Група Метінвест виділила 40 млн грн на літнє оздоровлення маріупольських металургів та ремонтників\nПонад 16 тисяч співробітників маріупольських металургійних комбінатів імені Ілліча та «Азовсталь», ремонтних підприємств «Метінвест-Маріупольський ремонтно-механічний завод» та «Метінвест-Промсервіс» разом з сім'ями і дітьми зможуть відпочити в кращих здравницях Азовського моря.\n11 тисяч путівок до центрів відпочинку та оздоровлення на узбережжі Азовського моря зарезервовані для співробітників маріупольських підприємств Групи Метінвест. А в дитячих оздоровчих центрах протягом літа побувають близько 5 тисяч дітей. Вже в найближчі дні на відпочинок першим заїздом відправляться 400 дітей. Загальна сума фінансування програми сезонного оздоровлення співробітників та членів їх сімей – близько 40 млн грн.\nУ 2017 році літній відпочинок буде організований в 16 курортно-оздоровчих установах компанії «Здравниця Плюс», а також підприємства «Соціальні ініціативи». Серед них пансіонати «Металург», «Зміна», «Азов’є», «Сонячний берег». Металургів також приймуть цехові бази відпочинку «Бригантина», «Корал», «Електрон» та інші. Всі бази відпочинку та оздоровчі центри були належним чином підготовлені до літнього сезону.\nДля юних маріупольців, дітей співробітників підприємств організовано насичений літній відпочинок в дитячому оздоровчому центрі «Сонячний» в селищі Юр'ївка. Для них приготовано затишні номери, розважальні та спортивні майданчики, пройдуть фестивалі та тематичні вечори, будуть працювати творчі та театральні студії. За доброю традицією в рамках корпоративної програми «Територія дитинства» в кожній зміні буде організовано розважально-пізнавальну програму «День з Метінвестом». На дітей чекають захоплюючі квести з цікавими фактами про професії металургів і роботу підприємств, де працюють їхні батьки.\n- Цього року ми забезпечим відпочинок на узбережжі Азовського моря для майже 9 тисяч наших співробітників. Особливу увагу традиційно приділяємо дитячому відпочинку. Три тисячі дітей іллічівців проведуть літо комфортно, весело й цікаво.\n- Забезпечення якісним відпочинком металургів та їх дітей – давня традиція маріупольських комбінатів та Метінвеста. Для її реалізації ми з профспілковою організацією щорічно направляємо значні ресурси на підготовку оздоровчих центрів та на придбання путівок.


Гори Мексики: Істаксігуатль | Чарівна Мексика\n22.06.2016 Новини туризму, Про країну\nКласифікується, як третя за висотою вершина Мексики, розташована на кордоні штатів Пуебла і Мехіко.\nІстаксігуатль з боку штату Мехіко,\nФото Хорхе Нейра Хаурегі (Jorge Neyra Jáuregui)\nНазва вулкана перекладається з мови науатль, як «біла жінка». Гора знаходиться на відстані 65 км від Мехіко (по шосе це 63 км до містечка, званого Пасо де Кортес). Так само, як і багато інших гори Мексики, в давнину Істаксігуатль була об’єктом поклоніння. І до цього дня вона викликає захоплення, тому що обриси вулкана нагадують силует лежить на спині жінки. Від вершини, званої Кабеса ( «Голова») і до вершини, званої піеси ( «Ступні») гора налічує по прямій лінії 6 км, і займає 3е місце серед найвищих гір країни і восьме — серед гір Північної Америки, після гори Луканія висотою 5226 м, розташованої на Алясці.\nЇї крижані поля і снігу завжди привертали увагу альпіністів своєю видовищністю. З огляду на складну форму гори, в порівнянні з більшістю високих вершин, вона пропонує різноманітні цікаві маршрути сходження по засніжених схилах.\nВ даний час, у зв’язку з тим, що доступ до Попокатепетль був закритий у зв’язку з його активністю, Істаксігуатль є вельми відвідуваною альпіністами Мексики та інших країн, які прагнуть поповнити свою колекцію сходжень підйомом на п’ятитисячник, які до того ж ще і відрізняється незвичайною красою .\nЗа своєю природою Істаксігуатль є комплексом вулканів, які перебувають в стані уявного спокою. Проте, в деяких місцях можна помітити ознаки слабкої активності, як наприклад, димлення або струмки і скелі, що змінилися під дією вулканічних газів.\nПерше сходження на Істаксігуатль було скоєно ще в доіспанських епоху. Фрагменти кераміки, голки агави та інші артефакти, виявлені в кратері Печо ( «Груди»), є свідченням того, що люди ще в давнину досягали вершини. Втім, гора і в наших дні є предметом ритуальних сходжень; на ній є святилища, ряд яких був побудований ще в давнину.\nЩоб дістатися до національного парку, в якому вона розташована, з Мехіко потрібно попрямувати на південний схід, в сторону м Пуебли, але не доїжджаючи до початку платній автостради, повернути в сторону Чалько ( Chalco ). Дорога на Чалько теж платна, але проїзд коштує набагато дешевше. Після Чалько їхати ще 22 км, до селища Амекамека ( Amecameca , 2480 м над рівнем моря), проїхати його і через пару кілометрів повернути ліворуч, у бік містечка Пасо де Кортес, ( Paso de Cort é s ), яке знаходиться в 26 км від розвилки. Там знаходиться центр відвідувачів національного парку, де слід зареєструватися, відповідно до існуючої практики контролю всіх, хто в’їжджає в національні парки. Від Пасо де Кортес потрібно слідувати по грунтовій дорозі ще 13 км до містечка, званого Хойіта ( La Joyita , 3980 м); воно є найвищим місцем, до якого можна дістатися на машині. Останні два кілометри цього шляху вимагають особливої уваги в сезон дощів або в період сильних снігопадів.\nЄ більш прямий шлях до підніжжя Істаксігуатль — по тій же автостраді Мехіко Пуебла, з поворотом на Чалько, після чого не доїжджаю Амекамека потрібно слідувати до селища Тлальманалько ( Tlalmanalco ), (2300 м). З Тлальманалько а потім повернути в бік Сан Рафаеля, (San Rafael), (2550 м), містечка, в якому раніше була велика паперова фабрика, яка закрилася в 1992 році. Він знаходиться в 5 км від Тлальманалько. Від Сан Рафаеля починаються шляху сходження через Чальчоапан ( Chalchoapan ) і Тейотль, ( T é yotl ). Хоча, варто відзначити, чтопоследніе роки починати сходження звідси вважається дуже небезпечним, через того, що підніжжя Істаксігуатль з цього боку не відноситься до Національного парку і не контролюються ніким, внаслідок чого почастішали випадки грабежів туристів і альпіністів — (прим. Перекл.) .\nУ разі, якщо ви їдете з Пуебли, а не Мехіко, щоб дістатися до підніжжя, потрібно слідувати по шосе на Чолулу ( Cholula ), до містечка Сан Буенавентура Неальтікан ( San Buenaventura Nealtican ), потім їхати до Сан Ніколас де лос Ранчос ( San Nicolas de los Ranchos ). Від селища Сантьяго Шалітцінтла ( Santiago Xalitzintla ) неасфальтована дорога веде до Пасо де Кортес, звідки вже можна дістатися до Хойіти.\nБезпека і спорядження\nОскільки є багато можливостей доступу до гори і вершині, для експедиції, яка збирається піднятися на цей п’ятитисячник не скористався труднощів ні приїзд в національний парк, ні саме сходження. Підйом на вершину за звичайним маршрутом є легким з технічної точки зору. Проте, з собою потрібно мати в будь-якому випадку альпіністське спорядження, теплий одяг, льодоруб і захисні окуляри. Також рекомендується найняти провідника. Найбільша трудність, яка може представитися — це дія високогір’я на організм. Якщо сходження відбувається по менш популярних маршрутах (самий використовуваний веде по південному схилу), для них зазвичай потрібен досвід і технічні знання високогір’я, для підкорення вершини висотою понад 5 тис. М.\nВид на Попокатпетль і вершини Родійяс ( «Коліна») Істаксігуатль.\nФото Хорхе нейро Хаурегі (Jorge Neyra Jáuregui).\nЗа оцінкою фахівців, найдавніші скелі цього вулканічного комплексу сформувалися 1,7 млн. Років тому. Вік розраховується на підставі вивчення гірських утворень званих Сьєрра Сочітепек ( Sierra de Xochitepec ) і вулкана пульпіту дель Діабло ( P ú lpito del Diablo ), поблизу Амекамека, є залишками первісної вулканічної діяльності в регіоні. Дослідники Ф. Гарсія-Теноріо ( F . Garc í a — Tenorio ) і Армандо Гарсія Паломо (Armando Garc í a Palomo ) стверджують, що ці вищезгадані структури є вулканічними куполами, і вік їх близько 1 мільйона років. З іншого боку, формування конусів і основних скельних масивів верхній частині Істаксігуатль (вершин Голова, Груди і Ступні) почалося близько 900 тис. Років тому. Воно відбувалося в два етапи — давніший період вулканічної діяльності налічує вік понад 600 тис. Років, і наймолодший відраховується від цієї епохи. Кратер вершини Ель Печо ( «Груди») і вулкан Тейотль, що знаходиться на півночі вершини Ла Кабеса ( «Голова» ), є наймолодшими, і мають вік в межах від 20 до 80 тис. років відповідно. Складаються вони з більше частини з базальтів, андезитів і дацитов. Істаксігуатль пережив ряд етапів вулканічної діяльності і оледенений, і є однією з найцікавіших гір Мексики, так як його льодовикові характеристики дуже добре збереглися. Менше 10 тис. Років тому (якщо точніше, то в період від 9000 до 10 000 років тому), відбулося виверження, що відбулося через розлом (зване Спациалісти «дацит Буенавіста»), на південно-східному схилі гори, з боку сучасної Пуебли. З цієї причини Істаксігуатль класифікується як активний вулкан, що знаходиться в стані спокою.\nКрім того, на Істаксігуатль реєструються легкі викиди газів на тій же, південно-східній стороні (на висоті близько 4100 м) і в зоні, званої Барріга ( «Живіт»), на висоті 5080 м, які знаходяться під наглядом фахівців, щоб контролювати стан вулкана в цілому. На вулкані ще збереглося кілька льодових полів і на відміну від інших засніжених вулканічних гігантів, на Істаксігуатль вони знаходяться в зонах кратерів і вершин, в цілому їх 4, і розташовані вони все на поверхні, що не перевищує 0.2 кв. км.\nЄ свідчення ряду оледенений, що відбувалися один на іншому, які створили дуже порізаних ландшафт. На цій горі було знайдено сліди найдавнішого заледеніння, відкритого на сьогоднішній день в Мексиці, віком в 195 тис. Років. Близько 21 тис. Років тому льодовики досягли максимальної поверхні і товщини в горах Північної Америки, і в разі Істаксігуатль льоди поширилися на десятки квадратних кілометрів. Однак, і в більш пізній період, від 20 тис. Років тому, на Істаксігуатль відбувалися зледеніння, які варто згадати, хоча б коротко, так як вони представляють собою наукову важливість: їх вивчення дозволяє встановити більш точну хронологічну послідовність для гір Мексики в цілому.\nУ період зледеніння Уейатлако 1 (20 000 — 17500 років тому) льоди спустилися до висоти 3390 м над рівнем моря. У Уейатлако 2 (17000 — 14500 років тому) — до висоти 3500 м. У заледеніння Мільпулько 1 (12000 — 10000 років тому) льоди покривали вулкан від вершини до висоти 3810 м. Мільпулько 2 (8300 — 7000) — до висоти 4050 м. І нарешті самим недавнім заледенінням стало Айолоко, що сталося менше тисячі років тому. (приблизно близько 500 — 150 років тому). Воно залишило відкладення або морени, добре помітні починаючи з висоти 4300 м, особливо, на західному і північному схилах. В ході цього останнього заледеніння утворилися щонайменше 14 льодовиків, більшість з яких досягало близько 1 км завдовжки. Вони виникли в так званий Малий Льодовиковий Період ( XV — XIX ст.) За розрахунками поверхня, покрита льодами займала тоді близько 6 кв. км.\nПроте, з 1850 року ці льодовикові маси почали відступати зі швидкістю, особливо збільшується в наші дні. Сьогодні їх площа не перевищує 0.2 кв. кв, і є дуже велика ймовірність того, що в XXI столітті вони повністю зникнуть.\nНедавні дослідження підтверджують наявність невеликих льодовиків в зонах Ель Печо і Ла Барріга (в районі «Живота», товщина льоду становить до сих пір близько 70 м), проте вони знаходяться в безперервному таненні. На цьому вулкані льодовики демонструють стрімке відступ протягом останніх 150 років. У 2007 році поверхня, покрита ними становила всього 4% від тієї, що була в 1850 році, а до 2020 року, ймовірно, від них не залишиться нічого.