- History of Ukraine - Економіка Українських земель в XI – XV ст - [Реферат] - Реферати Українською мовою\nЕкономіка Українських земель в XI – XV ст - [Реферат]\nІ. Зародження феодальних відносин у східних слов'ян.\nІІ. Економічний розвиток ранньофеодальної держави - Київської Русі:\n1. Розвиток феодального землеволодіння;\n2. Вотчинне господарство;\n3. Селянське господарство;\n4. Міста і міське ремесло;\n5. Розвиток торгівлі;\n6. Основні тенденції розвитку сільського господарства у XI - XII ст.\nІІІ. Економічні відносини на українських землях в період феодальної роздробленості:\n1. Поширення феодального землеволодіння та його наслідки (XIV-XV ст.);\n2. Розвиток ремесла, міст, внутрішньої та зовнішньої торгівлі.\nIV. Розвиток економіки України в період пізнього феодалізму:\n1. Стан сільського господарства. Аграрні відносини;\n2. Дальше відокремлення ремесла від сільського господарства та зростання міст. Виникнення мануфактури;\n3. Розвиток торгівлі.\nВ рефераті розглядається розвиток економічних відносин на території України від періоду зародження феодальних відносин до середини XVII ст., коли в результаті Визвольної війни українського народ на більшій території України кардинально змінились політичні та економіко-соціальні відносини.\nЗа VI-XVII ст. економічні та виробничі відносини пройшли складний шлях еволюції та розвитку - від розкладу первісного родового укладу до передумов зародження капіталізму західного зразка через довгу епоху феодалізму. В цей час виникло багато міст - центрів ремесла, торгівлі та культури. Причиною їх виникнення було поглиблення розмежування між сільським господарством та ремеслом і торгівлею, суспільним та територіальними поділами праці. Разом з вдосконаленням знарядь праці, збільшенням кількості ремісничих виробів та продукції сільського господарства поглиблювалася майнова диференціація, виникли суспільні класи, держава.\nПозбавлена власної державності та більшої частини економічного потенціалу через монголо-татарську навалу, Україна на довгі роки потрапила під владу сусідніх держав. Така політична поразка не могла згубно не відбитися на економіці України, яка на довгі роки була спрямована на задоволення потреб інших націй. Саме ця залежність зумовила відставання від європейських держав, сільськогосподарський характер української економіки.\nСлабкість і не самодостатність української економіки (майже повна відсутність національної промисловості), відсутність власної ефективної податкової і державно-репресивної системи і стали, на мою думку, головними причинами поразки 1654 року та захоплення України Московською державою, адже українці не поступалися сусіднім державам людськими ресурсами, воєнним потенціалом, проте була відсутня система поповнення армії, постачання її продовольством та амуніцією. Отже, Україна поступилася перш за все в економічному плані. Саме тому економічний розвиток є надзвичайно важливим для розуміння тих процесів, які відбувалися в політичному, суспільному та культурному житі українського народу в минулому.\nЗародження феодальних відносин у східних слов'ян\nУ VI-VII ст. східні слов'яни вже становили окрему групу слов'янських племен, відому під назвою антів, і проживали на території між Дніпром і Дністром. Візантійські автори Прокопій Кесарійський та Псевдо-Маврикій, розповідаючи про побут антів і склавинів, вказував на спільність їхнього господарського та суспільного побуту. Про господарство цих племен Псевдо-Маврикій, наприклад, писав, що вони мали багато худоби і "плодів земних, особливо проса і пшениці".\nОписуючи соціальний лад антів і склавинів, Прокопій говорить, що вони не управляються однією людиною, а здавна живуть у народоправстві, тому в них щастя і нещастя вважаються справою спільною. Інакше кажучи, племінна верхівка ще не виділилась остаточно від маси одноплемінників, зберігалась ще соціальна організація, властива первіснообщинному ладові.\nПисемні джерела, доповнені археологічними матеріалами, дозволяють відтворити основні риси господарського побуту східнослов'янських племен, відомих у VI-VII ст. під назвою антів, а пізніше - під умовною назвою "племен руських літописів". Як і в попередній, "передантський", період, в часи черняхівської культури східнослов'янські селища нагадували хутори, що простягалися на 250-800 метрів. Житла ставилися в один, іноді - в два і більше рядів.\nОсновну галузь господарства східних слов'ян становило орне землеробство. Застосовувалось рало з широколезовим наконечником і знаряддя плужного типу з череслом і полицею. В степових і, частково, лісостепових місцевостях панував переліг; в більш залюднених лісостепових районах склалася парова система - двопілля навіть трипілля; в лісовій смузі залишалося вирубне землеробство.\nОсновними культурами була пшениця, жито, ячмінь, просо. Ряд дослідників припускають, що в цей час (VI-IX ст.) східні слов'яни вирощували також бобові і технічні культури.\nНа другому плані після землеробства стояло скотарство, далі - промисли.\nДосить високого рівня в цей час досягла й переробка продуктів сільського господарства. Неухильно відбувався процес поглиблення суспільного поділу праці - відокремлення ремесла від землеробства. Успішно розвивалися різні ремесла, передусім залізоробне. Виробництво заліза було майже повсюдним заняттям, особливо в лісостеповій смузі, де болотна руда часто виходила на поверхню землі. З заліза виготовляли металеві елементи сільськогосподарських знарядь, зброю, предмети побуту. Значно просунулась вперед і ковальська справа. Важливе місце посідали ювелірна справа, гончарство, а також обробка дерева, каменю, кістки.\nБезперервний процес відокремлення ремесла від землеробства призвів до виникнення таких пунктів, де населення великою мірою, а то й переважно займалося виготовленням ремісничих виробів ще до появи ремісників-професіоналів.\nШироко розвивалася і зовнішня торгівля з Північним Причорномор'ям, Візантією, Іраном. У VIII-IX ст. виникають торгівельні зв'язки з арабським світом, про що свідчать знахідки на слов'янській території великої кількості арабських монет - дирхемів.\nРозвиток ремесла призводить у VI-VII ст. до виникнення міст, які укріплювались ровами, валами і частоколами чи стінами. Виникають городища, чия поява була яскравим показником розкладу первіснообщинного ладу.\nВ цей же час посилився процес розпаду родової общини, який почався ще в 1 половині І тис. н. е. Цей розклад був наслідком розвитку і вдосконалення знарядь праці, що, в свою чергу, збільшувало продуктивність праці і бажання окремої сім'ї до самостійного господарювання.\nВиходячи з сімейної общини, індивідуальні родини об'єднувалися в територіальні, точніше - в сільську общину (громаду). Земля, як і в родовій общині, становила колективну власність усієї общини, господарювання ж велося окремими родинами. Час від часу відбувався перерозподіл орних земель і сіножатей. Іноді окремі родини самостійно, без допомоги общини, розчищали під ріллю ділянки лісу, якими община практично не користувалася, і закріплювали її за собою. Це були перші спроби утвердити приватну власність.\nІснування індивідуальних господарств ще до появи приватної земельної власності зумовило майнову нерівність в общині. Це було зумовлено багатьма факторами: кількістю працездатних осіб родини, війнами, торгівлею тощо.\nВізантійські історики VI-XII ст. відзначали існування у слов'ян рабства. Проте воно ще не набуло класичної форми, існувало лише патріархальне (зародкове) рабство, крім того, було заборонено перетворювати на рабів своїх одноплемінників.\nОдночасно з розкладом територіальної общини і появою класів відбувається процес об'єднання окремих племен в союзи. Плем'я на даній стадії складалося з групи територіальних общин, пов'язаних пережитками родових відносин, які доповнювалися спільністю деяких економічних інтересів і потребою оборони від ворогів. З часом племена утворювали племінні союзи, які згодом переросли у держави (літописні "княжіння"), внаслідок боротьби яких між собою утворилася держава з центром у Києві.\nВиникнення Давньоруської держави було наслідком утвердження у східнослов'янських племен прогресивних на той час феодальних відносин.\nЕкономічний розвиток ранньофеодальної держави - Київської Русі.\n1. Розвиток феодального землеволодіння\nУ Київській Русі панував феодальний устрій, при якому основу соціальної структури становили залежні селяни, які, проте, стояли поза феодальною ієрархією. Землевласники були пов'язані між собою системою васальних стосунків. Така ієрархічна організація феодальних землевласників була соціальною і, одночасно, політичною (державною) системою.\nВ міру розширення феодального землеволодіння законодавчо закріплювалось привілейоване становище феодалів (князів, бояр, дружинників). З часу офіційного прийняття християнства почало розвиватися церковне землеволодіння.\nОсновою сільського господарства і надалі залишалося орне землеробство. Дослідники виділили три основні види орних знарядь періоду Київської Русі: рало, плуг і соху.\nПоява плуга напередодні утворення Руської Держави і поширення його вже на початку її існування зумовили піднесення землеробства як основної галузі господарства. Але плуг вимагав більшої затрати робочої сили, був перевагою феодалів та заможних селян.\nОбробіток певної площі землі рік у рік примітивними знаряддями праці і засівання її однорічними злаками неминуче призводить до виснаження ґрунту і зміни його структури, отже - до зниження врожайності. За наявності величезних малозаселених просторів стихійно виникала перелогова система, коли по 5-10 роках роботи землероб залишав виснажену ділянку і займав нову з тим, щоб, виснаживши нову, повернутись на старе місце. Перелогова система за Київської Русі панувала в південних і південно-східних місцевостях держави. Однак із збільшенням населення Русі зменшилась площа вільної землі, що зумовило виникнення двопільної системи.\nТрипільна системи, тим часом, як більш прогресивна, поступово поширилась на нові, більш заселені місцевості, в одних випадках витісняючи двопілля, а в інших - співіснуючи як з двопіллям, так і з перелогом і вирубною системою.\nГоловну роль серед вирощуваних культур займали злакові, особливо жито (на Півночі) та пшениця (в південних районах). Важливе місце серед злаків посідав ячмінь, за ним йшли овес, просо, гречка. З бобових культур поширення набули горох, сочевиця, власне боби. З технічних культур відомі були льон і коноплі, а також рижій (олійна культура).\nПоширеними були садівництво і городництво, при чому не лише в селах, а й біля великих міст. Головними знаряддями збирання врожаю були серп та коса-горбуша. Зжатий і зв'язаний у снопи хліб звозили до "гумна", де молоти на току ціпом і віяли, перекидаючи зерно лопатою.