ІТИ – Академічний тлумачний словник української мови\nТлумачення, значення слова «іти»:\nІТИ (ЙТИ), іду (йду), ідеш (йдеш); мин. ч. ішов (йшов), ішла (йшла), ішло (йшло), ішли (йшли); наказ. сп. іди (йди); недок.\n1. Ступаючи ногами, пересуватися, рухатися, змінюючи місце в просторі (про людину або тварин); протилежне стояти, бігти. Ой по горі роман цвіте. Долиною козак іде Та у журби питається: — Де та доля пишається? (Тарас Шевченко, II, 1953, 294); Чіпка позаду [товариства] нога за ногою суне... Так ведмідь іде нехотя за циганом (Панас Мирний, I, 1949, 288); Володя спочивать не хоче, все йде та йде (Володимир Сосюра, II, 1958, 358);\n// Пересуватися кроками певним чином, у якийсь спосіб. Хмарою йдуть люди (Номис, 1864, № 7678); Венера без спідниці, боса, В халатику, простоволоса, К Вулкану підтюпцем ішла (Іван Котляревський, I, 1952, 206); І дівчина, обсипана квітками, Іде, немов пливе лебедонька в воді (Максим Рильський, I, 1960, 160);\n// Пересуватися кроками, виконуючи певну роботу, завдання тощо. — Цілий вік з тебе луску шкребли, а ти, воле, у плузі йди! (Михайло Коцюбинський, II, 1955, 17); Попереду йшов Мар'ян Поляруш. Перед ним з шипінням і посвистом розступалася трава, а на гребені покосу тремтіли, тендітні, наче виткані з неба, дзвіночки (Михайло Стельмах, I, 1962, 520); Сивий Кіндрат підхопив молодицю Й півнем круг неї навприсядки йде (Степан Олійник, Вибр., 1959, 101);\n// Їхати, скакати верхи. Раз на північ ішов караван, щоб одправить за море Награбовані скарби з руїн фараонів забутих (Леся Українка, I, 1951, 424); Війська йшли і йшли в безконечнім кіннім строю, на галопі проходили через вишневі українські села (Олесь Гончар, II, 1959, 233).\n♦ Блудом іти див. блуд 2; Іти в ногу див. нога; Іти по п'ятах див. п'ята.\n2. Рухатися в якомусь напрямі (про види транспорту та інші засоби пересування); Їхати, плисти, летіти. Весь час погода така тиха, що навіть не помічаю, чи йде пароход [пароплав], чи стоїть (Михайло Коцюбинський, III, 1956, 347); Ешелони щоночі ідуть через міст на Полтаву (Леонід Первомайський, II, 1948, 108); Десь у західній частині неба, здається, літак гуде.. Видно, йде на дуже високій висоті (Олесь Гончар, Тронка, 1963, 252); Регулювальники спокійно спостерігали за двома машинами, що йшли по центральній доріжці мосту (Павло Загребельний, Європа. Захід, 1961, 108);\n// Пересуватися, їхати на якомусь із видів транспорту (про людей) Наш корабель маневрував. Капітан сам став біля керманича.. Ішли — на диво (Юрій Яновський, II, 1958, 90); Мати Кібела Пишно в короні зубчатій по Фрігії йде в колісниці (Микола Зеров, Вибр.. 1966, 253); Іти під вітрилами; Іти на лижах;\n// Пливти, перелітати з одного місця в інше (про косяки риб, зграї птахів і т. ін.). Скрізь [через пересип] були прокопані єрики, цебто канави, кудою ціле літо йшла дрібна кефаль з моря в озеро жирувати на плавнях (Нечуй-Левицький, II, 1956, 226); [Крим (підвів голову вгору):] То лебеді. [Зоря:] Не бреши. Вони в цю пору не йдуть (Олександр Корнійчук, II, 1955, 214);\n// Пересуватися в небі (про небесні світила, хмари). Сонце йде І за собою день веде (Тарас Шевченко, II, 1953, 357); Над селами, над нивами, Лугами та долинами Велика хмара йшла (Леонід Глібов, Вибр., 1951, 70);\n// Текти (про воду, хвилі й т. ін.). Буруни йшли невпинно.. і заливали берег (Михайло Коцюбинський, I, 1955, 392); Хвиля йшла на прибережний глей (Микола Бажан, I, 1946, 141);\n// Пливти, розходитися по поверхні води. Ідуть по воді кола (Григорій Тютюнник, Вир, 1964, 532);\n// Переміщатися в певному напрямі (про електричний струм, різноманітні імпульси тощо). Промінь світла від одного її [Галактики] краю до другого йде близько 100 000 років (Воронцов-Вельямінов, Астрономія, 1956, 7); Шлях, яким іде нервовий імпульс, — рефлекторна дуга, — складається з великої кількості послідовних нервових клітин, які не переходять безпосередньо одна в іншу (Наука і життя, 7, 1963, 29); — Коли навколо тебе всі трудяться, щось творять, то відповідні біотоки й на тебе йдуть (Олесь Гончар, Тронка, 1963, 334);\n// Пересуватися під дією прикладеної сили. Там цілиною йдуть леміш і рало (Микола Зеров, Вибр., 1966, 27);\n// Переходити, передаватися з рук у руки. Лунають весело пісні, Палає дуб столітній; І з рук до рук серед гульні Йде кухоль заповітний (Павло Грабовський, I, 1959, 417);\n// Пересилатися поштою, телеграфом (про листи, посилки тощо). Є в мене такі приятелі, що до них по 9 днів мої листи йдуть (Леся Українка, V, 1956, 429); Хтось йому, мабуть, сказав, що солдатські телеграми йдуть задурно (Гнат Хоткевич, I, 1966, 178); Книги, книги, вічні книги Йдуть з Болгарії мені (Платон Воронько, Драгі.., 1959, 35);\n// Проходити, пролізати в що-небудь, через щось або виходити, вилазити з чогось. [Сестра Мархва:] Далі ключ не йде! Силкуюсь, силкуюсь, а він став та й не подається (Панас Мирний, V, 1955, 108); Нюхає Лисичка — добра страва! Встромляє голову до горнятка, не йде голова! (Іван Франко, IV, 1950, 57).\nІти в затоки (затоку) див. затока; Іти на дно див. дно; Іти на посадку див. посадка.\n3. Виходити, вирушати в певному напрямі, до кого-небудь. Одного ранку лежу я та думаю, коли в хату вбігла Катря. — Іди, йди, хутенько йди, Усте! — Куди йти? — До панночки, до панії! (Марко Вовчок, I, 1955, 111); — Не йди, зостанься тут. Є схови серед скель (Микола Зеров, Вибр., 1966, 26);\n// Вирушати куди-небудь у певну пору. — Куди ж ти оце йдеш проти ночі? — питаю я в його (Нечуй-Левицький, III, 1956, 268); Поїзд іде о шостій годині вечора;\n// з інфін., по кого — що, до чого, на що і т. ін. Виходити, вирушати куди-небудь із певною метою. Сестра плаче, — йде шукати Братів на чужину... (Тарас Шевченко, I, 1951, 388); Він.. ішов по воду (Марко Вовчок, I, 1955, 295); Сам сердився на себе.. — і винувато йшов до худоби (Михайло Коцюбинський, II, 1955, 334); — Ідіть по Кирдягу! — наказав Бульба, і з десяток козаків кинулись через бурхливу юрбу по Кирдягу (Олександр Довженко, I, 1958, 234); — Так це ж ще далека справа, — мовив котрийсь. — Не тоді ж собак годувати, як на полювання йти... (Федір Бурлака, Напередодні, 1956, 415);\n// перев. від кого — чого, звідки. Залишати, покидати кого-, що-небудь; відходити, забиратися. — А вам, люди добрі, хоч би ви й старости, хоч би ви й хто, одно слово кажу: ..ідіть честю з нашої хати (Квітка-Основ'яненко, II, 1956, 300); [Маруся:] Ідіть краще відсіль та ляжте виспіться (Панас Мирний, V, 1955, 79); [Кай Летіцій:] Мушу йти додому, щасливі зоставайте.. [Руфін:] Іди здоров! (Леся Українка, II, 1951, 375); Чого ж ти плакала так гірко, коли ішла від мене пріч? (Володимир Сосюра, II, 1958, 138);\n// У формі наказ. сп. разом із дієсловами наказ. сп. підсилює спонукання до якої-небудь дії. — Ґонту забавляйте 3 півупруга, а там нехай. Ідіть же гуляйте... (Тарас Шевченко, I, 1963, 122); — А тепер вчися, Тимофію, і грамоти, і говорити! — з розмаху ляснув його по плечі немолодий коваль Кирило Іванишин. — Та йди ж, бісів сину, людям поклонися за честь (Михайло Стельмах, II, 1962, 20). Іди (ідіть) собі — уживається при розставанні як спонукання, щоб хтось відходив. — Нехай тебе бог прощає Та добрії люде; Молись богу та йди собі — Мені легше буде (Тарас Шевченко, I, 1963, 27); — Ідіть собі, панове-молодці. І ти йди, — тихо й спокійно сказав Бульба (Олександр Довженко, I, 1958, 238).\n♦ Іди (ідіть) [собі] геть (до лиха, до чорта, з очей, на чотири вітри, під три чорти і т. ін.) — уживається як лайка, якою проганяють або проклинають когось. — Йди собі к бісовому батькові із своїм розумом! — Уже навсправжки лаялися селяни (Панас Мирний, IV, 1955, 246); — А йдіть ви собі до лиха з вашим хабарником примарем та з докторами! — вибухнув Замфір (Михайло Коцюбинський, I, 1955, 213); Іди (ідіть) здоров (здорові, з богом, в мирі) — уживається під час прощання як побажання здоров'я, щастя, спокою. Тут Юрша спинив його.. — Іди в мирі і роби, що знаєш (Юліан Опільський, Іду.., 1958, 506); Іти в [сиру] землю (на той світ, на небо) — умирати. Іди собі, мале дитя, у сиру землю, поки не зазнало лиха, іди малим — і краще, і легше (Панас Мирний, V, 1955, 334); [Семпроній:] Про віру я перепитись не буду, але ж гадаю, що не всі готові на небо йти... (Леся Українка, II, 1951, 475); Іти на пенсію див. пенсія; Іти під ніж: а) лягати на операцію. — Ти одразу й сама не хотіла йти під ніж. Навіть плакала (Василь Кучер, Трудна любов, 1960, 338); б) жертвувати собою. Ні, він не міг далі слухати, не міг пробувати далі в товаристві шалених, що самохіть ідуть під ніж... (Михайло Коцюбинський, I, 1955, 162); Іти світ за очі — вирушати в далеку дорогу, невідомо куди. [Маруся:] Слухай, Микито! Похвалявся ти йти світ за очі... (Марко Кропивницький, I, 1958, 99); Дівчина, яка народила дитину до заміжжя, мусила йти від батьків, іти світ за очі шукати своєї долі, а радше — недолі (Радянська Україна, 6.II 1964, 3); Іти у відставку див. відставка; На завдання йти див. завдання; На засідку (засіди) йти див. засідка; У гості йти див. гість.