НАТО і Росія масштабними військовими навчаннями говорять один одному: "Ми готові до війни"\nBloomberg: НАТО і Росія хочуть показати один одному готовність до війни\n18:43, 10 вересня 2018\nЕкс-командувач військ альянсу запевняє, що масштабні військові навчання обох сторін насправді ніякі не навчання.\nАрмія НАТО / Getty Images\nВпродовж найближчих тижнів НАТО і Росія будуть проводити цілу серію масштабних військових навчань. І ці маневри точно не для забави.\nУ них візьмуть участь сотні тисяч солдатів, тисячі зразків бронетехніки і навіть бойові кораблі. Хоча ніхто не загине (хіба що через нещасні випадки, які нерідко трапляються під час таких навчань), сигнал обох сторін кришталево чіткий і зрозумілий: «Ми готові до війни».\nПро це на сторінках Bloomberg пише колишній командувач військ НАТО і відставний американський адмірал Джеймс Ставрідіс.\nВін нагадує, що російські навчання мають назву «Схід» і пройдуть на території, східніше від Уральських гір. Це найбільші військові маневри у Росії з часів розпаду СРСР. Востаннє щось подібне відбувалося аж в 1981 році. В їхніх рамках буде розгорнуто 300-тисячну армію і більш ніж тисяча зразків військової авіації. Варто підмітити, що в маневрах візьмуть також тисячі солдатів Китаю, які будуть брати участь у операціях поруч з російськими військовими. Також буде невеликий контингент Монголії, яка виступає в ролі партнера як Росії, так і НАТО.\n«Сигнал Заходу очевидний: Росія і Китай можуть співпрацювати у військовій сфері проти НАТО на Сході чи проти США і їхніх союзників у Тихому океані», - пише Ставрідіс, нагадуючи про футуристичну новелу Пітера Сінгера «Примарний флот», за сюжетом якої Росія і Китай уклали союз проти США. Навчання «Схід-2018» вперше демонструють вірогідність втілення цього сюжету в реальному житті. Тож США варто переживати.\nВ цей час, НАТО проведе свої великі військові маневри під назвою Trident Junction-2018. Вони пройдуть біля північних кордонів альянсу і залучать 40 тисяч солдатів з усіх 29 країн-учасниць. Крім того, буде задіяно кілька сотень бойових літаків і десятки кораблів. Західні навчання не такі масштабні і видовищні, як російські. Але вони будуть «випускними» для нових високомобільних сил НАТО, які в разі потреби за лічені дні зможуть відбити вторгнення Росії в країни Балтії. В маневрах також візьмуть участь дві країни, які виступають партнерами альянсу: Швеція і Фінляндія.\nАвтор нагадує, що у Москві серйозно нервують через можливість того, що Стокгольм і Гельсінкі можуть отримати членство в НАТО. А їхня поява на полях Trident Junction-2018 лише посилить російські страхи. Все це може призвести до зростання напруги і появи прорахунків. Тому варто дуже пильно стежити за ключовими елементами навчань як НАТО, так і Росії.\nЧитайте такожНАТО має бути готовим до російської агресії рівня нижче Статті 5 - Гаас\nПо-перше, потрібно визнати, що маневри обох сторін містять також внутрішні сигнали. З точки зору Володимира Путіна, його масштабні навчання – це демонстрація професіоналізму національних військ. Це гра на «патріотичній гордості», яка була створена після вторгнення в Україну і анексії Криму. Тож маневри повинні показати росіянам, що армія їхньої країни здатна утримати захоплені чужі території.\nПо-друге, роль Китаю – це нюанс. Від початку навчання «Схід» були розроблені для стримування не армії НАТО, а саме КНР. Все очевидно: Пекін з його величезним населенням і жагою до економічного зростання дивиться на багатий на природні ресурси Сибір, мов пес на соковитий шматок м’яса. Однак, через націоналізм лідера КНР Си Цзіньпіна і жорстку торговельну політику Дональда Трампа Пекін намагається посилити відносини з Москвою. А Росія на тлі конфлікту зі США (власне, з американським Конгресом) бажає триматися поближче до Китаю. Хоча в довгостроковій перспективі ці відносини будуть шкідливими, партнерство і військові навчання зараз здаються зручними.\nПо-третє, варто зауважити реальні військові покращення, які несуть такі навчання. Розгортання військ європейських країн і Канади дозволяє покращити військову інтеграцію на багатьох фронтах: в технічній синхронізації радіокомунікацій, групуванні систем прицілювання за допомогою літаків різних країн (це було серйозною проблемою під час операції НАТО в Лівії), в надзвичайно складних операціях проти субмарин, а також у взаємодії піхотинців і наземної бойової техніки. Все це дуже не просто. І практика дозволяє довести всі ці нюанси до ідеалу.\nІ, нарешті, варто звернути увагу на морський вимір як російських навчань, так і тих, які проводить НАТО. Не випадково, що у західних маневрах операціями буде командувати не генерал альянсу, а чотиризірковий адмірал США Джемі Фогго. Він неодноразово висловлювався про проблеми військово-морських операцій за нинішньої атмосфери у відносинах між альянсом і Кремлем. Будуть значні військово-морські групи, як з боку НАТО, так і з боку Росії, які будуть діяти в Балтійському, Чорному, Середземному і навіть Арктичному морях.


Гра Скубі Ду: Втеча з колонії Онлайн. Грати безкоштовно\nГра Скубі Ду: Втеча з колонії\nГрати в гру Скубі Ду: Втеча з колонії онлайн:\nОпис гри Скубі Ду: Втеча з колонії\nУ цій грі ви потрапите в один замок. Ви просто хотіли, щоб вам провели там екскурсію, це дуже цікаво, люди кажуть, що там водяться приведення. Але ви не вірили в ці байки і хотіли переконатися. Але під час вашої екскурсії, сталося щось дивне, всі зникли, ви залишилися на самоті, а двері зачинені. Як звідти вибратися, хто вас закрив, дійсно там існує щось потойбічне? З усіма цими питаннями ми зіштовхнетеся в цій грі. Якщо ви не боягуз, тоді вперед до розслідування!. Грати в гру Скубі Ду: Втеча з колонії онлайн.\nТехнічні характеристики гри Скубі Ду: Втеча з колонії\nГра Скубі Ду: Втеча з колонії додана: 20.07.2014\nІгри, схожі на гру Скубі Ду: Втеча з колонії\nСкачати гру Скубі Ду: Втеча з колонії\nВставити гру Скубі Ду: Втеча з колонії на свій сайт:\nЩоб вставити гру Скубі Ду: Втеча з колонії на свій сайт, скопіюйте цей код і вставте в html код свого сайту. Також якщо вам сподобалась гра Скубі Ду: Втеча з колонії, скопіюйте і відправте посилання своєму другові або всім своїм друзям, поділіться грою з усім світом!\nЗ грою Скубі Ду: Втеча з колонії, також грають в ігри:


Цирк - це завжди весело та цікаво! | ВОСКРЕСЕНСЬКА ОБ'ЄДНАНА ТЕРИТОРІАЛЬНА ГРОМАДА Пологівського району Запорізької області\n» Новини » Цирк - це завжди весело та цікаво!\nЦирк - це завжди весело та цікаво!\nДата: 16.01.2018 12:20\n14 січня, а саме на Старий Новий рік 26 дітлахів - сиріт, позбавлених батьківського піклування та діти із сімей зі складними життєвими обставинами Воскресенської ОТГ мали змогу подивитися циркову виставу "Снігова королева" у м.Запоріжжя.\nМетою було приділити увагу цим діткам, подарувати їм ще трішки Новорічного настрою та позитивних вражень.


Для Збройних сил України зібрали вже понад 70 мільйонів доларів у криптовалюті - ITsider.com.ua\nДля Збройних сил України зібрали вже понад 70 мільйонів доларів у криптовалюті\nНа початку війни Мінцифра, Міноборони України, українська криптовалютна біржа Kuna та криптовалютна біржа FTX створили криптовалютний фонд Aid for Ukraine. Зараз ми дізналися про успіхи проекту від заступника міністра цифрової трансформації України Олександра Борнякова.\nЯк заявляє Олександр Борняков, протягом війни криптофондом Aid for Ukraine було зібрано понад 70 мільйонів доларів для підтримки ЗСУ. З цих коштів 45 мільйонів доларів було витрачено на закупку бронежилетів, тепловізорів та іншої амуніції для потреб української армії.\nОдна з останніх місій для захисників та захисниць Держспецзв’язку передбачала передачу 96 бронежилетів. Окрім цього, на виручені кошти укріплюють ТрО – наприклад, для потреб тероборони Миколаєва 16 квітня був куплений Ford Ranger.\nAid for UkraineУкраїна