\n2. Вотчинне господарство\nХарактерною рисою феодалізму було панування великого привілейованого землеволодіння. Велика вотчина світського або духовного феодала складалася з різних господарських угідь, господарським, адміністративним і військовим центром вотчини був укріплений феодальний двір - замок.\nГоловною функцією феодального двора володаря було керівництво господарством. У князівській вотчині адміністрацію очолював огнищанин (іноді його називали тіуном). Такому управителю підлягало сільський та ролейний старости, а також конюший.\nНезважаючи на те, що господарство вотчини було натуральним, вона все ж таки мала певні зв'язки з ринком. Відомо, що в побуті феодальної верхівки звичайним було вживання шовкового і парчевого вбрання, коштовного каміння, вишуканих прикрас і посуду, не кажучи вже про дорогу зброю і спорядження.\n3. Селянське господарство.\nЕкономічною основою давньоруського суспільства був селянський двір - "дим". Селянин мав свої засоби виробництва, крім землі, і за ту ділянку, яка колись була общинною власністю, а тепер вважалась панською, мусів давати панові ренту продуктами і відбувати на його користь різні повинності. Зберігалася ще селянська громада, але з правами, які поступово, в міру тиску феодала, обмежувалися.\nДругою після землеробства галуззю селянського господарства було скотарство, яке могло успішно розвиватися лише на базі землеробства, яка забезпечувало свійських тварин кормами. Скотарство давало селянинові як продукти харчування, так і відповідну сировину.\nСелянське господарство не лише виробляло продукцію, а й саме переробляло її для безпосереднього споживання, тому в кожному з них існувала так звана домашня промисловість, виготовлявся одяг, взуття, знаряддя праці. Однак селянське господарство не забезпечувало всіх потреб, такі товари як сіль, прикраси, металеві вироби селянин змушений був купувати, тобто існував, хоча й обмежений, зв'язок селянського господарства з ринком.\nСпеціалізація селянина в певній галузі домашньої промисловості призвела до відокремлення цієї галузі від сільського господарства, селянин стає ремісником і часто виготовляє товари безпосередньо на ринок, одночасно зберігаючи тісний зв'язок із сільським господарством.\nРаніше за інші почало перетворюватися на ремесло виробництво заліза та ковальство. Залізо добувалося сиродутним способом у глиняних печах. Серед інших сільських ремесел дуже поширеним було гончарство. Посуд виготовлявся на гончарному крузі й відзначався правильною формою. Але все ж таки домашня промисловість і ремесла ще тісно пов'язувалися із сільським господарством.\n4. Міста і міське ремесло\nМіста виникли внаслідок поглиблення суспільного поділу праці, відокремлення ремесла від сільського господарства і органічно пов'язаного із цим процесу розвитку торгівлі. За даними "Повісті временних літ" в IX-X ст. на Русі було 20 міст, в XI ст. у літописах згадано 32 міста, в XIII - майже 300. На міста могли перетворюватись як села, так і укріплені городища.\nЕкономічним осередком міста був "торг" - ринок. Одночасно він правив і за центр громадського життя. Деякі великі міста, зокрема Київ, Новгород, поділялися на так звані кінці і окремі поселення, де зосереджувалися ремісники певної спеціальності.\nМіські ремісники, - хоч і не в такій мірі, як сільські, поєднували заняття ремеслом і сільським господарством. Житлом основної маси населення ремісників були напівземлянки або зроблені з дерев'яних зрубів хати. При таких житлах були городи, комори, хліви.\nДвори князів, бояр, дружинників, монастирів, купців являли собою великі комплекси жител, призначених для господаря та його челяді (в тому числі і залежних ремісників), і господарських будівель. Двори мали добрі укріплення, іноді муровані.\nСтолиця Русі Київ справляв на іноземців враження величезного міста. За словами Тітмара Магдебурзького у Києві було 400 церков і 8 ринків. Інший іноземець вважав Київ суперником Константинополя. Як найважливіший у державі торгівельний центр Київ мав численне купецьке населення. Крім місцевих тут у спеціальних слободах і кварталах проживали купці з Німеччини, Італії, скандинавських країн, Чехії, Угорщини, Персії.\nМісто давало незрівнянно більший порівняно з селом простір для розвитку ремесла. Міське ремесло відрізнялося від сільського більшою складністю, розгалуженістю, а вироби - більш високою якістю.\nНевпинно розвивалась металургійна справа. Важливим зрушенням було те, що ковальська справа у великих містах відокремилась від металургії. Незрівнянно ширшим, ніж у селі, був і асортимент залізних виробів.\nДуже високого рівня досягла ювелірна справа. Було поширене виготовлення прикрас, в тому числі фібул так званої виїмчастої емалі.\nПомітні успіх були також і в гончарстві. Посуд міського виробництва відрізнявся від сільського більш старанною обробкою і більшою різноманітністю форм. Виготовлявся він у XI-XIII ст. на ножному гончарному крузі; було поліпшено і гончарний горн.\nОкремими ремісничими професіями в містах були теслярство, ткацтво і кравецтво, обробка шкіри, льону і вовни, виробництво скла, обробка кістки і каменю. У великих містах, як припускають дослідники, у цей час існувало до 70 ремісничих фахів.\nЗа соціальним становищем ремісників Київської Русі можна поділити на три групи: 1) сільські ремісники-общинники; 2) ремісники-холопи (раби) в князівському, боярському дворах; 3) вільні міські ремісники. Остання група була найчисельнішою.\nМіські ремісники часто працювали на замовника, за договором, або брали у купців, бояр сировину в борг; позики, зокрема грішми, брались і для інших потреб (придбання сировини). Подібні позики часто призводили до неоплатної заборгованості ремісника, і він потрапляв у кабалу до купця чи іншого позикодавця.\nДля захисту своїх інтересів міські купці і ремісники як і у Західній Європі об'єднувалися в організації ("дружини"), на чолі яких стояли старшини (старости). У цій дружині можна вбачати зародок цеху, проте в період Київської Русі ще не було економічних умов для перетворення подібних дружин у справжні цехи. Хоч ринок збуту ремісничих виробів і був вузьким (через панування в країні натурального господарства), але разом з тим і втечі сільських ремісників до міста були ще явищем рідкісним, і це не могло викликати помітної конкуренції з боку цих ремісників.\n5. Розвиток торгівлі\nРозвиток ремесла посилював обмін. У селах ремісники виробляли продукцію головним чином на замовлення, найчастіше в обмін на потрібні ремісникові предмети сільськогосподарського виробництва. Поряд із внутрішнім обміном якась частина селянської продукції вивозилась на міські ринки, де або обмінювалась, або продавалася. Крім того, вироби міського ремесла продавалися в селах дрібними торгівельними посередниками, які з цією метою об'їздили сільські місцевості.\nСелянське господарство, отже, дуже повільно втягувалося в товарно-грошові відносини, залишаючись натуральним у своїй основі. Відносно повільно втягувалась у торгівельні зв'язки і вотчина, тому що зодовільняла переважну частину своїх потреб продукцією власного господарства.\nСправжнім рушієм прогресу, що розкладав, хоч і дуже повільно, натуральне господарство, було місто, передусім велике. Зростання ремісничого і торгового населення сприяли поступовому розширенню попиту на предмети харчування й вироблювану у селах сировину.\nУ великих містах торгівля була щоденною. Значна частина товарів продавалася у спеціально побудованих для цього крамницях. Таким чином, крім базарної, розвивалась і постійна торгівля.\nРозвиток ремесла і ознаки спеціалізації окремих районів країни на виготовленні певного виду ремісничої продукції разом з територіальним поділом праці приводили до виникнення регіональних торгових зв'язків.\nБільш розвинутою була зовнішня торгівля. Уже в другій половині X ст. у сферу зовнішньо-торгівельних зв'язків Древньоруської держави входили Північне Причорномор'я, Волга, Камська Болгарія, Хазарія, Дунайська Болгарія, Візантія, ряд країн Центральної Європи.\nНайважливішими руськими товарами на зовнішніх ринках були хутро, мед, віск, раби (челядь), льон, лляні тканини та різні ремісничі вироби. Торгівля невільниками, як припускають дослідники, стояла на першому місці поряд з торгівлею хутром. Продавали рабів найчастіше в сусідню Хазарію, Хорезм, арабські країни, Візантію. Найчастіше невільниками ставали полонені, захоплені князями і боярами під час міжусобних воєн. На другому місці у руському експорті стояли віск і мед, що нагромаджувалися (як і хутро) у феодальних дворах головним чином за рахунок натуральної ренти.\nНа Русь довозилися шовкові й парчеві тканини, сукно, оксамит, зброя, предмети художнього ремесла, речі художнього вжитку, благородні метали. Таким чином, довозились як предмети розкоші, так і сировина для них, тобто те, що споживала верхівка феодального суспільства Київської Русі. Однак, незважаючи на великий обсяг обороту зовнішньої торгівлі, вона не відігравала важливої ролі в економіці країни, тому що не втягувала в товарно-грошові відносини основного виробника феодального суспільства - селянина.\nНаслідком розвитку внутрішньої і зовнішньої торгівлі була поява на Русі купецьких корпоративних організацій - гільдій, з метою боротьби з засиллям феодалів у містах, контролю за торгівлею в межах даного міста, взаємодопомоги членам гільдії і захисту їх інтересів.\nПриродним наслідком розвитку торгівлі було посилення грошового обігу. За доби Київської Русі вже склалася грошова система, в основу якої було покладено срібну гривну, в обігу були й іноземні монети.\nУ XI - XII ст. з появою нових знарядь праці землеробство на Русі зробило певний крок уперед. Набули поширення двопільна і трипільна системи, поліпшився обробіток ґрунту із внесенням іноді добрива - гною. Поява більш досконалих орних знарядь зробила можливою експлуатацію певних ділянок землі протягом тривалішого часу, витрачалося менше часу і для відновлення родючості ґрунту.\nНоменклатура вирощуваних культурних рослин у даний час залишилась в основному такою ж, як і за часів Древньоруської держави, але площа під них суттєво збільшилась. Хлібні злаки становили основний продукт населення і основне його багатство. Особливе значення серед інших хлібних культур займало жито. Після нього особливе місце займала пшениця. Озима пшениця була здебільшого поширена у південних районах, кліматичні умови і властивості ґрунту сприяли її вирощуванню, а яра - у північних.\nЗначну частину полів було зайнято посівами проса. Продукт проса - пшоно було одним з основних у харчуванні населення.\nЗагалом у розвитку землеробства, городництва і садівництва протягом ХІІ - ХІІІ ст. було досягнуто значних успіхів. Розширення площ орних земель, культурних рослин, поліпшення обробітку ґрунту сприяли збільшенню продукції зернових, а також технічних культур.