\n4. Наближатися до кого-, чого-небудь; надходити, під'їжджати. [Відьма:] А он, чи бачиш, на могилі Очима лупа кошеня? Іди до мене. Кицю, кицю... Не йде прокляте бісеня! (Тарас Шевченко, II, 1963, 308); [Річард:] Щось мріє, наче хтось іде чи їде... (Леся Українка, III, 1952, 102); Тінь одділилася від тину і закричала: — Хто іде? (Володимир Сосюра, I, 1957, 445); Маковейчик, підслухуючи розмову на КП, радісно вигукнув: — Самохідки! Самохідки йдуть на поміч! (Олесь Гончар, III, 1959, 242);\n// Заходити до якогось приміщення. [Сестра Мархва:] Хто там? [Кнуриха:] Добридень вам. Чи можна увійти? [Сестра Мархва:] Ідіть, ідіть (Панас Мирний, V, 1955, 67); Чорне озеро ярмарку вливається струмочком в каплицю; одні йдуть, другі виходять (Михайло Коцюбинський, II, 1955, 238); Як ішов [Давид] у хату, взяв вила-трійчатки й поставив у кочергах (Андрій Головко, II, 1957, 135);\n// до кого. Дозволяти комусь брати себе на руки (про маленьких дітей, малят тварин). — Та вже всміхається [дочка], сестриці-голубоньки, і рученята до мене простягає; вже знає мене; ні до кого не йде, тільки до мене (Марко Вовчок, I, 1955, 65).\n♦ Все йде до рук кому — комусь завжди щастить, усе вдається. Не гудили і Гальчука, та більш Петра як ватажка у всіх ділах питались. Мовляв, йому все йде до рук, уміння в нього й віра, до праці він і до наук... (Петро Дорошко, Три богатирі, 1959, 49).\n5. перен. Прямувати, рухатися, розвиватися в якому-небудь напрямі. Під стягом радянським ми дужими стали І в світ комунізму велично ідем (Радянська Україна, 22.XI 1949, 1); Кругом шумить, цвіте моя Вкраїна і все вперед іде (Володимир Сосюра, I, 1957, 446); Шляхом збільшення випуску продукції йде хімічна, легка й харчова промисловості (Наука і життя, 1, 1959, 1).\nГігантськими кроками йти вперед див. гігантський.\n6. перен. Ставати, влаштовуватися, найматися кудись на роботу. Знемігся неборака — Хоч продавай хату Та йди в найми (Тарас Шевченко, II, 1963, 127); З містечка люди йшли на роботу з великою неохотою, і тільки важка нужда гнала бідних на роботу до Бродовського (Нечуй-Левицький, II, 1956, 214); І на клич наш могутній бадьоро на заводи колгоспники йдуть... (Володимир Сосюра, I, 1957, 492);\n// Вступати куди-небудь. Справжня його дорога — іти в інститут, в кораблебудівний, це вона вирішила раніше за нього (Олесь Гончар, Тронка, 1963, 95);\n// Ставати ким-небудь. — За панського [кріпака] дочки не оддам. Лучче [краще] нехай іде в черниці (Марко Вовчок, I, 1955, 71); Пам'ятаєш той вечір над нами, коли ти, як в повстанці я йшов, годувала мене пиріжками і хрестила мене, щоб не згинув в бою..? (Володимир Сосюра, I, 1957, 240);\n// Ставати членом певного колективу, організації тощо. Іде [гуцул] до війська, блукає геть світами (Гнат Хоткевич, II, 1966, 69); Там молодь марила ночами у дзвоні грізному годин, коли хитало даль громами, і йшла в Олеговий загін (Володимир Сосюра, II, 1958, 492); Іти в партію.\n7. перев. з інфін. Приступати до якої-небудь дії, праці. Починається тарантела — і стара йде танцювати (Михайло Коцюбинський, III, 1956, 426); Сталь ідуть варити, жать колосся, Будувать новий високий дім (Іван Нехода, Ми живемо.., 1960, 73).\nВ атаку йти див. атака; Війною йти див. війна; Іти в танець (танок) — починати танцювати. А та юрба, що посумує вранці, Увечері нехай іде в танець (Леся Українка, I, 1951, 212); Гайдамаки йдуть у танок (Олександр Довженко, I, 1958, 60); Іти на спочинок: а) лягати спати, відпочивати. Коли ж гасили світло і грішне тіло йшло на спочинок, сон кидав очі і замерзав десь у келії (Михайло Коцюбинський, II, 1955, 117); б) припиняти діяльність. [Диякон:] Чи може йти на спочинок пастир, коли пан сказав йому: паси мою отару? (Леся Українка, II, 1951, 493).\n8. перен. Діяти певним чином (перев. з обставинами способу дії). Ми не лукавили з тобою, Ми просто йшли; у нас нема Зерна неправди за собою (Тарас Шевченко, II, 1953, 283); Не було у них учителів, що напрямляли б, як іти і куди іти, не було перед собою стежки, ніхто ще її ні разу не прокладав (Панас Мирний, III, 1954, 187); Про їхнє селянське життя говорили багато. Що от треба і їм з робітниками разом іти — революцію робити (Андрій Головко, II, 1957, 217);\n// за чим і чим. Діяти згідно з певними поглядами, принципами. Вийти заміж? Хто се сказав? Ні, пріч усякі спокуси, усякі викрути — вона йде за своєю ідеєю... (Михайло Коцюбинський, I, 1955, 161); [Чирняк:] Хоче [син] йти своїм розумом, хай же йде (Іван Франко, IX, 1952, 367); — Ти ще не знаєш, як за правдою йти. Підеш за правдою — ніхто тебе не обидить (Григорій Тютюнник, Вир, 1964, 364);\n// на що. Бути готовим до чого-небудь, здатним на щось; погоджуватися на щось. З матір'ю він розставався, Ішов на смерть і не прощався. Козак природі покоривсь (Іван Котляревський, I, 1952, 223); [Кай Летіцій:] Чи друг йому, чи ні, — миритись мусиш, — ти ж не одважишся йти на пропаще, то краще йти на щирий мир (Леся Українка, II, 1951, 364); Є щось напрочуд мужнє, героїчне і величне в цьому масовому пориві комсомольців та комсомолок, які йдуть за закликом партії на новий трудовий подвиг (Олександр Довженко, III, 1960, 72);\n// Устигати в навчанні. Я Льоні помогла догнати товаришів у пропущеному за час слабості, а тепер він іде настільки добре, що може і без репетирування учитись (Леся Українка, V, 1956, 227); Директор вирішив посадити хлопця в другий клас і не помилився. Борис іде тепер одним з найперших (Антон Хижняк, Тамара, 1959, 212).\nІти далі — не спинятися на чому-небудь у своїх учинках, міркуваннях тощо. І син і мати догоджали синові багатого дуки: один ждав через його одібрати тепле місце, друга — далі ішла — хотіла поріднитися (Панас Мирний, IV, 1955, 144); — Тут би варто школу зробити, — говорив Прокіп. Але Гуща йшов далі. — Школу маємо вже, зробім краще народний університет (Михайло Коцюбинський, II, 1955, 84).\n♦ Іти ва-банк див. ва-банк; Іти в авангарді див. авангард; Іти за модою див. мода; Іти [і] у вогонь і [у] воду див. вогонь; Іти на багнети див. багнет; Іти на витрішки див. витрішки; Іти на жертву див. жертва; Іти на компроміс див. компроміс; Іти на мирову див. мировий; Іти на поклін див. поклін; Іти на рожен див. рожен; Іти на руку див. рука; Іти на чолі див. чоло; Іти [нога] в ногу див. нога; Іти під чию руку див. рука; Іти по гарячих слідах див. слід; Іти попереду: а) (кого, чого) очолювати кого-, що-небудь; бути на чолі когось, чогось; б) (у чому) бути передовим у чому-небудь. Як передовий загін народу, що будує комуністичне суспільство, партія повинна йти попереду і в організації свого внутріпартійного життя, показуючи приклад і зразок вироблення найдосконаліших форм комуністичного суспільного самоврядування (Програма КПРС, 1961, 120); Іти проти (насупроти) кого, чого; Іти всупереч кому, чому — виступати проти кого-, чого-небудь; не погоджуватися з кимось, чимось; суперечити комусь, чомусь. До кінця свого живоття Джеря йшов проти панів (Нечуй-Левицький, II, 1956, 261); — Але ж любарцям треба допомогти! Допомога не йде всупереч постанові Революційного Комітету (Михайло Стельмах, II, 1962, 142); — Скажіть: ніколи ви не кривили душею? Ні в чому не йшли проти власного сумління? (Олесь Гончар, Тронка, 1963, 153); Іти проти течії див. течія; Іти своєю чергою див. черга; Іти [слідом] за ким — діяти так, як хтось; наслідувати кого-небудь. — Не хочу йти слідом за своїм двоюрідним братом (Михайло Стельмах, II, 1962, 22); За народ обставали Купала і Колас, А за ними поети ішли молоді (Максим Рильський, III, 1961, 76); Іти шляхом найменшого опору — діяти, уникаючи перешкод, труднощів. Адже мислити і відчувати сьогодні так само, як і вчора, по-старому — найлегше, бо це означає йти шляхом найменшого опору (Радянське літературознавство, 4, 1967, 6); У забрід іти див. забрід.\n9. за кого і без додатка. Брати шлюб (про жінку); виходити заміж. — Сватають тебе [дочко] перші люди в селі, парубки все молодії й хороші, — чому не йдеш? (Марко Вовчок, I, 1955, 90); — І не говоріть мені, мамо, не хочу. Краще вже й посивіти дівкою, як вівця, ніж іти за вдівця (Петро Козланюк, Ю. Крук, 1957, 475).\nІти в прийми див. прийми; Іти до вінця див. вінець; Іти заміж див. заміж; Іти на діти див. діти.\n10. Бути призначеним, використовуватися для чого-небудь. Потужні підіймальні крани з одеською маркою «Січнівець» ідуть на експорт у Болгарію, Румунію, Польщу, Чехословаччину (Радянська Україна, 9.IX 1962, 1);\n// Надсилатися куди-небудь. Машини й промислове обладнання, зерно й руда, мінеральні добрива й бітум, метал і тканини ідуть з Херсона через моря й океани в усі куточки земної кулі (Радянська Україна, 15.VII 1959, 3);\n// Надходити звідкись. [Лев:] Що лісове, то не погане, сестро, — усякі скарби з ліса [лісу] йдуть... (Леся Українка, III, 1952, 226);\n// Передаватися, пересилатися для затвердження тощо (про плани, проекти, накази й т. ін.). Дорога Вірунечко, .. тепер все більше запевняюся, що листи наші йдуть кудись на цензуру (Михайло Коцюбинський, III, 1956, 451); Голобородько ні разу не підвів комдива. Розпорядження й накази, що йшли через ад'ютанта, передавалися кому слід чітко й вчасно (Сава Голованівський, Тополя.., 1965, 115);\n// Витрачатися на кого-, що-небудь. Привозив було [родич] рибу й спродував людям — хто попросить, а то й собі на споживок ішла (Марко Вовчок, I, 1955, 181); — Віддамо [п'ятизлотник] ... Як має піти на що інше, хай лучче [краще] йде на голодних. Завтра віднесу до церкви (Михайло Коцюбинський, I, 1955, 95); Писав Василь дуже рідко, але коли вже заходжувався писати, то на це йшов добрий зошит (Семен Журахович, Звич. турботи, 1960, 227).\n♦ Іти в діло див. діло.\n11. Продаватися, знаходити збут (про товари). Був у мене Горошовський. Каже, що моя книжка добре йде... (Михайло Коцюбинський, III, 1956, 319); Риба йде... Мануфактура потроху.. Вовна йде. Смушки рвуть із рук. Кури хапають із кошиків... (Остап Вишня, I, 1956, 57).\nІти з торгів — продаватися з торгів. Родовиті, оторочені садами і стависьками палаци ставали трухлявими пустками або йшли з торгів (Михайло Стельмах, I, 1962, 282).