія, що здійснює регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг (НКРЕКП) скасувала нічний тариф на поставку електроенергії для юридичних осіб. Про це йдеться в повідомленні регулятора.\nДля юридичних осіб диференційований тариф скасований з 1 січня 2019 року. Скасування тарифів не стосується населення, підкреслює регулятор.\nЯк стверджує НКРЕКУ, скасування "нічного тарифу" для юросіб дозволить скоротити перехресне субсидування між різними категоріями споживачів на 3,5 млрд грн.\nНагадаємо, нічні тарифи електроенергію для промислових підприємств почали діяти в лютому 2015 року. Нічний тариф діє з 23:00 по 7.00. В цей час, обсяг електроенергії, спожитий варто в два рази дешевше, ніж днем


У Харкові стане більше аптек з доступними ліками. Їх відкриватимуть при поліклініках та лікарнях міста. З якою метою це робитимуть та які медикаменти можна буде придбати в муніципальних закладах?\nМихайло Пугач директор КП «Муніципальна аптека міста Харкова»\nТакож у мережі муніципальних аптек ліки можуть придбати і пільговики - пенсіонери, ветерани, інваліди. Для них діє знижка - три відсотки. Є і система замовлень та доставок. Протягом 2-3 годин ліки привезуть. Муніціпальні аптеки також беруть участь у державній програмі зниження цін на препарати для гіпертоніків. Згідно з нею в цих закладах постійно ведуть контроль за рівнем цін. Відкриття муніципальних аптек у місті продовжуатимуть і далі. Скоро вони з`являться у третьому пологовому будинку, четвертій поліклініці, сімнадцятій та двадцять п`ятій лікарнях. А до кінця року аптеки з доступними ліками будуть в усіх медзакладах Харкова.\nпрокуратура дтп погода харьковщина полиция гороскоп россия футбол ремонт киев сша порошенко украина суд харьков пожар харків кернес вода прогноз погоды


Віце-прем’єр-міністр України Павло Розенко позитивно оцінив роботу Департаменту соцзахисту Полтавської ОДА – Новини Полтавщини\nГоловна сторінка > Полтавщина > Віце-прем’єр-міністр України Павло Розенко позитивно оцінив роботу Департаменту соцзахисту Полтавської ОДА\nПолтавщина прес-конференція субсидії Суспільство ТОП-новина\nВіце-прем’єр-міністр України Павло Розенко під час прес-конференції в ОКІА “Новини Полтавщини відзначив злагоджену роботу Департаменту соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації з міськими та районними профільними управліннями. Зокрема, мова йшла про успішно налагоджену комунікацію та обмін інформацією щодо реалізації державних реформ на місцях.\n“Три роки тому, коли ми розпочинали реформування системи субсидій, я приїжджав до Полтави. Вже тоді були вагомі успіхи Полтавської області у реалізації цієї програми. Тут налагоджена нормальна система взаємодії Департаменту соціального захисту Полтавської ОДА з усіма районними та міськими управліннями. Звичайно, є проблеми, але в цілому, думаю, що успіхи Полтавщини, пов’язані і з тим, що у Полтаві діє єдиний виплатний центр. Таких центрів існує лише три на території нашої держави. Також важливо, що у Полтавській області був збережений і посилений кадровий потенціал, адже реалізація реформ дуже залежить від людського фактору. Там, де є гарний керівник і взаємодія, є і нормальний результат”, – сказав Віце-прем’єр-міністр.\nПід час розмови з журналістами Павло Розенко розповів, що основна місія його приїзду на Полтавщину – це побачити практичне впровадження реформ.\n“Нас цікавить, як сьогодні реалізуються ініціативи Президента України щодо монетизації субсидій та перерахунку пенсій. Також з з 1 квітня ми запускаємо нову програму підтримки багатодітних родин. Відповідно до цієї реформи на Полтавщині близько 4 тис. багатодітних родин отримуватимуть допомогу – по 1 тис. 600 грн на дитину. Це нова ініціатива Президента України, нова програма, яку ми починаємо з нуля”, – сказав Віце-прем’єр-міністр України.\nДругою метою свого візиту він назвав розвінчання міфів.\n“Окрема моя місія – заспокоїти людей. Зараз у вирі передвиборчої кампанії дуже багато фейків навколо монетизації субсидій. Але ми маємо чітку позицію Президента Петра Порошенка і чітку позицію Уряду: ніяких соціальних програм ми зупиняти не будемо”,- наголосив Павло Розенко.\nГоворячи про реалізацію однієї з найновіших реформ – монитезацію субсидій, він зауважив: “Ми не просто даємо можливість людям розрахуватися за послуги газопостачання. Сьогодні вони мають чудову можливість заощадити. Ми закликаємо людей отримані кошти не присто витрачати, а вкладати їх в енергоефективні заходи, щоб наступного року отримати ще більше за рахунок економії субсидій”. Віце-прем’єр-міністр відзначив, що серед атрибутів незалежності держави є і її енергетична незалежність.\nУ свою чергу заступник голови Полтавської ОДА Олег Пругло повідомив:\n“На полтавщині 11 тис. осіб скористалися урядовою програмою “Теплі кредити”. З них 4,3 тис – це субсидіанти. Утепливши свої будинки, люди зекономили 1, 9 млн грн вони зекономили на субсидіях. Ці гроші вони зможуть використати на модернізацію”.\nНа Харківщині судитимуть чоловіка, який вдруге намагався вбити свого батька


Бібліотека Мистецтво 9 клас Методичні рекомендації\nУ методично-начальному посібнику-альбомі узагальнено усі відомі факти про Свято-Георгіївський храм-пам'ятник на Козацьких Могилах, які проілюстровані фотоматеріалами як з Інтернет-ресурсів,так і зроблені особисто автором. Унікальна храмова споруда Рівненщини, побудована на честь подвигу українських козаків-захисників, завжди привертала увагу відомих дослідників, істориків, краєзнавців, і буде цікавою для вчителів ЗНЗ, працівників бібліотечних установ, широкого кола читачів, усіх шанувальників культурно-мистецької спадщини українського модерну. Додається розробка одноіменного виховного заходу.\nВеликоомелянський навчально-виховний комплекс\nсвято-Георгіївська церква в с. Пляшева на Рівненщині як символ народної пам’яті про козацтво\nМетодично-навчальний посібник - альбом\n«Свято-Георгіївська церква в с. Пляшева на Рівненщині як символ народної пам’яті про козацтво»/Методично-навчальний посібник-альбом. Р: 2018- 28с., 22 ілюстрації.\nРецензент: Молчанець А.С., заступник директора з науково-методичної роботи Великоомелянського НВК «школа – гімназія», учитель української мови та літератури.\nКонсультант: Смолінська О.Е. кандидат архітектури, доцент кафедри архітектури\nта середовищного дизайну Національного університету водного господарства та природокористування.\nСхвалено науково – методичною радою Великоомелянського НВК «школа – гімназія»,\nпротокол №3 від 17.01.2018р.\nУ методично-начальному посібнику-альбомі узагальнено усі відомі факти про Свято-Георгіївський храм-пам’ятник на Козацьких Могилах, які проілюстровані фотоматеріалами як з Інтернет-ресурсів,так і зроблені особисто автором. Унікальна храмова споруда Рівненщини, побудована на честь подвигу українських козаків-захисників, завжди привертала увагу відомих дослідників, істориків, краєзнавців, і буде цікавою для вчителів ЗНЗ, працівників бібліотечних установ, широкого кола читачів, усіх шанувальників культурно-мистецької спадщини українського модерну.\nРекомендації до використання на уроках в загальноосвітній в школі,\nдля позакласних заходів, у бібліотеці комплекту фотоматеріалів для виставки «Свято-Георгіївська церква в с. Пляшева на Рівненщині як символ народної пам’яті про козацтво»\nЗ історії створення Свято-Георгіївського храму-пам’ятника\nГеоргіївська церква – унікальна пам’ятка синтезу двох архітектурних стилів\nЖивописне оздоблення Георгіївського храму-пам'ятника\nУнікальність надвірної ікони «Голгофа» та сучасні проблеми творів сакрального живопису Свято-Георгіївської церкви\nРозробка позакласного виховного заходу\nПроект « Мистецькі перлини мого краю.\nУнікальна Свято-Георгіївська церква в с. Пляшева на Рівненщині - символ народної пам’яті про козацтво».\nНА УРОКАХ В ЗАГАЛЬНООСВІТНІЙ В ШКОЛІ,\nДЛЯ ПОЗАКЛАСНИХ ЗАХОДІВ, У БІБЛІОТЕЦІ,\nКОМПЛЕКТУ ФОТОМАТЕРІАЛІВ ДЛЯ ВИСТАВКИ\n«СВЯТО-ГЕОРГІЇВСЬКА ЦЕРКВА В С. ПЛЯШЕВА НА РІВНЕНЩИНІ\nЯК СИМВОЛ НАРОДНОЇ ПАМ’ЯТІ ПРО КОЗАЦТВО»\nДане видання – це спроба зібрати разом усі відомі факти про Свято-Георгіївський храм-пам’ятник на Козацьких Могилах: історію його будівництва, особливості планування, об’ємно-просторової структури, архітектурної стилістики будівлі, живописного оздоблення екстер’єру та інтер’єру; представити архівний матеріал, більш повно ознайомити з творцями цієї унікальної сакральної споруди. Об’єктом дослідження став сам Свято-Георгіївський храм-пам’ятник Національного історико-меморіального заповідника «Поле Берестецької битви» («Козацькі Могили»), а предметом - його архітектурно-мистецькі особливості. За мету роботи автор поставив дати власну оцінку історико-мистецького значення Свято-Георгіївської церкви на «Козацьких Могилах» та її ролі у збереженні вітчизняної культурної спадщини та історичної пам’яті українського народу.\nДжерелами інформації стали доповіді наукових конференцій, монографії, історичні та краєзнавчі нариси, мистецькі альбоми, матеріали друкованих періодичних видань, Інтернет-ресурсів, а також взято до уваги інформацію працівників заповідника. Встановити деякі подробиці допомогли фотодокументи, знайдені як на теренах Інтернет-ресурсів, так і зроблені автором особисто, але найяскравішим джерелом автор вважає сам храм-мавзолей, його ікони й розписи. Цікавим доповненням стали також репродукції творчих робіт учнів і вчителів Великоомелянського НВК, вірші за темою українських поетів різних часів.