Віротерпимість в Росії: історична ретроспектива (Х-ХХ століття)\nМаслова І.І. (М Пенза)\nРізноманіття віросповідань стало однією з історичних особливостей Росії - гігантського Схід-Заходу, територію якого населяли сотні народів. Кожне століття привносив в духовне життя країни нові релігійні течії. У сучасній Росії співіснують вже близько 70 конфесій. Проблема віротерпимості - терпимого ставлення до тієї чи іншої релігії, допущення державою свободи віросповідання - стала імперативом сучасності. З історичної точки зору цікаво проаналізувати процес усвідомлення російським суспільством необхідності толерантного підходу до релігійного питання, еволюцію політики держави до визнання віротерпимості.\nУ середні століття Русь, прийнявши візантійський варіант християнства, ще тривалий час залишалася під впливом язичницьких поглядів, які своєрідно включалися до православного віровчення. Через століття православ'я стало домінуючою конфесією країни, що не відбулося з ісламом і іудаїзмом. Хоча в Поволжі іслам був офіційно прийнятий в 922 році, а в Хозарському каганаті іудаїзм став державною релігією ще в VIII-XIX століттях.\nВізантійський варіант християнства справив великий вплив на національну культуру і самосвідомість Русі, а так само на її політичну і конфесійну історію. Ідея підпорядкованості церкви світським правителям знайшла в Росії яскраве втілення. Формування державності на Русі супроводжувалося не тільки централізацією влади, а й створенням єдиної церковної структури. Різні тлумачення християнського віровчення породжували численні єресі, з якими православна церква вела непримиренну боротьбу за підтримки світських правителів.\nЗі зміцненням монархії при Івані IV посилюється церковна централізація, пріоритет державної влади ще більш зміцнився. Крім того, вона взяла на себе функції охорони «правої віри» і боротьби з єретичними навчаннями і вільнодумством. У середні століття оформилася антикатолицька державна ідеологема, яка говорить, що немає більш небезпечного і постійного ворога, ніж католицький Захід. Антикатолицькі настрою, ймовірно, виникли ще в XIII в., Коли святий благовірний князь Олександр Невський героїчно переміг німецьких лицарів-латинян на Чудському озері і вважав за краще підкоритися монголам. У посланні Івана Грозного Андрія Курбського є цікаве судження, що пояснює неприязнь самодержця до католиків: «Адже там у них царі своїми царствами не володіють, а як їм вкажуть їх піддані, так і керують. Російські ж самодержці спочатку самі володіють своєю державою, а не їх бояри і вельможі! »Такий характер державного устрою, при якому« царі своїми царствами не володіють », на думку Івана Грозного, можливий тільки у« безбожних народів ».\nХарактерна риса середньовіччя - заперечення принципу віротерпимості - пізніше отримала законодавче оформлення. Пріоритет державної влади над церковною і визначення статусу Православної церкви як державної релігії отримали правове закріплення в Соборному укладенні 1649\nТрагічною сторінкою історії релігії в Росії став церковний розкол, який дозволив царської влади встановити контроль над церквою під приводом захисту «правої» віри. На церковному соборі 1654 року всі противники реформи патріарха Никона були відлучені від церкви, а церковним собором 1667 р прихильники старої віри оголошені єретиками. Тим самим старообрядці автоматично підпадали під дію Уложення 1649 р яке встановлювало жорстокі покарання, аж до смертної кари, за злочини проти православної віри. Відразу ж після собору одні керівники старообрядців були страчені, інші заточені в острог, монастир або заслані в найвіддаленіші місця країни.\nВідсутність свободи віросповідання в Росії найбільш яскраво проявлялося у ставленні держави до старообрядців і сектантів. Майже до кінця XIX в. правові норми, які стосуються старообрядцям, носили виключно каральний характер. В аналогічному становищі перебували і сектанти. З 1676 року стали видаватися спеціальні укази про переслідування розкольників, які передбачали покарання батогом, тортури, заслання з конфіскацією майна і смертну кару. Для викорінення розколу були створені спеціальні інквізиційний установи: таємних розкольницьких справ канцелярія, слідча і обвинувачувальна камери. Раскольников позбавляли майна, ув'язнювали, били батогом, припікали розпеченим залізом, виривали ніздрі, вирізали мову, отруювали в посилання. У 1681 р були спалені кілька найбільш впливових расколоучітелей. Царівна Софія в 1684 р видала указ про спалення «в зрубах» нерозкаяних прихильників старої віри. Переслідування прийняли такий масовий характер, що старообрядці бігли в Австрію, Польщу, Пруссію, Швецію, інші створювали поселення і скити в найглухіших, малодоступних місцях країни: в нижегородських, брянських лісах, на Кавказі і в Сибіру. Для розшуку і затримання розкольників направлялися військові загони. Коли вони оточували поселення старообрядців, останні нерідко закривалися в будинках і спалювали себе.\nВ епоху Петра I відбулися важливі зміни в релігійному житті країни. Державні та культурні новації першого імператора привели до прориву конфесійного ізоляціонізму. В обох російських столицях, Москві та Петербурзі, а також в Астрахані з'являються перші католицькі храми. З цього часу численні і з роками ростуть громади поляків, німців та інших західноєвропейців створюють католицькі парафії у всіх великих містах імперії. У суспільстві перестали дивитися на католиків як на нехрещених і вимагати перехрещування їх при переході в православ'я; з дозволу Константинопольського патріарха перестали вимагати перехрещування і від протестантів. Стали дозволені шлюби православних з іновірцями.\nДержава заохочувала віротерпимість в північних областях, які мають зв'язки з іноземцями. Петро I так визначав сутність релігійної політики в цьому регіоні: «Холмогорская єпархія у знатного морського порту, де бувають безліч іноземних областей іноземці, з якими щоб тамтешній архієрей міг обходитися по пристойності пристойно, до честі і слави Російського Держави». Але в районах південного сходу і Сибіру посилювалися гоніння на нехристиянські релігії.\nВідносно сектантів Петро I продовжував жорстоку політику. Хоча «зруби» для розкольників були скасовані, але відповідно до указу 1716 р послідовники «старої віри» обкладалися подвійними податками і прямували на найбільш важкі державні роботи. Старообрядці, як і раніше залишалися позбавленими майже всіх цивільних прав. Регламент 1721 р іменував розкольників «лютими ворогами, і державі і государю чатував». Приховування таємних розкольників розглядалося як справа, «безбожництво смердючими», а винні в цьому особи, в тому числі і духовні, піддавалися суворим покаранням. З метою виявлення прихованих розкольників парафіяльним священикам пропонувалося доносити єпископам про тих, хто не причащався в церкві. Такі парафіяни визнавалися розкольниками, якщо вони, не дивлячись на «угрожаніе», продовжували ухилятися від сповіді і відмовлялися проклинати все розкольницькі чутки і згоди. «Все маєтку» таємних ревнителів старої віри відписувати «на государя». Розкольницький справи були віднесені до розряду «злодейственних». Зазнали розгрому кілька найважливіших старообрядницьких центрів. За допомогою військової сили знищувалися розкольницький скит, а більшість старообрядців шляхом застосування найжорстокіших заходів зверталися до православ'я. Цьому сприяло видання Петром I спеціального указу, який погрожував смертною карою всім, хто опирався зверненням до православ'я. Через кілька років після смерті Петра I, в 1733 році було оголошено про обов'язкове хрещенні всіх дітей в церквах, а перейшли в старообрядництво з православ'я загрожувала каторга.\nІсторики висловлюють припущення, що Петро I продовжував переслідувати розкольників не як инаковерующих, а як активних противників нових перетворень, фанатичних поборників віджилої старовини. У той же час він обсипав благодіяннями тих представників розколу, хто займався корисною громадянської діяльністю. Так він надав важливі пільги розкольників, що сприяв установі гірських заводів і відшукати родовища золота.\nПетро I зайняв жорстку позицію і по відношенню до Російської Православної церкви. Він створив державну систему управління церквою, скасував патріаршество і ввів Синод. Заборонялося будівництво нових монастирів, минулося розвиток національних архітектурних стилів, літописання та іконопису. На думку філософа Н.А. Бердяєва, Петро I в своїй церковній політиці був «більшовиком на троні»: «Прийоми Петра були зовсім більшовицькі. Він хотів знищити стару московську Росію, вирвати з коренем ті почуття, які лежали в основі її життя ... Він не любив старого московського благочестя і був особливо жорстокий у ставленні до старообрядництва і старовірів. Петро висміював релігійні почуття старовини, влаштовував всешутейший собор з блазнівським патріархом. Це дуже нагадує антирелігійні маніфестації безбожників в радянській Росії ».\nСлід зауважити, що імператор, не будучи людиною релігійною, мав намір використати церкву в інтересах держави, не тільки підпорядкувавши її державному контролю, а й розширивши спектр її соціального служіння. Так з'явився Указ про комплектування флоту священиками, був введений інститут флотських ієромонахів, відкриті архієрейські школи - майбутні семінарії, почалося будівництво при церквах госпіталів для кинутих ( «аморальні») немовлят, оголошувалося про обов'язкове відвідування церкви в недільні дні і свята, коли оголошувалися царські укази . Незадовго до кінця правління Петро I, ймовірно, хотів обмежити поширення інших віросповідань: з Росії були вигнані представники Ордена єзуїтів, новохрещених надавалася свобода від зборів і податків на три роки.\nХоча в першій чверті XVIII століття був подоланий конфесійний ізоляціонізм Росії, але створена Петром I державна система істотно обмежувала релігійну свободу самої Православної церкви, позбавляла прав інші віросповідання, ставила релігійну опозицію поза законом. Тому перший імператор не може претендувати на роль першого віротерпимої правителя Росії.\nПри Єлизаветі Петрівні дії проти розкольників стали більш жорсткими, але передбачалося застосування смертної кари лише до розкольників, підбурювальних «простих людей» до самоспалення. Релігійна нетерпимість торкнулася і мусульман. У 1744 Указ Сенату і Синоду забороняв будівництво нових мечетей і вимагав розбирання мечетей, побудованих раніше в селах, де одночасно з мусульманами проживали православні і новохрещених.\nПоворот до віротерпимості в політиці держави стався 29 січня 1762 року, коли був оголошений іменний указ Петра III про віротерпимість або про рівність віросповідань. Всім розкольників, які втекли від переслідувань в Польщу та інші країни, законом було дозволено повернутися в Росію, оселитися в Сибіру, Барабинской степу або в інших подібних місцях і жити за своїми звичаями і старопечатним книгам. Розкольникам, що містилися під вартою, пропонувалося негайне звільнення. Заборонялося гоніння на інородців на грунті релігійних розбіжностей. У зв'язку з цим визнавалося необов'язковим дотримання постів. Розкольники боготворили імператора Петра III і потім довго згадували його як істинно російського царя.\nМимоволі виникає питання: як неосвічений і химерний цар, який не любив все російське і не бажав нічого знати про Росію і навіть зрадив її інтереси Фрідріху II, міг дати російським підданим настільки важливий за своїм змістом указ? Історик В. О. Ключевський припустив: «Ці укази навіяні були абстрактними началами віротерпимості або огорожі особистості від доносів, а практичними розрахунками людей близьких до Петра, - Воронцових Шувалових та інших, які, рятуючи своє становище, хотіли царськими милостями зміцнити популярність імператора» . Положення Петра III на троні було вельми неміцним. Він і його найближче оточення не могли не розуміти це. На нове законодавство покладалися в цьому відношенні великі надії. Припускають, що Петро III тільки підписав указ, дійсним автором його був сенатор Дмитро Васильович Волков, який почав свою політичну кар'єру ще за Єлизавети Петрівни, а рада припинити переслідування инаковерующих дав імператору генерал-прокурор Глєбов. Укази не принесли, проте, Петру III бажаної популярності. Гостре невдоволення Петром III виявляло православне духовенство. Перш за все, воно було ображено насильницьким відчуженням монастирських і церковних земель за указом Сенату від 21 березня про їх секуляризації. Крім того, служителів культу обурювало зневажливе ставлення імператора до православної віри. Петро III хизувався своїм зневагою до церковних православних обрядів, «публічно дратував російське релігійне почуття». Він у придворній церкві під час богослужіння приймав послів, висував мову священнослужителям, голосно сміявся. Одного разу дав наказ «очистити російські церкви», т. Е. Винести ікони, а російським священикам поголити бороди і вдягатися, як лютеранські пастори. Ймовірно, Петро III, добровільно прийнявши православ'я, все ж залишився католиком. Його зневажливе ставлення до традиційної конфесії стало однією з причин державного перевороту, в результаті якого Катерина II прийшла до влади.\nІмператриця Катерина II в «Наказі», що отримав популярність в Європі, заявляла про свій намір втілити ідеї французьких просвітителів до законів Російської імперії.Вона, як прихильниця природного права кожної людини на гідне існування, усвідомлювала необхідність віротерпимості. У 1764 році видається указ про терпимість щодо старообрядців. Катерина II відмовляється від повної русифікації татар. У 1773 р Святійший Синод випустив едикт «Про терпимості всіх віросповідань і про заборону архієреям вступати у справи, що стосуються до іновірних сповідань і до побудови по їх закону молитовних будинків, представляючи все це світським начальствам». На запрошення російського уряду починається масове переселення німецьких колоністів - протестантів-лютеран, менонітів, католиків. Але разом з тим, зберігається смуга осілості для осіб іудейського віросповідання.\nВідносно Російської Православної церкви імператриця продовжувала політику Петра I, прагнучи підпорядкувати її державі. З метою утвердитися на престолі вона скасувала указ чоловіка про секуляризації церковних і монастирських маєтків, але через два роки знову ввела його. А.С. Пушкін вважав наслідком цього указу занепад впливу духовенства, байдужість народу до релігії, що завдало сильного удару народній освіті. Негативно оцінивши церковну політику Катерини, він сказав: «голос спокушеного Вольтера не врятує її славної пам'яті від прокляття Росії». За межами Росії Катерина II проводила проправославні політичний курс. Так Варшавський договір між Росією і Річчю Посполитою в 1768 р зрівняв в правах з католиками представників інших конфесій. Православним поверталися відібрані у них церкви і монастирі, вирішувалися міжконфесійні шлюби.\nПавло I, очевидно, вирішив продовжити політику батька та 7 березня 1797 року видав указ про свободу культів, в т.ч. громад старообрядців. Але ставлення уряду до старообрядництва було неоднозначним. З одного боку, приймалися адміністративні заходи для припинення відмов розкольників від сповіді, а з іншого боку, була дозволена вільна діяльність старообрядницької церкви; розкольників повернули відібрані у них старовинні церковні книги, дозволялося будувати церкви у всіх єпархіях. Віротерпимість була проявлена і по відношенню до уніатів: єпархіальне начальство було попереджено про те, що не можна примушувати уніатів приймати православну віру. Священики, які порушують цей указ, повинні бути відсторонені від своїх парафій. Про прагнення Павла встановити віротерпимість свідчить і «жалувана грамота калмицьких Ламі Собінов Бакши про вільному відправленні всіх духовних обрядів калмиків». Все це мало і політичні причини, але «панівна і первенствующая» Російська православна церква не проголошувалася єдиною. Разом з тим, урядом вживаються заходи проти поширення впливу католицької церкви серед «сповідують інші християнські закони» і утисків з боку римсько-католицьких священиків і поміщиків православних селян або перейшли в православ'я селян-уніатів. Павло I змінює санкції за ухилення від сповіді, з метою зміцнити позиції православ'я.\nВін відмовляється від штрафів, які підштовхували парафіян до старообрядництва, і вводить замість них церковне покаяння, дозволяє сповідатися в будь-який зручний для прихожан час, забороняє поміщикам «примушувати селян до робіт» в недільні дні, для всіх православних віруючих обов'язковими вважалися щорічні сповідь і святе причастя . Ці законодавчі акти мали на меті перетворити в звичку спілкування з церквою найширших мас православних віруючих.\nУ житті Павла був загадковий факт: він прийняв від мальтійських лицарів, які шукали сильного покровителя, титул великого магістра Мальтійського ордена - одного з католицьких військово-чернечих орденів. Аналізуючи Мальтійська епізод в біографії цього імператора, історик Н.Я. Ейдельмана стверджував, що Павло залишався вірним православ'ю і не мав наміру перейти в католицизм. Дана подія відображало прагнення зміцнити авторитет, що похитнувся західного християнства підтримкою Російської імперії і Православної церкви.\nУряд Олександра I продовжувало посилювати втручання світської влади в релігійне життя. Реформування центрального апарату управління торкнулося і управління церквою, обер-прокурор Синоду став безпосередньо підпорядковуватися царю, було створено Головне управління духовних справ для іноземних віросповідань. Маніфест про перетворення Міністерства народної освіти до Міністерства духовних справ і народної освіти, щоб «істинно християнське благочестя завжди служило підставою освіті умів». На парафіяльних священиків покладено обов'язок викладання в парафіяльних школах. Олександр I затвердив «Положення для євреїв», яке гарантувало їм, «нарівні з іншими російськими підданими», свободу віросповідання, освіти дітей, право покупки незаселених земель, закладу фабрик, «промислів і торгівлі» і встановлювало межу осілості в західних губерніях Росії.\nМикола I на вимогу декабристів ввести в Росії поряд з іншими демократичними правами свободу совісті відповів репресивної політики щодо релігійних меншин. У губерніях були створені губернські комітети про розкольників - поліцейські органи для боротьби з старообрядництва. Але все ж зроблено єдиний відступ - дано дозвіл на створення католицької єпархії з центром в Саратові (таким чином, до революції 1917 р в власне Росії було всього дві кафедри католицьких єпископів - в Санкт-Петербурзі і Саратові).\nВеликі реформи середини ХІХ ст. зачепили всі сфери життя суспільства, але релігійні відносини в меншій мірі, хоча відбулося подолання замкненості і корпоративності духовенства. Був факт зустрічі Олександра II в момент польського повстання з старообрядцями, що надали йому вірнопіддані адреси. Він прийняв у Білому залі Зимового палацу делегацію розкольників і сказав їм: «Я радий вас бачити і дякую за співчуття спільній справі. Мені хотіли вас очорнити, але я цьому не повірив і впевнений, що ви - такі ж вірнопіддані, як і всі інші. Ви мої діти, а я - ваш батько і молю Бога за вас так само, як і за всіх, які так само, як і ви, близькі моєму серцю ».\nВ кінці ХІХ ст. Олександр III в зв'язку з ростом антиурядових виступів посилив політику щодо «сектантських» об'єднань. Держава втручалася у внутрішні справи різних конфесій, суворо регламентувала їх структуру та діяльність. Всі релігії на території країни ділилися на три групи: державну (православне сповідання), толерантні (католицька, протестантська, вірмено-григоріанська церкви, іслам, буддизм, іудаїзм, язичництво) і нетерпимі ( «секти» - духобори, іконоборці, молокани, іудействуючі, скопці). Вважалося особливим видом злочину проти віри - відволікання і спокушання з православ'я в іншу віру, перешкоджання вихованню дітей в православній чи іншої християнської віри, поширення єресей і розколів і ін. Внеісповедное стан державою не визнавалося. У 1883 р Закон про секти відновив заборону на перехід в секти з православної віри, жорстке обмеження їх діяльності. Діяльність з розповсюдження матеріалістичних, атеїстичних поглядів піддавалася кримінальному переслідуванню.\nРеволюційна ситуація в Росії на початку XX століття змусила уряд вносити корективи в релігійну політику. Так, царський маніфест від 26.02.1903 р містив обіцянку дарувати свободу віросповідань, а Указ від 12.10.1904 р «Про планами і вдосконалення державного порядку» наказував вжити заходів до усунення релігійних «утисків». У царському маніфесті «Про вдосконалення державного порядку» від 17.10.1905 р також були обіцяні громадянські свободи, в т.ч. Свобода совісті. Лютнева революція 1917 р скасувала самодержавство, позбавивши Православну церкву її багатовікової опори, скасувала «станові, віросповідання і національні обмеження». У постанові «Про свободу совісті» від 14.07.1917 р під «свободою совісті» розумілася віротерпимість. При цьому положення Православної церкви залишалося панівним на тій підставі, що православ'я є релігією значної більшості населення країни.\nПерші декрети радянської влади докорінно змінили становище Православної церкви та інших релігійних організацій. Були націоналізовані всі монастирські і церковні землі, скасовані всі національно-релігійні привілеї та обмеження, переведені всі навчальні заклади в ведення Комісаріату по народній освіті, передана реєстрація актів цивільного стану державним органам і церковний шлюб позбавлений юридичної сили. Декрет РНК «Про відділення церкви від держави і школи від церкви» (від 23.1.1918) кожному громадянину надавав право сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої. Заборонялося обмежувати свободу совісті та встановлювати будь-які привілеї на підставі віросповідних вибору громадян. Вказівка на релігійну приналежність усувалося з офіційних документів. Церква відокремлювалася від держави, скасовувалися всі колишні форми союзу церкви і держави. Школа відокремлювалася від церкви, вводилася державна система світської освіти. Ці положення знайшли відображення в Конституції РРФСР, прийнятої 10.7.1918. У 1920-30-і рр. йшов процес обмеження сфери діяльності релігійних організацій, яка постановою ВЦВК і РНК РРФСР «Про релігійні об'єднання» від 8 квітня 1929 р зводилася до єдиної функції -задоволення релігійних потреб віруючих в молитовному будинку. Конституція 1936 заборонила релігійну пропаганду, залишивши віруючим лише право на «свободу відправлення релігійних культів». Але з 1943 р в Православної церкви було відновлено патріаршество. Через два роки релігійні організації отримали статус юридичної особи, їм було дозволено будівництво, покупка власності для церковних потреб.\nНовий виток державно-церковних відносин спостерігався в середині 1970-х рр. У РРФСР і інших союзних республіках були прийняті законодавчі акти, що розширювали можливості релігійних організацій у задоволенні релігійних потреб віруючих. Конституція СРСР 1977 року підтверджувала принцип відділення церкви від держави і школи - від церкви (стаття 52). В середині 1980-х рр. почався процес докорінної зміни в державно-церковних відносинах, знімалися обмеження на діяльність релігійних організацій. У 1990 року Верховна Рада СРСР прийняла закон «Про свободу совісті та релігійні організації», а Верховна рада РРФСР затвердив закон «Про свободу віросповідань». Ці закони розширювали права і свободи в області релігійних відносин.\nПринципово інший характер відносин держави і церкви декларовано Конституцією 1993 року. Російська Федерація є світською державою, жодна з релігій не є державною або обов'язкової. Релігійні об'єднання відділені від держави та є рівними перед законом. Громадяни рівні в своїх правах і свободах, незалежно від ставлення до релігії. Кожному громадянину гарантується свобода совісті і свобода віросповідання. Конституційні норми набули подальшого розвитку в федеральному законі «Про свободу совісті та релігійні об'єднання», прийнятому Державною думою 19.09.1997. Закон підтверджує право кожного на свободу совісті і свободу віросповідання, а також рівність перед законом, незалежно від ставлення до релігії і переконань. Виходячи з світського характеру держави, одночасно проголошується принцип поваги християнства ісламу, буддизму, іудаїзму та інших релігій, що становлять невід'ємну частину історичної спадщини народів Росії, але при цьому підкреслюється особлива роль православ'я в історії Росії, у становленні та розвитку її духовності і культури.\nІсторичний шлях російського суспільства до усвідомлення віротерпимості як умови цивілізованого співіснування різних конфесій був довгим і складним, відображаючи всі суперечності процесу модернізації країни. В еволюції державної релігійної політики періоди конфесійної лібералізації чергувалися з епохами репресій не тільки проти представників релігійних меншин, а й проти православного більшості. Подібні колізії проглядалися і в історії радянської Росії. Еволюція державно-церковних відносин в ході минулого століття являє собою складний процес переходу держави і релігійних організацій від конфронтації до нормалізації і стабілізації відносин, до діалогу і співпраці.\nСучасна Росія продовжує пошук нової моделі церковної політики держави.Історик М.І. Одинцов підкреслює, що процес формування даної моделі до теперішнього часу не завершено: «Ця модель може бути тільки синтезом історичного досвіду щодо вирішення» релігійного питання «. Чи не виправдані спроби тих чи інших політичних сил як би »просто повернути« в день сьогоднішній ту чи іншу історичну модель державної церковної політики. Причому неважливо, під якими гаслами: "відновлення радянської влади« або »відродження Росії«. Нав'язування ідеалу з подоланого минулого є прояв соціального утопізму або авантюризму, що неминуче призведе до розпалювання світоглядної нетерпимості, релігійних конфліктів, що змикаються, в перспективі, з націоналізмом. Результатом може стати розпад Росії як багатонаціональної і багатоконфесійної держави, який на довгі десятиліття позбавить країну шансів на просування вперед ».