\nЗ огляду на низьку вулканічної активності Істаксігуатль в останні 20 тис. Років, на ньому чітко збереглися геологічні форми, пов’язані з рухами льодів. З цієї причини на Істакс і гуатль були здійснені найважливіші і найбільш численні дослідження в сфері гляціології, пов’язані з теперішнім і минулим Мексики.\nЯк цікавої інформації можна привести свідоцтво про активність Істаксігуатль, яка зареєстрована 20 липня 1868 року, коли відбулося невелике виверження з правого боку скелі, званого Торре Сан Агустін, як це записано в офіційному документі, який зберігається в архіві м Уехотцінго, Пуебла, де про виверження говориться наступне: «повалило багато скель і зруйнувало акведук, і вихлюпнуло багато води з запахом сірки».\nЦе могло статися через аномальні змін в стані гідротермальної системи вулкана, «розігрівшись» льодовик, який перебував в кратері Правое Коліно (сьогодні цього льодовика вже не існує).\nЕкосистеми, охорона навколишнього середовища та загрози\nІстаксігуатль відноситься до Пріоритетному природному регіону № 107, званому Сьєрра Невада, який має велику важливість, тому що є біогеографічну кордон між двома різними екозони Землі — Неарктики і Неотропіки. Мексика є єдиною країною в світі, в якій проходить кордон між двома різними екозони планети.\nІстаксігуатль включений в Зону важливості з охорони диких птахів «Вулкани Істаксігуатль — Попокатепетль», в якій налічується 320 видів орнітофауни. З типових видів можна згадати вулканічну куріпку або гірську курку (Dendrortyx macroura), хижаків — смугастого яструба ( Accipiter striatus ), пустельного канюка ( Parabuteo unicintus ), виргинского пугача ( Bubo virginianus ), сапсана ( Falco peregrinus ), краснохвостого мишоїда ( Buteo jamaicensis ) .\nУ верхньому регіоні Істаксігуатль є вісім зон з трав’янистою рослинністю, дві — деревної, і одна — чагарникової. Всі вони в тій чи іншій мірі схильні до негативного впливу з боку людини, будь то незаконна рубка, випас худоби та пожежі, що веде до зменшення рослинності. До того ж вони поступово заселяються біологічними видами, яким йде на користь руйнівна людська діяльність (бур’янами, рослинами, відчувають себе добре на звалищах і пустирях) що веде до зменшення біорізноманіття і може стати причиною зникнення первісної екосистеми, її перетворенню в штучно створені пасовища.\nБіологічна важливість і деякі види\nЕкосистеми гори дуже різноманітні, в основному присутні хвойні ліси (сосни, ялини), дубові, туманні лісу і високогірні луки. Є також вторинна флора, привнесена людською діяльністю.\nВажливою екосистемою є туманний гірський ліс. Вони зустрічаються в деяких ущелинах і на схилах західної частини вулкана (на висоті, що не перевищує 3200 м). Найпоширеніші види дерев в них це капулін, дика вишня ( Prunus prionophylla ), мамохуакстле ( Clethra mexicana ), сочількорона ( Cornus disciflora ) хабонсійо ( Meliosma dentata ), тепесапоте ( Ilex tolucana ), дуб лавролістний ( Quercus laurina ) та інші види залежно від місцевості. Характеристикою туманних лісів є велика кількість витких рослин і епіфітів.\nІншою поширеною екосистемою є дубові ліси, де основними видами є дуб білий ( Quercus rugosa ), дуб лавролістний ( Quercus laurina ) і вид Quercus crassipes . У соснових лісах зустрічаються: сосна Монтесуми (Pinus monte zumae ), Pinus presudostrobus , айякагуіте ( Pinus ayacahuite ) і сосна Хартвега або високогірна ( Pinus hatrwegii ).\nУ ялинових лісах панує ойямель ( Abies religiosa ) в супроводі інших видів: айле ( Alnus jorillensis ) , що належить до сімейства Березових, дуба лавролістного ( Quercus laurina ) і верби ( Salix paradoxa ), куачічіка ( Guarria laurifolia ), капуліна ( Prunus ser o tina ) і мексиканського кипариса (Cupressus lusitanica).\nВ екосистемах з переважаючою трав’янистою рослинністю зустрічаються Calamagrostis tolucensis і Festuca tolucensis , на високогірних луках — Саката ( Mihlenbergia marcoura ) і ічу ( Stipa ichu ). Чагарникові рослини представлені в основному гірських ялівцем ( Juniperus monticola ), і супроводжуючими його видами.\nРослинність, що представляє найбільший інтерес у відповідності з основною тематикою статті, це та, яка розташована на висоті від 3500 до 4500 м. У цьому проміжку знаходяться 11 екосистем, що, можливо, є приблизний найбільшого біорізноманіття серед усіх гір Мексики, хоча, справедливості заради, потрібно сказати, що флора вулканів Невадо де Коліма, Малінче, і Пік Орисаба поки що вивчені мало, щоб прийти до такого висновку.\nГірські кролики-сакатуче. Фото Хорхе нейро\nХаурегі (Jorge Neyra Jáuregui).\nНа вулкані зареєстровано 52 види ссавців, 10 з яких є ендеміками Мексики. Зустрічаються гризуни (білки, гофер, щури, миші), хижаки, кажани, комахоїдні (землерийки), зайцеподібні (зайці і кролики), сумчасті (опосум), броненосець і білохвостий олень.\nЄ 5 видів ссавців під загрозою зникнення: кролик сакатуче ( Romerolagus diazi ), пума ( Felis concolor azteca ), рись ( Lynx rufus escuinapae ), носуха ( Nasua nasua ), білохвостий олень ( Odocoileus virginianus ). Що стосується птахів, тут налічується близько 200 видів, що відносяться до 32 родин, з яких вівсяну є найбільш численним. Є чотири види, які в різній мірі мають потребу в охороні: це сапсан ( Falco peregrinus ), під загрозою\nзникнення, куріпка-арлекін ( Cyrtonix montezumae ) — вразливий вид, водяний дрізд (Cinclus mexicanus) — вид, який повинен знаходитися під наглядом, гірський горобець (Xenospiza baileyi) — під загрозою зникнення. З усієї кількості видів птахів тільки 18 є мексиканськими ендеміками.\nЩо стосується земноводних і рептилій, є такі, як рогата ящірка ( Phrynosoma spp ), і ящірки інших родів Sceloporus , Eumeces , Abroni а. Автор статті особисто спостерігав присутність деяких з цих видів на східних схилах вулкана. Заслуговує увагу присутність складчастої жаби ( Para plicata ), яка добирається до значних висот (3800 м); при цьому її типовою середовищем проживання є зони з водоймами.\nВсього на території національного парку, на висоті від 2500 до 5500 м над рівнем моря мешкає 273 види хребетних.\nОсновні маршрути і пояснення\nІстаксігуатль пропонує безліч варіантів сходжень і походів, що робить цю гору надзвичайно привабливою. Тут наводяться лише основні з них. Найбільш детально описуються маршрути південного і західного схилу, так як вони є найпопулярнішими для сходження до вершини Ель Печо (Груди): маршрут гірських притулків (маршрут 1), маршрут Айолоко (2) і маршрут Атцінтлі (3). Також ретельно описується маршрут підйому до вершини Кабеса ( «Голова»), (4). «Голова» є другою за висотою вершиною цього вулканічного комплексу, тому що перевершує 5100 м. Сходження до «Голові» не представляє особливих складнощів, так що може бути цікавим варіантів підкорення Істаксігуатль. П’ятий описуваних маршрут пропонує підйом до вершини Амакуілекатль ( Amacuil é catl ) або піеси ( «Ноги). У разі вибору цього шляху, група може цілком складатися з новачків, але на чолі її повинен стояти хтось має досвід, або супроводжуватися провідником зі знанням саме цього маршруту. Наступний описуваний маршрут — проходить через вулкан Тейотль ( T é yotl , 4680 м), (6), з використанням звичайного шляху для підйому до вершини, піку, з якого відкриваються чудові види на вершини Кабеса і Печо.\nІснує інша група маршрутів, менш використовуваних, більш протяжних, за винятком маршруту від Сан Рафаеля до Чальчоапана (7), що відрізняється своїм великим перепадом висот. Крім того, більшість цих маршрутів проходять по висотах близько 4000 м, що вважається середніми гірськими висотами. Восьмий маршрут йде від селища Амекамека до льодовика Айолоко і його варіант — до водоспадів (8-а). два єдиних маршруту східного схилу відправною точкою мають селища, набагато більш віддалені від вулкана і починаються на менших висотах, ніж Сан Рафаель на західному схилі.\nХоча вони і не важкі, їх варто пробувати в компанії людей з досвідом або провідників, так як існує чималий ризик збитися зі шляху. Варіант Уіланго ( Huilango ), (9-а) є самим менш відвідуваним з усіх маршрутів сходження на Істаксігуатль.\nБуває, стали важкопрохідні, в силу швидкого танення льодовиків і підвищення ступеня небезпеки на них, такі, як від Чальчоапана до вершини Печо (10), або маршрут Мурайяс Бланкас ( «Білих стін»), так що по ним підніматися потрібно з надзвичайною обережністю. Для новачків ці маршрути не підходять.\nМаршрут 1. Шлях альпійських притулків.\nСтупінь труднощі: легка\nОпис: шлях починається в містечку Хойіта, 3970 м. Перші 400 м підйом йде до Хойі (3990 м), звідки вже починається стежка сходження по південному схилу, по одному з хребтів. Шлях проходить через ряд балок: Мірадор Акалікан ( Mirador Acalican , 4250 м), Гулья ( la Guglia , 4400 м) і Тобійос ( los Tobillos , «Кісточки», 4540 м). На цьому відрізку шлях пролягає біля вершини Амакуілекатль ( Amacuil é catl ) або піеси Істаксігуатль ( los Pies , 4710 м), потім по кратеру Амакуілекатль, відомий під назвою Мірапуебла ( Mirapuebla , «Дивись на Пуебло»), а потім через улоговину Охо де Буей ( Ojo de Buey , «Бичачий Око») і триває підйом до тих пір, поки не починається місцевість, в якій раніше було розташовано кілька притулків. на даний момент залишився тільки один, місткістю 20 — 30 чоловік, під назвою Притулок 19, ( Refugio 19), розташований на висоті 4720 м.\nзвідси і далі стежка піднімається по піщаних і кам’янистих схилах по хребту Еспінійяс ( Espinillas ). На деяких відрізках, починаючи від 4900 м (Хрест Гвадалахари, Cruz de Guadalajara ) доводиться дертися по скелях ( III ступінь труднощі), поки не дістанешся до родій Іск’єрдо ( Rodilla Izquerda , «Ліве коліно», 5050 м). Далі сходження триває по внутрішній межі давнього кратера, в якому колись був льодовик (Сан Агустін- San Agust í n ), і після нього до вершини Кадера ( Cadera , «Стегно»), 5100 м. Звідси шлях йде по південно-східному льодовику, розташованому на Барріга ( Barriga , «животі») без особливих труднощів, за винятком невеликих тріщин, що виникають в суху пору року.\nДійшовши до скелястого виступу, званого Омбліго ( Ombligo , «Пуп»), дорога змінює напрямок і далі сходження триває по грані сонця ( Arista del Sol ), до підступів до Печо ( «Груди»), куди і лежить шлях. Щоб опинитися на найвищій точці, потрібно пройти по льодовику, розташованому на вершині і піднятися по північному краю кратера. Звідти відкривається вид на другу найвищу вершину Істаксігуатль — Кабеса ( Cabeza , «Голова» 5140 м).\nЗагальна тривалість шляху : 14 км (туди і назад)\nПерепад висот: 1220 м\nЧас в дорозі : від 6 до 8 годин — на сходження, якщо починати в містечку Хойя (4000 м).\nОсобливості : цей шлях йде по південному схилу, і хоча він проходить по деяким льодовиках і льодових полів, не представляє великої складності, так що можна обійтися без спеціального спорядження для сходження по льодовиках. Вид, що відкривається на Попокатепетль, надзвичайно вражає, як і панорама з безліччю навколишніх вулканів, міста Пуебла далеко внизу, всієї долини Мехіко і самої столиці країни. Без сумніву, це один з наймальовничіших маршрутів по мексиканському високогір’я.\nМаршрут 2. Айолоко (Ayoloco)\nСтупінь складності : середня.\nЛьодовик Айолоко. Фото Андреа Б. www.flickriver.com/photos/tags/altzomoni/\nОпис : маршрут також починається в містечку Хойіта, куди можна дістатися на машині, і звідки пішки потрібно піднятися до Хойя (4000 м). Тут же, замість того, щоб почати підйом по звичайному маршруту (номер 1), потрібно звернути на стежку, що веде на північ (вліво), яка спочатку піднімається до висоти 4000 м, щоб потім знову спуститися. Дорога добре помітна до улоговини Тлальтіпітонго ( Tlaltipitongo ), яка є вражаючим льодовиковим цирком. Під час спуску шлях перетинає чотири річкових русла, всі чотири зазвичай наповнюються водою в сезон дощів. Потім йде підйом до Печери Тибурон (Cueva Tiburón) . Її можна використовувати, як притулок, в ній можуть розміститися 5 — 8 осіб. Вона знаходиться на висоті близько 4000 м. Звідси починається сходження у власному розумінні слова, по землі з помірним ухилом, кут 30 — 35 ° — а на протязі менше кілометра перепад висот становить 400 м, деякі ділянки якого вельми виражені — поки не досягаєш Хреста Росас Іслас ( Cruz de Rosas Islas ), на висоті 4420 м. Далі підйом йде по землі, засіяної безліччю каменів. Під час цієї частини шляху можна бачити далеко Притулок 19.