\nМатеріали цього комплекту можуть бути використані вчителями під час ознайомлення з темою «Український архітектурний модерн» та «Українське образотворче мистецтво ХХ ст.» на уроках художньої культури (10 клас), мистецтва (9 клас), історії України, при підготовці тематичних виставок та позакласних заходів у загальноосвітніх навчальних закладах та спеціалізованих загальноосвітніх школах художнього профілю; педагогами позашкільних навчальних закладів у гуртковій роботі, працівниками бібліотечних установ як ілюстративний матеріал під час виставок, культурно-мистецьких заходів.\nФотоілюстрації з коротким пояснювальним змістом;\nПовноцінний теоретичний текст «Свято-Георгіївська церква в с. Пляшева на Рівненщині як символ народної пам’яті про козацтво»\nРозробка позакласного виховного заходу із використанням фотоматеріалів з комплекту.\nГеоргіївсьа церква - унікальна храмова споруда\nДуховно-меморіальний комплекс «Козацькі Могили» – данина пам’яті полеглим героям у національно-визвольній війні 1651 р.\nІсторія будівництва Свято-Георгіївської церкви (Арх. Віталій)\nІсторія будівництва Свято-Георгіївської церкви (В. Максимов)\nІсторія будівництва Свято-Георгіївської церкви (В.Леонтович)\nПланувальна структура Свято-Георгіївського храму\nОб’ємно-просторова структура Свято-Георгіївського храму(загальний вигляд)\nОб’ємно-просторова структура Свято-Георгіївського храму (арка із зовнішнім іконостасом)\nОб’ємно-просторова структура Свято-Георгіївського храму (внутрішнє планування)\nАрхітектурно-стилістичне трактування Георгіївського храму\nВони відвідали «Козацькі Могили» (письменники, історики, науковці)\nЖивописне оздоблення Георгіївського храму. Інтер'єрний розпис церкви\nРоль І. Їжакевича в екстер’єрному та інтер'єрному розписах храму-пам'ятника\nСвято-Георгіївська церква у замальовках. О. Дзюра. Змішана техніка\nСвято-Георгіївська церква у замальовках. І.Марчук, А.М.Марчук. Кольорові олівці.\nСвято-Георгіївська церква у замальовках. І. Анісімова. Кольорові олівці.\nСвято-Георгіївська церква у замальовках. С. Котик. Олівець.\nСвято-Георгіївська церква у замальовках. В.Решовський. Гравюра.\nСвято-Георгіївська церква у замальовках. Р.А. Дзюра. Витинанка.\nСвято-Георгіївська церква у замальовках. Д. Школярчук, Р.В. Школярчук, Олівець.\nСвято-Георгіївська церква у замальовках. Г. Бородавка. Кулькова ручка.\nУ світовій історії є чимало прикладів, коли програні битви важили набагато більше, аніж перемоги. До таких належить Берестецька битва 1651 року – одна з наймасовіших у Центрально-Східній Європі середини XVII ст. В українській історіографії вона назавжди залишиться прикладом стійкості і мужності та певним символом козацької звитяги, який із середини XVII ст. потужно сприяв формуванню національної ідентичності. На згадку про цю трагічну й водночас героїчну подію в історії України на початку ХХ століття було збудовано унікальний архітектурний та духовно-меморіальний комплекс, який від народу отримав назву «Козацькі Могили». За час свого існування він пройшов складний шлях та попри це зберіг свою унікальність як національна пам'ятка архітектури.\nУкраїнський народ з давніх-давен змушений був відстоювати свої права на вільне існування. На певному етапі історичного буття козацтво, яке виникло стихійно, взяло на себе найважливіші завдання, що стояли перед усією нацією, виступило провідною організуючою силою в їх здійсненні.\nДоба козацтва, зокрема, періоду визвольної боротьби під проводом Б. Хмельницького, залишила свій слід і в історії Рівненщини. Про неї нагадують козацькі поховання у деяких селах області, а також монастирі та церкви, споруджені на знак пам’яті про героїв визвольних воєн.\nПочинаючи з сер. ХІХ ст. українські вчені та краєзнавці вивчали феномен «Козацьких Могил». Найбільш повно розглянуто заснування меморіального комплексу в роботах М. Костомарова, І. Крип’якевича, В. Грабовецького, Д. Дорошенка, М. Грушевського, І. Свєшнікова, Г. Бухала, Т. Ісаєвої, Г. Лотоцького, П. Лотоцького, В. Виткалова, Т. Пономарьова. Їхні праці охоплюють історію Берестецької битви, досліджують різнобічні аспекти, які впливали на створення комплексу. Архітектурні особливості церкви досліджені у працях О. Годованюк, М. Лотоцької, П. Ричкова, В. Рожка, Т. Бажанової. Інтер'єрні розписи проаналізовано П. Ричковим та досліджено музейним працівником відділу історії Берестецької битви М. Юхимчук.\nУ червні 2014 році з нагоди 100-річчя від дня освячення головного храму-монастиря на «Козацьких Могилах» у Свято-Покровському кафедральному соборі м. Рівне відбулася науково-практична конференція «Свято-Георгіївський собор на «Козацьких могилах»: 100 років духовності та пам’яті українського народу». Під час заходу відбулася презентація фотокниги рівненського фотохудожника і журналіста А. Мізерного «Свято-Георгіївський храм-пам’ятник».\nБитва під Берестечком, незважаючи на поразку козаків, стала однією з найславетніших сторінок в історії нашої держави. В українській історіографії вона назавжди залишилася прикладом стійкості й мужності та певним символом козацької звитяги, який із середини XVII ст. потужно сприяв формуванню національної ідентичності. Про звитягу українських козаків нагадує Свято-Георгіївська церква-мавзолей меморіального комплексу «Козацькі Могили».\nПодії 1651 року постійно нагадували про себе місцевим жителям випадковими знахідками людських кісток і старої зброї, кам’яними хрестами в урочищі Монастирщина. А у 1908 році під час польових робіт одному із жителів села Пляшева вдалося виорати 32 козацьких мушкети і 16 шабель. Було вирішено зібрати всі знайдені реліквії бойової слави і створити місце для їх захоронення на острів Журавлиха.\nБудівництво храму розпочалось влітку 1910 року, одночасно на територію майбутнього заповідника перевезено з с. Острів дерев’яну Михайлівську церкву XVII ст. На кінець весни 1914 р. майже всі заплановані роботи на о. Журавлиха було закінчено: збудовано трьохпрестольний Георгіївський храм, в підземеллях якого зберігалися численні останки загиблих на полі бою козаків, двоповерхове приміщення для проживання братії (з трапезною та архиєрейськими покоями), готель, мур із західного боку, будинок для дитячого притулку.\nПовному завершенню робіт над будівництвом духовно-меморіального комплексу на «Козацьких Могилах» завадила Перша світова війна, що почалася влітку 1914 р., а також зміна влади, що відбулася впродовж наступних років. Зокрема, було заплановане будівництво високої дзвіниці на південь від Георгіївської церкви, на якій мав бути підвішений велетенський 14-тонний дзвін, спеціально виготовлений і привезений на територію меморіального комплексу на початку літа 1914 р. Крім того, передбачалося зробити надгробок над могилою-саркофагом із козацькими кістками у вигляді великої лампади або панахидного стовпа, який мав стояти перед іконостасом. Лишилась невтіленою ідея мозаїчного виконання зовнішнього іконостасу та зображення «Голгофи» на головному фасаді Свято-Георгіївської церкви. Недобудованим залишився монастирський мур навколо монастиря, який на 1914 рік був споруджений лише із західного боку. Центральна брама з мостом через р. Пляшівку, що передбачалися в проекті, лише частково реалізовані в 2001р. Проте навіть у такому вигляді комплекс справляв неабияке враження, особливо зважаючи на те, що був єдиним пам’ятником подібного типу на Волині.\nПочинаючи з першої половини ХІХ століття, ці історичні місця біля сіл Пляшева та Острів відвідують патріоти й українська інтелігенція, про що свідчать наявні історичні джерела. Так, в 1845 p. Берестецьке поле відвідав історик Микола Костомаров. На думку письменника-дослідника Петра Жури результатом відвідування місця Берестецької битви Тарасом Шевченком під час своєї подорожі по Волині, став його вірш «Ой чого ти почорніло, зеленеє поле», в якому з геніальною силою поет змалював в коротких словах фатальне значення берестецького бою в нашій історії. Оглядала історичну місцевість і Олена Пчілка разом із 8-річною Лесею Українкою. Феномен національного пантеону під Берестечком досліджували українські письменники та історики Іван Крип'якевич, Володимир Грабовецький, Михайло Грушевський, Іван Огієнко, Ігор Свєшніков та інші. Про це свідчать записи видатних людей у книгах відгуків заповідника в селі Пляшева.\nМонастир пережив польську владу, прихід радянської влади і Другу світову війну. У 1958 р. ченців було примусово вивезено, парафію поступово ліквідовано. З часу закриття обителі в ній розташовувалось колгоспне господарство, зерносховище, ферма, пізніше – лікарня. Заради збереження святині, у 1965 р. українська інтелігенція підняла питання про організацію музею «Козацькі Могили».\nМузейне освоєння заповідних територій почалося в 1966 році. Внаслідок великої наукової роботи під керівництвом доктора історичних наук Ігоря Свєшнікова виконано великий обсяг археологічних досліджень, музейні колекції поповнилися новими експонатами, що дало змогу в 1991 році реорганізувати пам’ятку в Національний історико-меморіальний заповідник «Поле Берестецької битви».