Апарати для міостимуляції ефективний результат. Обладнання для професіоналів і початківців косметологів\nГоловна > Косметологічні апарати > Апарати для міостимуляції\nАпарати для міостимуляці\nОбладнання для корекції фігури: міостімулятор - кращий варіант у салон краси\nМіостимуляція дає хороший і швидкий косметичний ефект, провокує активну руйнацію надлишкового жиру у місцях його скупчення, відновлює структуру тканин, підвищує тонус лімфи, судин і м'язів тіла, лікує целюліт, в'ялість шкіри. В результаті формується гармонійна фігура. Результат видно вже після першої процедури.\nМіостимуляція - вплив низькочастотним струмом на м’язові тканини провокує фізіологічне скорочення м'язових волокон.\nПасивне скорочення м'язів активізує кровообіг і відтік лімфи, виводячи продукти обміну (шлаки) з міжклітинного простору через венозну і лімфатичну системи.\nАпарат міостімуляції Beauty Service ™ ефективний коли потрібно:\nактивізувати / поліпшити циркуляцію рідин організму (крові та лімфи);\nвідновити еластичність м'язових структур;\nповернути тонус м'язів;\nстимулювати спалювання жиру;\nЯк працює міостимуляція?\nЕлектростимуляція м'язів змушує їх активно скорочуватися, як ніби хтось, наприклад, займається бігом і фітнесом. У порівнянні зі звичайними видами спорту міостимуляція навіть має свої плюси: вона дозволяє впливати на глибоко розташовані м’язи працювати з якими за допомогою лише фізичних вправ практично неможливо.\nМіостимуляція благотворно впливає на судини: відбувається руйнування локальних жирових клітин, що відклалися на стінках. Струм збільшує метаболізм і сприяє нормалізації лімфотоку, а значить - зменшенню набряків, зменшення ефекту «апельсинової кірки» (целюліту) на шкірі і виведенню токсинів з організму.\nСучасні технології у б'юті-сфері\nСучасне обладнання для міостимуляції просте в управлінні, що є перевагою для косметологів. В апараті передбачено кілька запрограмованих режимів роботи, все що потрібно майстру, це правильно розташувати електроди на тілі клієнта.\nАпарати Beauty Service ™ комплектуються детальною інструкцією по експлуатації, де є схеми розміщення електродів на різних ділянках тіла.\nПри покупці апарату в магазині Б'юті Сервіс Україна компанія дарує можливість відвідати безкоштовний майстер-клас по процедурі з видачею сертифікату.