\nШлях триває до краю морени, що сформувалася в Малий льодовиковий період, яка виявилася частиною максимального настання існуючого тоді льодовика Атцінтлі ( Atzintli ). Потім по цій морені здійснюється підйом, до тих пір, поки не стає видно далеко піки Агілера ( Aguilera ), Ордоньес ( Ordo ñ ez ) і Печо ( Pecho ). Далі шлях триває по стежці, добре помітною, яка йде на північ, до притулку Айолоко II і Отіс Мак-Алістер ( Otis MacAlister 4680 м), де можуть розміститися 8 — 10 осіб. Звідси починається найбільш технічно складна частина — сходження на північний схід по скелястому грунту. Стежка йде по не дуже надійним грунтам, часом потрібно перетинати згладжені льодами скелі; потім стежка приводить до постійного мінливого мови льоду льодовика, який на сьогоднішній момент є найдовшим. Його схил не перевищує 40 °, і в даний момент він знаходиться на висоті 4900 м. Бажано спробувати перетнути його по діагоналі на північний схід (вліво), щоб піднятися до Барріге ( «живіт») або до Доблес де Ордоньес ( Doblez de Ordo ñ ez ), тому що чим далі йдеш вправо, тим сильнішим стає ухил льодовика, і поблизу Коладор де Айолоко ( Colador de Ayoloco , самої обривистій і крутій частині льодовика) перевищує 50%.\nВід області Родійяс ( Rodillas , «Коліна») це шлях з’єднується зі звичайним маршрутом, який веде до вершини Печо ( «Груди»).\nТривалість шляху : 14 км (туди і назад).\nПерепад висот 1260 м.\nЧас в дорозі : приблизно 4 — 5 годин на сходження від Хойі до притулку Айолоко II , і від нього до вершини приблизно стільки ж.\nОсобливості : До притулку Мак-Алістер немає особливих технічних складнощів. Відкриваються вражаючі види з гострими списами скель, моренами, і гірськими струмками. Проте, від притулку потрібно йти по рецесійної моренам і камінню, які приніс з собою льодовик. Деякі ділянки являють собою замерзлий грунт, або льодовик під кам’яними завалами. Камені на шляху дуже рухливі, і можуть вислизнути з під ніг. Починаючи від цієї ділянки необхідне використання повного спорядження для високогір’я — льодоруба, кішок, шолома і коли присутній лід, або в сухий сезон. Потрібно додати спорядження для сходження по льодовиках — троси і страховку, так як велика ймовірність наштовхнутися на тріщини, кальгаспори і кірку товстий лід. За сходженні на Баррігу, можна милуватися тією ж панорамою, що описана в маршруті 1.\nКальгаспори в районі Баррігі ( «Живота»).\nФото Хорхе нейро Хаурегі (Jorge Neyra Jáuregui)\nМаршрут 3 Атцінтлі ( Atzintli ).\nОпис: Почати шляхом, описаним в попередньому маршруті і слідувати до притулку Мак-Алістер. Звідси потрібно продовжити сходження в східному напрямку, орієнтиром слугуватиме стрімчак Пенья Агілера ( Pe ñ a Aguilera , його висота більше 5100 м), який відділяє Баррігу ( «Живіт») від Родійяс ( «Колен»). Сходження здійснюється по грунту, багатому камінням, принесеними льодовиком, слід тримати курс на стрімчак Пенья, але пройти не прямо під ним, щоб застрахувати себе від каменепаду. Від Пенья Агілера шлях йде до вершини Кадера (Бедру), по схилу, грунт якого складається з сипучого піску в сухий період або покритий льодом в сезон дощів, і ухил якого в деяких місцях може досягати 40 °. Дійшовши до Стегна, або як його ще називають Холма Венери, далі потрібно триматися звичайного маршруту (1).\nТривалість шляху: 1 км від притулку Айолоко II .\nПерепад висот : 400 м (від притулку Отіс Мак-Алістер).\nЧас в дорозі : від притулку приблизно 2 години до Кадер, і звідти ще близько двох годин до вершини.\nОсобливості: раніше існував льодовик, який сьогодні зменшився до крихітного крижаного поля (похований льодовик) і постійно замерзлого ґрунту. У сухий період немає необхідності у використанні кішок, але в сезон дощів абсолютно необхідно мати повну екіпіровку. Немає потреби страхуватися тросами, так як ймовірність тріщин вкрай мала, але можливо, в деяких місцях, варто було б це зробити, в цілях безпеки.\nМаршрут вважається середнім за складністю, через те, що на фінальному відрізку необхідно пересуватися по більшій ухилу при ймовірності обвалів. Якщо ваша мета — зійти на вершину Правого Коліна ( Rodilla Derecha ), потрібно брати повну екіпіровку, щоб була можливість користування страховкою, так як існують невеликі учасники похованого льоду, залишки нині неіснуючого льодовика. Цей маршрут рекомендується як додатковий до маршруту 2, Айолоко, хоча цей виходить більш протяжним, якщо ви прямуєте до вершини.\nМаршрут 4. До «Голові» по «підборіддя».\nОпис: На вершину Кабеса ( «Голова», 5140 м) перше сходження було скоєно недавно, в 1925 році. Цей маршрут є класичним для підкорення другої заввишки вершини вулкана. Почати його можна від Чальчоапана (С halchoapan , 4610 м) по західному схилу. Підйом починається до куей ( Cuello , «Шиї»), хребту, находящему на висоті близько 5000 м. Діставшись туди потрібно по кам’янистому схилу дійти до стіни висотою близько 25 м , яка утворює Ментон ( Ment ó n , «Підборіддя»). Подолавши це єдина перешкода, залишається тільки підйом по піщаному або крижаному схилу до Кабеса, де колись розташовувався льодовик з такою ж назвою, який зник кілька десятиліть тому.\nТривалість шляху : 1.5 км від Чальчоапана. Якщо підйом йде від Хойі, то це вісім кілометрів.\nПерепад висот: 550 м (від Чальчоапана) і 1150 м (від Хойі).\nЧас в дорозі : від притулку Чальчоапан слід вважати 1 — 2 години до куей, і звідти 1 годину — до вершини Кабеса. Від Хойі слід закладати 4 — 5 годин до повороту до куей. Від повороту до самого куей, ще стільки ж. Що стосується спуску, то від вершини до Чальчоапана він займе одну годину, а до Хойі — три. Всього виходить 12 — 13 годин і 15 км походу туди і назад!\nОсобливості: кілька років тому маршрут мав пам’ятка у вигляді панорами, що відкривається на льодовик Айолотепіто ( Ayolotepito ), один з двох найбільших на Істаксігуатль. Проте, за останні 15 — 20 років льодовик зменшився практично до повного зникнення, і внаслідок цього на вийшли з-під льоду гострі скелі і кручі. Технічно маршрут нескладний, але в деяких місцях потрібно дертися, так що в сезон дощів льодоруб і кішки можуть виявитися необхідними для того, щоб подолати тимчасові канали, заповнені снігом на шляху між Чальчоапаном і Ментон ( «Підборіддям»), підйом по стіні якого не є складним, хоча і вимагає уваги.\nВикористання троса під час підйому не є необхідним, проте рекомендується для більшої безпеки, а під час спуску уздовж стіни він точно знадобиться. Зона схильна до зсувів особливо на полях похованого льоду — залишках льодовика Айолотепіто, і потрібен певний досвід, щоб знайти шлях, що вимагає менших зусиль.\nЯкі відкриваються вид на вершину Печо (Груди) чудовий. Видно як сама вершина, так і Грань Сонця. Піднявшись на самий верх, можна побачити також запаморочливі скельні стіни, звані Неприступними ( Inescalables ), або фронтоном ( Frontones ), які представляють собою північну межу Кабеса. В якості альтернативи, якщо є бажання продовжити горизонтальну частину шляху (від Хойі до Кабеса — приблизно 8 км), цей варіант має перевагу, похід можна зробити за один день якщо почати його дуже рано, то можна встигнути повернутися до темряви.\nМаршрут 5. Амакуілекатль, по північно-західному схилу.\nСтупінь складності : легкий\nПідйом на Амакуілекатль. Фото з ww.italiantrek.com\nОпис: Класичний маршрут для підйому на один з найбільш значущих піків Істаксігуатль. Початок аналогічно маршруту 1, від Хойі (3990 м) до улоговини Гулья (4400 м). Тут починається шлях до вершини піеси ( «Ноги») вулкана, або як її ще називають Амакуілекатль. Спочатку потрібно дертися, щоб західну межу, потім починається коридор. Потім знову потрібно підніматися по стіні приблизно 8 — 10 метрів. Потім піднятися до омбр ( «Плеча»). Є подібність каналу, що є прямим доступом на північний схил Амакуілекатля, зазначений хрестом. Йти потрібно з обережністю, скелі легко ламаються, є так само дві ділянки, де потрібно дертися, метра за два кожен. Останній відрізок шляху не важкий, але на ньому є лід, що вимагає уваги. Потім підйом здійснюється на самий пік, висота якого 4710 м.\nТривалість шляху: 3 км підйом від Хойі, і 4 км зворотний шлях, так як він робиться по іншому, більш довгому шляху.\nПерепад висот: 720 м.\nЧас в дорозі: Від Хойі до Гульі приблизно годину — два. Потім два-три години до вершини Амакуілекатль. Спуск до Хойі займає 2 години.\nОсобливості: разом з піком Кабеса ( «Голова») Амакуілекатль є важливою вершиною вулкана, але не настільки відвідуємо, тому що не досягає 5 тис. Метрів. Тим не менш, це хороша можливість попрактикуватися в підйомі по нескладним стрімких учасникам і страховці. Якщо є сніг, видовищність маршруту збільшується, і якщо його багато, або він утворює лід, стають необхідними льодоруб і кішки, особливо, на останній ділянці (30 м), де підйом здійснюється по північній стороні гори, яка досить затінена. Незважаючи на гадану простоту, не можна його недооцінювати, так як на підйомі до Амакуілекатлю кілька альпіністів загинуло, також бувало, що люди губилися. Важливо не випускати з поля зору орієнтири, так як тут досить легко заблукати в хмарну погоду. Вид на Попокатепетль і вся панорама, що відкривається з вершини, прекрасні. Якщо дивитися в бік Родійяс (Колін), видно кратер Амакуілекатль, що утворився в ході лавини, яка тисячі років тому зійшла в вулканічному конусі Амакуілекатль. За оцінками, цей пік раніше мав висоту 5 тис. Метрів і на ньому були льодовики. Спуск здійснюється по південному схилу, і не представляє ніяких технічних складнощів — до улоговини Гулья і до місця, де починалося сходження — Хойї, дозволяючи зробити похід протягом одного дня.\nАмакуілекатль або піеси (4710 м)\nНазва піку Амакуілекатль перекладається з мови науатль, як «місце, де дмуть п’ять вітрів». Можна з упевненістю сказати, що цей пік в давнину був місцем поклоніння. В улоговині Мірапуебла знайдена невелика археологічна зона, пов’язана з культом цієї гори, і зокрема, цієї вершини. Однак, цілком ймовірно, сходження на неї не здійснювалися аж до самого недавнього часу — 20-х років XX століття. Перше зареєстроване сходження на цей пік було здійснено 24 лютого 1929 року численною групою альпіністів Дослідницького мексиканського клубу .\nМаршрут 6. Тейотль по південному схилу.\nСтупінь складності: легкий\nОпис : Звичайний шлях сходження до ще одного важливого пік Істаксігуатль, розташованому в 1.5 км на північний північний схід від Кабеса. Починати його можна від селища Сан-Рафаель (2250 м), хоча тоді піший похід вийде досить довгим, потрібно кілька годин, щоб наблизитися до вулкану. Але, щоб виграти час, можна подолати 18 км на машині з високою посадкою, до місця званого Льяно Гранде Ель Альто (3650 м). Саме тут маршрут бере свій початок. Починаючи від містечка Куатрокамінос (3690 м) потрібно підніматися по сосновому лісі, перетинаючи лісові дороги, до святилища Солітарі (4030 м). Lалее по Агуа Ель Марран ( Agual El Marrano ), по добре помітною стежкою до притулку Тейотль (4330 м) і потім по звивистій стежці до Текскаль де Маркос (4550 м). Далі немає певної стежки, через безліч кам’яних брил, змінюється напрямок — на північний схід. Останній відрізок шляху досить важкий, через дуже порізаною місцевості і небезпеки падіння нестійких каменів.\nТривалість шляху: 13 км підйому від Льяно Гранде або Куатрокамінос.\nЧас в дорозі: від Куатрокамінос потрібно відраховувати приблизно 4 — 5 годин до вершини. Від притулку Тейотль потрібно закладати 1.5 — 2 години, щоб пройти близько півтора кілометрів.