\nГоловний храм-пам’ятник на острові Журавлиха був названий на честь Георгія Переможця (Змієборця), який в європейській мистецькій традиції вважається не лише покровителем воїнства, а й воїном-великомучеником, що уособлює віру в перемогу добра над злом. На одній з ікон надвірного іконостасу храму-пам'ятника в Пляшевій був зображений Георгій Переможець (Змієборець) пензля І.Їжакевича, зараз на цьому місці – копія цієї ікони маляра А.Бурбели.\nЗадум побудувати пам’ятник героям Берестецької битви виник незадовго до Першої світової війни, у 1908 (1909) році, з ініціативи Почаївської лаври, а саме архімандрита Віталія Максименка, який очолив організаторську роботу та оголосив збір пожертв. Перші заклики створення на «Козацьких Могилах» пам’ятних знаків для вшанування подвигу українських козаків були опубліковані у «Волинських єпархіальних відомостях» (Почаїв, 1909) та в журналі «Рідний край» (1910), редагованому Оленою Пчілкою. Незважаючи на антиукраїнське підґрунтя, ініціатива о. Віталія стала вагомим вкладом у національно-культурне будівництво на Волині. На думку О. Пчілки «…пам’ятник на «Козацьких Могилах» нагадуватиме про минуле, про ту велику жертву…».\nПроект споруди розробив студент архітектурного відділення вищого художнього училища при Петербурзькій Академії мистецтв В. Максимов, учень професора О.В. Щусєва.\n18 червня 1910 року відбулась закладка церкви-пам'ятника Святого Георгія Переможця. Архиєпископ Волинський Антоній (Храповицький) виголосив проповідь, яка закінчувалась словами: «Нехай знають київські нащадки православних козаків, що труд, боротьба і смерть за батьківщину не вмирають, але рано чи пізно воскрешають!».\nБудівельними роботами з весни 1912 року керував волинський єпархіальний архітектор Володимир Леонтович, який відстояв у ансамблі український козацький стиль. Під час відвідин «Козацьких Могил» українська письменниця Олена Пчілка залишила відгук про роботу В.Леонтовича: «В будуванню козацького пам’ятника видно повагу до старого місцевого стилю, видно бажання не затоптувати чи спотворювати його, а охоту викликати до життя наше колишнє мистецтво, таке гарне, але таке занедбане тепер».\nВ червні 1914 р., відбулося урочисте освячення комплексу, названого «Козацькими Могилами» із заснованим тут монастирем-скитом.\nГоловним призначення новозбудованого храму-усипальниці на «Козацьких Могилах» було проведення щорічних масових богослужінь під відкритим небом, в яких могли брати участь тисячі віруючих. Традиційно, на дев’яту п’ятницю після Великодня, українська громада вшановує козаків-героїв – учасників битви під Брестечком літа 1651 року. Патріоти приходили сюди і за часів царської Росії, і в роки, коли край входив до Польщі чи був окупований фашистською Німеччиною. У червні 1989 року вперше за комуністичного режиму тут було піднято національні, синьо-жовті прапори. В 1991 році, підчас відзначення 340 – річниці Берестецької битви, «Козацькі Могили» відвідали півмільйона людей. Одне з наймасовіших православних богослужінь в Україні традиційно очолює Святійший Патріарх Київський і всієї Руси - України Філарет.\nСвято-Георгіївська церква має незвичну планувальну структуру. В її основі – квадратна нава, до якої прилягають п’ять гранчастих апсид. Наву вінчає масивна гранчаста баня на восьмерику, апсиди завершуються стрімкими восьмигранними банями. В. Максимов талановито стилізував храм в дусі українського бароко, зробивши на фасаді нішу з написаним на стіні іконостасом, що передбачало можливість проведення служб просто неба перед церквою.\nОригінальною та унікальною архітектурною спорудою Георгіївську церкву робить її ідейний задум. Традиційний хрещатий у плані та об’ємному вирішенні храм чітко розмежовується на дві частини: святилище та храм. Оскільки церква на «Козацьких Могилах» призначалася для щорічних масових служб, автором В. Максимовим було вирішено винести іконостас назовні, водночас церква виявилась просто неба, паперть перетворилась на солею. Отже, Георгіївська церква разом з папертю-солеєю в плані становить рівнокінцевий хрест, вписаний у квадрат, характерний для дев'ятидільної хрещатої церкви.\nЯк планувальна, так і об’ємно-просторова структура храму перегукується з українськими церквами, що будувалися в якості фортифікаційних споруд. Увесь меморіальний ансамбль «Козацькі Могили» створений у вигляді фортифікаційного двору з муром та викопним ровом, його центральна споруда – Георгіївська церква. Подібне планування символічно ототожнюється з бойовим козацьким табором.\nП’ять гранчастих, рівновисоких, симетрично згрупованих навколо єдиної нави апсид у плані і загальному об’ємі храму нагадують невелику фортецю. Таке образне вирішення церкви, що мала стати мавзолеєм для виявлених тоді останків козаків, було найбільш правильним.\nГоловний західний фасад завершений фронтоном плавного абрису з волютами. Неф перекритий зімкнутим склепінням на світловому восьмигранному барабані, перехід стін квадратного обсягу до якого виконаний східчасто-арочними вітрилами. Східна апсида перекрита зімкнутим склепінням, дзвоноподібні ребристі верхи п'яти апсид і нефа увінчані шпилястими главками з перехватом в основі.\nВелика арка не тільки архітектурний прийом, але й символічно уособлює тріумфальні ворота. Тимпан арки створений іконостасом, що виготовлений з червоного кварциту та чорного лабрадориту (символи крові та трауру) з георгіївськими хрестами та іконами пензля Івана Їжакевича. Георгіївські хрести – символи військової доблесті, нагадують про посмертне присвоєння у 1914 році трьомстам козакам звання Георгіївських кавалерів.\nВсю площину над іконостасом заповнює композиція «Голгофа».\nОригінальність Георгіївської церкви полягає тому, що вона триярусна з власними престолами на кожному поверсі. Приділи розміщено один над одним, що є унікальним у церковній архітектурі.\nПерший ярус займає підземна церква святої великомучениці Параскеви П’ятниці, з невеликим вівтарем та одноярусним іконостасом. Саме з неї почалося будівництво храму-усипальниці в 1910 р. На відміну від інших храмів підземна церква не вражає своїми розписами, вона досить стримана в суровому оздоблені.\nАрхітектура Параскевського храму є класичною для склепінчастої споруди: головне склепіння підкреслюється арками бокових приділів, що значно збільшують загальний обсяг приміщення, спирається на чотири масивних колони, які зі східного боку зливаються зі стіною іконостасу.\nЦерква Параскеви з’єднана з приміщенням усипальниці, а також зі склепінням, під яким встановлено саркофаг з козацькими кістками. Підземна козацька усипальниця являє собою велике арочне прямокутне приміщення з двома маленькими віконцями під склепінням, які освітлюють білі масивні стіни. Усипальниця примикає до західної стіни Параскевського храму і з’єднана з ним двома проходами. Місце останнього земного притулку героїв-козаків знаходиться під зовнішньою солеєю Георгіївського храму, на якій відбуваються щорічні урочистості просто неба.\nВ козацькій усипальниці влаштовано кам’яний саркофаг-гробницю – чотирикутний кам’яний стовп, що закінчується зверху скляним накриттям, через яке видно останки учасників Берестецької битви. У бокових нішах усипальниці теж знаходяться козацькі кістки та черепи, які були знайдені під час розкопок у 70-90-ті роки ХХ ст., проведених професором-археологом Ігорем Свєшніковим.\nДругий наземний ярус займає церква Георгія Переможця, що вражає своїм багатством оформлення. Просторий зал спершу був задуманий як вівтар розташованої під відкритим небом церкви. Згодом, у 1936 р., для зручності проведення богослужінь цей величезний вівтарний простір було переплановано, східну частину залу відгородили ще одним одноярусним іконостасом і перетворили на вівтар.\nТретій ярус – хори, у східній частині яких розташований вівтар балконної церкви перших канонізованих українських святих князів-мучеників Бориса і Гліба з одноярусним вівтарем.\nПримітним є те, що склепіння вівтарної частини храму та деякі стіни мають в собі закладені гільзи бойових снарядів поч. ХХ ст., що було військовим символізмом для єднання сучасного військового духу з пам’яттю про героїв-козаків. Вони також виконують роль голосників, що дарує церкві надзвичайну акустику.\nОб’ємно-планувальна схема храму являє собою унікальний зразок церковного зодчества на території України, що не вписується у жорсткі рамки канонічної храмової структури (відсутність бабинця, 6-верха композиція, зовнішній іконостас). Георгіївська церква – споруда, що не має аналогів у світовому мистецтві. Її величний хвилеподібний складний фронтон є спробою поєднати форми українського бароко з елементами архітектурного модерну.\nАвторитетний дослідник, доктор архітектури П. Ричков в одній із праць зауважив, що «очевидним є намагання автора храму стилістично наблизити його до українського бароко, … перш за все активним обрисом головного фронтону над аркою – яскравою метафорою фронтонів Ковнірівського корпусу Києво-Печерської лаври». На це вказують й інші ознаки, зазначені П. Ричковим:\nвиразна центричність об’ємної композиції скомпонована з п’яти двоярусних башт-апсид, які тісно обступили центральний простір.\nхарактерні для української архітектури форми куполів на завершеннях центральної частини будівлі. Об’ємна пластика самих бань, котрі асоціюються зі стилістикою українського бароко;\nтрактування надбаневих хрестів, котрі в своїй основі відповідають місцевим традиціям ковальського мистецтва;\nз бароковим настроєм асоціюються архітектурно-декоративні елементи церкви: вінцевий карниз, наріжні пілястри, розлогі півкола з поребрику на гранях центрального підбанника, фронтон західного фасаду, обрамлення вікон – усі деталі імітують форми архітектури бароко;\nтрадиційним є і співвідношення кольорів – білизна стін відтіняється зеленим забарвленням шатрових куполів.