Урок » Наука » Польовий дзвіночок: опис і класифікація\nДзвіночок польовий — один з популярних квіток, який можна знайти в лісі, на галявині або в степу, а також у декоративних посадках у садівників. Існує безліч її видів, що відрізняються різними відтінками, деякі з них мають лікувальні властивості.\nДзвіночок польовий відноситься до роду трав'янистих рослин однойменного сімейства, латинська назва Campanula походить від зменшувального варіанти італійського слова Campana, тобто дзвін, аналогічно обраний і російський варіант.\nДля всіх видів цієї культури характерна лійчастого форма квітки, трубчастий віночок, що складається з 5 розходяться догори зубчастих пелюсток, які зрослися біля основи. Суцвіття зустрічаються 2 видів (волотисте або гроновидні), увінчані нагорі квітконосами, зрідка трапляються поодинокі. Стебло його може бути простим або з відгалуженнями, у деяких видів повзе в довжину або сланке. Листя мають видовжену форму, у підстави утворюють прикореневу розетку, вище — черешкові. Як правило, цвітуть дзвіночки з кінця весни до середини літа протягом 15-45 днів. Але зустрічаються і більш пізні види, розпускаються в серпні-вересні. Крім того, деякі сорти відрізняються тривалим, до 3 місяців, періодом цвітіння. Плід виглядає як коробочка з великою кількістю насіння.\nКласифікація і популярні різновиди\nУ світі існує майже 300 видів дзвіночків. За тривалістю життєвого циклу вони підрозділяються на одно-, дво - і багаторічні, останні з яких мають безліч сортів і міжвидових гібридів.\nПо середовищу існування класифікуються на такі види:\nУ Росії в лісах, на галявинах, у заплавах річок і степу можна зустріти більше 10 видів польових дзвоників, квітучих з кінця весни практично весь літній сезон.\nНайпопулярніші різновиди цієї квітки, які часто використовуються для прикраси дачних і присадибних ділянок:\nДзвіночок розлогий. Скромний на вигляд квітка любить світлі переліски, луки, схили ярів, зацветая на початку червня. Стебло зазвичай не перевищує висоту 60 см, розгалужується догори. Рослина дворічна, відрізняється від інших розсіченим віночком квітки з 5 часточок, довгасте листя з гострими кінчиками розташовуються по спіралі.\nПерсиколисті. Вважається зразком краси серед своїх побратимів, квітка має небесно-блакитний відтінок, пелюстки зростаються, росте на полях, негустих лісах, поблизу доріжок і стежок. Саме цей вид був вперше окультурено в Європі.\nДзвіночок скупчений. Відноситься до карликовим видами, досягаючи у висоту від 30 до 60 см, дуже тонкі стебла, квіти невеликі, зібрані в пучки, мають темний синьо-фіолетовий відтінок. Час цвітіння — з кінця червня до середини серпня.\nКрапиволистний . Віддає перевагу вологі і сирі яри, поширений в середній смузі, у висоту може дорости до 140 см, має міцні стебла, покриті волосками. Листя його схожі за формою на кропив'яні, суцвіття групуються до 3 штук в кисті близько верхівки і в пазухах, віночок має лілово-синій відтінок.\nШироколистий. Зустрічається в ярах, між кущами в лісі, цвіте пізніше всіх інших сортів, як правило, в липні-серпні. Листя відрізняються великими розмірами, 10-15 см завдовжки, розташовуються біля основи. Стебла прямі і міцні, досягають висоти до 130 див. Квітки можуть бути синіми або ніжно-фіолетовими, розташовуються по 1-3 штуки. Вид окультурено, виведено багато сортів.\nТакі дзвіночки відносяться до середньорослих, що мають максимальну висоту до 80 див. найпопулярніші серед них кавказькі види:\nКруглолистний. Відрізняється більш округлою формою листя, зібраних біля кореня, які відмирають в період цвітіння. Пелюстки пофарбовані в блакитний відтінок. Рослина володіє лікарськими властивостями.\nТакесіма. Зимоустойчивая культура, прикрашена махровими квітками з рожевими, бузковими або блакитними пелюстками, зібрані в гроновидні пучки, головки звішуються вниз.\nТочковий. Великі білі і рожево-лілові квітки зібрані в волотисте суцвіття, здаються знічено.\nДзвіночок середній. Найефектніший і популярний вид. Селекціонерами виведено безліч його цікавих сортів.\nДо низькорослих видів дзвоника польового відносяться:\nКарпатський . Декоративний сорт з тривалим періодом цвітіння до 70 днів. Росте кущами з діаметром 20-30 см, рясно всипаний дрібними квіточками відтінків блакитного, бузкового та білого.\nМаргаритколистний. Багаторічна зимостійка рослина, що утворює густі дерновини до 15 см заввишки. Квітки дивляться вертикально вгору, сині або фіолетові, розташовані по 1-му на кожному низькому стеблі.\nОсновні правила висаджування і поливу дзвіночків польових:\nрослини люблять сонячні місця, не виносять близькі грунтові води, оскільки це може викликати замерзання кореневої системи;\nгрунт переважно суглинистий, нейтральна або слаболужна, додають також пісок і перегній, готується заздалегідь з внесенням перепрілого гною, добрив, вниз кладуть дренаж;\nполив помірний, у період зростання корисно внесення добрив з азотом, при закладанні бутонів — мінеральних;\nлюбить рихленную грунт, що допомагає у боротьбі з бур'янами;\nсухі, відцвілі частини рослини слід відразу видаляти, завдяки чому відкриється місце для нових бутонів;\nкоробочки з насінням потрібно збирати, не допускаючи самосіву;\nбагаторічні сорти на зиму вкривають торфом, сухим листям або ялиновим гіллям.\nКожен вид має свої нюанси та особливості вирощування та догляду.\nПольові квіти дзвіночки розмножуються 3-ма способами:\nнасінням — однорічні види;\nживцями і насінням — дворічні;\nвегетативним розмноженням або відрізками довгого кореня.\nЧорні дрібні насіння однорічників, витягнуті з висохлої коробочки, висівають восени прямо у відкритий грунт. Можна робити розсаду для висаджування весною, вже після заморозків, у фазі 3-х листків. Вегетативний спосіб прекрасно підходить для теплолюбних південних сортів, а також для збереження потрібних генетичних ознак (махровості та ін). Поділ рослини здійснюють навесні на 3-й рік, виняток становлять швидко дозрівають види, здатні давати посадочні деленко ще восени.\nПри поділі викопується дорослий кущ, наземні пагони обрізають, а кореневище ділять так, щоб на кожній частині обов'язково була точка зростання. При висаджуванні в канавки вона повинна залишитися над поверхнею землі. При живцюванні використовують молоді пагони рослини, відокремлюючи їх навесні на 2-й рік.\nШкідники і хвороби дзвоника\nРослина відноситься до стійких видів, рідко схильним до захворювань. Однак при вирощуванні культури на одному і тому ж місці протягом тривалого періоду можливий розвиток грибкових хвороб. Тому в якості профілактики рекомендується обробляти грунт і самі саджанці розчином "Фундазолу". При тривалій вологості може статися загнивання шийки або самих коренів, але цього можна уникнути, зробивши дренаж при посадці і проводячи регулярне розпушування грунту. Поливати слід помірно. Серед шкідників на рослину найчастіше нападають слимаки, від яких його потрібно обробити метальдегидом.\nЗа будовою і зовнішнім виглядом існують польові квіти, схожі на дзвіночки:\nНаперстянка (дигіталіс). Рослина відноситься до трав сімейства подорожникових, красиві квіти рожеві і бузкові, розташовані пучками на стеблі, формою схожі на зрощені пелюстки дзвоника.\nКонвалії. Поширене в країнах помірного клімату рослина з маленькими білими квітками.\nРябчики (фритиллярия). Трав'янистий багаторічник з сімейства лілійних, нараховує 150 видів, росте при помірному кліматі. Російська назва походить від слів «рябий, строкатий».\nДзвіночок польовий: корисні властивості і протипоказання\nУ народній медицині використовують кілька видів рослини. Найбільшим лікувальним ефектом володіє дзвіночок скупчений. Для приготування відварів і настоїв із цієї культури збирають всі частини рослини, крім коренів. Оптимальний час для заготівлі — період цвітіння. Збирання краще проводити в місцях масового зростання (фото дзвоника польового скупченого див. нижче).\nЗаготовляти сировину краще на відкритому повітрі в тіні під навісом, але можна використовувати сушарку. Але тільки при максимальній температурі до 40 ?С. Рослини зберігають у полотняних мішечках в сухому темному місці до 1 року. Корисні властивості дзвоника польового обумовлені вмістом активних речовин: каротину, кемпеферола, лимонної і кавової кислоти, магнію і калію. Приготовлені лікарські настої мають заспокійливу дію на периферичну нервову систему, з успіхом використовуються при лікуванні запальних процесів горла, при кашлі, застосовуються у вигляді компресів для полегшення симптомів ревматизму, загоєння ран. Рецепти лікувальних відварів і настоїв:\nВідвар робиться з 3 ст. л. сухої суміші на 05 л води, прокип'ятити 5 хв. в накритому стані, настояти 1 год, процідити і віджати. Вживати по 1/2 склянки після їжі для зміцнення організму при вірусних та інфекційних хворобах.\nДля лікування ангіни, стоматиту та інших хвороб горла використовують полоскання відваром дзвоника: 2 ч. л. трави на 1 ст. окропу.\nНастій для зниження болю в шлунку і нирках можна приготувати з 20 г сухої трави на 05 л окропу. Поставити на 2 год, потім профільтрувати. Пити по 2/3 ст. при болях. Максимальна добова доза дорівнює 2 склянках.\nЗаспокійлива та розслабляюча ванна робиться з додаванням настою (100 г сухої суміші на 1 л окропу, настоювати до охолодження). Рідину процідити і додати в приготовлену воду для купання.\nЗняття суглобових болів і лікування радикуліту . Здійснюється за допомогою компресу, змоченою у відварі, приготованому з 2 ст. л. сухої трави на 1 ст. окропу. Його потрібно настоювати 40 хвилин, після чого процідити. Компрес прикладаються до хворого місця кілька разів на добу.\nПротипоказанням до використання лікарських засобів є індивідуальна непереносимість рослини, а також захворювання лейкоцитозом. Багато гібриди та різновиди польового дзвоника є улюбленими і популярними квітами, які широко використовуються в декоративних посадках для прикраси присадибних ділянок.


Вся Дніпропетровська знать — RedAxe MEDIA\nЧергові парламентські вибори, які пройшли за змішаною мажоритарно-пропорційною системою, дозволили Дніпропетровщині отримати солідну квоту – 17 мажоритарних округів.\nА, згодом, представникам провладної Партії регіонів усіма правдами і не правдами – 100% перемогу на них. Один з переможців – самовисуванець, директор трубного заводу імені Карла Лібкнехта, Яків Безбах, не в рахунок, бо вже приєднався до фракції регіоналів у ВР. Більше того, в штабі Безбаха натякали, що ще до дня виборів Віктор Пінчук домовився з «сім’єю», що кандидат, який «служить заводу» Пінчука «послужить і народу вже у стінах ради… Таким чином, більшим за дніпропетровський десант регіоналів у ВР є лише домінуючий донецький клан. Значний інтерес до клану «дніпропетровських» зумовлений ще й призначенням на високі посади в новий уряд Азарова – губернатора Дніпропетровщини Олександра Вілкула та його заступника Геннадія Темника.\nДружина Ступака також є співзасновником ТОВ «Ганг» (вул. Молодогвардійська, 6д), що виробляє тротуарну плитку, черепицю та стінні блоки, а також ТОВ «Продексим», ТОВ «Біогранула», ТОВ «Уно моменто», ТОВ «Оздоровчий центр «Купіль».\nЗ ТОВ «Ганг», до речі, пов`язана одна цікава «бізнес-історія». Так, в 2006 році ряд підрядних організацій міста, що займаються благоустроєм, відмовилися використати продукцію ТОВ «Ганг», посилаючись на її низьку якість. У результаті «невідомими особами» було ініційовано перевірку УБОЗ щодо дотримання тендерних процедур по реконструкції Набережної. На два тижні була паралізована робота, і генпідрядника фактично змусили підписати договір з ТОВ «Ганг».\nTags: Виктор ПинчукВся Дніпропетровська знатьДніпропетровщиніІван СтупакЛібкнехта\nNext story Милиционерам выдадут брошюры, как правильно общаться с журналистами\nPrevious story Ахметов был шокирован новостью о продаже Ярославским «Металлиста»\nМиллиардеры пошли против Януковича?


Київська поліція перекрила шляхи до «качалки» в Гідропарку: фото | Новини України - #Букви\nСьогодні в Києві поліцейські перекрили пішохідний міст в Гідропарку, який вів до тренажерного залу під відкритим небом.\nНеділя, 5 квітня 2020, 20:58\nПравоохоронці перекрили пішохідний міст, щоб ніхто не міг пройти. Сам же “тренажерний зал” під відкритим небом огородили стрічкою, щоб ніхто до нього не підходив і не використовував для занять спортом під час карантину.\nОхоронець розповів, що ще в 6 ранку люди займалися в “качалці”, а потім приїхала поліція і все перекрила. За його словами, правоохоронці закрили тренажерний зал після скандалу зі спортсменами, які тренувалися в Гідропарку.\nНагадаємо, коли журналістка телеканалу разом з оператором знімали сюжет про те, як громадяни в Києві дотримуються карантину, один зі спортсменів накинувся на оператора. При цьому нападник намагався вирвати відеокамеру.\n“Показову порку влаштували … Там всюди відкрито, тільки ходять і попереджають. А тут – закрили по-повній … Завжди було весело, качки, дівчатка. Я не впізнаю це місце”, – заявив охоронець.\nТеги: Київ, Коронавірус, Гидропарк


Будівельники аргентинської фірми Techint, серед яких були і іноземці -- громадяни Куби, Чилі та Аргентини -- будують газопровід, проект якого коштує два мільярди доларів, через джунглі з антського департаменту Куско до столичної Ліми. Не подобається терористам ідея газопроводу, то ж вони власними методами намагаються перешкодити будівельним роботам. Життя заручників терористи оцінили в мільйон доларів плюс засоби супутникового зв'язку. З табору будівельників, окрім людей, нападники прихопили і вибухівку.\nУчора перуанській армії вдалося провести вдалу операцію зі звільнення заручників. Хоч про подробиці операції і не повідомляють, проте наголошують, що жертв удалося уникнути.