\n12. Виходити, виділятися з чого-небудь (про дим, тепло, запах тощо). Кучерявий дим йшов просто вгору до самих хмар (Нечуй-Левицький, II, 1956, 195); Прілий дух гнилих пнів, запах кладовища лісного йшов на них з пущі (Михайло Коцюбинський, II, 1955, 347); Жовте листя, оголені віти, синій холод іде з вишини (Володимир Сосюра, I, 1957, 205); Незважаючи на лютий холод, Шовкуна все більше хилило на сон. Тепло, що йшло знизу від коня, приємно гріло й заколисувало (Олесь Гончар, III, 1959, 77);\n// Чутися, розлягатися, лунати (про звук, голос тощо). — Бийте!.. рубайте... — іде лемент од краю до краю (Панас Мирний, I, 1949, 211); Гомону з міста не чутно гучного, 3 бору соснового шум тут іде (Леся Українка, I, 1951, 72); — Провалили картинку, Сев? — сміюся я. — Іще й як провалив. З музикою й барабанами, — регочеться мій друг, і луна йде коридорами, як у лісі (Юрій Яновський, II, 1958, 40);\n// перен. Поширюватися, розходитися (про відомості, чутки, славу й т. ін.). У хаті чепурній шинкарочка жила; Про біле личко, чорні брови Далеко чутка йшла (Леонід Глібов, Вибр., 1951, 142); — Глядіть же, братчики: що я казатиму зараз, дак щоб воно не йшло далі вух ваших (Борис Грінченко, II, 1963, 468); Про нього, про Козака Мамая, не одну вже сотню літ ішли слава й прослава (Олександр Ільченко, Козацькому роду.., 1958, 41).\n♦ Аж дим іде див. дим; Мороз іде (ішов) поза шкірою (по шкірі і т. ін.) див. мороз.\n13. Тривати певний час; тягтися, продовжуватися. Іде життя в них протертою стежкою: як сьогодні, так завтра (Панас Мирний, I, 1949, 240); — Отак сидиш допізна з молодими парубками, байка іде.. безконечна (Василь Стефаник, I, 1949, 257).\nІде (ішов) якийсь рік (десяток років і т. ін.) кому — хтось вступив у якийсь рік свого життя. Це вже Грицькові сімнадцятий ішов, а Орися на три роки молодша (Андрій Головко, II, 1957, 512); Левкові Вихрестові йшов золотий шостий десяток літ (Іван Ле, Історія радості, 1947, 164).\n14. Минати, проходити (про час та його відрізки). І день іде, і ніч іде (Тарас Шевченко, II, 1963, 413); Літа йшли-минали, старе старілось, молоде росло (Панас Мирний, IV, 1955, 114); Мені здається: час уже не йде, Спинився і завмер (Максим Рильський, I, 1956, 35); * Образно. По місту йшло чудесне вересневе надвечір'я (Вадим Собко, Справа.., 1959, 175). Все йде, все міняється — ніщо не залишається незмінним. А згодом, може, і Сагайдака десь заберуть з Тернової, появиться нове начальство, і Перегуда знову стане на свою колію. Все йде, все міняється. Діалектика (Василь Кучер, Трудна любов, 1960, 248).\n15. Наставати, наближатися (про певний відрізок часу, період життя, розвитку, про якусь подію). Іде зима, а кожуха нема (Номис, 1864, № 11159); Я й знаю, що гріх мені так убиватись; та що ж, коли старість іде, а я один! (Ганна Барвінок, Опов.., 1902, 9); Сумна, сумна моя дорога, Все ніч та ніч; де ж сонце, де? Збулася сил душа убога, А світ на зміну тьмі не йде! (Павло Грабовський, I, 1959, 190); Сталевих птиць у грізній високості я чую рев... То йде відплати час (Володимир Сосюра, II, 1958, 177);\n// Насуватися (про щось страшне, лихе). Од несподіванки й крику.. люди здригнулись в тривозі і метнули очима угору, на високі стіни яруги, наче звідти йшла на них небезпека (Михайло Коцюбинський, II, 1955, 380); Все було йому якесь лихо: то в його коняку вкрадено, то віл здох, то град ниву побив — і так мало не щороку якась біда йде та й другу за собою веде (Борис Грінченко, II, 1963, 345);\n// Наставати як наслідок певної дії, вчинку. Не жаль мені життя, а жаль тії людини, Що у мені жива, що бачу я в других, Коли ж її уб'ю, хай кара йде за гріх, Не хочу пережить ганебної години (Леся Українка, I, 1951, 123).\n[Діло, справа] йде до чого — наближається, настає щось. Господар, бачивши, що йде до важних справ, Гостей увічливо до хати попрохав, І тут розказано усе йому до краю (Адам Міцкевич, П. Тадеуш, перекл. Рильського, 1949, 209); Іти на зміну див. зміна.\n16. Відбуватися, бути в певному стані. Яхидна [єхидна] фурія раденька, Що по її все діло йшло (Іван Котляревський, I, 1952, 180); Напиши, як тобі ведеться у Києві.. Як ідуть твої заняття? (Леся Українка, V, 1956, 12); На майдані коло церкви революція іде (Павло Тичина, I, 1957, 56);\n// Виконуватися, здійснюватися. Вони не уважають, що важко потомились.. Аби робота йшла хутко, аби їм більше зробити, — бо яка робота, така й плата! (Леся Українка, III, 1952, 491); Настало літо. Йдуть жнива у нашому колгоспі (Наталя Забіла, Малим.., 1953, 44); Повним ходом іде засолювання огірків, заготівля й переробка помідорів (Радянська Україна, 27.VIII 1959, 1);\n// Провадитися, точитися (про бесіду, розмову). У пишному салоні, Круг чайного стола, Розмова йшла про коні, Про цукрові діла (Михайло Старицький, Поет. тв., 1958, 120); Про що б не йшла мова, а на думці в нього — силос, механізми (Олесь Гончар, Тронка, 1963, 84);\n// Виконуватися на сцені, демонструватися на екрані (про виставу, кінофільм і т. ін.). Пам'ятаю першу ластівку «нового» репертуару — комедію Гоголя «Ревізор», що йшла прем'єрою в сезоні 1907 року [в театрі М. К. Садовського] (Минуле українського театру, 1953, 158); Нарешті, починають іти картини, що в їхньому творенні я брав неабияку участь (Юрій Яновський, II, 1958, 14);\n// Удаватися в процесі чого-небудь; виходити (у 13 знач.). Як не билася з ним мати, як не вговорювала учитися, панства добувати, — та нетерплячому Василеві хотілося його зразу добути, а воно зразу не давалось, не йшло (Панас Мирний, IV, 1955, 114); Що як що, а співанка у штольні, сто метрів під землею, не йшла (Іван Франко, IV, 1950, 27);\n// безос. Він вийняв денцівку. Зразу йому не йшло, мелодія не давалась (Михайло Коцюбинський, II, 1955, 309); Листи я завжди увечері пишу, бо вдень трудно зібратись, якось не йде (Леся Українка, V, 1956, 13);\n// Мати ту чи іншу можливість розвиватися, рости й т. ін. Господарство його ішло лучче [краще], ніж у кого іншого (Квітка-Основ'яненко, II, 1956, 254); — Городи і садки в нас не йдуть: солонець (Дніпрова Чайка, Тв., 1960, 113).\n♦ Іти на (в) лад див. лад; Іти на добре (краще) — ставати кращим, розвиватися в потрібному напрямку. Що там журитись, коли все йде на краще (Михайло Коцюбинський, II, 1955, 38); Іти на користь див. користь; Іти прахом — пропадати. З натури нечепурна, неохайна, Олександра зовсім опустила руки. Хай все йде прахом! (Михайло Коцюбинський, I, 1955, 26); Іти шкереберть — розладнуватися. В перші два дні Іванові Юхимовичу здавалося, що все йде шкереберть. Де люди? Ніде не видно людей. Ні в полі, ні на будівництві. Невже всі розбіглися?.. (Микола Руденко, Остання шабля, 1959, 365); Іти як з каменя див. камінь; Іти як з маслом (по маслу) див. масло; Іти як по-писаному — відбуватися, здійснюватися успішно. Грають, вражі хлопці, дуже добре, — все йде у їх як по-писаному (Панас Мирний, V, 1955, 419); Щоб тобі (вам) з води й [з] роси йшло — уживається як традиційне побажання легкої удачі, успіху в чому-небудь. — Дай тобі, боже, щоб був здоровий, як вода, багатий, як земля, щоб тобі з води й роси йшло! (Ганна Барвінок, Опов.., 1902, 495); Як (мов і т. ін.) з води йде див. вода.\n17. Падати зверху, литися (про дощ, сніг тощо). Надходить важка біла хмара і починає йти сніг (Леся Українка, III, 1952, 264); Чорна хмара наступила, Став дощик іти (Степан Васильченко, III, 1960, 193); Недаремно за віки склалося в народі таке прислів'я, що дощ іде не тоді, коли просять, а тоді, коли косять (Радянська Україна, 27.VII 1962, 3);\n// Виливатися, просочуватися (про струмінь води, кров). Достатку і багатства пройшли злоті літа, Млин став... не йде вода (Микола Зеров, Вибр., 1966, 119); Осколок витягнуто. — Засмоли, Денисе! — каже Хома землякові. Денис заліплює ранку бинтом. — І кров не йде! (Олесь Гончар, III, 1959, 278).\n18. Бути розташованим певним чином; мати певний напрямок. Враз перед нами з'являється пірамідальна гора.., а од неї півколом йде височенний хребет (Михайло Коцюбинський, III, 1956, 139); Насцені видко чверть цирку з глядачами і частину арени. Лавки йдуть чверть-кругом (сегментом) у три поверхи (Леся Українка, II, 1951, 510); Над каною [коминком] стоїть у мене побільшена картка жінки в купальному костюмі.. Через ріжок іде напис (Юрій Яновський, II, 1958, 20);\n// Вести, виходити кудись (про вікна, двері тощо). З сіней йшло троє дверей на всіх трьох стінах (Нечуй-Левицький, III, 1956, 38); Сходи йшли до води (Леонід Первомайський, Мандрівник, 1935, 38);\n// Простягатися, тягтися (про шлях, колію і т. ін.). Шлях на поле йшов яром, понад панським садком (Панас Мирний, IV, 1955, 223); Шахта. В чорну глибінь штреку йдутьрейки (Юрій Мокрієв, П'єси, 1959, 234);\n// Посідати певне місце в переліку, композиції твору тощо. Далі йшло коротке описання життя на селі (Леся Українка, III, 1952, 583).\n19. Брати початок; походити від чого-небудь; завдячувати своїм існуванням чомусь. [Єпископ:] Нема на світі влади, окрім тої, що йде від бога (Леся Українка, II, 1951, 234); — Усі мої біди, певно, йдуть від нашого прізвища — Щасні. На прізвище — щасні, а насправді — нещасні (Юрій Збанацький, Єдина, 1959, 129); Шекспір устами одного з своїх героїв каже: «.. Вище за все — це честь, яка іде не від предків наших, а від наших подвигів» (Вітчизна, 5, 1956, 156).\n20. Кидатися на принаду, потрапляти в сіті, у пастку. — Налови він їздив удень і вночі, риба йому йшла до рук, як приворожена (Юрій Яновський, II, 1958, 49); * Образно. Я мов досвідчений лікар, що, в кубку підносячи дітям Прикрий напій полиновий.., Спершу обмазує вінця густим нерозсиченим медом, І молода нерозважність дитячого віку відразу Йде на ту хитру принаду (Микола Зеров, Вибр., 1966, 152).