\nВодночас разом зі сміливим трактуванням архітектурних прототипів минулого в окремих деталях храму легко упізнаються популярні на початку ХХ ст. творчі концепції модерну, його модифікації, засновані на використанні історичного спадку.\nОтже, стилістичне вирішення Свято-Георгіївського храму можна охарактеризувати як досконалий синтез форм модерну початку ХХ ст. з елементами українського бароко. Зокрема, ознаками стилю модерн є новітня і водночас традиційна об’ємно-планувальна структура церкви, унікальне вирішення головного входу у вигляді іконостасу та характерна трицентрова форма вікон нижнього ярусу. Тоді як бароковий вплив виражений у монументальній, кількаярусній композиції храму, певних декоративних елементах (пілястрах, обрамленнях вікон, карнизах), формі верхів та західного фронтону із завитками-волютами.\nРозпис стін виконувався у кілька етапів: у 1914 р. відомим українським художником-іконописцем І.С. Їжакевичем з учнями київської лаврської іконописної майстерні та іконописцем І. Вольським; у 1957 – 58 рр. – художниками О. Корецьким й П. Трохимлюком; у 90- х рр. ХХ ст. – малярем-іконописцем А. Бурбелою.\nПідземна церква Святої Параскеви П’ятниці оздоблена скромно та суворо. Розпис вівтарної частини у спокійних та пастельних кольорах зробив художник київської Лаврської школи І. Вольський 1914 р. Така колористична стриманість підтримує атмосферу святості й спонукає до молитви за упокій душі полеглих на полі Берестецького бою.\nБорисоглібський храм, до якого ведуть масивні кам’яні сходи з двох боків собору, знаходиться на хорах Георгіївського собору, має оригінальний та неповторний інтер’єр. Згідно з дослідженнями розписів храму екскурсоводом відділу історії Берестецької битви Національного історико-меморіального комплексу «Поле Берестецької битви» М. Юхимчук, розпис Борисоглібського храму здійснювали художник з Волині О. Корецький та почаївський художник П. Трохимлюк.\nУ 1957 – 58 рр. О. Корецький та П. Трохимлюк розписали вівтар церкви Бориса і Гліба, арки та підкупольний простір храму Георгія Переможця. Під куполом зображені Матір Божа з маленьким Ісусом і собор архангелів. Ікона зі святими зображує небесні сили, які охороняють храм і людей у ньому, оскільки купол є символом неба.\nОдне з найбільш відомих полотен Борисоглібського храму – ікона О. Корецького «Нагорна проповідь», виконана за ескізами І. Їжакевича у 1958 р. Ікона займає велику площу внутрішньої західної стіни другого і третього ярусів храму, має аркоподібну форму, що надає їй камерності. Багатопланова композиція на тлі гірського пейзажу показує майстерність художника. Твір стриманий у кольорах, позбавлений надмірних живописних контрастів та чітких обрисів фігур.\nВище над «Нагірною проповіддю» та на лівому, правому й центральному парусах підпружних арок на галереях зображені ікони святих. Іконостас виконано в рідкісному для Волині стилі ампір (варіант російського класицизму), розписано у 1957 р. Центральну частину іконостасу над «Таємною вечерею» прикрашає традиційний для волинських храмів образ Пресвятої Богородиці.\nНа цьому етапі розпис Свято-Георгіївського храму припинився. Проте з часом роботи І.Їжакевича потребували реставрації. У самому ж храмі залишилося багато місця, яке можна було заповнити розписами. В 90-х роках минулого століття для виконання художніх робіт запросили волинського художника-іконописця Андрія Бурбелу.\nУ Свято-Георгіївському храмі А. Бурбелою були написані накладні ікони, які замінили на зовнішньому фасаді церкви під «Голгофою» чотири ікони І. Їжакевича. У Борисо-Глібській церкві іконописець написав сім власних ікон, для церкви великомучениці Параскеви створив дві головні ікони іконостасу – «Мати Божа» та «Ісус Христос» та зробив розпис Царських врат.\nСлавився художник також як великий майстер мініатюрних робіт. У Свято-Георгіївському храмі з лівого боку біля апостола першомученика Стефана зберігається Євангеліє (1960), оздоблене мініатюрними зображеннями святих виконання майстра Бурбели.\nЗа порадою відомого на той час історика Д. Дорошенка для розпису та оздоблення Георгіївської церкви був запрошений знаний і досвідчений київський маляр Іван Сидорович Їжакевич. Разом із Щусєвим художник розробляв ескізи комплексу на Козацьких Могилах у Пляшевій. Здійснено лише частину із цього проекту, а саме розписи Георгіївської церкви, де, зокрема, Їжакевич створив унікальний образ Христа Спасителя.\nУ зовнішньому оздобленні храму пензлю І. Їжакевичу належать ікона «Голгофа», розміщена в арці на західному фасаді церкви, Царські та дияконські врата, а також Спас Нерукотворний над «Голгофою» та херувими з двох боків від образу. На оцинкованих листках було також виконано нижній ряд іконостасу, який складався з чотирьох ікон – «Богородиця з дитям», «Ісус Христос», «Іов Почаєвський» та храмовий образ «Георгій Переможець».\nВ інтер'єрному оздобленні храму пензлю І. Їжакевич належить настінний розпис балкону, що складається з дев'яти окремих епізодів земного життя та страсної дороги Ісуса Христа. Серед них особливої уваги заслуговує ікона «Спаситель в терновім вінці», оскільки художник глибоко та переконливо передав переживання та почуття Ісуса Христа, в очах якого віряни вбачають спокійну покору перед волею Бога-Отця, нероздільно поєднану з силою та мужністю Бога-сина.\nІкона «Голгофа» була запроектована І. Їжакевичем з урахуванням вказаної ідейної програми цілого храму. Величний іконостас на зовнішній західній стіні Георгіївського храму займає більшу частину напівциркульного тимпану із зображенням розп’яття Христа в центрі, виконаний в техніці олійного живопису на складених металевих листах. Як зазначає історик та краєзнавець В. Іщук, вибір оцинкованого металу не був випадковим чи помилковим. Це була нагальна потреба часу, тимчасова, продиктована швидким відкриттям храму. Надалі ж планувалося, що цей біблійний сюжет постане в іншому місці, а його замінить кам’яна мозаїка.\nРелігійний сюжет «Голгофи» художник також вибрав зумисне, аби наголосити на провідній темі мучеництва. Євангельський сюжет включає в себе вкрите ранами тіло Спасителя, плач, горе, тугу та молитву Божої Матері й жінок-мироносиць, що стоять поруч; звернену до Ісуса струнку постать римського воїна зі списом, лики святих біля підніжжя розп’яття, паломників, що піднімаються на гору, ще далі та глибше – потужні міські украплення візантійської архітектури. Ці образи показують спробу художника розкрити в художньо-міфологічних сюжетах історичне значення Берестецької битви, надати йому зміст священної «голгофи» в історії національно – визвольного руху українського народу.\nТвір має усі риси ілюстрації: композиція великопланова, гармонійна, позбавлена дрібних деталей, вона легко читається з першого погляду, колірна гама стримана, використання барв мінімальне, проте тональна розробка відзначається широким діапазоном. Автор зумів вразити не тільки монументальністю ікони, але й глибиною переданих відчуттів.\nНа нинішній день малярство І. Їжакевича в храмі на «Козацьких Могилах» не дає уявлення про його первісний стан, оскільки більшість з його компонентів перемальовувалися, хоча й із збереженням авторського рисунку.\nНезважаючи на свою унікальність та славу, надвірний іконостас нині перебуває на межі зникнення. З кожним роком через вплив природних явищ розпис втрачає колір, тьмяніє, блідне, тріскає та іржавіє. Відшукавши на теренах Інтернету та проаналізувавши фото ікони різних років, можна побачити, як ця пам’ятка українського сакрального мистецтва поч. ХХ ст. поступово руйнується. На чорно-білому фото «Голгофи» 30-х років ще ясно можна побачити усі фігури та образи, створені І. Їжакевичем. Чіткі зображення жіночих фігур та розіп’ятого Спасителя, виразні архітектурні обриси міста на задньому плані бачимо на фото 70-х років, навіть незважаючи на сонячний день, про що свідчать відблиски на стіні. Розглядаючи фото 2006-2008 року, впадає у вічі майже знищена нижня частина ікони, хоча ще явно вимальовується череп біля ніг Спасителя . На фото, зробленому в листопаді 2015р., найвиразніше збереглося Христове розп’яття, але й на нього уже наступає цвіль та іржа від металевих пластин\nРеставраційні роботи по відновленню ікони «Голгофа» вперше частково проведені у 1956 – 57 рр. художниками О. Корецьким та П. Трохимюком. Вдруге, 1972 р. київські реставратори А.Й. Маромпольський та Т.Ф. Чеснєйший виконали першу професійну реставрацію не тільки зображення «Голгофи», а й ікон нижнього іконостасу, Архангельських та Царських врат, ікон навколо балкону другого поверху. У 1996 р. львівські реставратори на чолі із Зіновієм Кроком реставрували розписи І. Їжакевича, а напередодні святкування 350-ї річниці Берестецької битви, в 2001 р., їх знову поновлювали .\nУ 1991 році була пропозиція заміни автентичного живопису І. Їжакевича на копію. Та ідея була відкинута як неприпустима, оскільки, на думку головного художника інституту «Укрпроект-реставрація» І. Дорофієнко «… наше головне завдання зберігати оригінальні твори І. Їжакевича, адже давні ікони найцінніші. І без врятування цих сторінок культури народу наша історія буде збіднілою…» .