\nЗростання зернової продукції, у свою чергу, мало вплив на розвиток скотарства. Збільшення запасів збіжжя, полови, соломи позитивно впливало на зростання поголів'я великої рогатої худоби, а також коней і свиней.\nЗрушення в розвитку сільського господарства були наслідком у першу чергу дальшого суспільного поділу праці, зростання міст, чисельного зростання міського населення тощо.\nПрагнення феодалів розширити свої земельні володіння і збільшити чисельність залежних селян призвело до посилення їх наступу на вільні селянські общини. Одночасно відбувалося зміцнення феодального апарату влади, весь побут феодалів дедалі більше набував військового характеру.\nКнязівська вотчина, як і боярська, була багатогалузевим господарством, провідну роль в якому відігравало землеробство. Вотчини були спадковими, тобто безумовними феодальними володіннями. Разом з тим існували умовні феодальні володіння - "держави", що роздавалися князями та боярами їх васалам за умови відбуття ними служби.\nФеодальне господарство обслуговувалося залежним населенням, основу якого становили смерди, що жили поза межами двору феодала, мали свої власні господарства і відбували феодальні повинності на користь своїх панів у формі натуральної данини або відробітків. У самому ж дворі феодалів жили і працювали, як і раніше, інші категорії залежного населення - рядовичі, закупи, холопи. На відміну від холопів, чисельність яких швидко зростала, меншу роль у феодальному господарстві відігравали холопи.\nФеодальне господарство за своїм характером залишалося в основному натуральним. Проте продовжували підтримуватися і певні торгівельні зв'язки насамперед між великим феодальним маєтком і ринком.\nНезважаючи, однак, на зростаючу роль, яку почали відігравати власне феодальні господарства, головну роль в економічному житті відігравали все ж не вони, а дрібні селянські господарства, Саме вони обробляли основну площу земель, виробляли переважну масу сільськогосподарської продукції.\nОсновною формою землеробського населення, а разом з тим і соціальною організацією селян продовжувала залишатися сільська община чи громада, селяни якої продовжували спільно користуватися громадськими землями. Разом з тим кожна селянська вела своє власне, окреме дрібне господарство. Останнє виникло в процесі розвитку продуктивних сил у землеробстві, удосконалення знарядь праці тощо.\nГромади, в свою чергу, складалися з "дворищ". Дворище об'єднувало звичайну велику родину - 5-10 кровно близьких родин, точніше, кілька поколінь однієї сім'ї або індивідуальних господарств - "димів". До складу дворищ з часом вступали і зайві люди, які були або біль-менш рівноправними членами дворища ("потужники", "поплічники" тощо), або перебували в залежності від хазяїв дворищ ("підсусідки", "половинники", "дольники").\nДворище користувалося ділянкою землі, яка складалася з різних угідь. Розмір такої ділянки залежав від кількості працездатних членів дворища. Кожен дим мав право на частину земель дворища, які підлягали періодично перерозподілу.\nЕкономічні відносини на українських землях в період феодальної роздробленості\n1. Поширення феодального землеволодіння та його наслідки\nНаступний етап (XIV-XV ст.) ознаменувався наступними зрушеннями в економічному та політичному розвитку європейських країн. Швидко зростають міста. Розвиваються металургія, текстильна промисловість, суднобудування, виробництво вогнепальної зброї, книгодрукування тощо. На основі пожвавлення внутрішньо- і зовнішньоторгівельних зв'язків розвиваються географічні знання, картографія. Дальших успіхів досягає наука, передусім природознавство. Збільшується кількість шкіл та університетів, зароджується нова, гуманістична ідеологія. Настає епоха Відродження.\nВажливі зміни відбулися також у Східній Європі. В Золотій Орді була значно послаблена влада ханів взагалі і зокрема над українськими землями. Цією обставиною тим часом скористалися сусідні з Руссю феодальні держави. Загарбання українських земель загальмувало, але не припинило їх культурний та економічний розвиток. Виникли нові і розширилися старі міста, зросла внутрішня торгівля, а також торгівля з передовими на той час країнами Заходу - Нідерландами, Англією, Німеччиною та ін, які пред'являли підвищений попит на зерно, ліс, поташ тощо.\nПід впливом перелічених обставин поступово перебудовується весь клас феодалів, вони дедалі частіше звертаються до ринку. Гроші відіграють щораз більшу роль, сприяють дальшому втягненню феодального господарства в ринкові зв'язки, спонукають феодалів шукати нових джерел прибутків.\nГоловною галуззю економіки і в цей період залишалося сільське господарство. Земля за нових умов набуває ще більшої цінності, тому швидко зростає велике феодальне землеволодіння. Феодали силоміць захоплювали "вільні" землі з селянами, перетворюючи останніх на своїх підданих. В інших випадках пани займали незаселені ще простори, переселяючи туди частину своїх селян або переманюючи сторонніх звільненням від усіх повинностей на деякий час (від 5 до 20 років).\nПосилюється зацікавленість феодалів у розвитку промислів, особливо лісового, продукти якого йшли переважно на будівництво і на опалення. Внаслідок цього зачну частину лісів на Україні було знищено.\nНа свою монополію пани перетворили також мукомельний промисел. Селян дедалі частіше примушували молоти зерно на борошно і солод тільки на панських млинах і за це віддавати десяту мірку.\nУ XIV ст. значна частина сільського населення складалася з відносно вільних, незакріпачених або "державних" селян. На такому саме становищі перебували так звані похожі селяни. Вони володіли і користувалися своїми спадковими або освоєними землями на підставі давнього звичаєвого права, відбували лише деякі повинності на користь держави або окремих власників, мали право переходу з одного маєтку в інший або на незайняті землі. Поступово, однак, у відповідь на прохання панів і за власною ініціативою уряд дедалі частіше став роздавати "похожих" селян з їхніми землями панам.\nСвою особисту незалежність селяни втрачали також через борги феодалам, через закладництво, закупництво тощо.\nПосилення влади панів та закріпачення селян у XIV-XV ст. привело до значного зростання феодальних повинностей і передусім панщини.\nРозвиток і поширення товарно-грошових відносин, зростання феодальної експлуатації та інші причини сприяли поглибленню майнової нерівності серед селян. Найбільш швидко цей процес відбувався серед державних селян, найменш - серед приватновласницьких. Часто зубожілі селяни потрапляли в залежність від селян заможних, ставали їхніми підсусідками, городниками, халупниками, коморниками, кутниками тощо.\nЗростання експлуатації і безправ'я посилило опір селянства феодалам, його антифеодальну боротьбу. Однією з найпоширеніших форм протесту стали втечі. Селяни часто цілими групами, а то й селами переселялися на нові місця, переважно на Поділля, Брацлавщину, Київщини.\nОрдинська навала тяжко позначилася на розвитку ремесла. Для завойовників міські ремісники являли собою найбільш цінну частину населення. Посланець римського папи П. Карпіні писав: як тільки монголи захоплювали місто, вони ремісників залишали в живих, всіх же інших вбивали.\nОрдинська навали призвела до тимчасового спаду ремесла, до зникнення цінних ремісничих професій, однак, незважаючи на завдану шкоду, ремесло відроджувалось і розвивалося далі. Значних успіхів було досягнуто передусім у залізоробному виробництві і обробці металу. Це було пов'язано із зростаючими потребами землеробства, мукомельного, солеварного, суднобудівного та інших промислів, а також міського ремесла, військової справи тощо.\nПомітні зрушення сталися в ливарництві. Значним поштовхом до цього Значним поштовхом до цього були, зокрема, виникнення і розвиток замкової артилерії: якраз у XIV-XV ст. відбувався перехід від виробництва залізних гармат (шляхом кування залізних смуг і кілець) до лиття більш досконалих (мідних). Високої професійної підготовки, складної технології потребувало також виробництво дзвонів, мідних і срібних оздоб, предметів церковного вжитку та ін.\nПрогресувало самобутнє ювелірне виробництво, яке мало на Русі давні традиції. У XIV-XV ст. майстри-ювеліри оволоділи новими технічними і художніми прийомами. Це дозволяло їм сполучати різноманітні матеріали, вносити нові елементи в орнаментування ювелірних виробів.\nЗначного пожвавлення набула в XIV-XV ст. будівельна справа. Цей період характеризувався інтенсивним будівництвом замків, веж та інших оборонних споруд, палаців, церков тощо, що зумовлювало виникнення десятків нових будівельних спеціальностей.\nГоловні роботи при будівництві великих споруд виконувалися найманими майстрами - спеціалістами за певну винагороду, допоміжні ж - залежними селянами в порядку трудової повинності.\nВ розглядуваний період Київ знову посів провідне місце. Через нього проходили важливі караванні шляхи, які з'єднували східні країни з Центральною і Західною Європою.\nВажливим осередком ремісничого виробництва та торгівлі став Львів. Маючи на увазі високий рівень ремесла у Львові, сучасники називали його «школою ремісників». Львів став найбільш значним центром виробництва гармат і взагалі зброї.\nПоряд із старими осередками ремесла та торгівлі у XIV-XV ст. почали виникати численні нові міста і містечка. Значна частина міського населення продовжувала займатися сільським господарством або сполучати його з ремісничою діяльністю, через що нерідко орні землі і городи розташовувалися у самому місті.\nВодночас у містах неухильно збільшувалася кількість ремісників і ремісничих професій. Загалом кількість ремісничих професій у кінці XV ст. досягала 150 - 200, що було помітн6им кроком уперед, порівняно з минулим періодом. Специфічною рисою ремесла залишалася, однак, робота ремісника на замовлення і лише невеликою мірою на ринок.\nПланування натурального господарства, вузькість внутрішнього ринку, утиски з боку державної адміністрації та окремих феодалів, наплив у міста ремісників з сіл, конкуренція між міськими ремісниками тощо зумовили виникнення і поширення цехової організації в міському ремеслі.\nПерші ремісничі цехи виникли в Галицькій землі ще в XIV ст., а згодом поширилися на Волині, Київщині і т.д.\nЗ дальшим розвитком ремесла і посиленням конкуренції вступ до цехів всіляко утруднювався, однак, в розглядуваний період вони відігравали позитивну роль у розвитку міського ремесла.\nРазом з тим неможливість вступу до цехів для більшості підмайстрів, особливо сільських ремісників, зумовила появу в містах значної кількості неповноправних - позацехових майстрів партачів), які не мали права торгувати своїми виробами на міському ринку, жили переважно на околицях міст, на них поширювалися інші обмеження.