\nОсобливості: вершина не є дуже відвідуваною, так як кілька віддалена від звичайних маршрутів сходження, і в силу своєї начебто скромною висоти. Проте, ця гора порівнянна з Шікнаутекатлем або Невадо де Толука. Крім звичайного шляху, можна підніматися з якої-небудь іншої сторони, але це займе більше часу, так як доведеться пройти більшу відстань, не маючи певної стежки. Гора складається з цілої серії піків, що перевищують 4600 м, деякі настільки схожі по висоті, що серед них можна не впізнати основну вершину. Відправитися туди без знання маршруту або досвіду в орієнтуванні на місцевості означає велику ймовірність заблукати. Гора може бути покрита снігом практично в будь-який час року, проте, враховуючи, що з кожним роком випаданням там опадів все більш убоге (в зв’язку із загальним зменшенням вологості і підвищенням температури), зазвичай немає необхідності в льодоруб. На думку фахівців, ця частина Істаксігуатль є комплексом вулканічних куполів, чий вік не перевищує 80 тис. Років, так що Тейотль є наймолодшим ділянкою Істаксігуатль. До того ж на ньому зареєстровані великі настання льодовиків, що відбулися в еру їх максимального поширення. Мале заледеніння, втім, теж залишило сліди у вигляді невеликих скельних льодовиків з характеристиками, дуже схожими на льодовики Невадо де Толука.\nВид, що відкривається на Кабеса, напевно, один з найбільш приголомшливих. Всього лише півтора кілометра розділяють по горизонтальній лінії Тейотль і «Голову» Істаксігуатль, яка налічує 5100 м висоти, що означає різницю в висотах близько 800 між цими двома піками. Також можна розрізнити стрімкі стіни, звані фронтоні, або Неприступними, які є частиною Кабеса, другого по висоті піку гори, і маршрути сходження по ним. Фронтони є зонами самого екстремального альпінізму в горах Мексики.\nТакож видно на півдні куей ( «Шия») і Печо ( «Груди»), ця остання — зі своїм невеликим льодовиком, який ще тримається в її кратері. Цей льодовик виник в період Малого заледеніння, приблизно в XVIII столітті.\nНазва піку відбувається з мови науатль і означає «скелястий», «стрімкий». C великою ймовірністю на нього відбувалися сходження ще в давнину; хоча до справжнього моменту ще не було зроблено систематичних досліджень, щоб дізнатися, чи збереглися на ньому артефакти далеких епох, хоча такі дослідження плануються в майбутньому. На Тейотле могли існувати льодовики близько двох тисяч років тому, проте з більшою ймовірністю це можна припустити щодо періоду близько 6500 років тому. Безсумнівно, що вершина була покрита льодами близько 8000 років тому. Морени Тейотля можна спостерігати більш виразними, ніж в інших частинах Істаксігуатль.\nМаршрут 7. Від Сан Рафаеля (2550 м) до Чальчоапану (4610 м)\nОпис: починається в центрі містечка Сан Рафаель San Rafael , слідуючи по дорозі брукованої каменем, потім по дорозі, до містечка Дос Агуас, ( Dos Aguas ), це приблизно 2 км шляху. Потім йде відрізок 860 м до Динамо де ла Куеста ( Dinamo de la Cuesta ) (2800 м). Наступні 250 метрів перепаду висот долаються за Ель Тубо ( El Tubo ), або слідуючи по прямій (більший ухил), або звивистою стежкою Караколь. Ще один варіант — піднятися по просіці. У будь-якому випадку всі вони призводять до містечка Каха де Агуа де дон ленч (Caja de agua de don Lencho), 3050 м. Далі потрібно підніматися по стежках, які перетинають іншу просіку, до Некскоаланго ( Nexcoalango ). Ще один кілометр шляху потрібно йти вздовж водопроводу, який закінчується в містечку Транкас (3440 м). Звідси по хребту, Лома Ларга ( Loma Larga ), довжина якого майже 3 км, по стежці, яку видно дуже чітко, до Ламінас (4040 м), де до сих пір збереглися руїни гірського притулку, побудованого з каменю. Далі потрібно підніматися до Вайе де лос Аррепентідос ( Valle de los Arrepentidos ), зони з меншим ухилом, що знаходиться на висоті 4300 — 4400 м. Потім здійснюється підйом по діагоналі, не відхиляючись від стежки, з тим, щоб подолати Морени Тумбабуррос ( Morenas Tumbaburros ) , на висоті трохи менше 4600 м. Фінальний відрізок становить приблизно 500 м до руїн притулку 13.\nТривалість шляху: 10.5 км від Сан Рафаеля (2550 м)\nПерепад висот: 2100 м\nЧас в дорозі: 5 — 7 годин підйом і 4 — 5 спуск.\nОсобливості: без сумніву, цей маршрут на Істаксігуатль дозволяє подолати найбільший перепад висот за найбільш короткий час, і для того, щоб зробити його за один день, потрібно відмінна фізична форма і хороша акліматизація. В цьому і полягає привабливість маршруту. Крім цього, він дає можливість побачити всі типи гірської рослинності, присутні на Істаксігуатль (за винятком дубових лісів). На відрізку Дос Агуас і Каха де Агуа де Дон ленч є навіть невеликий туманний ліс з видами дерев, властивими тропіків і помірних широт. Смерекові ліси зустрічаються на шляху між Некскоаланго і Транкас, дерева в них перевищують 20 метрів висоти. Ліси гірської сосни панують протягом усього хребта Лома Ларга, і нарешті, високогірні луки — починаючи від Ламінас до Чальчоапана. Це відмінний тренувальний маршрут для сходжень, які потребують більшої практики і підготовки. Види на Кабеса і Печо вражають своєю величністю, особливо, в околицях Некскоаланго і на підйомі від Лома Ларга до Чальчоапана.\nМаршрут 8. Від Амекамека (2480 м) до притулку Айолоко (4680 м).\nОпис: починається в Амекамека, в исота відправної точки — 2480 м над рівнем моря. Протягом перших трьох кілометрів дорога йде по грунту з малим ухилом, поки не призводить до вулкану Тепепокулько ( Tepepoculco ), 2660 м. Шлях проходить по дубовому лісі, через містечка Тигре ( El Tigre ), Сальто ( El Salto ) і вздовж каньйону річки Тцоткінцінго ( Tzotquinzingo ) до місця її злиття з іншою річкою, Альмолойя ( Almoloya ), на висоті 2680 м. звідси піднімається стежка, пересічна кілька разів з ґрунтовою дорогою для машин. Весь цей відрізок шляху паралельний каньйону Тцокінцінго і йде за змішаним лісі із сосен, ялин, кипарисів і дубів. На висоті 330 м починають переважати їли, які потім переходять у хвойний ялицево-сосновий ліс. Близько 3650 м дорога для транспорту йде в бік, і потрібно слідувати далі по тропіку. Спочатку шлях лежить через водоспад на річці Айолоко, приблизно 15 м заввишки. На висоті 3740 м на шляху є притулок, побудований з каменю. Потім вгору по схилу вздовж русла річки, таким чином, що можна спостерігати ще три водоспаду на висоті 3800 м. Далі шлях приводить в містечко Апапаутла ( Apapaulta ) або Коронійя ( Coronilla ), на висоті 3900 м. У цей місці можна обрати два альтернативні шляхи . Маршрут 8 слід поблизу обриву над руслом Айолоко. Стежка переривається, однак головне — триматися гребеня гори. Приблизно на висоті 4350 м є місце придатне для стоянки, тут можна переночувати. Під час походів у 1999 — 2003 рр. Ми добиралися від Амекамека до цього місця за один день, подолавши перепад висот майже 1900 м. На наступний день можна продовжити шлях по тому ж гребеню моренових відкладень Айолоко до місця, де знаходиться притулок Отіс Макалістер. Від цього місця можна продовжити всохожденіе по маршруту 2.\nТривалість шляху: 29 км від Амекамека.\nПерепад висот: 2200 м.\nЧас в пу ти : 8 — 10 годин.\nОсобливості : Це дуже довгий маршрут, який використовувався набагато частіше в ті часи, коли не існувало дороги від Пасо де Кортес до Хойі, звідки починаються сучасних маршрути сходження. Перепад висот дозволяє побачити практично всі екологічні зони Істаксігуатль і, крім того, насолодитися чудовими панорамними видами західного схилу вулкана.\nМаршрут 8 (а). Варіант через водоспади: від Амекамека (2480 м) до Хойі (3990 м).\nОпис: Починається по маршруту 8 до містечка Апапаутла (3900 м). потім шлях веде через кілька річкових русел в околицях Уейятлако ( Hueyatlaco ). Стежка, яку цілком можна розрізнити, проте, вимагає уваги, особливо, в умовах туману. Вона проходить через пасовища, де пасуть корів і коней (4100 м), і потроху піднімається до 4180 м, до місця, в якому змінюються гідротермальні умови вулкана і є навіть мінеральне джерело. 20 — 30 метрами вище є місця, де з-під землі виходять вулканічні гази. Підйом триває, перетинаючи струмки Кабесера Атцінтлі ( Cabecera Atzintli ) і залишаючи з лівого боку гострі скелі кілька метрів заввишки, за якими відкривається вид на каньйон Амільпулько ( Amilpulco ). На висоті 4170 м є можливість зробити привал, є місце для невеликої намети. Подальший шлях складається з спусків і підйомів, до тих пір, поки не призводить до невеликого струмка, з каскадом близько 5 м заввишки. Він розташований на висоті 4200 м. Потім починається спуск до місцевості, зарослій люпину і будяки, і приблизно на висоті, 4170 м, стежка приводить до першого водоспаду, а через 150 м, до другого, на висоті 4190 м. Тут потрібно піднятися до горловини , до висоти 4200 звідки починається спуск до печери Тибурон (3900 м) і далі, до рівня 3950 м, де є річка, мабуть, найбагатоводніша в околицях Тлальтіпітонго. далі зустрічаються ще два русла, які наповнюються водою тільки в сезон дощів, трапляються на шляху поодиноко стоять високі старі сосни. Підйом триває до ще однієї річечки, на берегах якої ростуть високогірні реп’яхи, і далі, з дуже малим ухилом, до висоти 4150 м, звідки йде спуск до Хойї. Тут можна перейти на маршрут 1.\nТривалість шляху: 20 — 21 км.\nЧас в дорозі : 9 — 11 годин (туди і назад).\nОсобливості: цей шлях дозволяє побачити 7 водоспадів, і так само як і перший його варіант, практично всі типи рослинності Істаксігуатль. Можна також пройти цей маршрут у зворотний бік (зробити спуск), така екскурсія буде доступна людям без досвіду. У будь-якому випадку вкрай бажано супровід провідника, добре знає місцевість, щоб не заблукати на розвилках, серед просік і стежок, на шляху в Амекамека.\nМаршрут 9. Сан Феліпе Теотлальцінго ( San Felipe Teotlalzingo 2400 м), Форесталь ( La Forestal , 3340 м), Шагуенагуатіалько ( Xahuenahuatialco , 3820 м) і Текскаль де Маркос ( Texcal de Marcos , 4550 м).\nСтупінь труднощі: легка.\nОпис: починається в одному з селищ на східному схилі гори, адміністративно відноситься до штату Пуебла. Існує більш короткий варіант, який починається в Сан Агустін Атцомпа ( San Agust í n Atzompa ), 2600 м, але в будь-якому випадку, добиратися до Теотлальцінго або до Атцомпи потрібно від містечка Сан Мартін Тексмелукан ( San Mart í n Texmelucan ), що знаходиться на висоті 2300 м, звернувши в нього з безкоштовного шосе Мехіко-Пуебла. Від обох містечок існують грунтові дороги, які ведуть до Форесталь, (Експериментальним лісівницькими посадкам Сан Хуан Тетла, які далі для стислості будуть називатися Форесталь).\nМаршрут слід по просіці, вирубаної в сосново-ялиновому лісі, в західному напрямку, до висоти 3500 м. Потрібно пройти яр Тласала ( Tlazala ) c річкою на дні. Є два варіанти: перший — це перейти річку в ялиновому лісі, на тій же самій висоті, по просіці (3520 м). Другий — рухатися далі, по просіці, Тласала, не підводячись вище 3600 м. Потім від просіки слід поворот і шлях приводить до містечка Теторре ( Tetorre ). Важливо виті саме в цьому місці, так як тут теж можна перейти через Тласалу, який перетворюється в ущелину з обривистими схилами. Широке поле високогірної луговий трави служить орієнтиром, від нього можна підніматися далі, до озерця Шагуенагуатіалько (3820 м). Від озера шлях веде на південь, вздовж одного з струмків, які його живлять. Приблизно на висоті 4000 м ліс розступається, дерева поступаються місцем луговий рослинності. Тут орієнтиром для подальшого руху служать кілька крихітних сезонних ставків і кам’яні брили, розсипані там і сям. Ущелини Тласала і Окойо залишаються з північного боку. Приблизно на висоті 4400 — 4500 м новим орієнтиром служить морена. У цьому місці потрібно почати підйом з цього льодовикового відкладенню і йти на північний схід, у напрямку до Текскалю де Маркос. Потрібно стежити за стінами, за якими сходили вниз льоди льодовиків, що сформувалися тут в Малий льодовиковий період. Важливо не перевищувати висоти 4700 м, в іншому випадку це буде марна трата сил. Подальшим орієнтиром служать руїни притулку Східних льодовиків (4770 м).