\nЗавдяки тому, що у 90-х роках минулого століття ікони І. Їжакевича із зовнішнього іконостасу були замінені на накладні художника А. Бурбели, а згодом відреставровані, ці духовні святині й водночас твори сакрального мистецтва початку ХХ ст. знаходяться у задовільному стані й нині прикрашають простий кам’яний іконостас Георгіївського приділу Свято-Георгіївського храму.\nЗа словами директора НІМЗ «Поле Берестецької битви» Л. Галабуза, долею унікального розпису І. Їжакевича «Голгофа» науковці зацікавилися приблизно 2000 року. Спеціально створена комісія склала відповідні дефектні акти, обговорювалося питання про те, щоб первісну « Голгофу» Їжакевича розмістити в новому музейному комплексі, проект якого почали розробляти і навіть репрезентували громадськості на початку 2010 р. Саме туди, у закрите приміщення, можна було б перенести створений Їжакевичем оригінал «Голгофи», а на фасаді Георгіївського храму втілити той задум, який здавна виношувався, – викласти «Голгофу» мозаїкою. Але реальних практичних кроків щодо порятунку унікальної ікони, не жаль, так і не було зроблено. Отож унікальний надвірний іконостас, виконаний українським художником І. Їжакевичем, поступово знищується.\nАндрій Бурбела (1931-199?) -- художник-іконописець.\nУродженець с. Антонівка Горохівського району Володимир-Волинської області (Волинь). Навчався в Почаївській іконописній майстерні спочатку як підмайстер, пізніше став учнем іконописної майстерні та майстерним іконописцем. Своїм учителем та наставником А. Бурбела вважав О. Корецького. Досконало володів живописом, знав особливості релігійного живопису різних епох. У Свято-Георгіївському храмі А. Бурбелою були написані накладні ікони, які замінили на зовнішньому фасаді церкви під «Голгофою» чотири ікони І. Їжакевича. У Борисо-Глібській церкві іконописець написав сім власних ікон, для церкви великомучениці Параскеви створив дві головні ікони іконостасу – «Мати Божа» та «Ісус Христос» та зробив розпис Царських врат.\nСлавився художник також як великий майстер мініатюрних робіт. У Свято-Георгіївському храмі з лівого боку біля апостола першомученика Стефана зберігається Євангеліє (1960), оздоблене мініатюрними зображеннями святих виконання славетного майстра\nВіталій Максименко(Архієпископ Віталій ,в миру Василь Іванович Максименко) -(1873 - 1960) - архієпископ, діяч дореволюційної Російської православної церкви. Народився в містечку Глафірівка Таганрогського округу в бідній багатодітній сім'ї диякона. Закінчив Маріупольське духовне училище. Навчався в Катеринославській духовній семінарії та Київській духовній академії. За участь у студентських страйках був відрахований з академії. Працював учителем у сельській школі. у 1902 році переведений у Почаївську лавру для організації типографії, де редагував періодичні видання.\n28 серпня 1908 року під час хресного походу з Почаєва до Берестечка архімандрит Віталій заночував у селі Пляшева,де дізнається про знахідки селян ( кістки загиблих козаків)\nПісля цього архімандрит Віталій розпочав у виданнях лаври агітацію за спорудження на «Козацьких могилах» невеликого, але мурованого храму. Кошти на його спорудження жертвували як прості волиняни, так і діячі Російської імперії.У 1934 році перебрався до США. У штаті Нью-Йорк керував будівництвом монастиря Російської православної церкви закордоном. Згодом став його архієпископом. У монастирі заснував друкарню і духовну семінарію.Там і похований.\nВолодимир Леонтович (1881 -1968)- український інженер-будівельник, геодезист, архітектор, реставратор, професор Київського інженерно-будівельного інституту, Київського національного університету ім..Т.Шевченка. До 1909р. проводив експедиційні інженерні вишукування у Ізяславі, Острозі, Житомирі. У Києві склав плани парків на схилах Дніпра— Аскольдової могили і Пушкінського. Спорудив за проектом архітектора В. М. Максимова храм-пам'ятник на Козацьких Могилах під Берестечком. Похований у Києві на Байковому кладовищі\nВолодимир Миколайович Максимов (1882 -1942) - архітектор, навчався у Петербурзькій Академії мистецтв. Трохи раніше закінчив художню школу, отримав звання техніка архітектури і свідоцтво на право бути вчителем малювання і креслення. Як майстер сформувався під впливом архітектора О.Щусєва, з яким працював. Автор Георгіївської церкви, В. Максимов талановито стилізував храм в дусі українського бароко, зробивши на фасаді нішу з написаним на стіні іконостасом, що передбачало можливість проведення служб просто неба перед церквою.\n1932 р арештований по сфабрикованій справі і засуджений до трьох років у виправній трудовій колонії по звинуваченню «за приналежність й активну участь в організації «Істинно православна церква» .\nІван Їжакевич (1864 -1962) - народний художник України, видатний діяч українського мистецтва, живописець, графік, один з визначних постатей XIX - XX століття.\nНародився в багатодітній бідній родині, самостійно навчився читати та писати.\nХудожник мав ґрунтовну професійну освіту, яку здобув спершу в Лаврській іконописній майстерні, пізніше – в Київській рисувальній школі М. Мурашка, а згодом у Петербурзькій художній академії. Стилю художника притаманні такі особливості живопису, як приглушено ніжна гама кольорів, використання колористики та орнаментальних мотивів українського народного ужиткового мистецтва у поєднанні із досягненнями академічного малярства 2-ої пол. ХІХ ст.\nНаціональна тематика, заглиблена в історію, стала І. Їжакевичу основою для творчості. Про це, зокрема, свідчать такі його фундаментальні картини, як «Запорожець», «Український кобзар», «Максим Залізняк», «Григорій Сковорода в дорозі». Серед його творчого доробку представлені численні малюнки та картини з історії, життя та побуту українського народу, ілюстрації до творів українських письменників та поетів. Художника вважають одним із засновників української книжкової графіки. У мистецькій спадщині І. Їжакевича чимало творів монументального малярства та іконопису. Рукою майстра було розписано Всіхсвятську церкву, фрагменти Успенського собору Києво-Печерської Лаври, Покровську церкву в Києві, митрополичі покої, трапезну в Білгороді, Борисоглібську церкву в Києві.\nУ зовнішньому оздобленні храму пензлю І. Їжакевичу належать ікона «Голгофа», розміщена в арці на західному фасаді церкви, Царські та дияконські врата, а також Спас Нерукотворний над «Голгофою» та херувими з двох боків від образу (рис. 32, 33, 34). На оцинкованих листках було також виконано нижній ряд іконостасу, який складався з чотирьох ікон – «Богородиця з дитям», «Ісус Христос», «Іов Почаєвський» та храмовий образ «Георгій Переможець».\nОлександр Іванович Корецький (1919–1997) – український художник. Народився в сім'ї церковного старости села Скобелки Горохівського району. З дитинства виявив неабиякий хист до малювання, тож не випадково став і учнем іконописної школи у Почаєві. Учень відомого художника-іконописця Івана Вольського у школі живопису. Реставрував у Почаєві Печерську Іовську церкву. Особливо любив живописати куполи Почаївських церков, іконостаси. На Козацьких Могилах у Пляшевій, ще задовго до відкриття тут музею, Олександр Іванович проводив реставраційні роботи ікон відомого художника Івана їжакевича, створював свої. У 1957-1958 рр. О. Корецький та П. Трохимлюк розписали вівітар Борисоглібського храму, арки та підкупольний простір собору. Св. Георгія Переможця. Ікона «Нагорна проповідь» (1958 р.) одне з найбільш відомих його полотен, створених тут. Незадовго до смерті в серпні 1996 року О Корецькому було присуджено обласну мистецьку премію імені Йова Кондзелевича.Похований в місті Горохів Волинської області.\nАмпір – стиль в архітектурі і мистецтві, що виник у Франції на поч. ХІХ ст. Для цього стилю характерні масивні монументальні форми, що поєднуються з предметами військової атрибутики (списами, мечами, щитами, вінками).\nАпсида – напівкруглий, гранчастий або прямокутний у плані виступ споруди (у християнських вівтарний виступ орієнтований переважно на схід), перекритий напівкуполом або конхою.\nАрка – криволінійне перекриття прорізу в стіні або простору між двома опорами (стовпами, колонами, пілонами), що передає навантаження на основу.\nАрка підпружна – арка, яка служить основою для під банника або купола (бані).\nАрка трицентрова – півовальна у розрізі, складається з дуг трьох кіл, з яких найбільше середнє побудоване радіусом з центра на осі прорізу. Дві інші дуги прокладаються радіусами точок, що знаходяться значно вище.\nБабинець – одна із трьох частин (найзахідніша) тричасткового храму, де первісно під час богослужінь розташовувалися жінки.\nБазиліка – прямокутна у плані культова споруда, зазвичай розділена усередині рядами колон або стовпів на кілька (3-5) частин – нав, із найбільшою середньою навою, що від входу починається притвором (нартексом), а закінчується вівтарною апсидою.\nБаня – гранчаста або кругла у плані форма даху над куполом чи барабаном культової споруди з різними профілями – напівсферичним, шоломоподібним, цибулястим тощо.\nБарабан (підбанник) – горішня конструктивна частина храму у вигляді циліндра або багатогранника, що завершується банею.