\n21. Даватися, видаватися постійно (про платню, подарунки тощо). — І їсти тобі є, і пити тобі є... Ще й плата тобі йде до того... (Панас Мирний, IV, 1955, 358); А я, було, пір'ячко деру, хату підмету, а потім і пряду, дак [так] і на мене шматок хліба йде (Ганна Барвінок, Опов.., 1902, 355);\n// Нараховуватися (про суму грошей, проценти тощо). [Другий левіт:] Мене послав начальник до рахунків. Майстрам гарамським саме йде розплата за їх роботу при царських палатах (Леся Українка, II, 1951, 132); — Хіба ж від заводу тільки робітникам заробіток! Адже їм [господарям] теж прибуток іде... (Андрій Головко, II, 1957, 599).\n22. перев. із запереч., розм. Уживається в зворотах, що характеризують фізичний або психічний стан людини: сон не йде — не спиться, слова не йдуть — не хочеться говорити й т. ін. Альоша перевертався на другий бік, стискав повіки, але сон не йшов (Іван Микитенко, II, 1957, 188);\n// кому. Не мати охоти, бажання їсти, пити що-небудь. [Юхим:] Щось мені не йде сьогодні чарка: хай уже ти сам вип'єш її до обіду (Степан Васильченко, III, 1960, 89).\n♦ Іти в непам'ять див. непам'ять; Не йде в голову що — не запам'ятовується, не сприймається що-небудь. [Галя:] Не всякому.. та наука дається. Інший, бог знаєу як трудиться, а воно не йде та й не йде в голову (Панас Мирний, V, 1955, 134); Не йде в рот (горло) кому — хтось не має апетиту. Принесли їй і хліба, і паляниці, і якої то страви не понаносили! Так нічого їй і в рот не йде! (Квітка-Основ'яненко, II, 1956, 287); Маруся не могла їсти. Проковтнула кілька крихот і мовчки вертала кулешу Юрчикові.. — Не можу, голубчику. В горло не йде (Гнат Хоткевич, II, 1966, 276); Не йде на думку див. думка; Не йде на душу див. душа; Не йти з голови (думки) кому — не забуватися, постійно турбувати когось. Сон та вчорашній вечір не йшли йому з голови, дратували нерви (Михайло Коцюбинський, I, 1955, 163); Веселим, з гостинцями, з жартівливими приспівками — таким зараз пригадався Данькові батько і, пригадавшись, все чомусь не йшов з думки (Олесь Гончар, II, 1959, 137).\n23. Діяти, працювати (про механізми). — Небагато варта [січкарня], — сказав я, премудро оглянувши скриньку. — Дуже старосвітська, тяжко буде йти! (Іван Франко, II, 1950, 40); Біля другої гармати двоє. Один, поранений у голову, витягає великого залізничного годинника. Прикладає до вуха, слухає, чи йде (Олександр Довженко, I, 1958, 59).\n24. за чим. Наставати за чим-небудь, змінювати щось (перев. про однорідні поняття). Голова в нього хитається в такт пісні, і слова йдуть за словами, немов верблюди в пустині (Михайло Коцюбинський, II, 1955, 131); Гарматні постріли йдуть один за одним (Олександр Довженко, I, 1958, 54); І видобуток все зроста, і ось уже в Південній іде ритмічно, точно, влад за циклом цикл (Петро Дорошко, Три богатирі, 1959, 50);\n// за ким, перен. Супроводжувати кого-небудь, слідувати за кимось. Крізь шибки вікон, з городів і з-за плотів йдуть вслід за паном сотні очей (Михайло Коцюбинський, II, 1955, 60); Ця думка му лила йому серце, йшла за ним усюди, як тінь (Михайло Коцюбинський, I, 1955, 89); — Л, Л! — вигукував темпераментний, жвавий, як завжди, Хаєцький. — Всюди йдеш ти за нами!.. (Олесь Гончар, III, 1959, 99).\n25. чим. Робити хід у грі. Іти конем; Іти сімкою.\n26. у що. Входити до складу чого-небудь. Проти того плану видання, що подаєте, нічого не маю, хай в 3-й томик ідуть дрібні оповідання, переважно нові (Михайло Коцюбинський, III, 1956, 225).\n27. на що, рідко. Перетворюватися в щось, ставати чимось. Ну і нехай безумний [отаман] гине, іде на гній... На те й війна (Володимир Сосюра, I, 1957, 420); Шепоче він: «Хай ворог гине, іде на вітер і на дим» (Володимир Сосюра, II, 1958, 413).\n♦ Іти в зав'язь див. зав'язь.\n28. розм., рідко. Те саме, що ли́чити 1. Іде, як корові сідло (Українські народні прислів'я та приказки, 1955, 304); — А їй голуба стьожка й зовсім не йде... (Андрій Головко, I, 1957, 150);\n// безос. [Ганя:] Дідусю, дідусю... [Макар:] Що? [Ганя:] Як мені в цій сукні? Іде? (Олександр Корнійчук, II, 1955, 180).\n29. на кого, розм., рідко. Призначатися комусь для взування, для вдягання. Через літо вони [чоботи] дурно стояли, зате взимі йшли або на Аницю,.. або на Йвана (Лесь Мартович, Тв., 1954, 44).\n30. тільки 3 ос. одн., безос., розм. Добре, згода. — Федір Іванович, вип'ємо! — крикнув Власов. — Іде! Урраа! — глухо пронеслося по темному погребі (Панас Мирний, IV, 1955, 135).\n♦ Голова [йде] обертом (кругом) див. голова; Далі йти нікуди — уживається для вираження обурення, розпачу, незадоволення станом речей, чиєюсь поведінкою тощо. — Ну, добалакався до краю. Коли вже справника з заробітчанами змішав в одну купу — далі йти нікуди. Досить! (Андрій Головко, II, 1957, 196); Іди та знай — якби знати. Мати занедужала і тепер жалкує, що дочку з дому пустила. Іди та знай, де спіткнешся (Василь Кучер, Черв, вогонь, 1959, 4); Іти вгору див. вгору; Іти в заклад див. заклад; Куди [наше] не йшло — нехай так. Вже в комсомол записався [Троян], а про чортів торочить! Ну, хай би, куди не йшло, розповідав казочки, а це господарів рівняє до нечистої сили (Михайло Стельмах, II, 1962, 307); [Не] йти в рахунок див. рахунок.\nСловник української мови: в 11 томах. — Том 4, 1973. — Стор. 53.


Огляд 16-го туру чемпіонату України з футзалу - Новини спорту Львів Футбол\nОгляд 16-го туру чемпіонату України з футзалу\n03 березня 13:57\n"Мама міа! Ось це так тур!" - видихнули вболівальники з фінальним свистком останнього поєдинку 16-го туру. 39 забитих м'ячів у п'яти матчах, 15 - в одному, купа пенальті і 10-метрових, а також маса інтриги - і не згадаєш, коли подібне відбувалося в Екстра-лізі в останній раз...\nЛокомотив - чемпіон, в Енергії і Титан-Зорі проблеми, а Приват нарешті заграв. Як і належить доброму чемпіонату, "найсмачніші" завдання вирішуються у надпринципових матчах сильних суперників. За такою битвою спостерігали у Харкові, де місцевий Локомотивобіграв львівську Енергію і виграв регулярний чемпіонат. Нехай в цілому це нічого не значить, але все-таки Локо зайвий раз підтвердив реноме чемпіона - перше місце видобуто по-чемпіонськи, в боротьбі з гідним конкурентом, а не в матчі з тим же "Приватом" (7:1 або 6:3).\nХоча як для "енергетиків", так і для самих "залізничників" поєдинок вийшов дуже натужним. Начебто команди і в хорошому стані, але витиснути з себе максимум і заграти дійсно потужно не могли. Ні, вони обидві атакували, але самі атаки мали бліднуватий відтінок і не несли справжньої гостроти (тому не дивно, що долю поєдинку вирішив нехитрий удар здалеку низом, який Кардаш пустив поміж ніг). Загалом же Локомотив атакував у своєму дусі, але без частої гри на стовпа і фірмових розворотів Білоцерківця, а Енергія намагалася чіплятися попереду за рахунок Кузя, але теж не виходило.\nДругий тайм взагалі вийшов ламаним, коли пішла якась втрата концентрації. Спочатку Рогачов витратив можливість забити з пенальті, потім також жахливо пробив з "точки" і Писько, Павленко зарядив у штангу з 10-метрового, а Овсянніков взагалі був видалений, рукою перервавши політ м'яча у ворота...\nА після матчу тренер львів'ян Максим Павленко взагалі заявив, що "Локомотив нічого не дозволив створити" і "гра з боку Енергії вийшла змістовною". Зрозуміло, що варто робити виноску на статус Локомотива, але якщо брати загалом, у "енергетиків" намітилась невелика криза перед плей-офф: гра в атаці не ладиться на всі 100, м'ячів пропускається в середньому по три, друга четвірка переживає трансформації... У підсумку в останніх чотирьох турах Енергія порадувала лише чотирма очками, поступившись Кардиналові й Локомотиву, вигравши у Лукаса і зігравши внічию з Приватом. Тепер галичани аж п'яті, і якщо львів'яни розраховують на фінал плей-офф, саме час задіяти всі козирі ("якщо, звичайно, вони у вас є").\nТакож не зовсім зрозумілі речі відбуваються і з Титан-Зорею. Восени ніхто не міг відвезти очки з Покровського, а тут на тобі: вже другий матч команда Віталія Соломки програє вдома, в загальному намалювавши серію з трьох поразок поспіль. На цей раз "титанівці" поступилися ЛТК. Покровчани і забили першими (Мілінький засмутив свій колишній клуб), але потім послідував провал в середині першого тайму і нездатність засмутити ЛТК хоча б двічі... Явно забуксував Титан, і ця пробуксовка різко зменшує перспективи команди в плей-офф.\nТаким становищем справ користується Ураган, який нещодавно повернув собі шосту сходинку, а тепер посилено зміцнює позиції. Хоча перед виїздом в Кривий Ріг на матч з Приватом ніхто не гарантував 100-відсоткового успіху команді Івана Скіцка. Ні, "дракони", як і раніше, прогресують і обростають м'язами. Але і Приват почав грати! Вже другий тур поспіль під керівництвом Раміса Мансурова криворіжці забивають по три м'ячі і по-справжньому претендують на перемогу. Мансуров зумів по-своєму вдихнути в команду життя, поставив гру в атаці і навчив футболістів не губитися при будь-якому сценарії. Навіть пропустивши на початку поєдинку, Приват без особливих проблем відігрався і вийшов вперед, а потім забив ще й міг збільшувати свій актив. Звичайно, проблеми в обороні відгукнулися, але все ж криворіжці набагато краще тримають удар і більш близькі до поняття "результативний футзал".