\nНаселення міст було дуже неоднорідне в соціальному і економічному відношенні. Верхівку його становили купці, цехові старшини і окремі майстри. Нижча частина міщан складалася з бідних позацехових ремісників, підмайстрів, дрібних торговців, землеробів, наймитів тощо.\nЗагальні умови для розвитку міст, проте, були несприятливі. Процес зростання міст гальмувався неподільним гальмуванням феодальних відносин.\nПроводячи політику національно-релігійного гноблення на згадуваних українських землях, польські, литовські та угорські феодали запрошували в міста ремісників і торговців з Центральної Польщі, Угорщини, Німеччини та ін. І надавали їм різні привілеї. Водночас українські міщани всіляко обмежувались у правах займатися ремеслом і торгівлею, навіть у праві проживання у містах.\nПід писком міщан протягом ХІV - ХV ст. польські королі і великі князі литовські почали за велику нагороду давати окремим містам грамоти на міські «вольності», тобто переводити їх на магдебурзьке право. Влада в магдебургіях належала магістратам - виборним органам міського самоврядування, які складалися з представників заможної верхівки міщан - партриціату.\nОхарактеризовані вище процеси певною мірою сприяли розвитку торгівлі, торгових зв'язків. У містах щораз частіше з'являються крамниці, через які ведеться постійна торгівля. На міські торги в дедалі зростаючих обсягах надходила продукція селянських господарств.\nЯк і цехове ремесло, торгівля регулювалася численними правилами, які мали захистити інтереси дрібних торгівців від конкурентів. Новим явищем доби було виникнення і поширення ярмаркової торгівлі. Ярмарки влаштовувались у містах раз, рідше два рази на рік, як правило, під час свят. Тривали вони кілька днів, іноді тиждень і більше. Право на два ярмарки на рік у ХV ст. мали Львів, Луцьк і Київ.\nПро пожвавлення внутрішніх економічних зв'язків між окремими землями свідчить помітна активізація робіт з будівництва шляхів. Поступово виникла нова мережа суходільних торгівельних доріг, яка була вагомим додатком до системи річкових шляхів, що існувала здавна.\nПоряд із внутрішньою торгівлею дальшого розвитку набула зовнішня. Це було наслідком наступних змін у внутрішньому і міжнародному поділі праці. Західна Європа пред'являла зростаючий попит на сільськогосподарську сировину та інші продукти. Одночасно зростала торгівля з країнами Сходу. Окремі міста, таким чином, почали відігравати значну роль у міжнародній, в тому числі транзитній, торгівлі між Сходом в Заходом (Київ, Львів).\nВ міру свого розвитку міжнародна торгівля набирала певних організаційних форм, купці почали об'єднуватися у товариства. Так виникли об'єднання купців, які торгували з певною країною. Окремі заможні купці вели торгівлю вже не особисто, а через своїх торгових агентів на місцях, дедалі ширше користуючись при цьому кредитом.\nПоодинокі заможні купці, які мали вільні кошти, спеціалізувалися не лише на торгівлі, а й на кредитних операціях. Це спричинило виникнення перших «банківсько-торгівельних домів».\nЗагальні умови для розвитку торгівлі, редиту тощо в умовах панування феодальної системи були дуже несприятливими. Держава і окремі феодали вкрили країну незліченною кількістю митниць, стягували великі збори з товарів.\nРозвиток економіки України в період пізнього феодалізму\n1. Стан сільського господарства. Аграрні відносини\nУ ХVI-XVII ст. в Україні сільське господарство, як і раніше, залишалось основною галуззю господарства (за кількість зайнятих і вартістю виробленої продукції).\nКористуючись безсиллям королівської влади, магнати захопили найважливіші державні посади і здійснювали повний контроль над основним джерелом прибутків - земельним фондом. З кінця ХVIст. Головним місцем дій став південь України, де зосереджувались їхні маєтки. Експансіоністський рух магнатів і шляхти набрав особливої сили з 1590 року після прийняття сейму постанови про роздавання «пустель» на Східному Поділлі», Південній Київщині, півдні Лівобережної України, хоча на справді ці землі були давно заселені і освоєні українськими селянами і козаками.\nЗосередженні в Східні Україні латифундії становили економічну базу магнатів в їх боротьбі з центральною владою. Спираючись на свій воєнно-економічний потенціал, магнати визначали політичний розвиток України.\nРазом з магнатами численні володіння захопила польсько-литовська шляхта. Замість колишніх князівських і боярських земельних володінь ХІV-XV ст. на українських землях в середині XVI ст. було понад 100 магнатських і тисячі шляхетських маєтностей.\nЗростання феодального землеволодіння в ХVI - першій половині XVII ст. супроводжувалося концентрацією земельного фонду і селян у руках магнатів. Магнатські латифундії інтенсивно витісняли середнє і дрібне шляхетське землеволодіння.\nодночасно з концентрацією земельної власності відбувався також інтенсивний розвиток фільваркової системи, тобто розгортання феодалами власного господарства, заснованого на праці поневоленого селянства. Виникла ця система в першу чергу внаслідок розвитку товарно-грошових відносин.\nСпираючись на свою політичну могутність, шляхта намагалася збільшити доходи шляхом розгортання власної підприємницької і торгової діяльності, придушувала діяльність купців і підприємців не шляхетського походження.\nОднак у сфері товарного обігу шляхта змушена була поступатися перед новим, що лише почав народжуватись, класом - буржуазією. Основним джерелом доходів залишалося, як і раніше, сільське господарство. Отже, перед шляхтою постало питання про підвищення його прибутковості.\nІнтенсивна перебудова господарства феодалів найбільш характерна для періоду кінця ХVI-XVII ст. Реорганізація панських господарств вилилась у створення фільварків.\nШироке розповсюдження фільваркової системи почалося із запровадженням волочної реформи 1557 р. короля польського і князя литовського Сигізмунда ІІ. Була переміряна і поділена на волоки вся земля, якою користувалися селяни.\nФільваркове господарство мало комплексний характер. Поряд із землеробством у фільварках розвивалося скотарство, осново якого було розвинене зернове виробництво.\nФільваркова система призводила до обезземелювання селян, посилювала владу феодала над селянином. Але впровадження фільварково-панщинної системи не сприяло консервації феодальних виробничих відносин. Навпаки, її повсюдне поширення в Україні означало початок руйнування феодального, натурального у своїй основі господарства, перехід до нових, більш прогресивних буржуазних відносин.\nУ ХVI-XVII ст. в сільському господарстві дещо підвищився рівень агрикультури: на більшості українських земель міцно закріпилася передова для того часу трипільна система сівозміни. Майже всюди застосовували сортове насіння, добрива.\nЗростання продуктивності сільського господарства - основи феодальної економіки - здійснювалося за рахунок жорстокої експлуатації селян польськими та українськими феодалами. Особливо погіршилося становище українського селянства з розгортанням панщинно-фільваркової системи. З організацією фільварків на перший план висунулася відробіткова рента.\nЮридичне оформлення панщини почалося в кін ХV ст., коли за рішення Красноставського сейму на Холмщині була запроваджена щотижнева панщина в розмірі 1 дня з лану. Остаточному закріпаченню селян і дальшому збільшенню панщини сприяла аграрна реформа 1557 р.\nНайбільшого поширення панщина набула в землеробських районах з відносно розвиненими товарно-грошовими відносинами.\nПодальшим кроком у посиленні визиску селян було впровадження поряд з регулярною урочної панщини. При останній селянин повинен був виконати певну роботу у наперед визначений строк.\nПоряд з панщиною, натуральною і грошовою рентою селянина дуже обтяжували різні разові або сезонні додаткові повинності, додаткові підсобні роботи під час оранки, сінокосу, жнив. Крім того, існували так звані дарові дні, в які селяни повинні були робити на панських городах, чесати льон і коноплі, ловити рибу, чистити ставки, гатити греблі, стригти овець. Поширеними були також шарваркова, гужова і сторожова повинності.\nВелику роль в історичній долі українського народу відіграла його складова і невід'ємна частина - козацтво з його військово-політичним центром - Запорізькою Січчю.\nВиникнення козацтва - це один із найважливіших результатів народної колонізації спустошених у минулому південно-східних районів України, яка особливо посилилася після встановлення в країні влади королівської Польщі. Втікаючи від зростаючого феодального гніту, пауперизовані селяни і ремісники засновували на незайнятих землях нові поселення. Втікачі займалися полюванням, рибальством, збиранням у лісах меду, поступово переходячи до землеробства.\n2. Дальше відокремлення ремесла від сільського господарства та зростання міст. Виникнення мануфактури.\nУ соціально-економічному житті населення міст і сіл України XVI-XVII cт поряд із сільськогосподарським виробництвом значну роль відігравала також промислово-торгова діяльність. Незважаючи на несприятливі умови, в країні відбувалося постійне поглиблення суспільного поділу праці, в тому числі і в сільськогосподарському виробництві. Сільське ремесло і промисли, розташовані в сільській місцевості, дедалі більше відокремлювалися від землеробства та інших галузей суто сільськогосподарського напряму. Особливо інтенсифікувався цей процес із впровадженням фільваркової системи. З її виникненням і розвитком збільшилося виробництво сільськогосподарських продуктів. Це обумовило виникнення численних закладів та необхідність розвитку виробничих потужностей по переробці сільськогосподарської сировини безпосередньо у панських фільварках. Продукція панських закладів призначалася в основному для продажу на ринку. Про це свідчать розміри їх виробничих потужностей і запаси готової продукції.\nЗ широким впровадженням фільваркової системи збереглися всі умови для існування і розвитку дрібного сільського ремесла. Через свою низьку купівельну спроможність селяни не стали основними покупцями виробів міської промисловості. До того ж міські ремісники виробляли недостатню кількість продукції. І крім того, вона була дуже дорога, орієнтована на вузьке коло споживачів.\nУ XVI-XVII ст. збільшилася кількість сільських ремісників та ремісничих професій.\nОдночасно на Україні поглиблювався територіальний поділ праці. Цілі села спеціалізувалися па виробництві залізних, гончарних, шкіряних та інших виробів. Скупчення такої великої кількості працівників однієї спеціальності свідчить про те, що селяни-ремісники виробляли продукцію вже переважно для продажу па ринку (а не на замовлення).\nГосподарське життя України XVI-XVII ст. характеризується виникненням нових міст і збільшенням кількості міського населення. Економічну основу містоутворюючого процесу становили розвиток суспільного поділу праці, залучення до промислової і торгової діяльності землеробського населення.