\nБароко – стиль у європейському мистецтві кінця ХVІ – середини ХVІІІ ст. Відрізняється пишністю, складністю й декоративністю форм. В Україні Бароко найбільше представлено в церковній архітектурі,значно менше в гравюрі і живописі.\nБашта (вежа) – висока і вузька споруда багатогранної або круглої форми, що будується окремо або становить частину будівлі.\nВівтар – первісно місце для жертвопринесення, а у християнських храмах його головна (зазвичай крайня східна) частина, куди мають доступ лише священнослужителі.\nВітрило – елемент склепіння у вигляді вигнутого трикутника, що дозволяє здійснити перехід від прямокутної основи споруди до її купольного перекриття або барабана.\nВолюта – архітектурний декор у формі спіралеподібного завитка з кружком («оком») у центрі, що є складовою частиною капітелей іонічного, коринфського і композитного ордерів.\nВосьмерик – замкнена стінова конструкція, що має у плані форму восьмигранника.\nГризайль – монохромне малярство (живопис одним кольором) в сірому тоні або сірий підмальовок.\nДзвіниця – подібна до башти мурована або дерев’яна, переважно, культова споруда зі дзвонами\nДияконські двері (врата) – одностулкові прорізи, розміщені з правого та лівого боку від Царських воріт, які з правого боку, зазвичай, ведуть до ризниці, а з лівого – до Жертівника.\nЕкстер'єр – зовнішній дизайн будівлі, її художнє та архітектурне оформлення.\nЗалом – елемент багатоярусного верху церкви: призма або циліндр у поєднанні зі зрізаною пірамідою або зрізаним конусом.\nЗодчество – мистецтво проектувати і споруджувати будівлі.\nІконостас – стіна з іконами, що відокремлює вівтарну частину православного і греко-католицького храмів від молитовної зони. Має центральні Царські врата, двоє бічних Дияконських дверей і символізує межу між небом і землею.\nІнтер’єр – архітектурно і художньо оформлений внутрішній простір будівлі.\nКарниз – завершення стіни споруди у вигляді горизонтального профільованого пояса.\nКласицизм – архітектурний стиль, який був розповсюджений на території Європи в XVIII- поч.XIX ст., головна риса якого - звертання до форм зодчества античних часів. В якості основи мав ордер, пропорцію й формою близьким до античності, симетрично-осьовими композиціями, стриманістю декоративного оздоблення.\nКокошник – напівкруглий або кілевидний зовнішній декоративний елемент, поширений у руській церковній архітектурі.\nКонха – півкупол для перекриття цілиндричних частин споруди.\nКупол – поверхня, близька за формою до напівсфери (еліпса, параболи тощо), спрямований випуклістю вгору.\nМайоліка – художня кераміка з кольорової глини, покрита непрозорою глазур’ю й малюнками. До майоліки належить облицювальна кераміка, покрита емалями.\nМансарда – поверх у горішньому просторі, фасад якого повністю або частково утворений поверхнею (поверхнями) похилого або ламаного даху.\nМодерн – стиль у європейському й американському образотворчому й прикладному мистецтві й архітектурі кінця ХІХ – початку ХХ ст., що використав нові техніко-конструктивні засоби, вільне планування, своєрідний архітектурний декор, усі елементи якого підкорялися єдиному орнаментальному ритму й образно-символічному задуму.\nМаківка – декоративне увінчання верху церкви, що стоїть на ліхтарі і завершується хрестом.\nМаскарони - скульптурна деталь у вигляді горельєфної або барельєфної маски людини чи тварини, яка прикрашала стіни, замки арок, перемички, фільонки, фризи та інші частини споруди і архітектурні елементи.\nНава (неф) – повздовжня чи поперечна частина простору храму, розташована між рядами колон, стовпів, арок. У базиліці значно ширша і вища за бічні середня нава називається головною.\nНіша – заглиблення в стіні, в яке зазвичай ставляться статуї.\nОрдерна система – конструктивна система, що виросла на основі доведеної до вищого ступеня досконалості стійко-балкової конструкції.\nПаперть – не накритий дахом майданчик перед внутрішнім притвором храму.\nПіддашок – звис даху, що спирається на випуски верхніх вінців зрубу, оперізує будівлю та повторює нахил і ритм даху.\nПілястра – плаский вертикальний виступ стіни у вигляді частини чотиригранного стовпа, що має ті самі деталі, що й колона : базу, стовбур і капітель.\nПоребрик – тип орнаментальної цегляної кладки, відомий з давньоруських часів, при якій ряд цеглин вкладається під кутом до стіни.\nПритвор – приміщення перед входом у храм.\nРамена – прямокутні об’єми, розташовані по боках від центральної частини будівлі.\nСклепіння – перекриття криволінійних обрисів, переважно круглі, багатокутні, еліптичні у плані, у значних за площею приміщеннях без додаткових проміжних опор.\nСолея – невелике підвищення перед вівтарем висотою в одну сходинку.\nСтилобат – верхня частина східчастого цоколю споруди.\nТимпан – трикутне поле фронтону з живописними або скульптурними оздобами.\nФронтон – передній бік (зазвичай трикутної форми) завершення фасаду споруди, портика, колонади, з боків обмежені двома схилами даху і карнизом при основі.\nЦарські врата – центральні двостулкові двері іконостаса, що ведуть у вівтарну частину храму і символізують собою врата раю.\nХори – балкон у наві чи бабинці, приміщення над бабинцем церкви; призначені для церковного хору.\nРОЗРОБКА ВИХОВНОГО ПОЗАКЛАСНОГО ЗАХОДУ\nУнікальна Свято-Георгіївська церква в с. Пляшева на Рівненщині - символ народної пам’яті про козацтво»\nМета: формувати знання про культурні цінності та мистецькі перлини рідного краю; презентувати творчість видатних митців; знайомити з унікальними творами мистецтва Рівненщини, виховувати ціннісне ставлення до культурного надбання свого народу.\nФорма проведення: рольова гра «Діалог з митцем»\nОснащення: фотоматеріали комплекту «Свято-Георгіївська церква в селі Пляшева на Рівненщині як символ народної пам’яті про козацтво», відео.\nhttps://drive.google.com/open?id=1GrWmtn4saNKmtM9R5otk54SDNIjsxI7F ( 1-20)\nhttps://drive.google.com/open?id=1ylL9ZN7Y_hCE0MroRE9qwSMRhIDVC7oV (21, 22)\nВчитель: Ми живемо в краї, що займає особливе місце на карті України, краї, що впродовж віків перебував в епіцентрі європейських історичних подій, наукової та творчої діяльності, серці древньої Волині. Які ви знаєте і сторичні та культурні місця Рівненщини? Розгляньте карту Рівненщини (Іл.2) і розкажіть, хто бував у яких місцевостях.\nПропоную ознайомитися з цими висловами, що якимось чином пов’язані зі спорудою, зображеною на ілюстрації (Іл.1). Висловіть припущення, який може існувати зв'язок?\n(Вислови написані на дошці, наочні впродовж усього заходу)\nТа ще мене гайворони укрили з півночі...\nПочорніло я, зелене, та за вашу волю...\nНе вернетеся на волю...\nАрхиєпископ Волинський Антоній (Храповицький): «Нехай знають київські нащадки православних козаків, що труд, боротьба і смерть за батьківщину не вмирають, але рано чи пізно воскрешають!».\nОлена Пчілка: ««…пам’ятник на «Козацьких Могилах» нагадуватиме про минуле, про ту велику жертву…»\nУчні висловлюють думки.\nВчитель: Доба козацтва, зокрема, періоду визвольної боротьби під проводом Б. Хмельницького, залишила свій слід в історії Рівненщини. Про неї нагадують козацькі поховання у деяких селах області, а також монастирі та церкви, споруджені на знак пам’яті про героїв визвольних воєн.\nБитва під Берестечком, незважаючи на поразку козаків, стала однією з найславетніших сторінок в історії нашої держави. В українській історіографії вона назавжди залишилася прикладом стійкості й мужності та певним символом козацької звитяги, який із середини XVII ст. потужно сприяв формуванню національної ідентичності. Про звитягу українських козаків нагадує Свято-Георгіївська церква-мавзолей меморіального комплексу «Козацькі Могили» - данина пам’яті полеглим героям у національно-визвольній війні 1651р.\n(П. Перебийніс, «Козацькі могили»)\nВчитель: Георгіївська церква – головна споруда Меморіального комплексу «Козацькі Могили» – унікальна споруда, що не має аналогів у світовому мистецтві. На вашу думку, в чому її винятковість? (Іл.1).\nЩоб дати відповіді на усі запитання, поставлені перед нами, варто запитати про це у тих, хто безпосередньо був причетний до створення цього храму -мавзолею. Отже, на вас чекає уявна зустріч з архітектором, будівничим, художниками-іконописцями цього храму.\n1-ий Учень: Я - Віталій Максименко, або ж Архієпископ Віталій ,в миру Василь Іванович Максименко) , нар.1873 р. Навчався в Катеринославській духовній семінарії та Київській духовній академії. За участь у студентських страйках був відрахований з академії. Працював учителем у сільській школі. у 1902 році переведений у Почаївську лавру для організації типографії, де редагував періодичні видання.\n28 серпня 1908 року під час хресного походу з Почаєва до Берестечка заночував у селі Пляшева, де дізнається про знахідки селян на полях під час оранки, у торф’яних озерцях ( кістки загиблих козаків, зброя). Після цього розпочав у виданнях лаври агітацію за спорудження на «Козацьких могилах» невеликого, але мурованого храму. Кошти на його спорудження жертвували як прості волиняни, так і діячі Російської імперії. Перші заклики створення на «Козацьких Могилах» пам’ятних знаків для вшанування подвигу українських козаків були опубліковані у «Волинських єпархіальних відомостях» (Почаїв, 1909) та в журналі «Рідний край» (1910), редагованому Оленою Пчілкою. Незважаючи на антиукраїнське підґрунтя, моя ініціатива стала вагомим вкладом у національно-культурне будівництво на Волині. На думку Олени Пчілки, яка відвідала це місце «…пам’ятник на «Козацьких Могилах» нагадуватиме про минуле, про ту велику жертву…».