\nНу а Кардинал-Рівне, як завжди, на своїй хвилі. Після поразки в Кубку України (від Енергії - 1:3) команда Сергія Піддубного розгромила СумДУ - 8:4, але сам Піддубний після гри дає інтерв'ю з виразами "у грі багато браку, сумбуру і бардаку". Власне, так воно і є. З індивідуальностями у Кардинала все в порядку: Волянюк терзає оборону, Сондак завжди з'являється в потрібному місці і в потрібний час, Маринюк роздає, Танський і Ситник забезпечують другу хвилю атак... Але загальний малюнок гри постійно змазується, коли працюють тільки окремі зв'язки, а не весь механізм в цілому. Хоча спочатку Кардинал зіграв дуже впевнено, вже до перерви відвантаживши сумчанам чотири сухих м'ячі. Після відпочинку господарі продовжили в тому ж дусі, але тут вже почався той самий сумбур і бардак, що дозволило СумДУ за 12 хвилин забити чотири голи.\nНа цей раз виділимо відразу дві особливості. Перша - подвиг Спортлідера, який переміг Лукас на його полі з рахунком 8:7. Спортлідер показав, що таке вміло тримати свою "синього птаха щастя". Адже навіть нічия ставила під сумнів друге місце хмельничан. Команда Віктора Мглинця це розуміла і зуміла створити справжній подвиг, постійно відіграючись після феєрії господарів і Цвєлих зокрема. Так, почав Спортлідер жахливо, геть забувши про оборону. У підсумку Лукас постійно виходив в атаки проти одного гравця, досить спокійно реалізовуючи більшість.\nІ доки хмельничани не зрозуміли, що крім атаки треба приділяти увагу й обороні, становище не вирівнялося. Ну а коли ж "лідери" все-таки схилили шальки терезів на свою сторону, почався справжній трилер. Коли Цвєлих на 40-й хвилині з 10-метровго впевнено катнув м'яч "поміж" Лисенка, всі вже подумали: "Спортлідеру не відігратися, бути нічиїй". Але тут-то гості і довели, що їх прогрес не примарний, і що вони вміють відстояти своє. Остання атака, гра до останнього Рибака, який в падінні робить результативну передачу, і Доманський забиває вирішальний м'яч, зберігаючи для Спортлідера другу сходинку!\nДруга ж фішка туру полягає ось у чому: досі, маючи двох явних аутсайдерів (Приват, СумДУ), Екстра-ліга не визначилася з повним набором учасників плей-офф. Так, сім з них відомі напевно, а от з восьмим місцем - поки питання. Адже СумДУ, незважаючи на 4-очкове відставання від Лукаса, як і раніше плекає надію. Тим більше, календар сприяє: у 17-му турі сумчани приймають саме Лукас, а в 18-му грають з Приватом (а Лукас - з ЛТК).\nТут би кожному гравцеві Спортлідера віддати по шматочку Оскара. Безумовно, у складі хмельничан поверталися додому не тільки героями туру, але і всій весняній частині. Тому Спортлідеру в музей клубу відправимо пачку "Медалей за відвагу", але головний приз все-таки залишимо в Кременчуці. Так, Лукас програв, але Валентин Цвєлих... Цар! Що ще скажеш? У суботу був саме його вечір: ще ніхто в цьому сезоні так хвацько не починав матч, оформляючи хет-трик за 10 хвилин. Ну а на 40-й хвилині матчу Цвєлих дав зрозуміти: в Екстра-лізі з'явився перший "пента-трик" - відразу п'ять голів в одному поєдинку.


Серверні шафи телекомунікаційні - купити у виробника - IPcom\nТелекомунікаційні шафи і стійки ipcom\nСЕРВЕРНА ШАФА IPCOM С-18U-06-10-ДС-ПГ-1\nСЕРВЕРНА ШАФА IPCOM С-24U-06-06-ДС-ПГ-1\nСЕРВЕРНА ШАФА IPCOM С-24U-06-08-ДП-ПГ-1\nСЕРВЕРНА ШАФА IPCOM С-24U-06-10-ДС-ПГ-1\nСЕРВЕРНА ШАФА IPCOM С-24U-08-08-ДС-1\nСЕРВЕРНА ШАФА IPCOM С-33U-06-06-ДП-ПГ-1\nСЕРВЕРНА ШАФА IPCOM С-33U-06-08-ДП-ПГ-1\nСЕРВЕРНА ШАФА IPCOM С-33U-06-10-ДП-ПГ-1\nСЕРВЕРНА ШАФА IPCOM С-33U-06-10-ДС-ПГ-1\nСерверні шафи і стійки всіх типів\nКомпанія «IPcom» - український виробник телекомунікаційних шаф для серверного обладнання. Ми розробили широку номенклатуру конструкцій для розміщення модулів в стандартних корпусах rackmoumt шириною 19 дюймів і висотою, кратній монтажної одиниці (юниту) U в 1,75 дюйма. У каталозі представлені:\nВідкриті телекомунікаційні стійки - шафи без бічних стінок, несуча основа яких дозволяє кріпити мережеве обладнання та регулювати його по глибині. Застосовуються для упорядкованого розміщення серверів, комутаторів, маршрутизаторів, модемів, жорстких дисків. Дають простий доступ для обслуговування, але не забезпечують захист і підтримку мікроклімату.\nЗакриті мережеві шафи і ящики під сервер - металевий кожух захищає розміщене всередині шафи мережеве обладнання від випадкових або навмисних пошкоджень. На дверцятах присутній замок. Це оптимальний вибір, якщо в будинку не можна виділити окреме приміщення під серверну.\nАнтивандальні серверні ящики і шафи - конструкція перешкоджає злому за допомогою підручних механічних інструментів.\nВсепогодні комунікаційні шафи для серверного обладнання - стабільний мікроклімат забезпечується вентиляторами, кондиціонером і обігрівачами. Передбачена теплоізоляція від навколишнього середовища і стійкість до різних погодних умов, в тому числі опадів.\nМи виготовляємо серверні шафи відповідно до українських та світових стандартів. Всі конструкційні матеріали - відмінної якості. Внутрішні і зовнішні поверхні забарвлюються надійними полімерно-порошковими складами з високою адгезією до металу і відмінним захистом від корозії. Мережеві ящики нашого виробництва відрізняються тривалим експлуатаційним терміном.\nКупити телекомунікаційну шафу за ціною виробника\nФірмовий інтернет-магазин компанії «IPcom» пропонує купити серверну шафу оптом і в роздріб:\nВ асортименті всі затребувані розміри і конструкції шаф і ящиків для серверного обладнання.\nНа складі завжди в наявності достатній запас, але якщо вам потрібна дуже велика партія, ми виготовимо її в стислі терміни.\nЯк виробник, запропонуємо вигідну ціну на шафу для сервера.\nІноді для вирішення вузької технічної задачі потрібен серверна шафа особливої конфігурації. Ми можемо розробити проект і виготовити виріб на ваше замовлення. Ціна в цьому випадку розраховується індивідуально.\nДоставка комунікаційних шаф для будинку, офісу і виробничих підприємств - по всій Україні\nВиробництво шаф для серверного обладнання знаходиться в Харкові. У Києві та Львові відкриті наші представництва. У цих містах за попередньою домовленістю з менеджером замовлення можна забрати самостійно. В інші міста України висилаємо продукцію зручною вам транспортною компанією.


Незаконна забудова під Біличанським лісом: активісти пішли в атаку | Українська правда - Київ\nПостійна адреса публікації: http://kiev.pravda.com.ua/columns/59d5ddefd1365/\nНезаконна забудова під Біличанським лісом: активісти пішли в атаку\n05.10.2017 13:00 __ Микола Шаміч\nНезаконне будівництво поблизу Біличанського лісу в Києві не будуть продовжувати. Таку обіцянку дала Святошинська РДА на зустрічі з мешканцями району.\nПопри це забудовники залили фундамент просто біля Національного парку на Новобіличах. Важка техніка запрацювала через день після засідання робочої групи в РДА.\nВночі 4 жовтня місцеві мешканці повалили вагончик забудовника у котлован. Тут, поблизу Біличанського лісу в Києві, він захопив ділянку без будь-яких документів на землю.\n"Громада Новобіличів шокована зухвалістю забудовника та злочинною бездіяльністю влади та поліції, яка змушує їх вдаватися до більш рішучих дій для захисту свого життєвого простору", – коментує ситуацію депутат Київради, "свободівець" Прохор Антоненко.\nВночі активісти облили вагончик сумішшю, яка неймовірно смердить. Раніше місцеві неодноразово викликали поліцію, аби припинити незаконні дії забудовника. Правоохоронці зафіксували заливання свіжого бетону.\n"Бетон заливають не для будинку. Переконаний, це псевдофундамент. Саме по ньому проведуть геозедичну зйомку. Показуха для того, щоб довести чиновникам, що тут колись нібито був фундамент", – каже Дмитро Красільніков, активіст із Новобіличів.\nПонад тиждень на місці незаконної забудови працює важка техніка. Як тільки це побачили місцеві активісти – одразу викликали поліцію. Правоохоронці вперше за три місяці війни громади проти забудовника зупинили будівництво.\nНа місці події будівельники дали слухавку патрульному поліцейському. Вони намагалися пояснити, що мають всі необхідні документи. Представник правоохоронних органів не повірив на слово і зупинив роботи. Екскаваторника запросив до райвідділу для пояснень.\nТа наразі екскаватор продовжує роботу у незаконно виритому котловані. Майданчик не огороджений, що становить загрозу для мешканців.\nПравозахисниця Олена Бардіна наголошує, що до зустрічі в Святошинській РДА правоохоронці взагалі займалися бездіяльністю:\n"Коли активно рили котлован без належних документів, ми викликали поліцію по кілька годин підряд. Скаржились на бездіяльність святошинських правоохоронців. Наразі справу про бездіяльність поліції направлено до суду", – каже Бардіна.\nСвятошинська РДА провела два засідання комісії щодо обстеження та ідентифікації будівельних майданчиків за участі забудовника та мешканців прилеглих будинків.\n"На першому засіданні головуючий намагався звести обговорення до благ, які отримають місцеві мешканці від забудови – типу лавочки, ліхтарики. Тоді як ми намагалися звернути його увагу на те, що будівництво незаконне і в забудовника немає документів на землю", – розповідає активістка Віта Думанська.\n"Забудовник обіцяв надати документи. У принципі, це він обіцяє з початку серпня, проте оригінального техпаспорта незавершеного будівництва за 1993 рік так і не показали. Натомість цього разу принесли геодезичну зйомку щойно залитого фундаменту", – додає Думанська.\nПредставник забудовника на зустрічі в райраді підтвердив, що до з'ясування обставин будь-які роботи на Обухівській буде припинено:\n"На минулому засіданні комісії ми підтвердили, що поки не будемо будувати. І що, за тиждень ви бачили, щоб щось будували? Ні, не будували", – каже представник забудовника адвокат Касьяненко.\nКоли відновились роботи, ми поцікавилися в адвоката, чому нехтують домовленостями.\n"Про це (поновлення робіт – ред.) мені нічого не відомо. Я уже два тижні на лікарняному. Крім того, я не уповноважений коментувати цю справу", – відповідає Касьяненко.\n"Після поновлення робіт я зателефонувала представниці забудовника, яка була на засіданні робочої групи в РДА. Пані Ветрик підтвердила, що документи вони купили у 2014 році. Вона сказала саме документи, а не об’єкт чи недобуд. Це промовисто підкреслює "законність" цієї забудови", – каже Віта Думанська.\nМісцеві мешканці кілька разів зносили паркан на території незаконної забудови. Зараз же забудовник веде роботи без огородження. Це грубе порушення норм будівництва.\n"Будівельна мафія за головування мера Кличка просто процвітає. Попри протести громади і знесення паркану забудовник продовжує роботи на самозахопленій земельній ділянці та з підробленими документами.\nНаписано чисельні депутатські звернення до контролюючих органів з вимогою зупинити незаконне будівництво біля Біличанського лісу, але роботи продовжуються. Колись терпець киян увірветься", – зауважив Прохор Антоненко\nМикола Шаміч, мешканець Новобіличів, спеціально для УП