\nДля XVI - першої половині XVII ст. було характерним виникнення нових і відродження старих міст.\nПолітика урбанізації, яку проводила шляхетська Польща, була направлена проти українського народу, за допомогою міст, які фактично були фортецями-містами, шляхта намагалася ствердити своє панування над населенням України.\nМагнати і шляхта захопилися насадженням містечок через те, що останні дозволяли їм одержувати доходи (з міських ярмарків і торгів, зростаючої кількості населення), які в п'ять-десять разів перевищували прибутки, одержувані раніше з сіл. Однак переважна більшість міст та містечок так і не перетворилися на справжні торгово-промислові центри. Вони залишилися в основному аграрними поселеннями. Це особливо стосується багатьох містечок Правобережної і Західної України. У XVI-XVII ст. всі міста та містечка України володіли досить значними земельними масивами.\nВолодіння такими земельними масивами впливало на процес промислового розвитку міст, тому що певна частина їх населення поряд з ремеслом і торгівлею продовжувала займатися сільським господарством або вкладала в нього кошти.\nнезважаючи па дуже несприятливі умови, містобудування на Україні в XVI-XVII ст. набуло певного розвитку. Збільшення кількості міст та містечок свідчило, що населення України дедалі більше відривалося від занять сільським господарством і залучалося до ремісничо-торгової діяльності.\nМіста були основним місцем зосередження ремесла. У містах та містечках працювали найбільш кваліфіковані ремісники. В XVI- XVII ст. одночасно із зростанням кількості ремісників розширювалася номенклатура їх професій і спеціальностей.\nРемісники в містах України, як і Західної Європи, об'єднувались у цехи. Цехова система виробництва поширилася на Україні в XIV- XV ст. Запровадження і зміцнення її означало усунення вільної конкуренції між цеховим та позацеховим ремеслом, а також всередині цеху.\nКонцентрація в містах великої кількості ремісників однієї професії приводила до переповнення місцевих ринків, що, в свою чергу, спонукало ремісників реалізувати свої вироби в піших містах і містечках.\nВелику роль у розвитку продуктивних сил країни відіграли водяні млини. У XVI-XVII ст. функції млина вже не обмежувалися переробкою зерна на борошно, крупу. Млини стали основними гідроенергетичними установками, які замінили м'язову силу людей у тих численних технологічних процесах, виконання яких не можна було перекласти на робочу худобу. Ними приводили в дію сукновальні, рудодробарки, механічні молоти, ковальські міхи тощо.\nВикористання водяного млина, як гідроенергетичної установки в рудній справі спричиняло зростання кількості зайнятих у цьому промислі робітників, механізацію трудомістких процесів; сприяло поглибленню поділу праці, збільшенню кількості рудень, а отже, й збільшенню масштабів виробництва.\nДержава позбавлялась одного з найважливіших джерел поповнення своєї скарбниці.\nЗапровадження безмитної для шляхти торгівлі, поєднаної з системою пільг з купівлі і вивезення виробів закордонного виробництва, спричинилися до дефіциту зовнішньоторгового балансу в середині XVII ст.\nУчасть купців у внутрішній і зовнішній торгівлі була утруднена також численними митами, які накладала на їхні товари державна та місцева влада.\nЗа виробничо-технічними характеристиками і кількістю зайнятих робітників рудні були однією з початкових форм мануфактури.\nОтже, період XVI-XVII ст. характеризується на Україні розкладом цехового ремесла, втратою ним своєї абсолютної монополії в феодальній системі господарства, зародженням початкових форм мануфактурного виробництва.\n3. Розвиток торгівлі\nДедалі зростаючу роль в економіці України XVI-XVII ст. відігравала торгівля. Розвиток товарного виробництва, дальше відокремлення міста від села, розклад цехового ремесла і зародження нових форм промислового виробництва, впровадження фільваркової системи в сільському господарстві - все це сприяло розвитку торгівлі і зростанню торгового капіталу.\nВ Україні в XVI-XVII ст. торговельні операції здійснювало в основному купецтво. Крім купців, що спеціалізувалися на торговій справі, нею займалися також міщани-ремісники, селяни, козаки, світські і духовні феодали. На торгівлі згубно відбивалося примусове користування певними шляхами, не уніфікована митна система, шляхетська сваволя, різні заборони й обмеження.\nУ містах основними конкурентами купців були цехові ремісники, які згідно з наданими привілеями вели торгівлю виробами власного виробництва.\nУ сільській місцевості, а часто і в міській, купцям протистояли селяни. Втягування селянського населення в торгівлю зумовлювалося перш за все впровадженням фільваркової системи. Для частини обезземелених селян торгівля стала основним заняттям.\nОднак найбільш могутніми конкурентами торговців були світські і духовні феодали, вони рішуче виступили проти посередників в особі торгівців.\nУ внутрішній торгівлі шляхта значною мірою захопила в свої руки одну з її найбільш прибуткових галузей - торгівлю горілкою і пивом.\nСпираючись на свої політичні і економічні переваги, шляхетство в законодавчому порядку закріпило за собою право па безмитну торгівлю при експорті продукції, виробленої у його маєтностях. Нехтуючи інтересами промисловості власної країни, магнати і шляхта добилися введення низьких мит на імпортні товари.\nУ XVI - першій половині XVII ст. Польща булл одним із найголовніших експортерів хліба па західноєвропейські ринки; шляхта одержувала з вивозу великі прибутки, збільшення експорту досягалося в основному за рахунок включення в експортну торгівлю щораз нових територій України, за рахунок нечуваної експлуатації українського народу.\nІз збільшенням кількості ярмарків відбувалась їх спеціалізація. Окремі ярмарки почали здійснювати купівлю-продаж тільки певних сільськогосподарських продуктів і промислових товарів. Разом з ярмарками, торгами зростала і постійна торгівля, в якій також відбувалася спеціалізація. Серед купців дедалі більше з'являлося спеціалістів з купівлі-продажу окремих видів товарів (хліба, солі, м'яса, горілки, вина, одягу, сукна, чобіт та ін.).\nКрім спеціалізації, важливе значення для розвитку торгівлі мало впровадження в торговельну практику кредиту. Необхідність і поширення кредиту зумовлювалися зростаючими масштабами торгівлі (внутрішньої і особливо зовнішньої) та відсутністю у купців вільних і значних коштів.\nОтже, торгівля в XVI-XVII ст., незважаючи на численні перешкоди, продовжувала зростати. Поступово посилювалась її роль як посередника між промисловістю і сільським господарством, між містом і селом.\nНа мою думку, в даній праці (Історія народного господарства Української РСР, І т. // відповідальний редактор В.О. Голобуцький - Київ, 1983) надто упереджено висвітлюються закономірні процеси розвитку суспільних відносин, утворення держави. Виконуючи замовлення тодішньої комуністичної влади, автор всіляко намагається показати ці процеси як закабалення вільного населення, відхід від нібито ідеальних та природних первіснообщинних відносин.\nШтучною та натягнутою є також ідея про спільність економічного життя усіх східних слов'ян, їх нерозривний зв'язок, "перерваний агресією литовсько-польських феодалів", хоча відмінності природних умов не могли не позначитись на економічному житті предків українців з одного боку та росіян і білорусів з іншого.\nСправедливо критикуючи політику польської влади, спрямовану на асиміляцію українського народу, автор, звичайно, не виявляє такого ж ставлення до аналогічних дій з російського боку. Процес торгівлі російських купців в Україні та українських в Московії описано як винятково важливе та позитивне явище, свого роду "прагнення обох братніх народів спільно жити і працювати".\nОтже, підсумовуючи все сказане, можна зробити висновок, що книга, подаючи значний обсяг фактологічного матеріалу, тенденційно висвітлює основні процеси розвитку і еволюції економіко-соціальних відносин, і повинна бути прочитана з оглядом на ті умови, в яких вона була видана.\nрозмір: 139,0 кб


Тавамин - інструкція, склад, протипоказання | znaj.ua\nMaker: Гродненський ЗМП, РУП, Республіки Білорусь\nINN: TAURINE , ISOLEUCINE , VALINE\nДаний препарат відносять до групи гепатотропних лікарських засобів, що застосовуються для лікування різних захворювань травного тракту, в основному, пов'язаних з роботою печінки.\nГоловні активні компоненти – амінокислоти різного походження.\nВ цілому дане ліки виробляє гепатопротекторний ефект, який зумовлений властивістю стабілізувати мембрани, нейтралізувати дію вільних радикалів, здійснювати детоксикаційну дію.\nВходять до складу амінокислот є здатність регулювати і активізувати процеси метаболізму в організмі, послаблювати білкову недостатність, знешкоджувати токсини.\nЕфективний при токсичних ураженнях гепатобіліарної системи, сприяє поліпшенню лабораторних показників.\nСприяє нормалізації стану при цирозі печінки, послаблюючи печінкову енцефалопатію, покращуючи білкову толерантність, синтезування білка.\nОсновні активні речовини: L-валін (34 мг на 1 капсулу), L-ізолейцин (26 мг на 1 капсулу), L-лейцин (101 мг на 1 капсулу), таурин (39 мг на 1 капсулу).\nВхідні до складу препарату допоміжні речовини: кальцію стеарат, метилцелюлоза, тощо.\nПроводиться у формі желатинових капсул.\nДаний лікарський препарат застосовується при лікуванні печінки, зокрема при:\n- печінкової енцефалопатії;\n- алкогольному цирозі печінки.\nРозглянуте лікарський засіб протипоказано застосовувати у випадках, коли у пацієнта є виражена гіперчутливість (алергія) до основного або до однієї з допоміжних компонентів, спадкове непереносимості фруктози/мальтози.\nДаний лікарський засіб приймають перорально, під час прийняття їжі або відразу після неї.\nРекомендовані дозування: 2-3 капсули по 3-4 рази в день. Максимальна добова доза – не більше 3 грам препарату на день.\nТривалість лікувального процесу – за 20 днів поспіль. Кількість профілактичних курсів залежить від перебігу хвороби, індивідуальної реакції організму пацієнта на препарат, і може проходити з інтервалом в 2 тижні.\nПацієнти літнього віку, нирковою або печінковою недостатністю корекції дози не потребують.\nПередозування поки не спостерігалася.\nТеоретично передозування може викликати посилення побічних ефектів, в основному – це явища диспепсії, алергічні реакції.\nУ разі передозування слід відмінити прийом препарату, провести симптоматичну терапію, промити шлунок, прийняти сорбенти.\nМожуть виникнути деякі побічні ефекти. Зокрема, можуть спостерігатися:\n- диспепсичні явища - в основному спостерігаються у хворих аутоимунным гепатитом (печія, нудота, біль в епігастральній ділянці, анорексія);\n- алергічні реакції – алергічна кропив'янка, висип, свербіж, дерматит, набряки, гіперемія, анафілактичний шок.