\n2-ий Учень: Я архітектор, Володимир Максимов, - навчався у Петербурзькій Академії мистецтв. Як майстер сформувався під впливом архітектора О.Щусєва, з яким працював, будуючи храми в староруському стилі. У свого наставника навчився надавати будівлям своєрідний зовнішній вигляд,неординарне планування та національний характер. Ці знання та вміння знадобилися, коли я отримав пропозицію спроектувати храм-пам’ятник на честь загиблих козаків у с.Пляшева на Волині (1910р). Завдання виявилось складним, оскільки головним призначення новозбудованого храму-усипальниці на «Козацьких Могилах» було проведення щорічних масових богослужінь під відкритим небом, в яких могли брати участь тисячі віруючих. Тож потрібно було розв’язати проблему місця для великого скупчення людей . Оскільки храм будувався на Україні - колисці українського (козацького) бароко, я стилізував храм в дусі цього стилю, зробивши на фасаді нішу з написаним на стіні іконостасом, що передбачало можливість проведення служб просто неба перед церквою.\nВчитель: 18 червня 1910 року відбулась закладка церкви-пам'ятника Святого Георгія Переможця. Архиєпископ Волинський Антоній (Храповицький) виголосив проповідь, яка закінчувалась словами: «Нехай знають київські нащадки православних козаків, що труд, боротьба і смерть за батьківщину не вмирають, але рано чи пізно воскрешають!».\n3-ій Учень: Я- інженер-будівельник, геодезист, архітектор, реставратор, професор Київського інженерно-будівельного інституту Володимир Леонтович. За проектом архітектора В. М. Максимова керував будівельними роботами на «Козацьких могилах» з весни 1912 року. Саме я відстояв у ансамблі український козацький стиль. Бароковий вплив виражений у монументальній, кількаярусній композиції храму, певних декоративних елементах (пілястрах, обрамленнях вікон, карнизах), формі верхів та західного фронтону із завитками-волютами; традиційним є і співвідношення кольорів – білизна стін відтіняється зеленим забарвленням шатрових куполів. (Іл.10)\nУчень - «В.Максименко»: Так, шановний друже, але водночас в окремих деталях храму легко упізнаються популярні на початку ХХ ст. творчі концепції модерну. Ознаками стилю модерн є новітня і водночас традиційна об’ємно-планувальна структура церкви, унікальне вирішення головного входу у вигляді іконостасу та характерна трицентрова форма вікон нижнього ярусу. (Іл.6)\nВчитель: На кінець весни 1914 р. майже всі заплановані роботи на о. Журавлиха було закінчено: збудовано трьохпрестольний Георгіївський храм, в підземеллях якого зберігалися численні останки загиблих на полі бою козаків, двоповерхове приміщення для проживання братії (з трапезною та архиєрейськими покоями), готель, мур із західного боку, будинок для дитячого притулку.\nДІАЛОГ З МИТЦЕМ\nЗапитання до «В.Максимова»: В чому ж проявилась унікальність храму як архітектурної споруди?\nУчень-«В Максимов»: Свято-Георгіївскьй храм-пам’ятник меморіального комплексу «Козацькі Могили» відзначається оригінальністю художнього задуму, монументальністю та водночас декоративністю.\nОригінальність Георгіївської церкви полягає тому, що вона триярусна з власними престолами на кожному поверсі. Приділи розміщено один над одним, що є унікальним у церковній архітектурі. Два поверхи надземні, а один підземний, сполучений підземними переходом з іншим храмом, що знаходиться на території меморіального комплексу – дерев'яною козацькою Михайлівською церквою.\nПерший ярус займає підземна церква святої Параскеви П’ятниці з невеликим вівтарем та одноярусним іконостасом, досить стримана в оздоблені. Церква Параскеви з’єднана з приміщенням козацької усипальниці, в якій влаштовано кам’яний саркофаг-гробницю – чотирикутний кам’яний стовп, заповнений з козацькими кістками.\nДругий наземний ярус займає церква Георгія Переможця, що вражає своїм багатством оформлення . Третій ярус – хори, у східній частині яких розташований вівтар балконної церкви перших канонізованих українських святих князів-мучеників Бориса і Гліба з одноярусним вівтарем.\nСвято-Георгіївскьй храм-пам’ятник меморіального комплексу «Козацькі Могили» відзначається оригінальністю художнього задуму, монументальністю та водночас декоративністю.\nУчень- «В.Леонтович» - унікальність та оригінальність Свято-Георгіївського храму на «Козацьких могилах» підкреслює той факт, що стиль модерн набув широкого розповсюдження в громадському будівництві, минаючи церковну архітектуру.\nВчитель: Отже, ми розглянули об’ємно-просторову структуру і стилістичне трактування Георгіївського храму. Проте не менш історичними та мистецькими цінностями є його живописне оздоблення. Познайомимось з художниками, які розмальовували інтер’єр та екстер’єр церкви.\nРозпис стін виконувався у кілька етапів:\nу 1914 р. відомим українським художником-іконописцем І.С. Їжакевичем з учнями київської лаврської іконописної майстерні та іконописцем І. Вольським; у 1957 – 58 рр. – художниками О. Корецьким й П. Трохимлюком; у 90- х рр. ХХ ст. – малярем-іконописцем А. Бурбелою.\nНа зустріч з нами пришов народний художник України, видатний діяч українського мистецтва, живописець, графік, один з визначних постатей XIX - XX століття Іван Їжакевич\n4-ий Учень «Іван Їжакевич»: Я народився в багатодітній бідній родині, самостійно навчився читати та писати. Художню освіту здобув спершу в Лаврській іконописній майстерні, пізніше – в Київській рисувальній школі М. Мурашка, а згодом у Петербурзькій художній академії. Мені близька народна тематика, тому люблю малювати картини з історії життя та побуту українського народу. Довелось розписувати й церкви у Києві, навіть доклав руку до Успенського собору Києво-Печерської лаври.\nРозписати нову церкву у Пляшевій мені порадив друг, історик Д.Дорошенко. На жаль, не усе задумане було здійснено. Але моя гордість - ікона «Голгофа», розміщена в арці на західному фасаді церкви. Також розписав Царські та дияконські врата, а також Спас Нерукотворний над «Голгофою» та херувими з двох боків від образу. На оцинкованих листках було також виконано нижній ряд іконостасу, який складався з чотирьох ікон – «Богородиця з дитям», «Ісус Христос», «Іов Почаєвський» та храмовий образ «Георгій Переможець».\nДіалог з митцем:\nЗапитання до «І. Їжакевича»: В чому унікальність надвірної ікрни «Голгофа»?\n«І.Їжакевич»: Твір має усі риси ілюстрації: композиція великопланова, гармонійна, позбавлена дрібних деталей, вона легко читається з першого погляду, колірна гама стримана, використання барв мінімальне, проте тональна розробка відзначається широким діапазоном. Я намагався вразити не тільки монументальністю ікони, але й глибиною переданих відчуттів. Релігійний сюжет «Голгофи» також вибрав зумисне, аби наголосити на провідній темі мучеництва. Образи Спасителя,Божої Матері, жінок-мироносиць, римського воїна та паломників показують спробу розкрити в художньо-міфологічних сюжетах історичне значення Берестецької битви, надати йому зміст священної «голгофи» в історії національно – визвольного руху українського народу.\nЗапитання до «І. Їжакевича»:Із ЗМІ ми знаємо, що нині ця ікона перебуває на межі зникнення через вплив природних явищ, тому що була написана на оцинкованих листах. Чому Ви допустили це, адже могли передбачити недовговічність цього матеріалу?\n«І.Їжакевич»: на жаль, ікона «Голгофа» дійсно зараз у жахливому стані, вона втрачає колір, тьмяніє, блідне, тріскає та іржавіє. Проте вибір оцинкованого металу не був випадковим чи помилковим. Це була нагальна потреба часу, тимчасова, продиктована швидким відкриттям храму. Надалі ж планувалося, що цей біблійний сюжет постане в іншому місці, а його замінить кам’яна мозаїка. Не сталося, як гадалося…\nРеставраційні роботи по відновленню ікони «Голгофа» вперше частково проведені у 1956 – 57 рр. художниками О. Корецьким та П. Трохимюком. Запрошую до слова Олександра Корецького.\n5-ий Учень «О.Корецький»: Я з дитинства виявив неабиякий хист до малювання, тож не випадково став учнем іконописної школи в Почаєві.На «Козацьких могилах»,крім реставраційних робіт, створював власні ікони. Разом із П.Трохимлюком ми розписали вівтар Борисоглібського храму, арки та під купольний простір собору Георгія Переможця. Найбільш відоме полотно цього храму - ікона «Нагорна проповідь».\n«І.Їжакевич»: Не усі мої ікони втрачаються. У 90-х роках минулого століття ікони із зовнішнього іконостасу були замінені на накладні, а згодом відреставровані, і тепер знаходяться у задовільному стані й прикрашають простий кам’яний іконостас Георгіївського приділу Свято-Георгіївського храму. Цим я завдячую іконописцю Андрію Бурбелі.\n6-ий Учень «А.Бурбела»: Я навчався в Почаївській іконописній майстерні спочатку як підмайстер, пізніше став учнем іконописної майстерні та майстерним іконописцем. Своїм учителем та наставником вражаю О. Корецького.\nВ 90-х роках минулого століття мене запросили у Георгіївську церкву для виконання художніх робіт. Крім накладних ікон, про які сказав шановний Іван Їжакевич, у Борисо-Глібській церкві я написав сім власних ікон, для церкви великомучениці Параскеви створив дві головні ікони іконостасу – «Мати Божа» та «Ісус Христос» та зробив розпис Царських врат. Такий мій скромний вклад у живописне оформлення цього незвичайного храму.