Читаємо уривок з нової книжки Марка Лівіна "Рікi та дороги" - L’officiel\nУкраїнський письменник та журналіст Марк Лівін написав книжку “Рікi та дороги”. Це складна і трохи болюча, але все одно світла історія про людей із аутизмом та їхній непростий світ, до якого варто долучитись кожному. “Рікi та дороги” поступлять у продаж з 15 вересня: перша презентація книжки відбудеться 16 вересня у Львові, в музеї етнографії, у рамках Форуму видавців. Після цього книга разом із автором відправиться у тур містами України, який закінчиться 2 жовтня в Києві. Як пише сам Марк, у цих презентаціях він не планує говорити про книжку чи зачитувати уривки – обговорюватиметься сама проблематика твору. І, на нашу думку, це й на краще: все одно уривок, що є зав’язкою історії, ви можете прочитати прямо зараз на L’Officiel Online.\nТрохи раніше я згадував про маму й тата, а ще про бабусю. Думаю, треба розповісти про все, щоб не було плутанини.\nДо дванадцяти років я жив разом із мамою й татом. Підлога в нашому будинку була вистелена дубовим паркетом, я досі пам’ятаю, як мої босі ноги ним лопотіли, і це був дуже хороший звук — звук мого дитинства. Я дуже давно його не чув. Ще в нас були холодні гранітні сходи в коридорі, на яких я любив сидіти влітку, горище з речами й підвал, який приємно пахнув сирістю та пилом.\nМама часто смажила налисники на кухні й наспівувала пісень із радіо, від неї пахло корицею та цукровою пудрою.\nНайбільше у світі я любив мити з мамою посуд, у нас був особливий ритуал: мама набирала повнісіньку раковину гарячої води, додавала в неї мила, і вода ставала пінною. Мама давала мені білий вафельний рушник, а сама занурювала руки в піну та спочатку мила глибокі тарілки і давала їх по одній мені, а я їх брав обома руками й витирав, а потім вона мила звичайні тарілки і давала їх мені. І на всіх тарілках були намальовані квіти й собака з одного боку, а з іншого — хлопчик і дівчинка, тобто їхні силуети, і я постійно фантазував, що вони з цих тарілок вискакують і живуть своїм життям, поруч із нами, і хлопчика звали Гензель, а дівчинку Ґретель, бо це була моя улюблена казка, і найбільше мені хотілося знати, як їм вдавалося жити в хатинці з пряників і не поїсти всі меблі. Мама казала, що вони їх трохи надкушували.\nПотім я складав усі тарілки в шафу; я знав, що:\nглибоких тарілок у нас 8;\nі звичайних тарілок у нас 12;\nі ложок у нас 13;\nі 14 виделок;\nа 1 має погнуті зубці.\nА якщо ми мили посуд довго, мої пальці трохи розмокали від того, що я брав мокрі тарілки, і ставали зморщеними, але мене це тішило, і мама казала, що в мене пальці як у дідуся, і ми з нею з цього дуже сміялися.\nТато рідко бував удома, їздив у постійні відрядження. Я знав, що він там будує щось дуже велике. Поки тата не було, я забував його вигляд, і після деяких неприємних випадків мама за кілька днів до його повернення показувала мені нашу спільну фотографію й казала, що це тато, що він за кілька днів приїде і буде з нами. Але я все одно забував, яке в нього обличчя, але пам’ятав його зачіску, і, коли він повертався й присідав переді мною, я руками робив «їжачка» на його короткому волоссі — так ми з ним віталися.\nЯкось після повернення тато зробив мені апарат мисливців за привидами з бластером і пасткою на гумці. Коли майстрував, сильно поранив руку, і ми утрьох із мамою їздили до лікарні, щоб йому наклали пов’язку. А коли повернулися додому, я взяв апарат до рук і побачив, що на ньому було трохи крові. Та він був точнісінько такий, як у фільмі, і від цього мені стало радісно,і я тягав його на спині, сподіваючись, що хоча б один привид трапиться мені на очі. Я уявляв, як без страху наводжу на привид бластера, який ловить його, немов би в сітку, і кидаю пастку, і його в неї затягує. Але привидів не було ні в саду, ні в підвалі,ні на горищі.\nТоді я вирішив пошукати їх під ліжком — заліз, а там було дуже тихо й затишно, і пахло пилом, і ще якісь книжки розкидані навколо. І привидів там не було, і я вмостився і задрімав, а прокинувся від галасу й тупотіння паркетом, але не такого, як моїми босими ногами, а від важкої тупанини дорослих. І тато кричав на маму і називав її різними словами (тепер я розумію, що це були найгірші слова, які я міг знати, — чув їх від однокласників; і це,\nнапевно, були слова «шльондра», «повія», бо тільки їх можна викрикувати так голосно). І тепер я знаю, що він кричав через те, що мама його зрадила і хотіла з ним розлучитися. А тоді я нічого не розумів, і мені було дуже страшно, і хотілося втиснутися в підлогу.\nА потім тато сильно грюкнув дверима.\nІ задзвеніло скло.\nІ мама з переляку впустила тарілку на підлогу.\nІ було чути ще один дзенькіт, а потім я ще почув, як тато щоськричить сусідові через дорогу.\nВідтак я нічого вже не розумів, світ від мене відсторонився,і я знову був наче за склом, і до мене не проникав жоден звук.\nАле він, напевно, кричав щось типу: «Олесю, виходь! Виходь, кому кажу, бо зараз виб’ю вікна й заріжу тебе до бісової матері! Чуєш, Олесю?» Він, напевно, довго ще кричав і вчиняв інші страшні речі, але я засунувся ще далі, і не визирав, і вже не пам’ятаю, що було потім. Але коли отямився й виліз із-під ліжка, у квартирі всюди світилося, і було тривожно, і нікого не було, і вікно в коридорі з гранітними сходами було розбите, і вітер тріпав фіранку, а на підлозі в кухні валялася розбита тарілка з хлопчиком і дівчинкою, і собакою, і їх у будинку стало одинадцять. Потім прийшла мама й побачила, що я дивлюся на розбиту тарілку. Вона хотіла щось сказати, але в неї зовсім\nне було голосу, і рука була забинтована, і вона плакала, і спробувала притиснути мене до себе, а я її вдарив, тому що вона нічого не пояснила і не попередила, що хоче мене обійняти. Мама тоді присіла поруч зі мною та простягнула свою долоню, ніби віталася, і прошепотіла, що шукала мене всюди, але мене ніде не було. І вона сильно перелякалася, бо я не самостійний і навколо мене багато людей, які можуть мені нашкодити. І через це вона зовсім зірвала голос, бо постійно гукала й гукала, а мене ніде не було. А я був під ліжком.\nТата не було вдома два дні. Його закрили в міліції.\nКоли він прийшов, то спочатку ні з ким не розмовляв і був дуже злим. Про всяк випадок мама зачинилася зі мною в іншій кімнаті. А він тоді стукав і просив, щоб ми виходили, казав, що пробачить її. А мама притискалася чолом до дверей, і не виходила, і просила, щоб я сидів тихо. А тато тоді злився і знову кричав їй погані слова, про які я вже згадував. І так було кілька днів поспіль, поки він знову не поїхав у відрядження, і я зовсім забув про апарат мисливців за привидами, бо мама плакала, і плакала,і плакала.\nІ я не хочу всього цього пам’ятати — я хочу згадувати свої розмоклі від води пальці або як навесні за вікном цвів бузок і люди схилялися його понюхати, коли проходили повз.\nЯ хочу згадувати, як шуміла ріка під час зливи, як пахла падана алича у дворі біля підвалу, хочу згадувати запах літніх протягів у порожньому будинку, і маму, яка смажить налисники і миє зі мною посуд, а не плаче, і тата, якого я впізнаю по фотографіях і який робить найкращі апарати мисливців за привидами, а не кричить.\nОдного ранку приїхала бабуся й забрала мене.\nМами не було вдома. Я пам’ятаю, як жував свіжий хліб у автобусі й лічив стовпи за вікном, але це була ще не усвідомлена лічба, коли я «привласнюю» стовпи, щоб зрозуміти світ навколо. Це було механічне лічіння: просто тому, що вони є, але від них мені жодної користі.\nТак я став жити в бабусі за сорок кілометрів від дому. Пам’ятаю, що попервах у мене боліло все тіло, і я не хотів ні з ким розмовляти, і сумував, бо забув удома свій апарат, але це була брехня, бо насправді я сумував за мамою, і не знав, що з нею, і мені ніхто нічого не казав, і думаю, що це був злочин проти мене, бо я мав право знати, зі мною треба було поговорити, може, тоді б я простіше ставився до життя.\nІ я знову й знову подумки перемотував на початок ситуацію з порожнім будинком, і звуком тарілок, що розбиваються, і мамою навколішках, яка простягає мені руку, щоб привітатися. І я хотів би забути це, і думати лише про бузок і таке інше, але ми не вибираємо спогади, як не вибираємо сни. Та снів у мене немає зовсім, а є поки що тільки спогади. І я дуже хочу, щоб мені нарешті щось наснилося, бо тоді стане трохи ліпше.