Статтю Цивільного кодексу про прощення боргу хочуть переписати\n02.10.2017 / 14:23\nУ Верховній Раді України зареєстровано законопроект, яким пропонується внести зміни до статті 605 Цивільного кодексу України.\nУ правозастосовній, зокрема судовій, практиці поширеними є приклади неоднозначного тлумачення положень ст. 605 ЦКУ, що свідчить про відсутність усталених та єдиних підходів до застосування прощення боргу.\nВраховуючи те, що прощення боргу регулюється положеннями загальної частини зобов’язального права, випливає необхідність внесення змін до чинного законодавства шляхом усунення недоліків правового регулювання припинення зобов’язання способом прощення боргу, переконаний ініціатор законопроекту.\nЗокрема, пропонується викласти в новій редакції статтю 605, в якій встановити особливості укладення договору прощення боргу та припинення прощенням боргу договірних та недоговірних зобов’язань.\nЗобов’язання припиняється на підставі договору прощення боргу, за яким кредитор звільняє боржника від обов’язку повністю або частково, якщо укладення такого договору не порушує права третіх осіб щодо майна кредитора.\nЗустрічні зобов’язання можуть припинятися прощенням боргу за умови виконання однією зі сторін обов’язку (обов’язків), визначеного (визначених) договором, перед іншою стороною.\nТакож пропонується встановити випадки неможливості застосування такого способу до певних видів зобов’язань, зокрема визначити, що прощенням боргу не можуть припинятися серед договірних зобов'язань ті, які виникають на підставі договору про спільну діяльність та договору про сплату аліментів на дитину та серед недоговірних зобов'язань у такий спосіб не можуть припинятися зобов'язання, що виникають на підставі: створення загрози життю, здоров'ю, майну фізичної особи або майну юридичної особи; придбання, збереження майна без достатньої правової підстави; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого.\nцивільний кодекс, прощення боргу


Інсолар - офіційний дилер німецької компанії Thermofin! - Новини компанії - Купити холодильне обладнання в Україні, монтаж холодильного обладнання - «Інсолар» - Укрбізнес\nІнсолар - офіційний дилер німецької компанії Thermofin!\nКомпанія Інсолар має нового партнера - підприємство стало офіційним дилером німецької компанії Thermofin! Ця значна подія для фірми відбулася в результатів переговорів між компаніями.\nІнсолар постачає та реалізує таке обладнання Thermofin, як повітроохолоджувачі, випарники й конденсатори.\nThermofin GmbH забезпечує своєю продукцією споживачів по всьому світу: продукція підприємства використовується в холодильних та кліматичних установках в галузі збереження та переробки продуктів харчування в супермаркетах, морозильних установках і логістичних центрах.\nХолодильне обладнання Thermofin, яке постачає компанія Інсолар, пройшло сертифікацію у відповідності зі стандартами DIN EN ISO 9001:2008. Завдяки застосуванню сучасних технологій виробництва та постійним перевіркам відповідності стандартам якості можна гарантувати надійність продукції.\nЗавітайте до компанії Інсолар та купуйте якісні матеріали для холодильних та кліматичних установок!\nЗа детальнішою інформацією переходьте за посиланням - http://www.insolar.com.ua/news/news.html?id=59.


Херсонське училище культури :: "Міс і містер ХУК - 2019"\n"Міс і містер ХУК - 2019"\nШоу… Так, саме неймовірне шоу можна було спостерігати у залі, яка як ніколи була переповнена глядачами. Те, що відбувалося на сцені можна назвати і святом, і видовищем, але навіть ці слова не зможуть передати того, що там відбувалося: маленькі сценічні замальовки, дефіле, вокальні та хореографічні номери .\nПідготували цю конкурсу програму студенти ІІІ курсу спеціалізації «Народне пісенне мистецтво» (народний спів) під творчим керівництвом викладача Максименко О.В, а також до організації конкурсу приєдналася студентська рада, яка виступила співорганізатором конкурсу.\nРазом ми – одна команда, яка завжди прагне до втілення найсміливіших та яскравих творчих задумів.\nКонкурсанти… Шість гарних, граційних дівчат та шість мужніх, талановитих хлопців. А ще вони усі дуже сміливі. Адже, не кожен студент наважиться посеред атестації, знайти час, якого і так не вистачає, і коли твої друзі і подруги вечорами можуть відпочити, ти ідеш на вечірню репетицію, де змушують долати кілометри на каблуках, виконувати різні «па», а ще вимагають дисципліни (це найважче). Але такі студенти є. Їх відібрали на кастингу організатори. І вони пройшли це випробування. Щоб в один чудовий весняний вечір подарувати усім свято …\nЖурі… Нелегка робота судити красу, а ще важче талант. Тільки сміливі люди беруть на себе цю місію. Вони гарно справилися зі своїм завданням і прозорим голосуванням обрали "Міс та Містер ХУК -2019". Хто ж вони?\n1.Лауреат Міжнародних та Всеукраїнських конкурсів, солістка Херсонського обласного академічного музично-драматичного театру ім.М.Куліша – Таїсія Новачук\n2.Провідний методист з театрального жанру Херсонського обласного центру народної творчості – Олексій Абзелімов\n3. Методист І категорії Херсонського обласного палацу культури, хормейстер - Яна Іванова\n4. Режисер обласного палацу культури, хореограф – Катерина Захарова\n5. Директор модельного агентства Catwalk model management – Альона Купчевська.\n«Міс ХУК 2019» - Стекольщікова Катерина\n«Віце-міс ХУК 2019» - Гуцан Катерина\n«Міс Оригінальність ХУК- 2019» - Сікоза Юлія\n«Міс Талант ХУК-2019» - Петрищева Юлія\n«Міс Чарівність ХУК - 2019» - Маковійчук Даяна\n«Міс Елегантність ХУК - 2019» - Кушніренко Олеся\n« Містер ХУК -2019» - Гусак Владислав\n«Віце-містер ХУК -2019» - Гмирін Олександр\n«Містер Ідеал ХУК- 2019» - Стукаленко Захар\n«Містер Мужність ХУК - 2019» - Саітов Михайло\n«Містер Оригінальність ХУК - 2019» - Гапонов Микита\n«Містер стиль ХУК – 2019» - Гринчук Роман\nСеред леді: Сікоза Юлія;\nСеред джентльменів : Гмирін Олександр\nВітаємо Вас, Наші Міс та Містери!!!\nЛюбов… А як же без неї?! Тільки через любов до справи, до студентів, до училища можна показати такий результат, а ще команда організаторів - ми пов’язані один з одним і розуміємо за поглядом, що щось не так, а по блиску в очах – все вийшло!!!


На Полтавщині у водоймі знайшли тіло жінки | Новини\n09:00, 20 липня 2018 р.\nВчора з водойми у Малому Тростянці Полтавського району працівники рятувально-водолазної служби дістали тіло місцевої мешканки 1936 року народження. Для встановлення причини смерті його направили до Полтавського обласного бюро СМЕ.\nКожного року кількість утоплеників не зменшується. Лише за перше півріччя 2018 року в Полтавській області внаслідок утоплення загинуло 28 громадян, з них 5 неповнолітніх. Це на 61% більше ніж минулого року. Тоді загинуло 11 людей, серед яких троє дітей. З початку цього року врятували на воді 10 людей, минулого року 1 людину.\nЧитайте також, скільком людим розваги на воді не минули без наслідків.\nрятувальники потопельниця Полтавщина


Напередодні у Фейсбуці з'явилися списки цін на окремі медичні послуги, які шокували громадськість. ЕП з'ясувала, які заклади підготували такі "прайси", і як вони стосуються медичної реформи. "Геноцид українського народу", "знищення сільської медицини", "порушення семи статей Конституції", "недофінансування місцевих бюджетів" — це лише частина звинувачень, які звучать на адресу Міністерства охорони здоров'я через медичну реформу.\nЧиї тарифи навела Богомолець\nЯк це пов'язано з медичною реформою\nЗ ідеологічної точки зору згаданий експеримент і медична реформа, звісно, пов'язані між собою речі — і перше, і друге стосується охорони здоров'я. Насправді ж це різні процеси.\nЯкщо ідеологом реформи є МОЗ, то "експеримент" — дітище Мінфіну. ЕП раніше описувала природу останнього.\nАкадемія хронічно недофінансовується, а держава виділяє кошти з бюджету, знаючи, що більшість її наукових інститутів надають платні послуги "по-сірому", або "по-чорному".\n"Ми не розуміємо, що ми фінансуємо. Ми просто виділяємо кошти на академію, не володіючи повною інформацією про надані її інститутами послуги", — визнає в розмові з ЕП заступник міністра фінансів Сергій Марченко.\n"Є надія, що пілот таки стартує і ми зможемо закуповувати в інститутів академії більше послуг. Саме тому ми збільшуємо фінансування. Ми не хочемо, щоб ці заклади були недофінансовані. Інститути надають унікальні високоспеціалізовані послуги. Ми це розуміємо, але хочемо перейти з ними на прозорі і зрозумілі бюджетні відносини", — пояснює Марченко.\nОтже, список розцінок НАМНУ, який опублікувала Богомолець, з'явився в рамках бюджетного експерименту, а не медичної реформи.\nЗараз заклади охорони здоров'я є бюджетними установами. Вони фінансуються за певними нормативами залежно від кількості "кадрів та ліжок". Чим вищі ці показники, тим більше коштів отримує медичний заклад з держбюджету.\n"Вони зможуть залишатися у державній або комунальній власності, але вже у статусі підприємств. Щоб отримати дохід, їм потрібно буде його заробити", — пояснює заступник міністра охорони здоров'я Павло Ковтонюк.\nОсновних джерел доходу у них буде два: держава та пацієнт. Певний "гарантований пакет" медичних послуг оплачуватиме держава. Наприклад, медична установа надала конкретну послугу пацієнту, а держава за неї заплатила. Послуги, які не входитимуть у гарантований пакет, оплачуватиме пацієнт.\nП'ятий — паліативна медична допомога — комплекс заходів, які дозволяють покращити якість життя пацієнтів з невиліковними захворюваннями, а також допомога членам їхніх родин.\nЗ приводу того, за що доведеться платити, конкретики поки мало. МОЗ обіцяє, що перелік послуг, які будуть платними та безкоштовними, з'явиться у 2019 році — напередодні року, коли медреформа охопить усі ланки медичної допомоги.\nЯк пояснювала у парламенті заступник голови комітету з питань охорони здоров'я Ірина Сисоєнко ("Самопоміч"), відмова від співоплати передбачає, що "весь перелік медичних послуг, весь обсяг медичної допомоги повинна стовідсотково оплачувати держава".\nПарламентарі узаконили, що на програму медичних гарантій держава щорічно повинна витрачати не менше 5% ВВП. Разом з тим, у законі є пункт, що "додаткові державні фінансові гарантії надання медичних послуг та лікарських засобів можуть встановлюватися законами України".\n"Високоспеціалізовані послуги інститутів можуть бути частиною гарантованого пакета. Частиною, до речі, найдорожчою через свою унікальність та високотехнологічність", — пояснює Марченко.\nЕП звернулася до заступника міністра охорони здоров'я Павла Ковтонюка з проханням роз'яснити ситуацію з тарифами та розповісти про плани МОЗ щодо медичної реформи та бюджетного експерименту.\nПершу версію інститути подали влітку, але ми її не погодили. Саме ці тарифи і потрапили у публічну площину. Другу версію, допрацьовану, ми погодили та підписали. Зараз ці тарифи, підписані МОЗ, перебувають на візуванні у Мін'юсті.\nТарифи — це не тарифи медичних закладів за принципом "скільки у мене коштує, такий і тариф". Ми зробимо вибірку за даними найефективніших лікарень, розрахуємо і спробуємо попрацювати за цими розцінками.\n— Наприклад, у межах окремих областей або окремих госпітальних округів перейти на фінансування за спрощеним тарифом. Спрощений тариф — це коли тариф встановлений не на кожну послугу, а на групу послуг або на послуги окремого відділення лікарні в прив'язці до кількості пацієнтів, які пройшли лікування.\nЦе дозволить побачити, як працюватиме принцип "гроші ходять за пацієнтом". Другий варіант пілоту — взяти окрему послугу, тарифікувати її та оплачувати. Ми все ж схиляємося до першого.\n— Цей ризик є і я його вважаю найбільшим. Як було в країнах центральної Європи? Поляки, болгари, угорці це подолали, хоча не повністю. Наприклад, в Угорщині досі є подяки, але вони "в законі". Тобто лікареві можна подякувати, але вартість дарунка не може перевищувати, наприклад, 5 євро.\n— Поки можу сказати за групами. Це дерматологія, стоматологія, пластична хірургія, за винятком випадків при опіках, послуги без направлення. Всі послуги без направлення будуть платними. Так само, як ліки поза протоколами. Якщо лікар виписав пацієнту десять медикаментів і з них протоколам відповідають два, то держава оплатить два.


Купити портативний тонік для всіх типів шкіри Cleanse Tonic All srin types 500ml\n1 1051.68 1051.68 1051.68 Замовити удосконалюючий тонік для всіх типів шкіри Cleanse Tonic All srin types 500ml.\nCleanse tonic / удосконалюючий тонік для всіх типів шкіри\nУдосконалює тонік з фруктовими кислотами підходить для всіх типів шкіри. Засіб діє м'яко, має легкий відлущуючий ефект, добре очищає шкіру і не порушує рН-баланс, стимулює вироблення колагену і еластика, підвищує ефективність подальших процедур. Cleanse tonic можна використовувати для поліпшення кольору обличчя і активізації відновлення епідермісу.\nЗ чого складається Cleanse tonic\nВдалий підбір компонентів дозволяє використовувати тонік для всіх типів шкіри.\nВикористання Cleanse tonic\nТонік потрібно наносити легкими рухами погладжують у напрямку знизу вгору. Засіб підходить для обличчя та шиї.