\nВід цього місця потрібно йти, більше не піднімаючись вгору, і навіть доведеться трохи спуститися, так як улоговина Текскаль де Маркос знаходиться на висоті 4550 м.\nТривалість шляху: від Атцомпи до Форесталь — 10.3 км, до Форесталь до Шагуенагуатіалько — 6 км.\nПерепад висот: майже 1000 м від початкової точки до Форесталь і 2150 до Текскаль де Маркос.\nЧас в дорозі: розраховувати від Сан Феліпе Теотлальцінго до Форесталь близько 2 — 3 годин, потім 2 — 3 години до Шагуенагуатіалько, і 5 — 6 годин до Текскаль де Маркос. Всього 9 — 11 годин від Теотлальцінго до Текскаль де Маркос і приблизно на дві години менше, якщо починати похід в Атцомпе.\nОсобливості: цей маршрут досить видовищний, можна побачити весь північно-східний схил Істаксігуатль, з чудовими видами на вершини Печо ( «Груди»), Кабеса ( «Голова») і Тейотль. Крім цього, видно зміна рослинності, починаючи від полів і городів, проходячи через змішані і хвойні ліси, до високогірних лугів, і закінчуючи льодовиковими пейзажами. Озерце Шагуенагуатіалько останні роки наповнюється невеликою кількістю води і не постійно. Своїм виникненням вона зобов’язана грандіозного танення льодовика, розташованого на вершині Печо, і озерце є місцем існування жаби складчастої Hyla Plicata . Можливо навіть, що Шагуенагуатіалько є самим піднесеним місцем проживання цього земноводного в Мексиці.\nПохід можна зробити за один день, проте це буде дуже ізмативающе (навіть якщо підніматися, або навпаки, повертатися, іншим шляхом, через Сан Рафаель), або за два дні. Другий варіант передбачає значні зусилля, так як потрібно нести спорядження для ночівлі. Є і ще одна приваблива сторона — шлях лежить через ряд моренових відкладень, які покривали цей схил вулкана і які в деяких місцях, під час максимального настання льодів, в Малий льодовиковий період, спустилися до висоти 4500 м.\nМаршрут 9 (а). Варіант від Уіланго ( Huilango ) до Грані Сонця ( Arista del Sol ).\nСтупінь складності : середня\nОпис: початок здійснюється по маршруту 9. На висоті 4400 — 4500 метрів потрібно визначити правильний шлях щоб дістатися до відкладень Центрального східного льодовика в зоні Уіланго Сходження може здійснюватися різними варіантами, так як на висоті 4800 м і далі грунт усіяний камінням-окатишами, з- за цих складнощів потрібно підніматися по схилу, що веде до Барріге ( «живіт»), на висоту більше 5000 м. Орієнтиром може слугувати скеля, званий Омбліго ( «Пуп»), що розділяє всі скорочуються льодовики Південно-східний і Центральний східний, обидва розташовані в зоні Боррігі. Дійшовши до Баррігі, далі потрібно слідувати звичайним маршрутом, описаним під номером 1, за Грані Сонця, щоб дістатися до вершини Печо і зійти на неї.\nТривалість шляху: 1.5 км від висоти 4500 м (див. Попередній маршрут), звідки йде поворот н маршрут 1.\nПерепад висот: Від 4400 м до Грані Сонця ( Arista del Sol ) — 550 м.\nЧас в дорозі: 3 — 4 години (сходження).\nОсобливості: підйом здійснюється по одному з останніх льодовиків Істаксігуатль на східному схилі вулкана. Відкривається гарний вид на Білі стіни ( Murallas Blancas ), тобто на фронтальну частину льодовика в кратері, а також великі сліди руху льодовиків — камені-окатиші та рецесійні морени, залишені льодами, що спускалися вниз в Малий льодовиковий період. Мова льодовика опустився з вершини гори до висоти 4500 м, становив понад 1 км в довжину і змагався своїми розмірами з льодовиком Айолоко на західному схилі вулкана. Обидва льодовика народжуються в зоні Баррігі Істаксігуатль, на висоті 5100 м. Описаний варіант маршруту є дуже мало відвідуваним в наші дні.\nІнші шляхи доступу\nМаршрут по Грані світу ( Arista de la Luz ) . Починається в селищі Сан Рафаель. Цей маршрут був класично сходженням до вершини Печо, до тих пір, поки шлях по південному схилу, Грані Сонця (номер 1) не став найпопулярнішим у альпіністів. Однак, у зв’язку зі стрімким таненням і відступом льодовика Айолотепіто, сьогодні цей шлях вважається пов’язаним з високим ризиком, з цієї ж причини мало хто обирає його в останні роки. На цій дорозі велика ймовірність обвалів, і тільки при наявності щільного снігу цей ризик зменшується. У разі, якщо вирішено йти цим шляхом, потрібно мати з собою для підстрахування пристосування, щоб фіксуватися тросами. У цьому місці, оскільки схил північний, формуються товсті кірки льоду в суху пору року і особливо на останніх метрах шляху, на підступах до Печо. Вважається маршрутом середньої складності.\nМаршрут по східним льодовиках . Сходження по «Білим стін» ( Murallas Blancas ), як називають фронт льодовика кратера Печо, може здійснюватися тільки людьми з альпіністської практикою і володінням техніки змішаного сходження, або фахівцями з сходжень по льоду. Є відрізки практично вертикальні, складність яких класифікується від середньої до важкої, в залежності від стіни, яка вибирається для підйому. Льодовик з часом все більше стоншується, і перебуваючи у його підношення при сильному сонячному освітленні, підвищується ризик потрапити під схід снігу або льоду, або обвал скель.\nХорхе Нейра Хаурегі ( Jorge Neyra J до uregui .) Керівництво мексиканських високих гір і один з Гватемали ( Путівник по високогір’я Мексики з описом Однією гори Гватемали), M é Xico D . F , 2012. -. З ONABIO , JN .\nPrevious 22.06.2016 Про країну


Як вибрати піч для піци? / Food-Eqiup\nВибір оптимальної печі для піци - першочергове завдання при організації піцерій і не лише. Ця страва стала настільки популярною, що її подають у закладах найрізноманітніших форматів.\nНижче йтиметься про професійне обладнання для випічки піци, що використовується в кафе, барах, ресторанах швидкого харчування, супермаркетах з відділами кулінарії.\nПечі для піци поділяються на типи в залежності від способу нагрівання та палива, що застосовується:\nПерші з них створюють національний колорит та підтримують традиційний спосіб приготування. Дров'яна піч для піци має напівсферичну форму. Дрова, що горять, створюють усередині температуру до 400⁰C. Від жару нагрівається внутрішній пічний купол, який фокусує та розподіляє теплову енергію в центр печі, де й розміщують заготовки для випічки.\nЗапікання в дров'яній печі вважають найбільш традиційним способом приготування піци. Деякі італійські ресторатори впевнені, що справжній смак можна отримати лише в такий спосіб. У процесі випікання поряд з палаючими полінами піца набуває гарного кольору і насичується ароматом натурального диму.\nПродуктивність дров'яних печей залежить від їхнього обсягу. Деякі моделі дозволяють готувати одночасно до 8 одиниць. Пам'ятаємо, що багато залежить від майстерності піцайоло: він повинен відчувати температуру нагріву, стежити за топкою, визначати готовність продукту.Для звичайних піцерій та ресторанів швидкого харчування це досить клопіткий метод, хіба що у вас заклад із відкритою кухнею, і процес випічки – це спосіб залучити клієнтів.\nГазова піч, по суті, є духовкою з невисокою гарячою камерою. Її плюс - швидке розігрів, регулювання інтенсивності горіння. Серед недоліків – прив'язка до системи газопостачання (або необхідність мати газові балони). Враховуючи ціни на газ, не найекономніше рішення.\nПро електропечі розповімо докладно трохи нижче, а поки що відзначимо, що на сьогоднішній день це найзручніше, функціональне та високопродуктивне обладнання.\nВибір за принципом роботи\nПечі для піци на електриці міцно тримають пальму першості. З моменту появи професійні кухарі оцінили їхню зручність:\nлегке регулювання температури;\nне потрібно чистити від золи та залишків палива;\nне потрібно підключати до газопостачання;\nможна переміщати в приміщенні та виносити на вулицю;\nзручно контролювати процес крізь оглядове вікно.\nБільшість моделей оснащено таймером, підсвічуванням, датчиком температури. Для корпусів застосовують нержавіючу сталь або забарвлений метал. Напруга живлення - 220В та 380В. У печах на електриці найчастіше влаштовують шамотний під. Вогнетривка кераміка, розжарюючись, рівномірно розподіляє тепло всередині камери. Вона ж сприяє тривалому збереженню тепла, тому піч споживає менше електрики.\nПіч для піци за способом завантаження та принципом роботи може бути подова та конвеєрна. У першому випадку піци завантажують на під (дно), одночасно до 4 штук залежно від розміру форм і камери. Потім також одночасно витягують їх при досягненні потрібного ступеня готовності. Конвеєрна піч оснащена рухомою стрічкою, яка із заданою швидкістю рухається усередині камери. Температура підтримується в діапазоні від 50 ⁰C до 350 ⁰C. Це обладнання призначене для закладів з великим потоком відвідувачів, оскільки суттєво автоматизує процес, дозволяючи готувати від 18 до 24 піц на годину.\n1, 2 або 3-ярусна піч для піци?\nПідова піч - найбільш ходовий і широко застосовуваний тип. Відмінності в моделях полягають у продуктивності, що визначається за кількістю піц, що одночасно випікаються. Величина камери при цьому може бути розрахована на вироби до 20 см у діаметрі, і більші – 30-36 см, при стандартному завантаженні 4 шт в одну камеру.\nПіч із камерами - а їх може бути дві і три, розміщені одна над одною, дозволяє маніпулювати розмірами та кількістю готової продукції, тому дає більшу свободу дій персоналу.\nЧим більший одномоментний наплив відвідувачів, тим більше камер має бути у вашому обладнанні. Ціна однокамерної та двокамерної печей за інших рівних характеристик відрізняється не більше, ніж у 1,5 рази, тому при достатньому завантаженні велика піч окупиться швидше.\nЯкого бренду піч для піци вибрати\nУсіляких форматів піцерії давно вийшли за межі закладів, де можна швидко та недорого перекусити. Вони стали популярним місцем зустрічей, проведення сімейного дозвілля, організації вечірок для великих компаній. Тому обладнання для піцерій випускають багато підприємств галузі.\nЛідують італійські печі:\nFrosty та інші.\nЗа асортиментом та якістю не відстає німецька Gastro. У пропозиціях нашої компанії ви знайдете також бренди з Туреччини (SGS), Польщі (Stalgast), Нідерландів (Hendi), Китаю (Rauder) та України (Кій-В).\nБренд виробника печей важливий з точки зору надійності та безвідмовності. Європейські марки краще, китайські - дещо дешевші. Порівнюйте характеристики та ваш бюджет, щоб зробити правильний вибір.\nВипічка десертів у печі для піци?\nПитання в заголовку не випадкове. Жодне спеціалізоване обладнання не завантажене на повну потужність цілодобово. Печі для піци – універсальний тип, який можна використовувати для приготування страв, що не потребують зволоження. У міжсезоння, у перервах між потоками відвідувачів робіть булочки та круасани, печиво або тарти.Це збільшить ваш асортимент та швидкість окупності обладнання.\nВибір обладнання для приготування піци дуже великий. Газова техніка сягає минулого, печі на дровах - це більше данина традиції. Для ефективного вкладення коштів необхідно вибирати печі на електриці.\nПри виборі печі рекомендуємо керуватися такими аргументами:\nочікуваний або реальний потік відвідувачів;\nдіаметр піци у вашому меню;\nбажана продуктивність обладнання (кількість ярусів);\nвид електроживлення - 220 або 380 В;\nторговельна марка техніки.\nФахівці Фуд-Еквіп завжди нададуть детальну та повну інформацію щодо будь-якого обладнання для HoReCa.


Протести жовтих желетів у ФРанції » Слово і Діло\nУ Франції посилять охорону правопорядку в новорічну ніч\n31 грудня 2018, 15:16\nУ Франції для забезпечення правопорядку в новорічну ніч розгорнуто додаткові сили поліції і збройних сил.\nТак, для охорони правопорядку у Франції буде задіяно понад 147 тисяч співробітників поліції і збройних сил.\nУ Міністерстві внутрішніх справ заявили, що такі заходи безпеки необхідні через ризик терористичних атак і можливих неоголошених протестів у новорічну ніч. У поліції заявили, що на Єлісейських полях, де щорічно проходять світлові шоу і святкування, буде створений периметр безпеки.\nКрім того, «жовті жилети» повідомили, що планують на Єлисейських полях провести акції протесту проти політики президента Еммануеля Макрона.