Кам’янець-Подільський потрапив в трійку найкрасивіших міст з вечірніми пейзажами\n25 Травня, 2021 Кам’янець-Подільський потрапив в трійку найкрасивіших міст з вечірніми пейзажами\nВ Україні є міста, що ніби створені для романтичних вечірніх прогулянок. Прогулянок вздовж набережної під крики чайок; між пахучих клумб і красивих ліхтарів; звивистими вуличками під легким снігом, що виблискує на світлі; чи під кольоровим дощем літніх фонтанів… Видання “Всвіті” склало свій рейтинг українських міст з найкрасивішими вечірніми пейзажами.\nТакож до списку найкрасивіших вечірніх міст потрапили: Одеса, Харків, Тернопіль, Київ, Кременець, Дніпро, Чернівці.


Шлюбний договір — Нотариус метро Университет\nШлюбний договір – це, перш за все, договір про вирішення спірних питань життя сім’ї, укладений між особами які вступають у шлюб, або подружжям. Новацією сімейного кодексу України є положення про те, що шлюбний договір може бути укладено не тільки до одруження, як встановлювалось Кодексом про шлюб та сім’ю, а й під час шлюбу.\nСторони у шлюбному договорі можуть визначити правовий режим майна, яке дружина/ чоловік передають для використання на спільні потреби сім’ї; правовий режим майна, подарованого подружжю у зв’язку з реєстрацією шлюбу; порядок користування житлом. Також сторони можуть домовитись про зміну правового режиму майна, набутого в шлюбі, та визначити його як особисте майно одного із подружжя або на особисте майно одного із подружжя поширити режим спільного майна подружжя.\nШлюбний вік для жінки та чоловіка встановлюється у 18ть років. За заявою особи, яка досягла 16ти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам.\nПідстави для отримання дозволу на реєстрацію шлюбу до 18-ти років:\nДокументи які потрібні Сторонам для укладання шлюбного договору:\nпаспорт та ідентифікаційний номер ( оригінал або нотаріально засвідчена копія);\nоригінал свідоцтва про реєстрацію шлюбу або довідка, видана органами РАЦС, що підтверджує, що особи подали заяву про реєстрацію шлюбу.


Україна не вибила в Росії дешевшого газу - BBC News Україна\nImage caption На переговорах "з ведмедем".\nНовопризначений український прем'єр-міністр Микола Азаров під час свого першого на посаді візиту в Росії не зміг отримати від Москви обіцянок зниження цін на газ.\nДешевший газ допоміг би Україні зекономити кошти в умовах бюджетного дефіциту і знизити вартість продукції енергомістких українських виробництв, та врятувати компанію Нафтогаз України від постійного балансування на межі банкрутства.\nМи чітко будемо виконувати, на мій погляд, не дуже справедливі для України домовленості.\nКерівники двох урядів домовилися продовжити переговори вже у квітні.\nСаме обіцянок дешевшого російського газу очікували від кількаденних переговорів української урядової делегації у Москві, і в Україні висловлювалися побоювання, що президент Янукович та вірний йому уряд можуть задля цього поступитися єдиною "козирною картою" - контролем над українською газотранспортною системою.\nФахівці також кажуть, що російська компанія Газпром була би зацікавлена у частці внутрішнього газового ринку України.\nЦіну російського газу для України переглядати не можна. Минулого року Україна мала 20% знижки. Згідно з контрактами ціна вираховується за європейською формулою...\nВалерій Язєв, президент Російського газового товариства.\nНа підсумковій прес-конференції у Москві прем’єр-міністр Азаров навіть просив прем’єр-міністра Путіна сказати журналістам, що на переговорах про передачу української "труби" не йшлося.\nМикола Азаров закликав Владіміра Путіна підтвердити, що подібних пропозицій він не робив. У відповідь Владімір Путін сказав: "Але інші пропозиції робив".\nВладімір Путін не сказав, що відмовляється вести мову про можливість зниження ціни російського газу, але дуже чітко дав зрозуміти, що Москва може піти на такий крок лише у разі конкретних і масштабних поступок нової української влади у різних галузях взаємин двох країн.\nНатомість Микола Азаров був змушений зобов’язатися чіткого виконання його урядом тих контрактів, які були укладені прем’єр-міністром Юлією Тимошенко в результаті останньої "газової війни", що призвела було до зриву газопостачань через Україну у західну Європу.\nНизка російських часописів навіть висловлюють думку, що попри обіцянки українського гостя "повністю відновити двосторонні взаємини в усіх галузях" пан Путін поводився з українським колегою набагато стриманіше, ніж свого часу з Юлією Тимошенко.\nПро газові питання Українській Службі Бі-Бі-Сі висловився політолог, провідний експерт Інституту зовнішньої політики Дипломатичної академії при МЗС УкраїниОлександр Палій:\nОлександр Палій:Партія регіонів намагається надзвичайно лояльною політикою по відношенню до Росії виторгувати перегляд тих газових контрактів, які справді мали значні проблеми для України. І ці газові контракти утворилися в результаті газових капітуляцій України в 2005-2006 роках. І, очевидно, що Партія регіонів готує ще одну такого роду капітуляцію, але вже газ в обмін на активи в інших підприємствах або аж до передачі української газотранспортної системи.\nБі-Бі-Сі: Наскільки взагалі далеко українське законодавство дозволяє новому прем’єрові заходити, пропонуючи поступки Росії в обмін на дешевий газ? Ви кажете, що аж до передачі газотранспортної системи, але ж це заборонено законом. Якщо це заборонено законом, то що тоді дозволено, які реальні поступки можуть бути тут?\nОлександр Палій: У нас Конституція і законодавство забороняють дуже багато чого, але, тим не менше, якщо дуже хочеться, то депутати до цього часто вдаються, як ось зі щойно створеною коаліцією на індивідуальних засадах. Той факт, що закон справді забороняє будь-яке відчуження української газотранспортної системи, не зупиняє керівництво Партії регіонів, і уряд сформований не в тому, щоб декларувати намір створити газотранспортний консорціум, тобто, передати в управління іноземній державі українську газотранспортну систему. По-перше, вони можуть скасувати закон, по-друге, можуть зробити вигляд, що такого закону не існує, як зараз роблять вигляд, що не існує Конституції.\nБі-Бі-Сі: З Москви також часом чути голоси, які пов’язують здешевлення газу для України з допуском Газпрому до української газової труби або так само із наданням державного статусу російській мові в Україні, або ще й з продовженням терміну оренди бази у Севастополі. Чи щось із цих питань обговорювалось на зустрічі прем’єрів Азарова та Путіна і чи взагалі щось із цього реальне?\nОлександр Палій: Я думаю, що питання мови навряд чи є реальним, і воно було знято Партією регіонів з порядку денного саме через те, що вони не можуть реалізувати цей пункт, адже потрібно 300 голосів, а крім цього треба ще референдум. А нинішні соціологічні опитування свідчать про те, що більшість громадян України уже підтримують єдиний статус української мови як єдиної державної. Тобто, референдум у Партії регіонів виграти не вийшло б, і у зв’язку з цим, вони фактично зняли за згоди своїх російських партнерів це питання з порядку денного. Що стосується чорноморського флоту, то Росія, безумовно, зацікавлена в продовженні терміну його перебування на території України, але треба сказати, що це буде, швидше, символічне перебування Чорноморського флоту, оскільки сьогодні цей флот з достатньою серйозною швидкістю деградує, і нові кораблі не будуються.\nТобто, це засіб для впливу на Україну. Це не засіб для вирішення якихось політичних питань чи військових, тим більше, питань Російської Федерації, це саме засіб впливу на Україну. І я думаю, що, звичайно, Росія зацікавлена в такому додатковому засобі тиску на нашу державу. На мій погляд, Партія регіонів сьогодні готова на поступки в цій сфері, і Віктор Янукович навіть заявив, що президенти можуть взяти на себе відповідальність і підписати відповідні угоди. Хоча треба сказати, що наша Конституція прямо в перехідних положеннях чітко говорить, що раніше 2016 року це питання порушуватися не може, і лише 2016 року може бути теоретично продовжено на 5 років перебування російського флоту на території України. Я думаю, що Партія регіонів і в цьому питанні намагається вчинити з Конституцією так, як вони це вчинили у питаннях формування уряду. І це свідчить про те, що грошові цілі важливіші за будь-які геополітичні і геостратегічні і т.д. і за переваги, які Україна має сьогодні.


Смартфон LG K8 (2017) – LGX240 : характеристики, гляди, де купити – LG Україна\nМобільні Телефони >\nLG LGX240 silver\nСелфі-камера 5 Мп з функцією "Інтервальна зйомка по жесту руки"\nСрібний Зняте з виробництва\nЗолотистий Зняте з виробництва\nТемно-синій Зняте з виробництва\nРомір (В × Ш × Т, мм)\n147,15 x 73,2 x 8,25\n2G: 850/900/1800/1900; 3G: 900/850/2100; 4G: B3, B7, B20\nЄмність акумулятора (мАч)\nСередній час в режимі розмов\nДо 6,8 Годин\nПроцесор 4-ядерний, 1,3 ГГц (MT6582)\nIPS (In-Cell touch)\nПідтримуваний обсяг карт пам'яті (ГБ)\nЗйомка по жесту руки\nMP3, AAC, MIDI, EAAC+, OGG, AMR, AAC+, WAV, SPMIDI, FLAC\nАудіороз'єм 3.5 мм\n2.0 Type b\nКабель підключення до ПК\nLG Tone Plus\nБагатофункціональні смартфони, та мобільні телефони LG із легкістю відповідають найвибагливішим запитам. Потужний процесор, акумулятор високої ємності, дві SIM-карти дуал, андроїд, сенсорний дисплей і передова операційна система розкривають технічний потенціал телефонів на андроїд LG у повному обсязі. Усі популярні телефони LG та дешеві мобільні телефони володіють вишуканим дизайном, що вигідно виділяє їх серед усіх смартфонів . А величезна різноманітність спеціальних функцій і програм подарує вам справжнє задоволення від використання. Зупинивши свій вибір на смартфонах LG, ви приєднуєтеся до мільйонів вдячних володарів мобільних пристроїв LG у всьому світі. Мобільні телефони та смартфони LG із новітніми функціями й можливостями стануть кращим вибором у категорії смартфони. Андроїд дозволить із легкістю користуватися багатьма додатками й андроїд іграми з Google Play. Секрет успіху LG у тому, що наші мобільні телефони та мобільні пристрої відповідатимуть саме вашим запитам. Смартфони на ОС Андроїд занадто складні? Можливо, вам підійде зручніший для повсякденних потреб сенсорний телефон або незамінний під час поїздки телефон на дві SIM-карти. Відкрийте для себе нові мобільні телефонии від LG, і ви дізнаєтеся про популярні телефони й мобільні телефони на андроїд, дешеві мобільні телефони, що завжди будуть зручним засобом зв’язку для вас. Кожен мобільний смартфон LG — це вікно в безмежний світ андроїд додатків і розваг. Хочеться порівняти? Подивіться одразу всі мобільні телефони LG.