Головна Підручники Підручник Біогеографія (Лекції) скачати онлайн Лекція 3. ОСНОВНІ ПОЛОЖЕННЯ ЕКОЛОГІЧНОЇ ГЕОГРАФІЇ\nПоняття про екологію, її структуру та значення. Всі живі організми тісно пов’язані з навколишнім середовищем, яке впливає на їх життя і розвиток. Наука, яка вивчає вплив зовнішнього середовища на живі організми одержала назву екологія. Екологія як біологічна наука сформувалась в середині ХІХ століття. Вперше термін “екологія”, який складається з двох слів грецького походження “ойкос” – місце життя, житло, дім та “логос” – вчення був запропонований німецьким зоологом Е. Геккелем у 1866 р. в його праці “Загальна морфологія організмів”. У ній він дає таке визначення екології “Під екологією ми розуміємо науку про зв’язки організмів з навколишнім середовищем, куди ми відносимо в широкому розумінні всі умови існування”. З того часу поняття про зміст екології уточнювалося, конкретизувалося, але суть його залишилася незмінною.\nОсновні положення екології окремих рослин і рослинних угруповань, а також поняття про життєві форми рослин вперше обґрунтував датський вчений Е. Вармінг у монографії “Ойкологічна географія рослин” (1895).\nОтже, можна вважати, що після видання праць Е. Геккеля та Е. Вармінга екологія сформувалась як наука. Значним поштовхом у розвитку екології було еволюційне вчення Ч. Дарвіна викладене у його праці “Походження видів шляхом природного добору”.\nЕкологія вивчає вплив середовища на організми як в цілому, так і окремих його факторів, зміну чисельності організмів в залежності від середовища, а також внутрівидові і міжвидові взаємовідносини організмів.\nЗагальну екологію поділяють на такі розділи:\n1. Екологію організмів (аутоекологія).\n2. Екологія популяцій (демекологія).\n3. Екологія угруповань (синекологія).\n4. Вчення про екосистеми (екологія екосистем).\nЕкологія організмів вивчає способи впливу середовища на організм, встановлення меж існування організму залежно від різних факторів, пристосовну залежність організмів, реакції організмів на вплив факторів середовища. Вивчає життєві форми організмів і режим їхнього життя.\nЕкологія популяцій вивчає структуру і властивості популяцій, виявляє внутрішньовидові взаємовідносини, зв’язки з іншими організмами і групами.\nЕкологія угруповань вивчає групи різних видів рослин, тварин і мікроорганізмів, які об’єднуючись утворюють біоценози, або способи їх формування і розвитку, а також структуру, динаміку і взаємодію з фізико-географічними факторами середовища.\nЕкологія екосистем вивчає будову і просторове розміщення різних екосистем Землі.\nОб’єктами вивчення екології є: популяції організмів, види, угруповання, екосистеми і біосфера в цілому.\nЕкологічні, а саме екосистемні дослідження потрібні сьогодні для розв’язання багатьох практичних завдань землеробства, лісівництва, луківництва, мисливства та рибного промислу, для акліматизації та боротьби з шкідниками. Велику роль відіграє екологія у розв’язанні питань охорони природи, а також у розробці заходів щодо охорони здоров’я людини та оптимізації її життєвого середовища.\nФактори середовища та їх класифікація. Середовище кожного організму складається з компонентів органічної і неорганічної природи, кожен з яких має своє значення для організму. Не всі вони однакові за своїм значенням, вплив окремих компонентів взагалі незначний.\nФактори-елементи середовища, які впливають на живі організми. Під елементами середовища слід розуміти тепло, світло, воду, мінеральні речовини тощо. Один і той же фактор може мати різне значення для різних організмів.\nВсю різноманітність екологічних факторів ділять за походженням і характером дії на дві великі групи – абіотичні (гр. а – заперечна частка і bios – життя) і біотичні. До біотичних відносять фактори неорганічної, або неживої, природи, до біотичних – вплив живої природи, а також людини. Такий поділ певною мірою є умовним, бо кожен з факторів існує і проявляється лише як результат загальної дії середовища.\n1.Кліматичні – світло, тепло, волога, повітря (його склад і рух); 2. Едафічні, або ґрунтові (гр. edaphos – грунт) – механічний і хімічний склад, вологість, аерація, забарвлення; 3. Орографічні (гр.oros – гора, grapho – пишу) – рельєф, експозиція; 4. Гідрологічні – прозорість, температура води.\nДо біотичних факторів належать:\n1. Фітогенні (гр. phyton – рослина і genos – народження) – як прямий так і побічний вплив рослин. Прямий – механічні контакти, симбіоз, паразитизм, епіфітизм тощо. Побічний – фітогенні зміни середовища; 2. Зоогенні (гр. zoon – тварина і genos) – поїдання, запилення, поширення, витоптування (механічна дія на середовище, на хімічний склад грунту), а також побічний вплив на середовище; 3. Антропічні (гр. anthropos – людина) – антропічний фактор найбільш впливовий. Його значення особливо зросло в останні роки.\nУ природних умовах не завжди можна розрізнити вплив окремих факторів та їх наслідок. Рослини в природі завжди відчувають на собі спільний вплив комплексу різних екологічних факторів. На них одночасно впливають взаємопов’язані між собою температура, вологість, світло, повітря, сусідні організми. Діапазон дії екологічного фактора обмежений точками мінімуму і максимуму, що відповідають крайнім значенням даного фактора, при яких можливе існування рослин. Найкращими для рослин є оптимальні умови життєдіяльності, що визначають її розміри, вік і плодоношення. Точки оптимуму, мінімуму і максимуму складають три кардинальні точки, що визначають можливості реакції організму на даний фактор. Умови середовища, в яких даний фактор виходить за межі зони оптимуму і спричиняє пригнічення індивідууму або групи рослин, називають крайніми, оскільки за ними йде загибель рослини. Подібні явища характеризують не тільки екологічні ситуації (посуху, дуже низьку або високу температуру), а й такі місця зростання, де умови близькі до граничних можливостей існування рослини. Наприклад, пустелі, арктичні і антарктичні області, печери тощо.\nТреба відмітити, що кількісні закономірності і реакції організмів на дію якогось екологічного фактора різні відповідно до умов їх зростання.\nЗдатність виду існувати при різних значеннях фактора називають його екологічною валентністю або екологічною амплітудою.\nОрганізми які можуть існувати при широкій амплітуді фактора називають еврибіонтними, а ті які існують при обмежених значеннях будь-якого фактора – стенобіонтні.\nДля нормального існування організму необхідний набір факторів. Якщо хоч один із життєво необхідних факторів відсутній або дія його недостатня, організм існувати не може або не може нормально розвиватись і давати потомство. Це явище називають законом мінімуму, або законом Лібіха, а фактор, дія якого недостатня для нормального життя, – лімітуючим.\nУ 1958 р. А.С. Мончадський запропонував класифікацію факторів за характером їхньої дії.\nСтабільні фактори – ті, що не змінюються протягом тривалого часу (земне тяжіння, сонячна стала, склад атмосфери та ін.). Вони зумовлюють загальні пристосування організмів, визначають належність їх до мешканців певного середовища планети Земля.\nЗмінні фактори, які в свою чергу, поділяються на закономірно-змінні і випадково-змінні До закономірно-змінних належить періодичність добових і сезонних змін. Ці фактори зумовлюють певну циклічність у житті організмів (міграції, сплячку, добову активність та інші періодичні явища і життєві ритми). Випадково-змінні фактори об’єднують абіотичні, біотичні, і антропічні фактори, дія яких повторюється без певної періодичності (коливання температур, дощ, вітер, град, епідемії, вплив хижаків та ін.). Ці фактори впливають на чисельність популяцій і значною мірою зумовлюють амплітуду її коливань.\nКрім цих груп слід виділити сигнальні і орієнтаційні фактори, які безпосередньо на метаболізм не впливають, але є причиною зміни стану або поведінки організмів. До сигнальних факторів належать різні природні явища, які передують появі несприятливих факторів і завдяки сприйманню яких організм завчасно може перебудувати свій метаболізм або поведінку. Наприклад, скорочення дня є сигналом для підготовки до зими (накопичення жиру, формування міграційних зграй, міграції і впадання у сплячку деяких видів тварин). Орієнтаційні фактори також виконують сигнальну роль і сприймаються органами чуттів для визначення положення в просторі і часі. Деякі риби і птахи за розташуванням зірок на небі визначають міграційні шляхи. Орієнтиром можуть бути також особливості рельєфу, споруди людини.\nХарактеристика абіотичних факторів середовища. Світло. Серед багатьох абіотичних факторів світло відіграє надзвичайно важливу роль, оскільки без нього неможлива фотосинтезуюча діяльність зелених (фототрофних) рослин.\nСонячна енергія, яку зелені рослини поглинають і використовують у процесі фотосинтезу, називається фізіологічно-активною радіацією (ФАР).Це промені з довжиною хвилі 0,4…071 мкм, проте рослина поглинає енергію в цих межах неоднаково. До того ж, в житті рослини поза якістю світлових променів велике значення має кількість світла, тобто інтенсивність освітлення, яка буває неоднаковою в різні місяці вегетаційного періоду і залежить також від широти місцевості. Рослини на нашій планеті ростуть у різних світлових умовах: від надмірно освітлених гір, пустель, степів до напівтемних печер та морських глибин. Тому в рослин у процесі природного добору виникли численні пристосування до життя відповідно до того чи іншого світлового режиму. За відношенням до світла рослини поділяються на три основні групи: світлолюбні, або геліофіти (гр. helios – сонце і phyton), тінелюбні, або сціофіти (гр. skia – тінь і phyton), та тіневитривалі.\nСвітлолюбні рослини можуть розвиватися лише в умовах повного сонячного освітлення, сильне затінення пригнічує їх ріст. Це рослини відкритих місцезростань. З лісових рослин до них належать дерева першого ярусу, наприклад сосна звичайна, дуб звичайний, а з тропічних – евкаліпти, деякі види пальм тощо. У помірних широтах світлолюбними рослинами є лісові ефемероїди – підсніжник, проліска.\nОсобливо багато тінелюбів зустрічається в покриві темнохвойних і широколистяних лісів. Це веснівка дволиста, щучник звивистий, та ін., характерні для темнохвойних лісів, а також вороняче око, копитняк, плющ, що ростуть у дубових та букових лісах.\nБільшість видів помірних зон є тіневитривалими: тонконіг лучний, костриця червона, суниці, серед дерев – липа, черемха, ялина, тис тощо. Сюди ж належить більшість кімнатних рослин. Тіневитривалість має велике практичне значення у зв’язку із створенням штучних фітоценозів (деревостанів і сіяних лук). Одним із критеріїв тіневитривалості дерева може бути співвідношення висоти і товщини його стовбура. Більш тіневитривалі види здатні рости в густих насадженнях, значно витягуючись угору (ялина); світлолюбні, навпаки, завжди розміщуються поодиноко і мають меншу висоту при тому ж діаметрі стовбура (дуб звичайний, модрина європейська та ін.). Ознакою тіневитривалості може бути і структура крони дерева. У світлолюбних крони ажурні, мають розріджений листяний покрив, а у тіневитривалих – густі компактні.\nСпіввідношення дня і ночі також має велике значення для життя рослин, їх відтворення. Здатність рослин реагувати на тривалість дня отримала назву фотоперіодичної реакції (ФПР), а коло явищ, які регулюються тривалістю дня, – фотоперіодизму. Фотоперіодизм відкрито в 1920 р. американськими вченими В. Гарнером і Г. Аллардом на прикладі тютюну. За типами ФПР розрізняють такі основні групи рослин (Т.К. Горишина, 1980):\nЗа відношенням до температури виділяють дві екологічні групи рослин: теплолюбні – термофіли (гр. thermos – теплий і philos – люблю);холодолюбні – психрофіли (гр. psychros – холодний і philos). Теплолюбними називають рослини, що добре ростуть і розвиваються в областях тропічного, субтропічного та помірного поясів в умовах високих температур. До них належать види, що живуть у полярних і високогірних областях, або ті, що займають холодні екологічні ніші.\nБільшість термофільних рослин в умовах тропічного і субтропічного клімату здатні перенести дуже високу температуру. Окремі частини рослини можуть нагріватися до +60…+65°С (інколи протягом тривалого періоду), наприклад, наскальні лишайники. Найвища температура, при якій знайдено живі синьо-зелені водорості в термальних водах, +85°С, бактерії +88°С. Вищі рослини в термальних водах відсутні. В природі ж уже при 40°С більшість видів виявляють ознаки пригніченості.