Поліція допомогла киянину повернути свого улюбленця - Голос українською - Україна|ЄС|NATO\nГоловна/Авторські статті/Поліція допомогла киянину повернути свого улюбленця\nПоліція допомогла киянину повернути свого улюбленця\nКиянин Михайло Бойко два місяці шукав свого вкраденого собаку по кличці Бантик. Коли інформація дійшла до першого заступника голови Нацполіції В чеслава Аброськіна, працівники карного розшуку знайшли Бантика і злочинця через два дні.\nАброськін розказав, що допомогти знайти собаку попросив його бойовий побратим. Також цю історію розповів власник собаки Михайло Бойко на своїй сторінці в соцмережі Facebook\n“Божевільні були два місяці! Багато болю і страждань пережито! Багато зусиль і ресурсів витрачено! Найпотужніша підтримка людей! Хочеться сказати спасибі особисто кожному, хто співпереживав разом з нами! Але є особливі люди, з карного розшуку, імена яких я не можу розголошувати без вас не було б цього дня. Величезне спасибі Національній поліції!”, – пише Михайло Бойко.\n“Дуже здивувався такому проханню, тому що серйозна людина в неділю приїхала просити зайнятися пошуком цуценяти. Більше того, мене вразило те, що це просила мене зробити людина, яка пройшла вогонь і воду, дивом вижила, а тут… Бантик. Сказав, що дуже болить за “хлопчика” – він страждає вже два місяці і не припиняє пошук”.\n“Не зміг відмовити і звернувся з проханням до працівників Департаменту карного розшуку Нацполіції. Може, хтось мене не зрозуміє, але сьогодні на одну щасливу людину стало більше”, – сказав Аброськін.


Як вибрати мотор для надувного човна від Rekamotors⚓\nГоловна > Лодочні мотори > Як вибрати мотор для надувного човна: 6 золотих правил\nЯк вибрати мотор для надувного човна\nПісля покупки човна ПВХ у власника виникає закономірне питання: який саме мотор краще поставити? Щоб правильно підібрати двигун, необхідно враховувати не тільки технічні параметри, але і свої звички і можливості. Ми підготували шість правил, які допоможуть зробити вибір.\nПравило перше. Вага повинна підходити і човні, і господареві\nПеред тим як приступати до вибору, необхідно уважно вивчити технічні параметри плавзасоби. Чи підійде для човна ПВХ чотиритактний мотор? Далеко не кожна модель зможе утримати на плаву його вага, і це обов'язково потрібно враховувати. Четирехтактніков важкий, але здатний підтримувати високу швидкість, швидко виходити на глісер і економити паливо. Однак якщо ви часто рибалите поодинці, велику вагу двигуна може стати проблемою. Двотактні мотори не можуть похвалитися високими швидкостями, особливо з важкої човном. Вони не відрізняються економічністю, але завдяки простій конструкції їх легко ремонтувати. Двотактний двигун легкий, його зручно транспортувати і переносити. Він відмінно підійде для установки на малогабаритні човна.\nПравило друге. Мотор повинен відповідати довжині човна\nНе потрібно бути фахівцем, щоб розуміти - легкий двигун маленької потужністю не зрушить з місця велику важку човен, а надто потужний на легкому судні доведе до біди. В параметрах човна буде вказана максимальна потужність мотора. Оптимальним вибором буде взяти движок на 20-30% нижче максимальної потужності. Таке співвідношення дає відмінний рівень безпеки, збалансоване споживання палива і високу швидкість. Якщо взяти мотор найбільшою дозволеної потужності, то рівень безпеки знижується, а споживання палива зростає. Однак ви зможете досягти високої швидкості. Якщо взяти двигун тільки наполовину максимально дозволеної потужності, то споживання палива буде економічним, безпеку високою, але швидкість низькою, особливо якщо човен навантажена.\nПравило третє. Виходимо на глісер: потужність мотора\nОптимальна кількість кінських сил залежить не тільки від довжини човни. Важливо подумати про таку можливість, як вихід на глісер. Човен входить в глісер за рахунок гідродинамічної сили. Виглядає це так: ніс човна задирається, і вона ковзає по воді. Глиссирование дозволяє забезпечити високу швидкість і економію палива. Щоб розрахувати, яка потужність потрібна для виходу в вашої човни на глісер, необхідно скористатися формулою. Одна кінська сила піднімає на глісер масу 30 кг. Значить вам потрібно скласти вага човна, передбачуваних пасажирів, багажу і поділити на 30. Так ви отримаєте орієнтовну потужність двигуна.\nПравило четверте. Вантажопідйомність: мінімум і максимум\nКожна човен має максимальну вантажопідйомність і її потрібно враховувати при виборі двигуна. Однак варто розуміти, що ніхто не зобов'язує вас купувати максимально потужний мотор. Ви можете підбирати його до певного випадку. Наприклад, якщо зазвичай ви відправляєтеся рибалити один, то ви можете використовувати легкий мотор. А якщо ви зібралися великою компанією, то прилад більшої потужності можна просто взяти напрокат. Товариші допоможуть перенести движок і встановити його на транец.\nПравило п'яте. Довжина ноги гвинта\nНога двигуна - це частина від кріплення мотора на транце до виступаючого валу гребного гвинта. Чим більше заглиблення, тим ефективніше робота двигуна і тим вище потужність. Проте дуже велика заглиблення збільшує ймовірність наштовхнутися на мілину і пошкодити гвинт. Транец також впливає на вибір розміру ноги. У технічних параметрах розмір позначається латинськими буквами. Для човнів ПВХ потрібно вибирати мотор з маркуванням S. Власникам більших плавзасобів потрібно придивитися до моделей з розміром L.\nПравило шосте. Вибираємо країну виробництва\nДля покупців має велике значення місце виготовлення мотора для човна ПВХ. Адже саме від виробника часто залежить довговічність. Тут важливо знайти оптимальне співвідношення ціни і якості. Наприклад японські двигуни відомі своєю довговічністю відмінними технічними параметрами, але ціна на них досить висока. Китайські в більшості своїй стоять дешевше і знічується не найкращу славу, однак і серед них можна знайти цілком гідні моделі.\nКонсультанти магазину РекаМоторс допоможуть знайти мотор, який оптимально підходить під ваші цілі. Напишіть в чат або зателефонуйте за вказаними на сайті телефонами, повідомте параметри вашої човни, і ми підберемо найкращі варіанти.


Білоцерківців перевірили на знання англійської | Новини\nБілоцерківців перевірили на знання англійської\n10:45, 17 травня 2016 р.\nНа днях молоді активісти Teenage Activists COoperation влаштували соціальний експеримент, аби перевірити, наскільки добре мешканці Білої Церкви володіють англійською.\nВдаючи англомовних іноземців, дівчата звертались до мешканців міста з елементарними питаннями. У перехожих питали, де знаходиться найближчій супермаркет, у продавців в МАФах - чи можна купити у них бургер.\nРезультати виявились невтішними: більшість білоцерківців не володіють англійською. Втім, незнання мови вони компенсують привітністю. Як зазначили експериментаторки, люди реагують на "іноземців" привітно, з посмішкою і щиро намагаються допомогти.\nЯк проходив експеримент, можна подивитись у підсумковому відео "45 каналу".


Як підключити ігровий джойстик до Android? — Androidus\nSani 23.03.2019 23.12.2019 Комментарии к записи Як підключити ігровий джойстик до Android? отключены\nНеважливо, наскільки великим може бути екран вашого смартфона, все одно грати буває не так зручно, як на комп'ютері або ігрових приставках. Частина екрану все одно закривається руками, пальці не завжди потрапляють по кнопках на тачскрін. Набагато зручніше підключити ігровий джойстик до Андроїд. Як же можна це зробити? У цій статті я детально розповім, як підключити контролери з Wii, PS3, PS4 і Xbox 360.\nДля підключення джойстиків до андроїд, необхідно завантажити дві програми. Завантажуємо першу з них, SixaxisPairTool і встановлюємо її на комп'ютері. USB-шнуром під'єднуємо контролер до комп'ютера і запускаємо встановлену програму. У самій програмі після запуску у форматі xx: xx: xx: xx: xx: xx буде записаний MAC-адреса.\nДалі завантажуємо на телефон програму Sixaxis Compatibility Checker. Для коректної роботи програми необхідна присутність ROOT-прав.\nЗапускаємо цю програму на телефоні і внизу є Local Bluetooth Address у форматі xx: xx: xx: xx: xx: xx.\nЗаносимо цю адресу в поле Change Master в програмі SixaxisPairTool і натискаємо кнопку Update.\nВід'єднуємо контролер від комп'ютера і включаємо його, натиснувши на кнопку PS (кругла кнопка посередині).\nЯкщо на джойстику загорілася одна лампочка - підключення пройшло успішно.\nЯкщо з'явилася повідомлення Connection Failed, то ваш пристрій не підтримується.\nПісля цього натискаємо "Change Input Method" в SixaxisPairTool і вибираємо підключений джойстик.\nВітаю, ви підключили джойстик від PlayStation до Android.\nПідключення ігрового джойстика Xbox 360 до Android.\nПроцедура підключення ігрового джойстика від Xbox 360 така ж, як і для підключення ігрових джойстиків від PlayStation, тому виконувати всі ті ж дії. Єдине, про що варто згадати, так що для бездротового джойстика окремого додатка поки немає, а значить для того, щоб позбутися від усіх проводів потрібно придбати спеціальний ресивер.\nПідключення ігрового джойстика Wii до Android.\nУвага! Програма не сумісна з багатьма телефонами HTC з Sense UI.\nЩоб приєднати ігровий джойстик від Wii, необхідно:\nЗавантажити та встановити на телефон програму Wiimote Controller.\nЗапускаємо програму і натискаємо кнопку "+1. Init and Connect ".\nНа контролері Wii затискаємо одночасно кнопки 1 і 2.\nПісля того, як додаток знайде джойстик, натискаємо кнопку "2.Select WiiControllerIME".\nСтавимо галочку навпроти WiiControllerIME.\nВітаю, ви підключили джойстик Wii до Android.\nЯкщо у вас виникли питання про те, як можна підключити ігровий джойстик до андроїд, пишіть в коментарі.


Як вибрати надувний матрац — Інформаційний портал Кіровоградщини - Гречка - Новини Кропивницький\n06 липня 2019 . 3981\nВисота матраців коливається в межах 13-25 см. Як і звичайні, вони можуть бути одно-, півтора- і двоспальними. Односпальний матрац – не дуже стійкий плавзасіб, що легко перевертається на воді. Та й спати на ньому удвох вже не ляжеш. Два інших види більш зручні для купання і сну.\nЩо стосується довжини, то вибирати варто, враховуючи зріст тих, хто буде на матраці плавати/засмагати/купатися. Середня довжина матраца – 190-203 см.\nВід цього пункту залежатиме безпека на воді вас і вашої дитини. Односекційний матрац набагато легше надути, але у випадку проколу він здувається повністю. Якщо ця неприємність трапляється на воді, а на матраці виявляється дитина чи доросла людина, що не вміє плавати, то все може закінчитися трагічно.\nЩоб подібного не сталося, купуйте багатосекційні матраци (мінімум з двома секціями). Навіть якщо одна з них проколеться або здується, ви доберетеся до берега або протримаєтеся на плаву до прибуття рятувальників.\nВід покупки занадто темних матраців варто утриматися. Вони сильно нагріваються на сонці, тому для купання і засмагання не підійдуть.\nВибираючи надувний матрац, не пошкодуйте грошей на такий корисний аксесуар, як сумка для його зберігання та транспортування. Добре, якщо вона буде виконана зі щільної тканини, що надійно захищає вашу покупку від пошкоджень і проколів. Це важливо, адже під час поїздки матрац буде знаходитися поряд з іншими речами.