\n(Іл..17). Як варіант:\nВІДЕО «Як на Рівненщині вшанували пам'ять полеглих козаків у битві під Берестечком» https://www.youtube.com/watch?v=ikUspzDsJJY\nУ світовій історії є чимало прикладів, коли програні битви важили набагато більше, аніж перемоги. До таких належить Берестецька битва 1651 року – одна з наймасовіших у Центрально-Східній Європі середини XVII ст. В українській історіографії вона назавжди залишиться прикладом стійкості і мужності та певним символом козацької звитяги, який із середини XVII ст. потужно сприяв формуванню національної ідентичності. На згадку про цю трагічну й водночас героїчну подію в історії України на початку ХХ століття було збудовано унікальний архітектурний та духовно-меморіальний комплекс, який від народу отримав назву «Козацькі Могили». За час свого існування він пройшов складний шлях та попри це зберіг свою унікальність як національна пам'ятка архітектури. Про звитягу українських козаків нагадує Свято-Георгіївська церква-мавзолей меморіального комплексу «Козацькі Могили», краса форм та стилістики якої не залишає байдужими навіть сучасне молоде покоління (Іл.15-22).\nОтже, чим же унікальна ця храмова споруда, чому вона щороку скликає до себе тисячі українських патріотів, які мистецькі шедеври береже?\nПропоную інтелектуальне змагання двох команд - розгадати кросворд до сьогоднішньої теми.\nархітектурний стиль поч..ХХ ст., в я кому В.Максимов спроектував храм\nУкраїнський художник, який працював над живописним оформленням храму у 1914 р\nНа честь цієї святої названо підземну церкву Свято-георгіївського храму\nАрхітектурний стиль, елементи якого збережені у стилістичному плануванні на вимогу В.Леонтовича\nСвятий, на чию честь названо храм у с. Пляшева\nІнженер-архітектор, який керував будівельними роботами\nБалконна церква носить ім’я………\nАрхітектор Георгіївського храму, учень О.Щусєва\nІкона І.Їжакевича «…. Нерукотворний»\nТретій ярус церкви\n4. Волинський іконописець, який реставрував ікони із зовнішнього іконостасу\n5. Надвірна ікона І.Їжакевича


Аналітика олія Причорномор’я – AgriSupp - UkrAgroConsult\nМістить оперативну інформацію олійного ринку Причорномор’я: Україна, Росія, Казахстан, Румунія, Болгарія. Ми аналізуємо ринки соняшнику, сої, ріпаку, інших олійних культур, рослинних олій і шротів, а також продуктів глибокої переробки.\nЩоденні та щотижневі звіти від провідної консалтингової компанії на аграрному ринку – “УкрАгроКонсалт”. Широко відомі серед операторів ринку звіти “Black Sea Oil” і “Agrinews, Kyiv”, які вже 25 років інформують операторів ринку про головні тенденції аграрного сектора Причорномор’я. Професійний аналіз короткострокових тенденцій, а також довгострокові прогнози і перспективи розвитку олійного ринку.\nБаланси попиту і пропозиції для основних олійних культур і масел в країнах причорноморського регіону від експертів консалтингового агентства “Украгроконсалт”. Відстежуйте зміни оцінок і отримаєте доступ до історичних даних.\nЩоденне оновлення експортних і внутрішніх цін (FOB, CPT, EXW), котирування на світових біржах. Історичні денние в табличному, графічному і файловому форматі (Excel).\nОперативна щомісячна інформація по експорту олійних товарів, історичні дані за 10 років. Відображення даних щодо обсягів і напрямів експорту в інтерактивних графіках і файловому форматі (Excel).\nЩомісячна статистика виробництва та запасів продукції переробного комплексу країн Чорноморського регіону. Ми надаємо дані з виробництва та запасів таких продуктів як соняшникова олія, маргарин та ін.\nХочете оформити підписку на "Аналітика олія Причорномор’я – AgriSupp"?\nВиберіть варіант підписки Array3 місяці - 368 €6 місяці - 700 €12 місяці - 1325 €


Як боротися з бур’янами – Шалені знижки\nЧи не перекопувати землю, а рихлити\nКоли ми перекопують землю лопатою, то неминуче розрубуємо корінь бур’янів. Бур’ян дуже живучі, і кожна частина корінця все одно почне розвивати свою надземну частину.\nЩе одна проблема: на ділянці, де постійно перекопують землю, накопичується величезна кількість насіння бур’янів. Під час перекопування вони переміщаються в більш нижні шари, де чекають сприятливих умов для зростання.\nНасіння деяких дикорослих рослин можуть зберігати схожість десятки років. Винищити бур’яни в цьому випадку не вдасться, тому що ретельна прополка знищить тільки рослини одного сезону. А при черговій оранці з-під глибоких шарів землі вийде запас насінного матеріалу минулих років.\nТрадиційну оранку краще замінити поверхневим розпушуванням грунту. Щоб прорихлити грядки, можна використовувати сапу або ручної культиватор. Під час такої обробки ви зможете видалити бур’яни з корінням. Також можна копати землю не лопатою, а вилами. У цьому випадку коріння рослин травмуються менше, і можна витягти їх із землі неушкодженими.\nПорада. Часто насіння бур’янів заносять в город з гноєм і компостом. Щоб цього не допустити, потрібно витримувати органічні добрива хоча б кілька років, поки вони ґрунтовно не перегніют.\nРослини розвиваються циклами. Спочатку витрачають всі свої ресурси на вигонку надземної частини, а потім починають розвивати коріння, формують квіти, насіння і плоди.\nБур’яни потрібно видаляти, коли йде активне зростання зеленої маси і поки рослина не початок розвивати коріння. Так можна позбутися навіть від самих стійких бур’янів.\nНадземну частину бур’янів потрібно зрізати на рівні землі кожні 10-14 днів. В результаті корінь бур’янів ослабне, бо витратить усі свої сили на вигонку зелені, але не встигне нічого отримати взамін.\nСлідкуйте за тим, щоб не травмувати коріння: відрізані частини бур’янів корінців легко вкорінюються в грунті, тому ви ризикуєте отримати замість одного знищеного бур’яну кілька нових.\nГербіциди – хімічні препарати, які знищують рослинність. Варто враховувати, що використовувати гербіциди потрібно тільки в крайніх випадках: наприклад, ви купили дуже запущений заміський ділянку або зіткнулися з дуже агресивним бур’яном на кшталт стоноги, яглиці або борщівника.\nПотрібно пам’ятати, що хімічні препарати знищують не тільки бур’яни, а й культурні рослини, гублять комах і призводять до погіршення якості ґрунту. Після такої обробки доведеться витратити час і сили на відновлення родючого шару землі, причому часто доводиться завозити новий грунт.\nЩоб знищити бур’яни, обробку потрібно провести не менш трьох разів за сезон. Першу – навесні або на початку літа, коли рослини тільки починають свій розвиток і не досягли висоти більше 10 см. Другу, коли відросте нова зелена маса, і третю восени.\nДеякі гербіциди можна вносити в грунт, наприклад «Агрокіллер + Магнум», який ефективно знищує борщівник. Іншими обприскують листя – наприклад, так використовують «Раундап» та «Стриж».\nГрунтові гербіциди дозволяють знищувати бур’яни ще на етапі сходів і мають тривалу дію: внесений під час посіву препарат може діяти аж до збору врожаю. Гербіциди для обприскування знищують тільки одне покоління бур’янів і підійдуть для ліквідації вже зійшли рослин.\nВарто враховувати, що гербіциди можуть бути спрямовані на знищення певних видів рослин або суцільний зеленої маси. Гербіциди вибіркової дії вибирають, коли необхідно знищити бур’яни, але зберегти культурні рослини.\nНаприклад, якщо необхідно видалити всі бур’яни в грядках з картоплею і томатами, можна використовувати препарат «Лазурит». Цей препарат знищує безліч видів бур’янів, але не зашкодить овочам.\nТакож є гербіциди, які діють тільки на певні види бур’янів. Так, якщо в грядках з овочами розрослися бур`яни з сімейства злакових, можна провести обробку препаратом «Відмінник».\nГербіциди суцільної дії на кшталт «Торнадо» знищують всю рослинність, з якою контактує препарат. Такі гербіциди можна використовувати, якщо культурних рослин на ділянці немає.\nМульчированием називають поверхневе покриття грунту подрібненої травою, сіном, хвоєю, керамзитом, деревною тріскою. Це дуже ефективний спосіб боротьби з бур’янами. Мульча не пропускає світло, а без нього не пробуджуються насіння і гинуть молоді бур`яни. Оптимальний шар мульчі – 5-7 см, більш тонкий буде не такий ефективний.\nЩоб бур’яни не росли між грядками, землю в проходах можна закрити будь-яким щільним і не пропускає світло матеріалом: геотекстилем, лінолеумом, агроволокном, фанерою, мішковиною або картоном.\nСидерати – це зелені добрива. Так називають рослини, які висаджують ранньою весною або після збору врожаю, щоб потім зорати молоді паростки в грунт. У грунті сидерати перегниває і збагачують її живильними речовинами. Найчастіше для Сидерація використовують насіння злакових і бобових.\nДля боротьби з бур’янами особливо гарні злакові. Вони значно затримують проростання насіння бур’янів за рахунок швидкого зростання глибокої кореневої системи.\nВідмова від суцільної оранки на користь простого розпушування землі.\nСвоєчасна прополка без пошкодження коренів. Це означає, що потрібно просто зрізати молоді пагони кожні два тижні. Так бур’яни не зможуть утворити сильну кореневу систему.\nОбробка гербіцидами, якщо ділянка сильно запущений або на ньому є дуже агресивні бур’яни на зразок борщівника.\nМульчування грунту, щоб перекрити бур’янам доступ до світла.\nВисадка сидератів навесні або восени. Сидерати сповільнять зростання бур’янів і поліпшать якість грунту.