\nРослини здатні витримувати і гранично низькі температури до -80°С (водорості в товщі льоду в Антарктиді), в районах, де живуть вищі рослини, відмічена температура -65°С (Якутія) – модринові ліси.\nВід морозостійкості слід відрізняти зимостійкість. Зимостійкість – комплекс факторів, що впливають на рослину в несприятливих умовах осінньо-зимово-весняного періоду. Це вимерзання, висихання, випрівання, вимокання, часті зміни температур, зледеніння тощо. Тому рослини пристосовуються до цих умов по різному.\nДля тваринних організмів характерним є те, що частина з них може виробляти постійну внутрішню температуру тіла. Таких тварин називають гомеотермними, на відміну від тварин пойкілотермних, температура тіла яких непостійна і визначається температурою навколишнього середовища. Проміжну групу складають гетеротермні тваринні організми, які в активному стані гомеотермні, а у стані відносного спокою втрачають здатність до терморегуляції.\nГомеотермність (теплокровність) – суттєва перевага тварин в боротьбі за існування, саме тому гомеотермні тварини – ссавці та птахи – в порівнянні з пойкілотермними найбільш поширені по Землі.\nВсі організми, які населяють нашу планету, за відношенням до температурного середовища можуть бути евритермними (існують при значних коливаннях температур) і стенотермними (існують при низькій амплітуді температур).\nВода є регулюючим фактором, що впливає на розподіл рослин як у широкому географічному масштабі, так і в межах невеликих територій, що мають тотожні кліматичні умови, але різну топографію. Для процесу обміну речовин з середовищем, що є основою життя, необхідна участь води як розчинника і метаболіту. Тіло рослини складається від 30 до 95% з води. Фотосинтез, транспірація та інші процеси не можуть відбуватися без води. На створення 1 кг сухої маси речовини рослина потребує в середньому до 300 кг води у помірному і 600 кг у посушливому кліматі, до того ж, кожен вид рослин характеризується своїм коефіцієнтом транспірації.\nОсновним джерелом води для суходільних рослин є атмосферні опади. Це – волога у рідкому або твердому стані, яка випадає на поверхню з хмар. Кількість опадів дуже нерівномірна в різних пунктах земної кулі. Найбільше їх відмічено у тропічній зоні, розміщеній між 20º пн.ш. і 20º пд.ш. (особливо на території, зайнятій волого-тропічними лісами). Тут випадає понад 2000 мм опадів протягом року, а на Гавайських і Філіппінських островах в окремі роки до 12000 мм. У сухих зонах – тропічних пустелях Африки і Південної Америки – кількість річних опадів не перевищує 200 мм. В останні роки в Південній Африці протягом п’яти років не було дощів. До таких місць належать і острови Зеленого Мису. На території України річна кількість опадів коливається в межах від 250 мм (на півдні республіки) до 1600 мм (у Карпатах.)\nЗа відношенням до водного режиму місцезнаходження виділяють екологічні групи росин. Гідатофіти – водні рослини, які майже повністю знаходяться у воді (водорості, елодея); гідрофіти – водні рослини, які прикріплені до ґрунту, нижня частина яких знаходиться у воді (стрілолист, осока); гігрофіти – рослини, надмірно зволожених місцезростань, де не спостерігається води на поверхні (хвощі, підмаренник болотний); мезофіти – рослини, що зростають в умовах середнього зволоження (тимофіївка лучна, конвалія, листопадні дерева); ксерофіти – рослини, що живуть в умовах різкого дефіциту зволоження (рослини степів і пустель: типчак, ковила, верблюжа колючка). Серед ксерофітів виділяють ксерофіти та сукуленти.\nУ тварин також існують різноманітні пристосування до умов життя в аридних реґіонах. Одні з них запасають вологу (черепахи), інші – намагаються одержати її з їжею. Значна частина тварин засушливих областей впадаю в сплячку або ж нагромаджує значну кількість жиру і витрачає його поступово не одержуючи ні їжі ні води.\nПовітря як кліматичний фактор постійно впливає на рослини. Цей вплив викликаний рухом повітря (вітром). Крім того, повітря є одним із джерел живлення рослин. Повітряне живлення зеленої рослини – фотосинтез – тісно пов’язане з використанням вуглецю. Майже половина сухої маси рослини припадає на вуглець, засвоєний нею з повітря.\nХімічний склад повітря в різних зонах земної кулі досить одноманітний. Його основні складові частини – азот (78,08%), кисень (20.95%), аргон (0,93%), і оксид вуглецю (IV) (0,03%). Зустрічаються також у невеликій кількості й інші гази. Екологічно важливим для рослин є наявність чистого повітря без різних домішок, багато з яких згубно впливають на рослину. Це оксид сірки (IV), вихлопні гази, різні оксиди, похідні ацетилену, свинцеві сполуки тощо.\nПевну роль у житті рослин відіграє також рух повітря. Вплив вітру може бути прямим і непрямим. Прямий вплив багатогранний, це перш за все механічна дія: вітролом, пошкодження дерев і кущів. Формотворча роль вітру помітна на багатьох рослинах відкритих місць – тундр, степів, напівпустель, пустель (прапороподібні, сланкі і карликові форми тощо). При побічному впливі змінюється обстановка для зростання рослин: видування ґрунту, оголення коренів, засипання рослин піском, снігові заноси, висушування надземної частини, температурні перепади, зниження фотосинтезу тощо.\nҐрунт є одним із компонентів наземних екосистем і природною основою їх функціонування, а рослинність – важливим фактором ґрунтоутворення, проте ґрунт визначає досить часто тип рослинності. Всі рослини залежно від наявності в ґрунтах поживних речовин ділять на три групи: еутрофи, мезотрофи і оліготрофи.\nЕутрофи (гр. eu справжній і trophe) – рослини вимогливі до наявності в ґрунті поживних речовин. До них належить переважна більшість рослин заплавних лук і широколистяних лісів. Безумовно, ступінь еутрофності у них різний. Оліготрофи (гр. oligos – незначний і trophe)зростають на бідних ґрунтах, що мають дуже мало поживних речовин і відзначаються високою кислотністю. До них належать рослини північних суходолів, сфагнових боліт (верес, білоус, росичка, журавлина тощо). Мезотрофи (гр. mesos – середній і trophe) займають проміжне положення між еутрофами і оліготрофами, вони ростуть на середніх за наявністю поживних речовин ґрунтах.\nРослини можуть бути індикаторами певних речовин у ґрунті. Індикатори бувають прямими (рослини, що ростуть в безпосередньому зв’язку з об’єктами індикації в межах усього ареалу) і посередніми (рослини, що проявляють зв’язок з якимись факторами, що знаходяться в кореляційній залежності від об’єктів індикації).До прямих індикаторів належать рослини, що визначають реакцію ґрунтового розчину. Так, наявність таких рослин, як біловус, щавель, хвощ, папороть, верес свідчать про кислу реакцію ґрунту; дуб, біла акація, шипшина, ожина є показником нейтральної реакції. Показником засоленості ґрунтів хлоридами є солонець, содник, сульфатами – різні види кураю.\nРослинами-індикаторами користуються під час визначення механічного складу ґрунту, при пошуках прісної води в пустелях, при картуванні грунтоутворюючих порід та деяких видів корисних копалин.\nНітрофіли (гр. nitron – селітра і philos) – рослини пристосовані до ґрунтів збагачених азотом (понад 0,01%). Звичайно такі ґрунти поширені на лісових вирубках, пасовищах, удобрюваних худобою, на смітниках та інших місцях де інтенсивно протікає діяльність нітрифікуючих бактерій.\nЗа відношенням до кальцію рослини поділяють на кальцієфіли, кальцієфоби та індиференти. Рослини пристосовані до карбонатних ґрунтів, називаються кальцієфілами (гр. calix вапно і philos). Кальціє філи в ряді випадків ростуть на нейтральних і навіть слабокислих ґрунтах. Кальцієфоби (гр. calix – вапно і phobos – страх) уникають ґрунтів багатих вапном; прикладом кальцієфобів є сфагнові мохи.\nДуже своєрідною і в той же час великою екологічною групою є галофіли (гр. halos – сіль і philos), пристосовані до засолених ґрунтів, які представлені двома типами: солончаками і солонцями.\nПсамофіли (гр. psammos – піщаний і philos) – рослини, що живуть на піщаних ґрунтах.\nЛітофіли (гр.lithos – камінь і philos) – рослини, які ростуть безпосередньо на камінні і скелях; у цих умовах можуть рости лишайники, водорості, сосни, ялівці тощо.\nРельєф не здійснює прямого впливу на життя рослин, проте впливає на ґрунтотворення, а характер рельєфу, місцеположення в ньому рослин або рослинного угруповання значно впливає на життя рослин, регулює їх співвідношення і дію прямих екологічних факторів. Із зміною рельєфу змінюються кліматичні і ґрунтові умови. Таким чином, за рахунок рельєфу збільшується різноманітність умов зростання і відповідно урізноманітнюється флористичний склад. Залежно від величини форм рельєфу виділяють три категорії: макрорельєф (гори, низовини, міжгірські западини), мезорельєф (пагорби, яри, гряди, степові блюдця тощо), і мікрорельєф (мілкі западини, нерівності, пристовбурові підвищення та ін.). Цей поділ умовний. Макрорельєф створює на обмеженій площі широку амплітуду висот, що, в свою чергу, викликає зміну кліматичних комплексів і відповідно до висоти змінюється і характер рослинного покриву. Характер висотної поясності залежить насамперед від положення гір у системі широтних зон, висоти гір і експозиції схилів. Мезорельєф також впливає на розподіл рослинності. Прикладом може бути заплава. Велике значення для життя рослин має експозиція схилів та їх крутизна. Відомо, що на схилах південної експозиції освітлення більш інтенсивне і температура вища, режим зволоження інший, ніж на північних. У зв’язку з неоднаковими умовами на схилах різної експозиції помітно розрізняються склад рослинності, зовнішній вигляд і стан рослин. На південних схилах вище розміщується пояс деревної рослинності. Вплив експозиції виявляється не лише в горах, а й на невеликих горбах, підвищеннях і навіть на рівнинах.\nБіотичні фактори середовища. Біотичні фактори можуть бути фітогенними і зоогенними. Організми реагують на фактори зовнішнього середовища, завдяки чому встановлюється їх динамічна рівновага з цим середовищем. Але, як правило, відповідальними за стан динамічної рівноваги є саморегулюючі процеси, в основі яких лежить взаємодія організмів.\nВзаємодія організмів (рослинних і тваринних) може бути корисною або, навпаки, шкідливою, залежно від того, стимулюється чи обмежується життєдіяльність кожного з них. Здебільшого негативна взаємодія проявляється у вигляді конкуренції або антагонізму, позитивна – у формі коменсалізму, кооперації і симбіозу.\nПоширення рослин на земній кулі залежить не тільки від температури, вологості, хімічного складу середовища, а й від організмів, які оточують у природних умовах ту чи іншу рослину. Треба зауважити, що біотичний фактор досить часто маскується складністю зв’язків між організмами в екосистемі.\nФітогенний фактор – це вплив рослини на рослину. Особливі групи становлять ліани, які використовують стовбури і гілки дерев як субстрат. Особливо великий їхній вплив на життя тропічного лісу, наприклад фікуси-душителі тощо. Крім прямого впливу на рослину (паразитизм, алелопатія, симбіоз та ін.) існують і побічні непрямі вплив, коли одна рослина змінює фактори навколишнього середовища для іншої. Наприклад, дерева верхнього ярусу листяного лісу створюють для нижчих ярусів тінь, внаслідок чого в широколистяних лісах формується біоценоз з переважанням тіневитривалих рослин.\nДуже важливе значення як фітогенний фактор для рослин мають гриби. Вони можуть бути збудниками рослинних хвороб, жити в симбіозі з вищими і нижчими рослинами. Нарешті вони як сапрофітні гетеротрофні організми відіграють велику роль у біогеоценозах, мінералізуючи рослинні та тваринні рештки. Широко відоме явище симбіозу грибів з водоростями, в результаті якого виникає новий організм – лишайник. Вищі рослини також мають тісні зв’язки з грибами. Приклад цього – мікориза. Звичайно ці зв’язки взаємовигідні, бо рослина одержує від гриба мінеральні солі, в першу чергу солі азоту, фосфору, калію, а гриби – органічні речовини, головним чином вуглеводи. Важливо і те, що гриби можуть засвоювати мінеральні речовини (зокрема фосфор), які знаходяться в складі нерозчинних сполук, не доступних для рослин. Крім того, між симбіонтами відбувається дуже важливий для обох обмін гормонами, вітамінами, антибіотиками та іншими фізіологічно активними речовинами. Для наших лісів найбільш важливим є симбіоз шапкових грибів та головних лісоутворюючих дерев (сосни, дуба тощо).