Опозиція запропонувала новий сценарій вирішення питання Тимошенко\nОпозиція запропонувала новий законопроект про лікування ув’язнених за кордоном. Про це з трибуни Верховної Ради заявив лідер фракції «Свобода» Олег Тягнибок.\n«Зранку ми запропонували, як на мене, дуже добрий вихід з ситуації – внесення змін до статті 84 Кримінального кодексу, котра полягає фактично в кількох реченнях: кожен ув’язнений може отримати право на лікування за кордоном у випадку рішення суду», – зазначив він.\n«Перше – ця проблема вирішить питання Тимошенко, хоча для «Батьківщини» це є ризик, бо ми не знаємо, яким може бути рішення суду пізніше по Тимошенко. Друге – це може стати дуже серйозним запобіжником стосовно інших ув’язнених, які можуть зловживати цією нормою», – пояснив Тягнибок.\nВін також зазначив, що «всі розуміють, що питання Тимошенко сьогодні лежить не в юридичній площині, а політичній».\nКрім цього, він зазначив, що опозиція готова голосувати за виборчий законопроект та законопроект про прокуратуру, необхідних для підписання угоди у Вільнюсі.\nНагадаємо, 7 листопада відбулися консультації з лідерами фракцій Ради, спікером парламенту Володимиром Рибаком та представниками місії Європарламенту Патріком Коксом та Олександром Кваснєвським для пошуку компромісу щодо вирішення питання Юлії Тимошенко.\nВтім, домовитися так і не вдалося. Після цього лідери опозиційних фракцій пообіцяли за ніч підготувати новий проект закону, який дасть можливість вирішити питання екс-прем'єра Юлії Тимошенко.\nЯк відомо, наразі у Верховній Раді зареєстровано чотири законопроекти для вирішення цього питання.\nТимошенко закликала своїх виборців прийти до ДВК захищати результати виборів\nТимошенко проголосувала на виборах президента\n"День тиші". Рух ЧЕСНО виявив рекламу, яка нагадуює агітацію кандидатів у президенти\nУ Росії політв'язня Клиха перевіряють на онкомаркери - правозахисниця\nСуд обрав запобіжні заходи підозрюваним у підкупі кандидата Тимошенка


Білий ведмідь – великий звір з класу Ссавців загону Хижаки сімейства Ведмежі. Він мешкає в холодних краях, а саме в північних широтах недалеко від Північного полюса. Царство вічних снігів і льодів – ось його місце проживання. Розміри білого, або полярного ведмедя досить великі. Вага його може досягати 1 тонни, а довжина тіла – 3 метри. Він є найближчим родичем бурого ведмедя. Але на відміну від нього, у білого ведмедика, судячи з його назвою, шерсть не бура, а біла. Це потрібно для того, щоб його не було видно в умовах снігу і льоду. Харчується ведмедик різними тваринами: тюленями, моржами, нерпи та ін. Ці ведмедики можуть плавати в холодній воді. У них великий запас підшкірного жиру і є невеликі плавальні перетинки між пальцями задніх ніг. Зазвичай це тварини-одинаки. У пари вони з’єднуються тільки на період розмноження. Давайте спробуємо з нашими підказками намалювати білого, або полярного ведмедя тут поетапно олівцем.\nЕтап 1. Подивіться уважно, які допоміжні лінії треба намалювати для того, щоб потім виходячи з них вийшов білий ведмідь. У центрі малюємо два великих овалу. Від переднього овалу робимо вгору дві криві, що сходяться вгорі і їх перетинає невелика лінія. Знизу також дві криві, що сходяться і утворюють фігуру на зразок трикутника. Під другим овалом позначимо малюємо дві лінії майбутніх ніг.\nЕтап 2. Тепер дивимося на наші підказки (червоні лінії) і починаємо обводити масивний тулуб ведмедики. Робимо це акуратно, формуючи контури його тіла.\nЕтап 3. Тут на голові оформляємо вухо, потім обводимо контур верху голови і носової частини. Зазначаємо, на місце, де буде ніс.\nЕтап 4. Деталізуємо частини морди. Малюємо невеликий очей, далі темний п’ятачок носа і великий рот. Голова ведмедики повернута назад. Другого очі і вуха видно не буде.\nЕтап 5. Малюємо досить чіткими і товстими лініями контури шиї з двох сторін, складки на шиї, яка переходить в спинну частину тулуба. Лінії в деяких місцях робимо рівними, а в деяких – ні, штрихами імітуємо шерсть на тілі.\nЕтап 6. Тут ми ведемо спинну лінію далі, огинаємо зад, переходимо в лінію задньої ноги. Кривий відокремлюємо стегно. Спереду від шиї вниз малюємо передні кінцівки білого ведмедя.\nЕтап 7. Тепер починаємо Штрихована все тулуб дрібними рисками. Так ми позначаємо шерсть на Мишкино тілі.\nЕтап 8. Ось у нас і вийшов такий полярний ведмідь, дуже схожий на справжнього.\nЕтап 9. У процесі розфарбовування нам не доводиться вибирати багато різних квітів. Так як ведмедик білий, ми просто використовуємо білий, сірий кольори, виділяючи світлі і темні ділянки на його тілі. Очі, ніс і рот, а також середина вуха виділяємо чорною фарбою.\nЯк намалювати білого ведмедя олівцем поетапно Ссылка на основную публикацию


Як українські політики наближують кінець світу | Українська Кліматична Мережа\n2012 рік часто фігурує у фільмах як рік катастроф. Урагани, повені, пожежі, вода та їжа закінчуються – такі кадри уже давно стали звичними у фільмах-катастрофах. Але це більше не вигадки: це дуже близька і вірогідна дійсність, яка може початися хоч і не в цьому році, але у найближче десятиліття. Сторінки газет переповнені інформацією про повені, посухи, урагани та смерчі, екстремально гарячі та холодні дні. Тільки сліпому може здаватися, що нічого не відбувається.\nУ всьому світі замислюються над тим, як протидіяти глобальним змінам клімату, причиною яких є зростаючі викиди парникових газів від спалювання вугілля, нафти та їхніх похідних. Щоб хоча би призупинити неспинне зростання температури на планеті, потрібно терміново і кардинально зменшувати викиди парникових газів. Тому в останні роки це питання почало хвилювати не тільки вчених, а й громадян, а отже і політиків. Тільки не українських.\nУкраїна і не думає скорочувати викиди парникових газів, очевидно, очікуючи, що зміни клімату самі пройдуть. Тим не менш, на папері українська позиція виглядає якнайкраще: мета – скоротити викиди на 20% від рівня 1990 року. Але уже зараз Україна виробляє викидів лише 42% від рівня 1990 року, користуючись тим, що після розпаду Радянського Союзу багато виробництв зупинилися і відбувся різкий спад викидів. Фактично, зменшення українських викидів відбулося завдяки економічному спаду, а не через модернізацію виробництв та впровадження енергоефективних технологій.\nУ той час, як інші країни беруть на себе зобов’язання з реального скорочення викидів, Україна вперто планує нарощувати кількість викидів – адже мета зі скорочення українських викидів значно вища, ніж ми насправді виробляємо викидів.\nОтже, позиція України – це обман для тих, хто не в темі. Але цей обман доволі вигідний, адже на ньому можна заробити. Дійсно, згідно з Кіотським протоколом, країни, які виробляють парникових газів менше, ніж встановлена для них мета, можуть продавати невикористані проценти – квоти – іншим країнам, які викидають газів більше, ніж їхні цілі.\nТак, Україна уже продала квоти Японії та Іспанії, заробивши на цьому 470 млн. євро. Це могло би бути непоганим, якби ці гроші використовувалися як слід, а не з численними скандалами та непрозорими схемами. І якби це не було відвертою брехнею: адже насправді Україна не скорочує викиди, а збільшує. Можливо, сьогодні це вигідно для нашої країни, але небезпечно для нашої планети і всіх людей.\nУкраїнські та світові громадські організації неодноразово наголошували на необхідності для України взяти на себе відповідні ситуації, реальні зобов’язання зі скорочення викидів парникових газів. Наприклад, одразу -55% від рівня 1990 року – це, принаймні, відповідало би дійсності та спонукало українських чиновників дійсно дбати про модернізацію та енергоефективність виробництва.\nАле Україна продовжує дбати тільки про свої тимчасові, з глобальної точки зору, інтереси, і планує взяти зобов’язання на рівні -24%. Така мета не тільки не змінює ситуацію, а й виглядає смішно: ось дивіться, Україна просунулась аж на 4%! Але факт при цьому залишається фактом – насправді, Україна планує збільшувати викиди мало не вдвічі, і, очевидно, буде це робити. Принаймні про це повідомляють представники громадських організацій, які були присутні на засіданні Громадської ради при Державному агентстві екологічних інвестицій.\nХристина Рудницька, координаторка проектів зі змін клімату Національного екологічного центру України, пояснює, що українська мета зі скорочення викидів ґрунтується на хибних вихідних даних, і тому сама є хибною.\n“Більшість національних досліджень щодо потенціалу скорочення викидів парникових газів грунтуються на Енергетичній стратегії України до 2030 року. А у Стратегії подані завищені дані щодо енергоспоживання, видобутку вугілля, будівництва нових енерегетичних потужностей, тому, відповідно, українські цілі зі скорочення викидів будуть завищені”.\nРудницька пояснює, що будувати прогнози викидів на основі документу, який, по-перше, досі не впроваджений у життя (Стратегія зараз переглядається), а по-друге, надає очевидно хибні дані, було би невірним.\nПро свою нову мету Україна має оголосити до 1 травня 2012 року, надіславши до Секретаріату Конвенції нові зобов’язання щодо скорочення викидів парникових газів на другий період дії Кіотського протоколу. Цікаво, чи дійсно українські чиновники очікують подяки за такий “жест щедрості”, чи вони вже просто звикли прикидатись “білими та пухнатими” і вводити в оману світову спільноту.\nІрина Бондаренко, волонтер-еколог, для УП.Життя\n1 хвилина для спасіння світу


Виховання дитини: навчи, як поводитися в супермаркеті, в лісі, на вулиці, щоб не заблукати\nЯкі правила повинна засвоїти дитина, щоб не загубитися у людному місці?\nЗа статистикою, 90% дітей підуть за незнайомим дорослим, який попросить допомогти або пообіцяє щось подарувати. Як організувати виховання дитини так, щоб вона ніколи не губилася? Давай розберемося.\nНаведу приклад із власного життя. Я загубила чотирирічного сина в парку. Він об'їжджав пам'ятник на людній площі парку з одного боку, я йшла зустрічати його з іншого.\nХвилюватися я почала, коли обійшла пам'ятник кругом. Дмитрика не було. Напевно, кожна мама, яка це відчувала, згадує жах, що закладає вуха і робить ватяними ноги. Я пам'ятаю, що кричала і шукала його всюди.\nЧитай також: Що робити під час пожежі у громадському місці: правила безпеки, які потрібно розповісти дитині\nКоли я кілька разів пробігла доріжки парку вздовж і впоперек, я побігла до виходу, одночасно набираючи телефон поліції. Діма на велосипеді спокійно чекав мене на виході з парку. Він знав, що не можна без мене переходити дорогу, тому чекав маму. Я сіла на бордюр і розридалася.\nОтже, яких помилок я припустилася?\n1. Поведінка дитини на вулиці: йти без батьків не можна. Як тільки втратив з поля зору тата і маму, стій, як укопаний!\nТвоє завдання - пояснити, що не можна бігати і шукати батьків. Нехай малюк чекає тебе на тому місці, де зрозумів, що не бачить маму. Коли дитина панікує, вона зазвичай починає бігати туди-сюди, а так розминутися ще легше. Діма потім пояснив, що бачив, що мене немає, але подумав, що я його наздожену.\n2. Як вести себе на вулиці, якщо загубився: просити про допомогу будь-яку жінку, краще з дитиною\nЯкщо малюк не бачить батьків, навчи його підходити до будь-якої мами і говорити, як його звуть і що він загубився. Доросла людина про нього подбає!\n3. Ще одна помилка: немає яскравого одягу\nЗавжди намагайся одягати дитину яскраво, особливо в людне місце. Вибирай не просто червону кепку (її малюк може зняти), а неонову футболку. Нехай виглядає як завзятий тусовщик, головне, щоб ти швидко могла знайти очима дитину в натовпі.\n4. Фотографія перед виходом\nКоли я намагалася пояснити людям, кого шукаю (хлопчик у блакитній футболці на велосипеді), всі знизували плечима. Хіба мало в парку дітей такого віку, які навчаються крутити педалі! А ось якби я заздалегідь сфотографувала Діму перед виходом, можна було б показати зображення дитини перехожим.\n5. Адреса, ім'я, телефон - не забувай про цю інформацію у вихованні дитини\nНехай малюк не дуже добре запам'ятовує вірші, домашню адресу він повинен знати напам'ять. Поведінка дитини на вулиці іноді далека від зразкової: непосиди можуть ховатися від батьків і гратися. Але правила вони повинні знати чітко! Стоп-слово: якщо ти називаєш дитину і кажеш стоп гра, вона повинна виходити з укриття.\nЧитай також: Міжнародний день зниклих дітей: що робити, якщо дитина загубилася\nМожна написати карапузу телефон на руці фломастером, купити GPS-браслет або повісити на шию кіндер-яйце з особистими даними всередині. Залежить від твоєї фантазії та фінансів. Головне, щоб дитинка точно знала, як поводитися в супермаркеті, парку та інших громадських місцях. І що ти звеш її задля безпеки.\nЩо можна робити в лісі з дитиною?\nЯкщо ви йдете за грибами, старайся організувати похід так, щоб на одну дитину припадав один дорослий. Наприклад, ти йдеш із чоловіком і двома дітьми. Отже, чоловік відповідає за старшого і постійно тримає його в полі зору, а то і за руку, а ти так чиниш із молодшеньким.\nЗнову ж: яскравий одяг, інформація про себе, маленький рюкзак із пляшкою води і перекусом у дитини є обов'язковими.\nЯк поводитися в супермаркеті, щоб не втратити дитину?\nНе заохочуй ігри в хованки, вчи йти з тобою поруч. Нехай малюк тримається за руку (або кошик, візок) і не відстає ні на крок.\nЧитай також: 4 правила суворої мами для дитячої безпеки\nІ нехай ця інформація ніколи не знадобиться, але знати її потрібно на зубок - і тобі, і дитині.