Пам'ятник воїнам-односельчанам у с. Ревуха, Хмельниччина\nБратська могила у с. Городище-Пустоварівське, Київщина\nБратська могила та пам'ятник у с. Новостепнянське, Запорізька область\nБратська могила та пам'ятник у смт. Малокатеринівка, Запорізька область\nМеморіал Слави у с. Гайворон, Чернігівщина\nБратська могила в с. Копанка, Каушанський р-н, Молдова\nБратська могила у с. Ільченкове, Запорізька область\nПам'ятник у м.Прилуки, Чернігівська область\nПам'ятник невідомій розвідниці у с. Лозовата, Кіровоградщина\nМогила молодшого лейтенанта Затравкіна М. М. у с. Юльївка, Запорізька область\nПам'ятник у с. Нова Митниця, Рівненщина\nБратська могила радянських воїнів та жертв фашизму у с. Червонодніпровка, Запорізька область\nБратська могила та пам'ятник воїнам-односельцям у с. Григорівка, Запорізька область\nПам'ятник Матері Солдата у с. Семенівка, Харківщина\nБратська могила у с. Лежино, Запорізька область\nБратська могила та пам'ятник воїнам-односельцям у с. Івано-Ганнівка, Запорізька область\nБратська могила і пам'ятник у с. Шопенка, Харківщина\nПам'ятник воїнам-односельцям у с. Наталівка, Запорізька область\nБратська могила та пам'ятник у с. Наталівка, Запорізька область\nМеморіальний комплекс у с. Лукашеве, Запорізька область\nБратська могила у смт. Кушугум, Запорізька область


ᐉ Купити настільну гру Лють Дракули в Києві — замовити настільну гру Лють Дракули в інтернет-магазині «Blaster»\nНастільна гра «Лють Дракули» запрошує вас відправитися в Європу 19 століття. В цей час таємничий граф Дракула виявляється в Англії. Тут він планує реалізувати свої масштабні і криваві плани — встановити контроль над світом. Однак цього не можна допустити! Тому досвідчені мисливці повинні зупинити кровожерного монстра, знищивши навіть спогади про нього. Вони будуть переслідувати вампіра по всій Європі, а він всіляко ховатися від мисливців, паралельно створюючи нових упирів і збільшуючи свій вплив.\n«Лють Дракули» — одна з кращих тематичних ігор за версією фахівців і любителів настолок. Вона створена Кевіном Вілсоном, який також відомий по «Грі престолів» і «Жаху Аркхема».\nЗахистіть Землю від хаосу\nПід час гри Дракула ховається від мисливців і прагне прокачатися до 13 рівня, створюючи нових кровососів і перемагаючи мисливців під час сутичок. Мета мисливців — знайти і знищити вампіра до того, як він поширить свій вплив по всій планеті.\nГра складається з раундів. У свою чергу вони поділяються на фази вампіра і мисливців. Першими починають переслідувачі. Вони полюють за графом і вдень, і вночі, подорожуючи по Європі по суші і воді. Переслідувачі обмінюються речами, лікують рани, користуються спорядженням, обшукують локації, де зупинявся вампір. У мисливців загальна мета — знищити кровопиийцю. Для цього вони повинні нанести йому 15 ран. Всі дії і плани мисливців відомі вампірові і можуть бути використані для того, щоб будувати підступи.\nНа відміну від них граф діє таємно. Він пересувається тільки вночі, кличе на допомогу союзників і може впливати на сили природи.\nГра продовжується до тих пір, поки дві протиборчі сили не зустрінуться. Тоді вони вступають в бій. Якщо в ході битви вампір отримує 15 ран, виграють переслідувачі. Якщо граф досягає 13 рівня, тоді перемога дістається йому.\nВідео-огляд Лють Дракули\nНастільна гра Лють Дракули\nПригоди, Кооперативні, Жахи\nжетон Святої землі\nПротектори для карт Games 7 Days 57,5х89мм Standard Quality


ДНР накрила системна катастрофа – УКРАЇНСЬКИЙ ДОНБАС\nadmin-pro-donbas 28/03/2017 НОВИНИ ДОНБАСУ\nДНР накрила системна катастрофа\nТерористи катують, грабують і вбивають мирних жителів.\nВчора в Горлівці (ДНР) знайшли трупи двох молодих місцевих жителів – підлітка Микити Шевченка (на фото) і більш старшого Євгенія Ратникова ( «ополченець» ДНР), зниклих 8 жовтня 2016- го\n«З 08.10.16 підліток – без вісті зниклий. Знайшли застреленим, прікопаним його і його друга. Пристрелили ополченці! »\nЖурналіст Микита Синіцин стверджує, що вони порушили комендантську годину, коли опівночі на 5-му кварталі пішли в ларьок за горілкою (відзначали день народження Ратникова) …\nПро тяжкі наслідки порушення комендантської години повідомляють і жителі Макіївки (ДНР). Попалися в руки поліції місцевих жителів (у тому числі і сепаратистів) «поліцаї» нещадно б’ють і грабують, деякі ж пропадають (дивись скріни).\nПри цьому комендантську годину не врятував від вбивства ( «порізані і забиті») і грабежу подружню пару в селищі Осипенко Макіївки. На скрині автор сепаратист наївно просить «громадян» бути акуратними, «поки поліція не переловить всю цю мразь» … Тоді як показує практика, «ополченці» і «поліцейські» в більшості випадків і роблять подібні злодіяння:\n“Донецьк. У «Шахтарі» (колишній універмаг) люди у військовій формі золотий відділ винесли і вбили охоронця ».


Дотримання правил пожежної та техногенної безпеки під час відзначення новорічних та Різдвяних свят – гарантія безпеки – Овруцька міська рада\nДотримання правил пожежної та техногенної безпеки під час відзначення новорічних та Різдвяних свят – гарантія безпеки\nКоростенське районне управління Головного управління ДСНС України у Житомирській області інформує про необхідність суворого дотримання правил пожежної та техногенної безпеки під час відзначення новорічних та Різдвяних свят, а саме:\nза відсутності в приміщенні електричного освітлення (під час можливого відключення тощо) святкування повинно проводитися тільки протягом світлового дня;\nне допускати захаращення шляхів евакуації, та у разі відсутності природного освітлення, постійно освітлюються електричним світлом (за наявності людей);\nзабезпечити приміщення необхідною кількістю первинних засобів пожежогасіння (вогнегасниками);\nтримати запалені свічки на безпечній відстані від легкозаймистих матеріалів. Не встановлювати свічки поблизу штор на вікнах та не прикрашати ними ялинку;\nніколи не залишати запалену свічку без нагляду, обов’язково загасити свічку, якщо виходите з кімнати або лягаєте спати;\nне дозволяється дітям гратися зі свічками та потрібно тримати сірники у недоступному для малечі місці;\nне залишати без нагляду електрогірлянди та обігрівачі. Завжди вимикати їх з подовжувачів та розеток, коли виходите з кімнати;\nпровести з обслуговуючим персоналом об’єктів, залучених до святкування, інструктажі з пожежної та техногенної безпеки. У разі виявлення пожежі, на об’єктах, в яких проводяться заходи з відзначення новорічних та Різдвяних свят, негайно телефонувати за номером “101”. Пам’ятайте, що ваша безпека та безпека ваших близьких залежить, в першу чергу, від вас і тільки власна обачність сприятиме тому, щоб свята пройшли без надзвичайних подій.\nНаступний запис ШАНОВНІ ГРОМАДЯНИ!\nПопередній запис Оголошення про проведення конкурсів на заміщення вакантних посад директорів закладів освіти Овруцької міської ради


На Чортківщині суд ухвалив рішення стягувати з батька аліменти на повнолітнього непрацездатного сина - Газета Свобода\nГоловна » На Чортківщині суд ухвалив рішення стягувати з батька аліменти на повнолітнього непрацездатного сина\nв аналітика, Економіка, Життя, Новини, Статті, Суспільство, Теми номера, Тернопільщина\nClose-up Of A Hands Protecting Disabled Handicap Icon\nЧи повинні батьки утримувати свою повнолітню дитину, якщо вона є особою з інвалідністю та потребує стороннього догляду? З таким запитанням пані Марія звернулася до бюро правової допомоги, оскільки без підтримки чоловіка, який є батьком їхнього сина, опинилася в складній життєвій ситуації.\nЖінка доглядає за своїм повнолітнім сином, який є особою з інвалідністю та повністю його утримує. Хлопець постійно потребує лікування та реабілітації, але коштів у сім’ї не завжди вистачає навіть на ліки та одяг. Батько дитини є працездатним, але жодної фінансової підтримки на лікування сина не надає. Оскільки жінка цілодобово доглядає за сином, вона не має можливості працевлаштуватися. Ця ситуація змусила пані Марію звернутися за безоплатною правовою допомогою – щоб стягнути з батька аліменти на утримання дитини через суд.\nПредставляти інтереси пані Марії в суді Чортківський центр уповноважив адвоката Галину Манорик.\nАдвокат зустрілася з клієнткою, ознайомилася із матеріалами справи та підготувала позов до суду про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної особи.\nЗгідно із Сімейним кодексом України, батьки зобов’язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть надати таку матеріальну допомогу.\n«Хоч особа є повнолітньою, проте через наявність інвалідності другої групи з дитинства батьки зобов’язані її утримувати. У цій справі є усі підстави для звернення до суду: батько є працездатною особою, інших осіб в нього на утриманні немає, у власності є земельний пай та він має можливість оплачувати аліменти на утримання свого непрацездатного сина», – зазначила адвокат.\nРозмір аліментів на повнолітніх дочку, сина суд визначає у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів.\nПри визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров’я та матеріальне становище дитини; стан здоров’я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.\nАліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред’явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу – із дня подання такої заяви.\nЧортківський районний суд ухвалив рішення стягувати з батька аліменти на повнолітнього непрацездатного сина, який є особою з інвалідністю, в розмірі ¼ частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку щомісячно.\n10% коштів від продажу земель комунальної власності вилучатимуться до держбюджету - закон ВР


Сучасні кутові ванни та унітази | Ремонт квартир\n« Ремонт квартири або будинку\nДе купити будматеріали необхідні для ремонту вашої квартири? »\nЗаощадити площу в невеликих ванних кімнатах для розміщення додаткового обладнання або меблів можуть допомогти кутові ванни. Взагалі, власники малогабаритних квартир примудряються виявляти неймовірну кмітливість в питаннях розміщення обладнання та меблів. Іноді їх вирішення дивують навіть для професіоналів. Гідромасажні ванни, унітази, біде, прекрасні умивальники і необхідний набір меблів, зручно розміщуються у приміщенні, яке зовні не здатне вмістити й половини асортименту.\nСиметричні ванни заслуговують особливої уваги у власників малогабаритного житла. Дуже часто ці предмети мають більший внутрішній розмір, ніж прямокутні ванни, але займають значно менше місця. Симетричні і асиметричні кутові ванни, можуть бути з підсвічуванням, гідромасажем, всіма іншими функціями, якими володіють їх прямокутні аналоги, причому, асиметричні, ще лівого або правого виконання.\nНе менші можливості надає асортимент унітазів. Підвісні, суміщені з біде унітази, дозволяють мешканцям додатково заощадити простір у невеликій ванній кімнаті. Вбудована мийка дозволить використовувати закритий об’єм для зберігання миючих засобів або інших необхідних у цьому приміщенні предметів. Випускаються зараз пральні машини, які прекрасно вписуються в інтер’єр кухні, а в санітарно-технічному приміщенні, звільняється місце для предметів, які крім ванної кімнати встановити ніде.\nПомістити все необхідне обладнання в приміщенні ванної нелегко. Але, не потрібно забувати, що і в цій справі є професіонали, які на замовлення клієнтів щодня розміщують унітази, овальні, круглі, кутові ванни, найрізноманітніші набори меблів, в подібних або точно таких санітарно-технічних приміщеннях. Їхні послуги відносно дешеві, але натомість ви отримаєте не тільки максимально задіяний об’єм кімнати, але стильний затишний інтер’єр, що дозволяє поєднувати ергономічність і комфорт при прийнятті водних процедур.\nНерідко послуги дизайнера окупаються відсутністю робіт, пов’язаних з переробкою меблів, каналізації, трубопроводів, водопостачання. Зважте не поспішаючи всі «за» і «проти». Можливо «велосипед» для вашої ванної кімнати, вже давно винайдено. А колірна гамма меблів, кахлів, обладнання, дозволить змінити дизайн до невпізнання.