\nЗоогенними називають ті фактори, агентами яких є тварини. Ці фактори дуже різноманітні. Вони можуть бути прямими та непрямими за характером дії, позитивними відносно нейтральними та негативними за своїми наслідками для рослинних організмів. Найважливішими зв’язками між тваринами та рослинами є зв’язки трофічні. Живлення тварин рослинами – процес, який має багато форм. Найбільш масовими споживачами є комахи, травоїдні птахи та ссавці. Всі ці тварини певним чином впливають на фітоценози і відіграють важливу роль у їх формуванні. Важливе значення має витоптування рослин копитними тваринами. І наш південний степ, і африканські савани, і американські прерії сформувалися під впливом багатотисячних стад копитних. Повне припинення випасу тварин призводить до помітної зміни видового складу степових ценозів. Проте нещадна експлуатація пасовищ, особливо свійськими тваринами, викликає багато небажаних ефектів. Серед них аридизація, вітрова та водна ерозії, знищення ґрунту, вимирання окремих видів рослин і як наслідок – руйнування екосистеми в цілому.\nТварини відіграють важливу роль також у поширенні і запиленні рослин. Головними запилювачами є комахи. Вони запилюють більше, ніж 80% видів покритонасінних. За мільйони років еволюції у рослин і тварин виникли цікаві пристосування, які забезпечують перехресне запилення. Отже, зв’язки рослин і тварин та їх взаємний вплив є важливим та необхідним фактором функціонування екосистеми.\nСимбіоз – форма тривалого співжиття організмів різних видів, при якому обидва організми (симбіонти) мають від цього певну користь, або ж не отримують шкоди. Проявами симбіозу є мутуалізм і коменсалізм.\nПри мутуалізмі рослини в результаті спільного співіснування одержують користь, ці взаємовідносини обов’язкові для їх нормального розвитку. Прикладом може бути мікориза, симбіоз бульбочкових бактерій з бобовими рослинами, спільне існування гриба і водорості у лишайнику, співжиття рака-самітника і актинії.\nКоменсалізм – така форма співжиття, коли спільне існування вигідне для одного організму, але й не приносить шкоди при цьому іншому. Так, одна рослина може використовувати іншу в якості місця прикріплення (епіфіти). Коменсальні зв’язки дуже поширені в природі. Вони пов’язані з розміщенням, добуванням та розподілом їжі. Наприк лад, великі ссавці (олені, лосі, вовки та ін.), які розповсюджувачами плодів насіння, безпосередньої вигоди або шкоди від цього не дістають, але цими плодами і насінням живляться інші тварини.\nПаразитизм – форма взаємовідношень між організмами різних видів, коли організм одного виду живе за рахунок іншого, поселяючись на поверхні або всередині його тіла. Паразитизм – надзвичайно поширене явище, що виникло в процесі еволюції. Однією з форм пристосування до паразитизму є спрощення організації паразитів порівняно з вільно існуючими їх попередниками.\nТак, у вегетативних органах рослин паразитів немає хлорофілу, листя майже редуковане (повитиця) або має вигляд лусок (петрів хрест). Багато комах-паразитів втрачають крила (воші, блохи), а паразити, що живуть в органах травлення, мають редуковані органи травлення і поглинають їжу всім тілом. Крім того, майже в усіх паразитів, як у рослин, так і тварин, з’являються специфічні органи (гачки, присоски тощо), що дають їм змогу проникати, закріплюватися та утримуватись на тілі або в органах хазяїна.\nКонкуренція – це активна взаємодія між двома чи кількома організмами за засоби існування, що охоплюють спільну для них обох субстанцію чи спільні фактори середовища. Класична ботанічна концепція конкуренції виходить з уявлення, що рослини конкурують між собою за світло, воду, поживні речовини і простір.\nІнтенсивність конкуренції організмів за засоби існування залежить від того, внутрішньовидова вона чи міжвидова. Чіткі просторові зв’язки, безумовно, досить важливі при визначенні ступеня внутрішньовидової конкуренції: дві особини, які живуть близько одна від одної, будуть сильніше між собою конкурувати, ніж більш віддалені.\nАнтагонізм – форма взаємодії між двома організмами, в результаті якої гальмується розвиток одного з них. Якщо внаслідок взаємодії двох організмів гальмується розвиток одного, то це явище називається аменсалізмом. Поняття конкуренції в цьому випадку обмежується взаємним гальмуванням.\nХижацтво – форма міжвидових взаємозв’язків, в основі яких лежать трофічні зв’язки. Їх особливістю є те, що особини одного виду поїдають особин іншого виду. Хижацтво існує не тільки між тваринами, а й між рослинами. Так, травоїдність – це приклад хижацтва тварин відносно рослин. Водночас комахоїдні рослини (росичка, непентес, альдрованда та ін.) є хижаками відносно комах. Хижаками можуть бути і деякі гриби. Так деякі представники нижчих грибів, що споживають мікроскопічних тварин, здебільшого коловерток, амеб і нематод або дрібних комах колембол, об’єднуються в екологічну групу хижих грибів.\nУ кожному біогеоценозі завдяки взаємозв’язкам хижак – жертва чисельність обох компонентів підтримується на певному рівні. З допомогою хижака (він знищує насамперед хворих та ослаблених особин) відбувається постійне поліпшення складу біогеоценозів, що якоюсь мірою зумовлює їх прогресивний розвиток. Жертва також бере активну участь в удосконаленні хижаків, сприяючи їх більшій пристосованості до тих змін, що виникають у жертви як захисні пристосування.\nАнтропогенний вплив на навколишнє середовище. Антропічним називається такий фактор, агентом якого є людина (безпосередньо або внаслідок своєї діяльності). Роль антропічного фактора весь час зростає. Дія людини на рослинні угруповання може бути прямою (безпосереднє споживання, вирощування в системі сільського господарства, використання рослинних ресурсів, інтродукція, пряме винищення тощо) та непрямою (деградація та позитивні зміни в фітоценозах, вимирання одних видів та розповсюдження інших внаслідок різних видів людської діяльності). За результатом вплив людини умовно поділяють на позитивний та негативний. Людина може навіть істотно змінювати ландшафт. Так, у країнах Середземномор’я, особливо в Греції, свійські тварини (вівці, кози) ще за античних часів винищували багату та різноманітну рослинність. Великих втрат зазнали ліси нашої планети, особливо Європи, Малої Азії, Північної Африки, Куби. Тепер загроза нависла над сельвою Південної Америки.\nВажливим фактором впливу людини на розповсюдження рослин є інтродукція (лат. introductio – введення). Інтродукція може бути свідомою та несвідомою. Свідомо людина ввозить в новий район цінні в господарському чи естетичному відношенні рослини. Треба зауважити, що більша частина культурних рослин вирощується далеко за межами природного поширення своїх диких предків. Інколи країна, куди інтродуковано рослини, стає для них другою батьківщиною. Так, батьківщина кофе – тропічна Африка, а какао – тропічна Америка. Тепер головний експортер кофе – Бразилія, а какао – Гана.\nОднією із форм антропогенного впливу є акліматизація – пристосування організмів до нових умов середовища (біоценозів), в яке вони здебільшого переносяться (свідомо чи випадково) людиною. Пристосування до нових умов відбувається під впливом природного або штучного добору в результаті зміни генетичної структури виду. Прикладом антропогенного впливу є акліматизація кролів у Австралії, яка згодом перетворилась у справжнє лихо. У 1859 р. в Австралію було завезено 24 кролі, які почали швидко розмножуватись і знищу вати пасовища. У 1950 р. було використано вірус міксоматозу для знищення кролів і почався процес відродження пасовищ.\nЖиттєві форми організмів. В основі екологічної характеристики організмів лежить їхня реакція на зовнішні умови. У зв’язку з різноманітністю і складністю зовнішніх умов екологічні класифікації організмів мають багато варіантів.\nНайбільш поширеною екологічною класифікацією організмів є класифікація їх за життєвими формами, тобто класифікація за зовнішніми морфологічними ознаками. Життєві форми визначають пристосованість організмів до комплексу факторів, на відміну від екологічних груп, що характеризують пристосування до окремих факторів. Інакше кажучи, життєві форми організмів зумовлені специфічними умовами їх місцепроживання.\nУ рослин життєві форми визначаються за своєрідним загальним виглядом (габітусом) різних груп рослин (включаючи наземні і підземні органи – кореневі системи і підземні пагони), що виникли в їх онтогенезі в умовах певного середовища. Габітус рослин історично виникає у відповідних ґрунтово-кліматичних умовах, як відображення пристосування рослин до цих умов. Під впливом ідентичних факторів зовнішнього середовища, що діють протягом багатьох поколінь, аналогічні життєві форми можуть виникати дивергентно (розходження ознак) в межах вузької систематичної групи, що займає великий ареал, і конвергентно, тобто в систематичних група, що відокремлені відстанями.\nПершу класифікацію рослин за життєвими формами запропонував А. Гумбольдт. В праці “Ідеї географії рослин” він писав, що величезну кількість рослин, які покривають землю, можна звести до небагатьох основних форм.\nА. Гумбольдт виділив 17 основних форм, давши їм назви рослин, в яких відповідна форма найкраще виражена. Це форма банана, пальм, деревовидних папоротей, орхідей, мімозових, мальвових тощо. Він виділив форми на основі фізіологічних ознак, не вкладаючи в них екологічного змісту, тому сюди потрапили й деякі групи нижчих рослин (гриби, лишайники). Незважаючи на те, що форми вивчаються вже давно, ця проблема остаточно ще не розв’язана про що свідчить, зокрема, велика кількість запропонованих класифікацій.\n1. Хамефіти. Зимуючі бруньки поновлення розміщені невисоко над поверхнею ґрунту (напівкущі з дерев’янистою основою стебла, низькорослі кущики, які стеляться – ліннея, рослини подушки, маки і лишайники).\n3. Гемікриптофіти. Зимуючі бруньки поновлення розміщені на поверхні ґрунту (більшість трав’янистих багаторічників).\nСеребряков І.Г. визначив життєву форму як специфічну зовнішню форму (габітус) рослини, що пов’язана з біологією її розвитку, внутрішньою структурою органів і виникла в певних екологічних умовах, як відображення пристосованості рослин до цих умов. І.Г. Серебряков розрізняє такі головні групи життєвих форм покритонасінних: І – дерева; ІІ – напівдеревні рослини (кущі, кущики і напівкущики); ІІІ – трав’янисті полікарпики; IV – трав’янисті монокарпики.\nУ межах перших двох груп виділено життєві форми дерев, кущів, слаників, карликових кущуватих дерев, деревних ліан, шпалерних кущиків, кущиків, напівкущиків, рослин-подушок. До третьої групи належать кореневищні, щіткокореневі, нещільнокущові, дернові, цибулинні, бульбові, стрижньокореневі рослини. До четвертої – багаторічні та дворічні монокарпики, озимі, що довго вегетують, ярі, озимі ефемери, ярі ефемери.\nВ зооекологію термін “життєві форми” перейшов з екології рослин, але життєві форми в тварин виділяються за такими класифікаційними ознаками: особливостями розмноження, способом руху або добування їжі, пристосованістю до різних екологічних ніш, ярусів тощо У тварин розрізняють меншу кількість життєвих форм.\nЩодо вологості ґрунту Д.М. Кашкаров виділяє вологолюбні (гігрофільні) і сухолюбні (ксерофільні) форми; щодо їжі – рослиноїдних, всеїдних, хижаків, трупоїдів; за місцем розмноження – тварин, що розмножуються під землею, на поверхні землі, в ярусі трав, у кущах, на деревах.


У Луцьку розпочався прийом документів для бажаючих стати поліцейськими — Новини України | Ракурс\nУ Луцьку розпочався прийом документів для бажаючих стати поліцейськими\n03.08.2015 11:13 КоментаріRacurs.ua\nУ Луцьку почали приймати документи в нову патрульну поліцію. Охочих за перші п’ять хвилин прийому набралося до сотні\nВ основному під будівлею, де приймають заяви, зібралися люди від 21 до 35 років, пише 112.ua. Досить велика частина бажаючих стати частиною луцької поліції — жінки та дівчата.\nЯк відзначають журналісти, мотивацією для молодих людей, охочих потрапити в поліцію, є зарплата та престижна робота. Повідомляється, що заробітна плата поліцейських складе 8-10 тис. грн.\nВсього в Луцьку буде 160 поліцейських, які стануть патрулювати місто на 20 автомобілях.\nПрийом документів в поліцію триватиме до 18 серпня.\nРаніше почався набір людей в поліцію Закарпаття. Прийом заявок на конкурс на 230 місць буде проходити до 11 серпня.\nНовини за темою: Патрульна поліція України, Луцьк, Волинська область, про Міністерство внутрішніх справ України, новини України