Бітумна мастика для гідроізоляції покрівлі – поради з вибору | Ремонт та вироби своїми руками\nБітумна мастика для гідроізоляції покрівлі – поради з вибору\nВиди бітумних мастик\nНюанси нанесення на покрівлю\nВиробники на російському ринку\n1 Види бітумних мастик\n2 Нюанси нанесення на покрівлю\n3 Витрата гідроізоляції\n4 Виробники на російському ринку\nЩе зовсім недавно бітум був основним гідроізоляційним матеріалом в будівництві. Їм покривали фундаменти і покрівлі, тунелі і трубні розведення, каналізаційні бетонні лотки і залізобетонні конструкції. Основа бітуму – нафта. У цього гідроізоляційного матеріалу один серйозний недолік – під дією низьких температур він тріскався, під дією високих расплавлялся. Тому виробники стали додавати в нього різні добавки-пластифікатори, які цей недолік усували.\nГОСТ на мастики бітумні\nПо ГОСТ бітумна мастика для покрівлі за хімічним складом поділяється на:\nДві перші відносяться до категорії бітумно-полімерних мастик, які поступово заповнюють собою ринок, відсуваючи на задній план всі інші. Вся справа в хороших технічних і експлуатаційних характеристиках матеріалу і невисокою ціною в порівнянні з іншими позиціями. Але якщо порівнювати всі означені види, то треба зазначити, що вони відрізняються один від одного не тільки наповнювачами, але і різними технічними характеристиками. Наприклад, швидкістю схоплювання, пластичністю, надійністю створеної захисної плівки, температурним режимом експлуатації.\nКрім пластифікаторів в гідроізоляційні мастики додають мінеральні компоненти, такі як вапно, азбест, базальтову вату, кварц подрібнений і інші інгредієнти. Всі ці добавки мінімізують дію температури, що робить бітумне покриття пластичним, але не тягучим. При цьому виробники пропонують марки продукції, якими можна обробляти навіть іржаві металеві конструкції. Для цього в склад матеріалу вводяться антикорозійні інгібітори.\nЗа способом нанесення бітумні мастики діляться на дві категорії: холодні і гарячі.\nЦе готові до застосування мастики, які розливаються на поверхню даху і вирівнюються спеціальними скребками або щітками. Якщо проводиться ізоляція окремих конструкцій, нанесення проводиться кистями, валиками або шпателями. При виробництві робіт при низьких температурах мастику треба підігріти до +60С.\nЦе матеріал підвищеної щільності. Його на площині не розлити, тому, збільшуючи температуру, домагається пластичність мастики. Температура нагріву 150-180С. Найважливіше – при роботі з гарячою сумішшю треба суворо дотримуватися вимог техніки безпеки.\nОбидві різновиди можна застосовувати і при низьких температурах, але фахівці рекомендують гідроізолювати покрівлю при температурі не нижче +5С. Саме в діапазоні 5-30С мастика володіє своїми природними якостями, які відповідають паспортним даним.\nМатеріал надходить на будівельні об’єкти у спеціальній тарі – бляшані або пластмасові відра, банки або бочки різної ємності. Відкриваючи її, можна зауважити, що не у всіх з них вже готова до застосування. В основному це стосується холодного типу. Вона густа, тому плинність матеріалу знижена. Щоб довести гідроізоляційний матеріал до робочого стан, його треба розвести розчинником. Тому виникає питання – чим розбавити бітумну мастику?\nВ принципі, варіантів чимало. Розводять мастику такими розчинниками:\nбензин «калоша» та інші.\nВажлива складова розбавлення – це кількість внесеної добавки. Її не повинно бути більше 2% від мастичного обсягу. Переллєте розчинника, отримаєте незрозумілого призначення субстанцію, яку просто доведеться викинути. Сам розчинник в бітумну мастику додається акуратно невеликий цівкою. При цьому розчин потрібно весь час перемішувати. Найголовніше в цій справі – рівномірно розподілити розчинник по всьому об’єму гідроізоляційного матеріалу.\nГідроізоляція дахів з допомогою бітумної мастики – процес досить простий. Важливо – чітко слідувати інструкції нанесення, враховуючи нюанси проведеного процесу.\nОброблювана площину повинна бути чистою і сухою. Тому її очищають від сміття і пилу і висушують. Ось чому наносити покрівельну мастику можна в дощову погоду. Великі дефекти даху, а це тріщини і пори, треба заздалегідь обробити бітумним праймером або закрити ремонтними сумішами.\nТовщина наносного шару по всій площі даху повинна бути однакова, тому плинність матеріалу – одна з основних характеристик.\nНаносити гідроізоляцію можна різними інструментами: ручними та механізованими. До останніх відноситься спеціальне обладнання, за допомогою якого мастика наноситься на поверхню покрівлі спосіб безповітряного напилення. Тобто, нанесення проводиться під тиском, тому до складу устаткування входить компресор, балони, куди заливається бітумна мастика, і розпилювач, з’єднаний з двома попередніми елементами шлангами. Таким способом наносяться зазвичай латексні різновиди. Гумово-бітумні для покрівлі краще наносити валиком або шпателем.\nУкладається смугами гідроізоляційний матеріал повинен наноситися внапуск зі зміщенням 10-15 див.\nДля поліпшення гідроізоляції рекомендується бітумну мастику наносити в два або три шари. Другий після висихання першого і так далі. Кількість шарів залежить від розташування оброблюваної поверхні (вертикальна або горизонтальна), від якості площині, її матеріалу.\nСуміш гарячого типу краще розподіляється по поверхні даху і добре проникає в усі пори оброблюваної площини. Тому якість покриття вище. При цьому гарячі мастики коштують дешевше холодних.\nВитрата бітумного гідроізоляційного матеріалу залежить від його різновиду. При цьому гарячі витрачаються менше холодних за рахунок можливості нанесення тонким шаром. Вони при охолодженні не змінюють своїх розмірів, звідси і мінімальна їх усадка, що також впливає на витрату матеріалу. Витратний показник в порівнянні всіх видів незначний. Наприклад, для нанесення на покрівлю товщиною 0,2 см потрібно 2-2,4 кг на один квадратний метр поверхні. Саме ці 0,4 кг і визначають різницю, відповідну різних видів. Хоча для покрівель з великими площами це значне значення.\nЄ у видатковій категорії такий показник, як сухий залишок. Це сама мастика, яка після висихання і затвердіння залишилася на покрівлі і створила гідроізоляційний шар. В залежності від виду і від виробника даний показник може варіюватися від 20 до 70%. Зрозуміло, що матеріал з високим показником сухого залишку витрачається більше. Тому при виборі на це значення треба звертати увагу.\nПопулярними виробниками мастик для покрівлі бітумних, які вже більше 20 років присутні на російському ринку, і довели високу якість своєї продукції, три.\nПерший – це відомий бренд, що випускає матеріали для покрівель. У категорії бітумних мастик компанія пропонує кілька видів: Техноніколь №20, АкваМаст, МБР (бітумно-гумова). Всі гідроізоляційні матеріали є готовими до застосування, тому розбавляти їх розчинниками не треба. Фасується в жерстяні банки об’ємом 3-20 літрів.\nДругий випускає тільки гумово-бітумне варіант однієї марки – «Експерт». Він холодного нанесення, високої якості та широкого застосування. Фахівці відзначають, що таку мастику можна використовувати не тільки для спорудження покрівлі або ремонту, але і для обробки металевих конструкцій. Випускається в тарі об’ємом 1,8 кг (в банках) і 18 кг в пластикових відрах.\nТретій виробник випускає і гумово-бітумна, і покрівельну, і для ізоляції фундаментів, басейнів та інших споруд..\nХолодного застосування, яка називається Битумаст. До її складу входять антикорозійні інгібітори та антисептичні добавки.\nГарячого. Тут два різновиди: МБК – для покрівель з в’язким бітумом в основі, МБР – з гумовим наповнювачем.\nВибираючи бітумні мастики, необхідно розуміти, що на сьогодні це найкращий варіант гідроізоляції будівельних конструкцій та покрівлі в тому числі. Переваг у цього матеріалу безліч, але при цьому треба точно підбирати його в плані призначення. Тобто, для яких конструкцій він буде застосовуватися.


3 Складовою важіль\n4 Типи важелів\nВажелі використовуються, щоб отримати велике зусилля на короткому кінці, прикладаючи маленьке на довгому\nВажіль - найпростіше механічний пристрій, що являє собою тверде тіло (поперечину), що обертається навколо точки опори. Сторони поперечини з боків від точки опори називаються плечима важеля.\nВажіль використовується для отримання більшого зусилля на короткому плечі за допомогою меншого зусилля на довгому плечі (або для отримання більшого переміщення на довгому плечі за допомогою меншого переміщення на короткому плечі). Зробивши плече важеля досить довгим, теоретично, можна розвинути будь-яке зусилля.\nОкремими випадками важеля є також два інших найпростіших механізму: воріт і блок.\nЛюдина стала використовувати важіль ще в доісторичні часи, інтуїтивно розуміючи його принцип. Такі інструменти, як мотика або весло, застосовувалися, щоб зменшити силу, яку необхідно було прикладати людині. У п'ятому тисячолітті до нашої ери в Месопотамії застосовувалися ваги, які використовували принцип важеля для досягнення рівноваги.   Пізніше, в Греції, був винайдений безмін, що дозволив змінювати плече додатка сили, що зробило використання ваг більш зручним. Близько 1500 року до н. е.. в Єгипті та Індії з'являється шадуфов, прародитель сучасних кранів, пристрій для піднімання судин з водою. \nГравюра з "Журналу механіки", виданого в Лондоні в 1842, що зображає Архімеда, переворачивающего Землю за допомогою важеля.\nНевідомо, чи намагалися мислителі тих часів пояснити принцип роботи важеля. Перше письмове пояснення дав у III столітті до н. е.. Архімед, зв'язавши поняття сили, вантажу і плеча. Закон рівноваги, сформульований ним, використовується до цих пір і звучить як: "Зусилля, помножена на плече додатка сили, так само навантаженні, помноженої на плече програми навантаження, де плече прикладання сили - це відстань від точки прикладання сили до опори, а плече прикладення навантаження - це відстань від точки прикладення навантаження до опори ". За легендою, усвідомивши значення свого відкриття, Архімед вигукнув: "Дайте мені точку опори, і я переверну Землю!". \nВ 1773 Джеймс Уатт запропонував ідею складеного важеля, що складається з двох або декількох пов'язаних один з одним важелів, який можна було використовувати для ще більшого збільшення зусилля. Приклад складеного важеля, використовуваного в повсякденному житті, можна знайти в щипчиками для нігтів. \nУ сучасному світі принцип дії важеля використовується повсюдно. Практично будь-який механізм, що перетворює механічний рух, в тому чи іншому вигляді використовує важелі. Підйомні крани, двигуни, плоскогубці, ножиці, а також тисячі інших механізмів та інструментів використовують важелі у своїй конструкції.\nСхема важеля. У рівновазі F 1 D 1 = F 2 D 2\nПринцип роботи важеля є прямим наслідком закону збереження енергії. Щоб перемістити важіль на відстань Δ h 1 сила, що діє з боку вантажу, повинна зробити роботу рівну:\nЯкщо подивитися з іншого боку, сила, прикладена з іншого боку, повинна робити роботу\nде Δ h 2 - Це переміщення кінця важеля, до якого прикладена сила F 2 . Щоб виконувався закон збереження енергії для замкнутої системи, робота діючої і протидіє сил повинні бути рівні, тобто:\nЗа закону подібності трикутників, ставлення переміщень двох кінців важеля буде дорівнює відношенню його плечей:\nВраховуючи, що твір сили та відстані є моментом сили, можна сформулювати принцип рівноваги для важеля. Важіль знаходиться в рівновазі, якщо сума моментів сил (з урахуванням знака), прикладених до нього, дорівнює нулю.\nДля важелів, як і для інших механізмів, вводять характеристику, яка показує механічний ефект, який можна отримати за рахунок важеля. Такий характеристикою є передавальне відношення, воно показує, як співвідносяться навантаження і прикладена сила:\n3. Складовою важіль\nСкладовою важіль являє собою систему з двох і більше простих важелів, з'єднаних таким чином, що вихідна зусилля одного важеля є вхідним для наступного. Наприклад, для системи з двох послідовно пов'язаних важелів, якщо на вхідний плечі перших важеля прикладена сила F 1 , На іншому кінці цього важеля вихідна зусилля виявиться F 2 , І пов'язані вони будуть з допомогою передавального відношення:\nПри цьому на вхідний плече другий важіль буде впливати таке ж зусилля F 2 , А вихідним зусиллям Другий важіль і всієї системи буде F 3 , Передавальне відношення другого ступеня дорівнюватиме:\nПри цьому механічний ефект всієї системи, тобто всього складного важеля, буде обчислюватися як відношення вхідного і вихідного зусилля для всієї системи, тобто:\nТаким чином, передавальне відношення складеного важеля, що складається з двох простих буде дорівнює добутку передаточних відношень входять до нього простих важелів.\nСкладовою важіль у загальному випадку, що складається з n простих важелів\nТакий же підхід рішення можна застосовувати і для більш складної системи, що складається, в загальному випадку з n важелів. У цьому випадку в системі буде присутній 2n плечей. Передавальне відношення для такої системи буде обчислюватися за формулою:\n- Це i-е плече системи;\n- Сила, що передається з плеча (i-1) на плече i;\n- Передавальне відношення всієї системи.\nЯк видно з формули для цього випадку також вірно, що передавальне відношення складеного важеля дорівнює добутку передаточних відношень входять до нього елементів.\n4. Типи важелів\nРозрізняють важелі 1 роду, в яких точка опори розташовується між точками прикладання сил, і важелі 2 роду, в яких точки докладання зусиль розташовуються по одну сторону від опори.\nІсторія ваг - www.istorya.ru / articles / vesy.php. архіві - www.webcitation.org/619A6bFCj з першоджерела 23 серпня 2011.\n↑ 1 2 3 Lever: World Invention Summary - www.bookrags.com/research/lever-woi/ (Англ.) . Фотогалерея - www.webcitation.org/619A7svEk з першоджерела 23 серпня 2011.\nПро Ричагѣ / / Фізика. С-Пб, 1831 р.