Сонник - Плакати - Dream Book\nСонник » П » Плакати\nЛюдям властиво плакати уві сні. У більшості випадків це відповідна реакція на дії, вироблені приснився образами або людьми. Плачу уві сні, ви не плачете в прямому сенсі цього слова, як у реальності. Вас просто охоплює відчуття співчуття і жалості по відношенню до чогось або комусь уві сні. Тоді вам потрібно слідувати за сном. Завдяки емоційній розрядці психіка переживає очищуючий ефект, тому прагнете користуватися цією розрядкою, коли для цього виникає найменша можливість. Тільки ви повинні зрозуміти, що було поштовхову подією, що спричинило подібні емоції.\nХто чи що змусило вас плакати? Чи плакали ви за чогось конкретного або ж мала місце загальна розрядка виниклого емоційної напруги? Згадайте, яке почуття ви відчували, коли виплакатися - полегшення або, навпаки, тяжкість.\nПозначення нестабільності взаємин, що існують між логіко-історичним «я» і онто Ін-се, а також руйнування ригідності, втрати відповідності своєму онто Ін-се.\nПлакати — сон до неочікуваної новини, великої радості;\nПлакали інші — значить, ви зробите капость близькій людині.\nПлакати — втішитися;\nХтось плаче — до вістям.\nСон, в якому ви гірко плакали, трактується навпаки:\nПопереду у вас буде не один привід для радості й безтурботного веселощів. Справи будуть розвиватися швидко і завершаться успіхом. А якщо ви будете трохи більше заповзятливі в роботі, то плоди праць і зовсім перевершать самі ваші сміливі очікування.\nЄ ймовірність, що суперник, втрутившись у ваш серцевий союз, відніме коханої людини. Однак доля подарує вам прекрасний розраду у вигляді нового відмінного друга, який буде гаряче любити вас і всіляко підтримувати.\nПісля сну з плачем вам належить переконатися, що викликають побоювання хмари, які збираються над вашою головою, зовсім не віщують лиха.\nЧути, як жалібно плакали інші, - такий сон означає, що в життя ваших найдорожчих друзів прийде величезна радість, яку ви із задоволенням розділіть з ними. Найчастіше приснився гіркий плач служить передвісником щасливого весілля.\nСон говорить про те, що накопичені емоції настійно вимагають виходу, і незабаром вам представиться підходящий випадок виплеснути їх. Одне з двох:\nАбо буде сварка або скандал, які не обійдуться без плачу, або вам належить сміятися до сліз, до кольок. Також сон попереджає, що якщо ви затіє п'янку, то вона закінчиться плачевно.\nПлакати — Ваші емоції вимагають виходу і вам належить їх виплеснути:\nПопереду сварка чи скандал зі сльозами, або сміх до гикавки;\nП'янка скінчитися сумно.\nРазом з кимось - святкування, привітання, подарунки;\nПлакати в голос - радісна подія;\nПлакати, сидячи на ліжку - велике нещастя;\nЛюдина плаче, вишкіривши зуби - буде суперництво, тяжба.\nПлакати уві сні себе сумували - розвантажувати самого себе від скупчилися негативних емоцій, які блокують легкі і можуть викликати хворобу і розвал справ і відносин, так як людина в зневірі та депресії займається справами і підтримувати нормальні відносини не здатний.\nПлакати — радіти, розраду;\nПлач, жалісливий голос чути - радість, вести / по тобі засмучуються;\nВитирати сльози — розрада.\nПлакати уві сні - до радості, а сміятися уві сні - до тяжких дум і печалі.\nПлакати — вас чекає швидка радість.\nПлакати уві сні - передвіщає радість і втіху наяву.\nПлакати — сімейна радість.\nБудеш плакати — втіха і радість.\nПлакати — радісні події, веселощі та розваги.\nПлакати з якогось приводу уві сні - наяву радіти.\nПлакати уві сні ридма - наяву веселитися.\nПлакати — до радості.\nПлакати уві сні ридма - до полегшення.\nПлакати навзрид уві сні - до прояву бурхливих емоцій.\nПлакати — радість.\nПлакати сильно — до звільнення, полегшення, радості.\nПлакати уві сні - до радості.\nСниться, що ви в сльозах - до отримання листа, що містить погані вісті.\nПобачити плаче немовля - лист принесе хороші звістки.\nТакож Див. Сльози.\nЯкщо Ви гірко плакали уві сні - життя незабаром надасть Вам привід для радості і безтурботних веселощів.\nВаші справи підуть споро і завершаться успіхом.\nЯкщо Ви проявите заповзятливість у роботі - результати перевершать Ваші найсміливіші очікування.\nМожливо, суперник перешкодить Вашому сердечному союзу, але, втративши улюблене істота, Ви будете потішені тим, що знайдете прекрасного друга, доброзичливого і палко люблячого Вас.\nПісля такого сну Ви переконаєтеся скоро, що хмари, що проносяться над Вашою головою, не віщують лиха.\nЯкщо ж у сні Ви чули жалісний плач інших людей - значить, радість скоро відвідає будинок Ваших улюблених друзів.\nСон передвіщає їм велику радість, яку Ви розділите з ними.\nГіркий плач інших людей часто провіщає щасливу весілля.\nВаші емоції вимагають виходу і вам належить їх виплеснути:\nНесподівана новина, велика радість бачити плачуть - зробиш капость близькою персоні.\nНесподівана новина, велика радість;\nБачити плачушіх —.\nЗробиш капость близькою персоні.\nМи часто плачемо уві сні. Плач, як правило, є відповідною реакцією людини на вплив фігурують у сні образів або людей. Плачу уві сні, ви не плачете в прямому сенсі цього слова, як у реальності. Вас просто охоплює відчуття співчуття і жалості по відношенню до дедалі ширшої перед вашими очима зворушливою сцені. У цьому випадку слідуйте за сном. Емоційна розрядка надає очищаючий ефект на психіку, тому намагайтеся скористатися цією розрядкою при кожному зручному випадку. Проте вам слід визначити поштовхову ПОДІЯ, яке спричинило за собою відповідні емоції. Хто змусив вас плакати? Ви плакали з певної причини або це була просто спільна розрядка емоційної напруги? Що ви відчули, виплакатися:\nПолегшення або тяжкість?\nВідстань з числом сім


У Шепетівці вшановували пам'ять Ігоря Ляшенка — Сайт міста Шепетівка (Шепетовка)\nНа превеликий жаль мені не довелося бути знайомим з Ігорем. Але щоразу, коли чую як про нього розповідають близькі, то переконуюся, що він особлива людина. Уклін та подяка батькам, які зуміли зростити такого патріота та відданого сина України. Важливо, що стільки людей сьогодні прийшло вшанувати пам'ять нашого земляка, подвиг якого житиме вічно\nТакі слова прозвучали із вуст міського голови Михайла Полодюка.\nЗгадала на цвинтарі про Ігоря і його вчителька, а нині директор ЗОШ № 3, Лідія Банкова.\nМені ще в школі було зрозуміло, що він обов'язково стане військовим, і не простим, а офіцером. Добре вчився, лідирував серед однолітків, був спортсменом, його поважали друзі — ці якості згодом зробили своє. Навіть смерть він прийняв захищаючи своїх підлеглих.\nПредставники районної влади та міський голова поклали квіти до могили Ігоря Ляшенка.\nЦього дня, якраз з нагоди другої річниці, були завершені всі роботи зі встановлення пам'ятника на могилі героя.\nОстаннє редагування Четвер, 23 червня 2016 00:02\nДетальніше в цій категорії: « Перед міською радою страйкували учасники АТО На Шепетівському професійному ліцеї відкрили меморіальні дошки бійцям АТО »