д) Правові обов язки, що не мають самостійного статусу\nB іншому зв’язку ми уже вказували, що, коли норма вимагає певної поведінки, а інша норма встановлює санкцію на випадок невиконання цієї першої норми, між обома ними виникає суттєвий зв’язок.\nЦе особливо стосується того випадку, коли нормативний порядок упроваджується саме як обов’язковий — упроваджується за рахунок того, що передбачає санкцію як примусовий акт у випадку поведінки протилежного характеру. Як наслідок, поведінка — коли розглядати її з точки зору цього порядку — може розглядатись як обов’язкова лише настільки, наскільки поведінка протилежного характеру є умовою санкції (якщо поведінка відбувається в рамках правового порядку, вона розглядається і з правової точки зору). Якщо правовий порядок — наприклад, прийнятий парламентом закон — містить норму, котра передбачає, що слід поводитися певним чином, а також уміщує й іншу норму, яка передбачає санкцію в разі недотримання першої норми, тоді перша норма, маючи суттєвий зв’язок із другою нормою, не є самостійною. I коли друга норма визначає позитивно умову, з якою пов’язана санкція, то перша норма буде зайвою з точки зору законодавчої технології.\nЯкщо, наприклад, цивільний кодекс містить норму, згідно з якою позичальник за угодою повинен повернути кредиторові позику, а також уміщує норму, котра проголошує, що, коли позичальник не виконує цієї угоди, то, за позовом кредитора, має відбутися конфіскація майна позичальника, тоді все, що передбачається першою нормою, міститься в другій неґативно у вигляді умови. Сучасний карний кодекс переважно не містить жодних норм, у яких — мов у Десяти Заповідях — заборонялися б убивство, подружня зрада та інші делікти, а обмежується тим, що передбачає штрафні санкції стосовно певних обставин справи. Тут чітко простежується те, що норма «Не вбий» є зайвою у тому випадку, коли чинною є норма «Хто вб’є, того буде покарано».\nОтже, правовий порядок забороняє певну поведінку саме тим, що він пов’язує з цією поведінкою санкцію, або ж вимагає певної поведінки, передбачаючи санкцію у випадку протилежної поведінки. Несамостійними правовими нормами є також ті, які позитивно дозволяють певну поведінку. Адже вони лиш обмежують сферу чинності правової норми, яка таку поведінку забороняє тим, що передбачає санкцію для поведінки протилежного характеру. Про норму, що дозволяє необхідну оборону, вже йшлося вище. Особливо чітко взаємозв’язок між цими обома нормами простежується у статуті OOH, який параграфом 4 статті 2 забороняє всім членам організації застосовувати насильство (на цей випадок у статті 39 передбачено санкцію), а стаття 51 дозволяє застосування насильства у формі індивідуального та колективного самозахисту, чим обмежується загальна заборона насильства у параграфі 4 статті 2. Наведені статті утворюють єдність. Статут міг би містити єдину статтю, згідно з якою членам організації заборонялося б застосування насильства, яке не було б індивідуальним чи колективним самозахистом. Обмежене таким чином застосування насильства обумовлювало б і санкцію. Інший приклад. Встановлюється норма, яка забороняє збут алкогольних напоїв, себто такий Збут карається. Але ця заборона обмежується іншою нормою, внаслідок якої збут алкогольних напоїв — якщо його буде дозволено °фіційною установою — не є забороненим, себто не карається. Друга норма, якою обмежується сфера чинності першої, є несамостійною нормою. Вона набуває значення лише в поєднанні з першою. Обидві вони утворюють єдність. Зміст обох можна висловити в одній нормі: коли хтось збуває алкогольні напої без офіційного дозволу, він повинен бути покараний. Функція лише неґативного дозволу, яка полягає в тому, що правовий порядок не забороняє певної поведінки, далі не обговорюється, тому що дозвіл надається через позитивну норму.\nТак само, як одна правова норма може обмежити сферу чинності іншої, вона може й повністю позбавити її чинності. Такі скасовані норми є також несамостійними нормами, які слід розглядати тільки в поєднанні з іншими нормами, що встановлюють примусові акти.\nНесамостійними є також правові норми, які уповноважують до певної поведінки, якщо під «уповноваженням» розуміти надання особі правової сфери дії, себто влади, яка дозволяє виробляти правові норми. Ці норми не мають самостійного статусу, тому що вони визначають лиш одну з умов, з якою — перебуваючи в самостійній нормі — пов’язаний примусовий акт. Це норми, які уповноважують створювати загальні правові норми, норми конституції, що реґулюють законотворчість чи встановлюють звичай як правотворчу реальність. Це також норми, які реґулюють судове та адміністративне провадження. Відбувається це тоді, коли загальні норми, вироблені на основі закону та звичаю, застосовуються судовими й адміністративними установами шляхом упровадження індивідуальних норм, вироблених цими установами. Для наочності можна навести приклад. Розгляньмо обставини, що виникають, коли за умов певного державного правового порядку закон передбачає термін ув’язнення за крадіжку. Нормативне покарання в жодному разі не зумовлюватиметься лише тим фактом, що особа здійснила крадіжку. Факт крадіжки повинен бути встановлений шляхом визначеної нормами правового порядку процедури. Ця процедура повинна бути здійснена судом, який уповноважений до цього також згідно з цими нормами, після чого цей суд, на основі закону чи звичаєвого права, виносить певний вирок, що виконується іншим органом. Суд уповноважується призначити злодієві покарання шляхом певної процедури лише тоді, коли в узгодженій з основним законом процедурі буде вироблена загальна норма, яка передбачатиме певне покарання за крадіжку. Норма конституції, котра уповноважує на вироблення цієї загальної норми, визначає й умову, яка передбачає застосування санкції. Правове положення, що описує ці обставини справи, формулюється таким чином: коли уповноважені до законотворчості особи встановили загальну норму, згідно з котрою того, хто здійснив крадіжку, слід належно покарати, й коли суд, уповноважений винести рішення згідно з карним кодексом, установив за допомогою процедури, яку визначає та- кояс карний кодекс, що певна особа здійснила крадіжку, і, коли цей суд наклав передбачене законом покарання, тоді певний орган повинен утілити це покарання в житгя.\nЦе формулювання правового положення свідчить, що норми конституції, які дають повноваження виробляти загальні норми тим, що регулюють організацію та процедуру законотворчості, а також норми карного кодексу, які дають повноваження виробляти індивідуальні норми карних рішень тим, що регулюють організацію й процедуру карного судового процесу, є несамостійними нормами, оскільки вони лише визначають умови, за яких удаються до карних санкцій. Так обумовлюється реалізація всіх примусових актів, упроваджених правовим порядком, включно і з тими, які визначаються в ході не судової, а адміністративної процедури, а також і з тими, що не мають характеру санкцій. Вироблення — згідно з конституцією — загальних норм, що застосовуються правочинними органами, та створення — згідно з законами — індивідуальних норм, через котрі ці органи застосовують загальні норми, є такими ж умовами реалізації примусових актів, як і встановлення обставин, за яких відбувається делікт, або інших обставин, що в правовому полі набувають характеру умов, які уможливлюють примусові акти, котрі не мають характеру санкцій. Але загальна норма, яка за всіх цих умов встановлює примусовий акт, є самостійною правовою нормою і в тому випадку, коли примусовий акт не є обов’язковим, тому що його незастосування не пов’язане з жодним іншим примусовим актом. Якщо кажуть, що примусовий акт використовується через уповноваження, то слово «уповноважуватися» вживається в додатковому значенні. Тоді це слово означає не лише надання правомочності (Rechtsmacht), себто здатності виробляти правові норми, а й вироблення здатності впроваджувати установлені правовими нормами примусові акти. Коли добачити й у цій здатності якусь «мочність», то таку здатність можна розглядати як правомочність у широкому розумінні цього слова.\nНарешті, до несамостійних норм належать також ті, які уточнюють значення інших норм. Це вони роблять, наприклад, шляхом визначення поняття, яке вживається у формулюванні іншої норми, або ж по- іншому інтерпретують суть норми.\nТак, карний кодекс, наприклад, може містити статтю, яка проголошує таке: «Умисне вбивство — це така поведінка людини, через яку вона спеціально заподіює смерть іншій людині». Ця стаття є визначенням умисного вбивства. Стаття має нормативний характер, лише коли вона пов’язана з іншою статтею, яка говорить: «Коли людина скоює умисне вбивство, то уповноважений для такого випадку суд повинен винести їй смертний вирок». A ця стаття перебуває в нерозривному зв’язку з третьою статтею, яка інструктує: «Смертна кара здійснюється через повішення».\nІз сказаного вище випливає, що, хоча далеко не всі норми правового порядку встановлюють примусові акти, правовий порядок усе-таки можна вважати примусовим порядком до тієї міри, до якої всі норми, що самі не встановлюють примусового акту й не вимагають цього акту, а вповноважують установлювати норми чи позитивно дозволяють їх, є несамостійними нормами, себто такими, які набувають чинності лише в поєднанні з нормою, яка встановлює примусовий акт. Проте зазвичай не всі норми, що встановлюють примусовий акт, вимагають певної, а саме протилежної за характером поведінки. Це роблять лише ті норми, що встановлюють примусовий акт як реакцію на певну людську поведінку, себто встановлюють його як санкцію. Тож і з цієї причини право не має виключно наказового або імперативного характеру. Оскільки правовий порядок саме в такому значенні є примусовим порядком, його можна сформулювати так, що за певних (визначених цим же правопорядком) умов повинні впроваджуватися певні (визначені цим же правопорядком) примусові акти. Увесь матеріал, поданий у правових нормах правового порядку, концентрується в цій схемі правового положення, яке сформульоване на правознавчих засадах і яке слід відрізняти від правової норми, встановленої правовим авторитетом.\nЕще по теме д) Правові обов язки, що не мають самостійного статусу:


Комерційний лінолеум - класи і характеристики\n| 9-04-2018, 14:05 |\nНа сьогоднішній день лінолеум вважається одним з найдешевших і популярних видів підлогового покриття. У нашій статті ознайомимося з однією з різновидів такого матеріалу, його сферою використання, перевагами і недоліками.\nДеякі споживачі називають такі вироби промисловими, але крім індустріальних об'єктів комерційний лінолеум можна укласти в офісах або в житловому приміщенні.\nЯким буває комерційний лінолеум?\nРозглянутий матеріал виготовляється з полівінілхлориду, він відрізняється від аналогів підвищеними показниками зносостійкості.\nВироби покриті фарбою по всій товщині, тому вони не змінюють свого малюнка на протязі всієї експлуатації (приблизно 20-25 років).\nПоверхня матеріалу володіє антиковзаючим властивостями, тому такі підлогові покриття можна побачити в місцях масового скупчення людей, наприклад, в лікарнях, торгових павільйонах і навіть медичних установах. Колірна гамма зазначеного лінолеуму різноманітна, що дозволяє споживачу підібрати необхідний варіант. Подібні вироби виконані у вигляді рулонів шириною 2 метри, товщина покриття в межах 1,5-2 міліметра.\nПодібний вид підлогового покриття має однорідну структуру по всій товщині. Матеріал застосовується в приміщеннях громадських будівель з підвищеною прохідністю.\nОсобливістю даного виробу вважається можливість його відновлення під час експлуатації. Для цього поверхню підлоги покривають спеціальною захисною мастикою. Комерційний гомогенний лінолеум надходить в будівельні магазини у вигляді окремих плиток або в рулонах з шириною рукава 3,3 або 4 метри.\nГоловною відмінністю цього покриття від попереднього матеріалу вважається багатошаровість. Товщина гетерогенного лінолеуму знаходиться в межах від 2 до 6 міліметрів.\nПри виробництві таких виробів в якості підстави використовується стеклохолст, який підвищує міцність покриття. На підставу наклеюється полівінілхлорид з певним візерунком. У верхній частині лінолеуму укладається прозора захисна плівка. Оригінальну фактуру лінолеуму можна отримати при добавці в сировинну масу дрібних металевих частинок або кам'яної крихти.\nЗагальновизнані європейські стандарти класифікують лінолеум наступним чином:\nМаркування 21 ... 23 говорить про те, що матеріал створений для експлуатації в житлових приміщеннях;\nКлас 31 ... 3 вказує на лінолеум для громадських будівель;\nМарка з 41 по 43 говорить нам про приналежність виробів до комерційного лінолеуму.\nДля останніх матеріалів характерний клас 34, а також 41 і 43. Так перші вироби краще підійдуть для експлуатації в житлових приміщеннях. Лінолеум 41 і 43 класу більше використовується у виробничих будівлях.\nГемогенний і гетерогенний види лінолеуму мають однаково міцне зносостійке покриття, але в складі першого матеріалу присутні добавки у вигляді пилу металів або кам'яної крихти. Подібні елементи зменшують міцність виробу, хоча ціна цих двох матеріалів приблизно однакова.\nХарактеристики комерційного лінолеуму\nРозглянутий матеріал володіє наступними технічними характеристиками:\nтовщина листа в межах 2 ... 4 міліметрів;\nтовщина захисного шару лінолеуму близько 1 міліметра;\nстандартна ширина матеріалу 2 ... 4 метри;\nсередня маса м2 покриття становить 3 кілограми;\nрівень звукопоглинання не менше 10 дБ;\nсередній термін служби матеріалу становить 15 років, максимальний - 25 років;\nклас зносостійкості вироби максимальний, маркування 41 ... 43.\nКрім поліпшених технічних характеристик комерційний лінолеум відповідає європейським стандартам за рівнем екологічної безпеки. Такий матеріал можна використовувати в якості підлогового покриття в громадських і житлових будівлях.\nКлей для фіксації лінолеуму\nУ невеликих за площею приміщеннях (до 12м2) лінолеум фіксується на підлозі після закріплення плінтусів. У просторих кімнатах це підлогове покриття закріплюється за допомогою клейкої суміші. Вибір складу залежить від типу поверхні, на який буде проводитися укладання матеріалу.\nКомерційний лінолеум фіксують на підставі за допомогою дисперсійного або реакційного складу. Перший склад виготовлений на підставі натуральних компонентів, таких як каучук, акрил, крейда або латекс.\nТакі речовини абсолютно безпечні для здоров'я людини, мають підвищеними показниками пластичності, не мають запаху. Дисперсійні клеї використовуються в приміщеннях з кімнатною температурою і вологістю не вище 60%.\nРеакційний клей - це двокомпонентний склад на підставі епоксидної смоли і деяких полімерів. Робочий розчин отримують методом з'єднання двох основних видів сировини. Реакційний клей відноситься до легкої займистим речовин, виділяє різкий запах.\nОсновною перевагою такого складу вважається стійкість до впливу вологи і відсутність усадки при нанесенні, підвищені показники міцності. Незважаючи на величезну кількість переваг, такий клей використовується тільки при ремонті лінолеуму або укладанні матеріалу в промислових приміщеннях.\nЗа багато десятиліть застосування лінолеуму в якості підлогового покриття споживачі високо оцінили...\nОбговорення теми: Комерційний лінолеум - класи і характеристики


Представлені постери фільму «Час перших» | Kindly house\nВ основу цієї картини режисера Дмитра Кисельова покладено реальні події, що відбулися в 1965 році. Першою людиною, що вийшов у відкритий космос, стає Олексій Леонов – його в картині втілив Євген Миронов, а в ролі командира корабля і одного Леонова, Павла Бєляєва, виступив Костянтин Хабенський. За офіційними даними, Леонов і Бєляєв благополучно повернулися на Землю, проте насправді майже відразу ж після старту космічного корабля «Восход-2» стали виникати непередбачені ситуації.\nСкафандр Олексія Леонова почав деформуватися, фаланги пальців рук вийшли з рукавичок, ступні ніг вільно бовталися в чоботях. Всупереч всім інструкціям і з ризиком для життя космонавт стравити тиск в скафандрі – йому було життєво необхідно повернутися на бот космічного корабля. Довгий час ці факти залишалися засекреченими. Щоб дотримати історичну достовірність, в якості консультанта на проект запросили самого Олексія Леонова.\nПостери фільму «Час перших»\nЄвген Миронов і Костянтин Хабенський почали активно готуватися до зйомок за три місяці до їх початку, оскільки на майданчику їм належало довго імітувати невагомість, балансуючи на спеціальних конструкціях.\nТизер фільму «Час перших»\nУ російський прокат фільм «Час перших» вийде 16 березня 2017 року.


Зірка кіно Ідріс Ельба подався на відпочинок з нареченою: гарячі фото - 24 Канал\nЗірка кіно Ідріс Ельба подався на відпочинок з нареченою: гарячі фото\n22:32, 18 червня 1117 Читать новость на русском\nІдріс Ельба та Сабріна Дхор на спільному відпочинку в Іспанії / longroom.com\nБританський актор Ідріс Ельба, який відзначився знаковими ролями у багатьох відомих стрічках, вирішив насолодитись відпочинком у товаристві своєї 29-річної нареченої Сабріні Дхор. Зірки засмагали на розкішній яхті в іспанській Ібіці.\nМинуло трішки більше року, як 45-річний Ідріс Ельба зробив пропозицію моделі Сабріні Дхор. Романтична подія сталась під час прем'єри фільму "Ярді", в якому актор зіграв одну з головних ролей.\nЧитайте також: Пишногруда модель Ріан Сагден оголилась на пляжі: фото 18+\nПісля цього зіркова пара не раз з'являлась на червоній доріжці, показуючи ідеальні стосунки. Не став виключенням і спільний відпочинок наречених на іспанському острові Ібіца. Ідріс Ельба та Сабріна Дхор насолоджувались відпусткою та не приховували своїх ніжних почуттів один до одного.\nІдріс Ельба та Сабріна Дхор на відпочинку\nНа знімках, зроблених папараці, видно, що пишнотіла модель для засмагання на яхті вбрала суцільний купальник білого кольору. Сабріна Дхор у бікіні засвітила апетитні форми. Модель не приховувала своєї сексуальності, фотографуючи себе з майбутнім чоловіком.\nЗірковий відпочинок на Ібіці\nПікантні фото моделі Сабріни Дхор\nВідпочинок зірок в Іспанії\nІдріс Ельба та Сабріна Дхор\nТеги: LifeStyle Кіно Мода Голлівуд відпочинок


Знайшла собі сина в тyaлетi вокзалу, а згодом там же і чоловіка – Особлива\nГоловна Життя Знайшла собі сина в тyaлетi вокзалу, а згодом там же і чоловіка\nувімк. 15.09.2018 15.09.2018\nНа вікні в жіночому тyaуалеті вокзалу стояла люлька з немовлям. Поки малюк мирно спав, ніхто не звертав уваги на те, що там стоїть ця люлька. Кожна жінка думала, що мати дитини в кабінці вирішує свої справи.\nМетушня піднялася тільки, коли малюк прокинувся і почав плакати. Але і в цей момент пильних громадянок виявилося небагато, вірніше зовсім не виявилося нікого, крім Лариси. Жінка підійшла до колиски і стала похитувати її зі словами, зверненими до кабінок:\n– Мамочко, поквапся, малюк турбується!\nВід погойдувань немовля кричати перестало, і Лариса вирішила почекати, поки мати дитини вийде, ну не кидати ж малюка напризволяще. Минуло десять хвилин, двадцять, але ніхто так і не підійшов забрати люльку. Лариса вирішила відстежити зайняту стільки часу кабінку і стала придивлятися хто з відвідувачів куди входить і звідки виходить. Вистачило п’яти хвилин, щоб зрозуміти, що ні в одній з кабінок зниклої матусі немає.\nЛариса швидко збагнула, що потрібно віднести люльку на пост охорони, там розберуться і по гучному зв’язку клич дадуть. Тільки де ось він цей пост? Лариса взяла дитину і пішла на пошуки. За вказівниками їй вдалося дістатися до охорони досить таки швидко.\n– Вітаю! Приймайте постояльця, в тyaлеті підібрала.\n– Жінкo, Ви що, дитинy вкрали, та ще й до нас принесли?\nПриємний вусатий чоловік років тридцяти п’яти намагався жартувати.\n– Так, Боже упаси, зараз розповім, як це сталося\nЛариса розповіла начальнику охорони все що було в тyaлеті в дрібних подробицях і в кінці серйозно так додала:\n– Ось як Ви думаєте: випадково забула, або спеціально залишила?\nВусатий чоловік не зводив очей з Лариси і ловив кожне її слово, але було видно, що думає він зовсім про інше.\n– Як Вас звати, рятівницt дітей?\n– Лариса, Ви не відповіли на моє запитання!\n– Ларисo, люба, зараз ми викличемо наряд поліції, вони розберуться і дадуть Вам відповідь. А у Вас, до речі, свої діти є?\n– Ні, я не заміжня. А яке відношення це має до справи?\n– Як яке? Абсолютно пряме. Ви не чуєте запах? Хтось із нас повинен поміняти підгузок. А, виходить, ми з Вами обоє недосвідчені. У мене теж діти не мають … поки.\n– Так, Ви маєте рацію, тхне. Ще б де чистий підгузок то взяти.\nВусатий чоловік, звали його, до речі, Анатолій, запропонував Ларисі прогулятися до магазину через дорогу від вокзалу. Пішли вони, природно, всі разом: Анатолій ніс люльку і злегка обнімати жінку за талію. Це була перша прогулянка в майбутньому щасливої сімейної пари, але це вже інша історія, повернімося до немовляти в колисці.\nПоки Анатолій і Лариса переодягали, годували і няньчили малюка, загін поліції вів пошуки матері, яка покинула його в тyaлеті. Насамперед були переглянуті камери відеоспостереження, за якими вдалося скласти приблизний портрет підозрюваної. Потім орієнтування розіслали по всіх поїздам, які нещодавно відправилися.\nСхожа жінка проїхала одну станцію і вийшла, хоча квиток її був оплачений на більш тривалу дистанцію. Затримати підозрювану вдалося тільки на наступний день. Нею виявилася неповнолітня жителька одного з довколишніх сіл. Її кинув хлопець, батько дитини. Одна вона ростити малюка не хотіла, тому придумала ось такий ось план.\nДівчина, чомусь вирішила, що її ніколи не знайдуть.\nЧитайте також: “Давай про оплату домовимося, ми вам двох дітей, а ви нам що?”: Через 20 років дізнались, що батьки нам не рідні і ми зовсім не брати\n– Ну, там народу то багато ходить, думала, загубившись … Про камери то я зовсім не подумала.\nДитину цій матусі, природно, не повернули. За такі провини батьківських прав позбавляють «автоматом», та ще й звинувачення пред’являють. Доля дитини вирішилася дуже швидко, хлопчик залишився в руках тієї, яка його знайшла. Лариса і Анатолій вирішили, що вони просто зобов’язані усиновити дитину, яка стала причиною їхнього знайомства.\nПопередня статтяЯкі фотографії ніколи не можна зберігати вдома\nНаступна стаття“Не вчи мене, краще в родині своєї розберися! У твого чоловіка син на стороні, а ти живеш і не знаєш, ідеальна вся така!”