Види кавоварок — які бувають кавоварки для дому\nБільшість сучасних людей не уявляють свого ранку без чашки кави. А існуючий ритм життя, вічна поспіх змушують придумувати все більш вдосконалені пристрої, здатні заощадити якомога більше часу і зусиль для його приготування. Так з'являються нові кавоварки та кавомашини.\nВиди кавоварок і кавомашин\nЯкі бувають кавоварки для дому\nКавоварки для плити\nВибір кавоварок колосальний. Зустрічаються як зовсім прості й економічні, за вартістю моделі, що відрізняються простим принципом роботи і мінімальними можливостями, так і більш складні моделі, забезпечені самими різноманітними функціями: таймером, підтриманням температурного режиму, що дозволяє зберігати каву гарячим якийсь час (від півгодини до 3-х годин), регулюванням фортеці і т. д.\nВарто звертати увагу на обсяг кави, який готується за 1 раз. Як правило, ця інформація вказана на самому приладі і означає кількість чашок ємністю в 100 мл. Це допоможе вибрати кавоварку, відповідно з кількістю споживаного вами або вашою родиною продукту.\nВсі кавоварки та кавомашини призначені для однієї мети – приготування кави. Різниця – в методі екстракції з кави необхідних для отримання смаку і аромату компонентів. Відрізняються вони й принципом формування парового тиску. Залежно від цих показників, зустрічаються різні види кавоварок і кавоварок.\nІнша назва – парова праска. Модель створена в далекому 19 столітті, але до цих пір складові конструкції і принцип дії не зазнали особливих змін. Єдине нововведення – з'явилися електричні моделі зі шнуром, що включаються в розетку. Ручні як і раніше ставляться на плиту.\nВ залежності від обсягу, кавоварки даного виду здійснюються з різною потужністю – від 450 Вт до 1 кВт. Складаються з 3-х відділень:\nнижній ємності для води, виготовленої із сталі;\nвідділення (фільтра) для мелених кавових зерен;\nверхній ємності (кавника) для готової кави, матеріал виготовлення – скло, кераміка або сталь.\nПроцес варіння проходить у кілька етапів:\nФільтрована вода заливається у нижню ємкість. Рівень визначається наявною відміткою.\nУ фільтр поміщається мелену каву, бажано середнього помелу. Кавовий порошок не треба ущільнювати, його необхідно лише злегка розрівняти.\nФільтр з кавою встановлюється над ємністю з водою, зверху поміщається кавник. Кавоварку ставлять на плиту або включають в розетку.\nПринцип роботи відображено в назві моделі. Нагріваючись до кипіння, вода починає розширюватися і надходить у воронкоподібну трубку, що створює підвищений тиск. По ній вода з допомогою утворюється пара піднімається у фільтр з меленими зернами і, проходячи крізь нього і витягуючи необхідні компоненти з кави, виштовхується в кавник. Процес виштовхування своїм виглядом нагадує гейзер.\nВимикається апарат вручну. Про готовність кави і закінчилася в ємності воді підкаже звук, схожий на шипіння.\nУвага! Плюсом гейзерній кавоварки є можливість регулювання підігріву води. Чим він повільніше, тим насиченішим виходить напій.\nУ даній моделі відсік для меленої кави являє собою ріжок (холдер). Особливістю такої кавоварки є необхідність щільного утрамбування кавового порошку дрібного помелу спеціальним товкачем.\nПроцес приготування протікає під високим тиском пара, що утворюється при закипанні води. Недарма інша назва приладу – еспресо (з італійської мови – під тиском).\nПара утворюється двома способами, в залежності від типу кавоварки:\nПарова. Пара виникає при нагріванні води до температури кипіння – 100 °С, і під впливом тиску до 4 бар відкриває клапан між ємністю для води і ріжком. Гарячий пар проходить через каву і, экстрагируя з нього кавові субстанції, надходить у кавник в готовому вигляді. На приготування йде близько 3-5 хв.\nПомпова. Пара виходить при нагріванні води електромагнітним насосом до температури 95 градусів. Тиск у даному агрегаті становить 15 бар, тому приготування займає зовсім небагато часу – близько 30 сек, а витрата сировини скорочується. Любителі кави знають, що оптимальна температура для приготування становить від 92 до 95 °С. Тому і якість його буде більш високим, ніж у паровій моделі.\nУ ріжкових кавоварках на каву утворюється «крем» – м'яка і ароматна піна, шанована багатьма гурманами.\nДовідка! Деякі ріжкові кавоварки забезпечені капучинатором насадкою для забору і збивання молока, що дозволяє крім готувати еспресо, капучіно, латте.\nІнші назви – фільтраційна, американо. Користуються великим попитом з-за своєї невеликої вартості та простоти у використанні.\nПристрій являє собою 2 ємності: для холодної води і готового напою, між якими розташований сітчастий фільтр із зернами крупного помелу. Фільтр може бути паперовим (одноразовий варіант), нейлоновим (вистачає приблизно на 60 чашок), металевим або «золотим» (з титановим покриттям, не вимагає заміни).\nВода, нагріта від нагрівального елемента майже до 100 °С, розширюється і переходить в стан пари, який за випускним трубках проходить у верхню частину апарату. Там пара конденсується і у вигляді крапель конденсату капає через спеціальний отвір на фільтр з кавою, а потім проходить через нього в кавник. При цьому втрачається частина температури, досягаючи приблизно 90-97 °С (ідеальний температурний режим для американсько). З недоліків – відсутність пінки.\nУ більш дорогих моделях зустрічаються додаткові функції:\nкавник розташовується на підігрівачі, здатному зберігати каву гарячим протягом 3-х годин;\nє затвор з противокрапельной функцією, охороняє плиту від попадання на неї залишків продукту при відбиранні чашки з кавоварки;\nможливість зупинки роботи апарату на будь-якій стадії приготування.\nЦікаво! Кава виходить більш смачним і міцним в крапельної кавоварки, яка має найменшу потужність.\nУ даній моделі замість фільтра або відділення для мелених зерен застосовуються спеціальні капсули з утрамбованим кавовим порошком всередині. Щоб кава не окислився, не втратив своїх смакових якостей і не зіпсувався, капсули роблять герметичними і заповнюють інертним газом. У процесі приготування вони проколюються з 3-х сторін спеціальним пристроєм.\nСпочатку надходить потужна струмінь повітря перемішує вміст капсули. Потім через них під тиском проходить нагріта вода. Одержаний каву наливають у чашку. Використана капсула викидається.\nЗ плюсів – немає необхідності розраховувати потрібну порцію завантаження кавою, очищати фільтр від відслужив кавовій маси. З мінусів – в деяких апаратах можна використовувати тільки капсули фірми – виробника кавоварки.\nУвага! При виборі капсульної моделі зверніть увагу на ступінь гучності виробленого нею шуму.\nПоєднує в собі 2 види кавоварок:\nріжкову, з приготуванням еспресо;\nкраплинну, для шанувальників американо.\nЗ таким приладом варто враховувати, що для цих напоїв необхідні зерна різного помелу (дрібного – для еспресо, великого – для американсько).\nПри виборі необхідно звертати увагу на потужність. Бажано, щоб вона становила не менше 1-1,7 кВт. Тоді буде виникати тиск 15 бар.\nПередбачають, що частина роботи перед заварюванням повинна бути зроблена вручну. Апарат не перемелює зерна кави самостійно, його необхідно засипати у вже перемолотом вигляді. Потім необхідно помістити кави в фільтр, правильно утрамбувати. До цього виду можна віднести, наприклад, ріжкову модель.\nЗ плюсів можна відзначити, що в залежності від того, яку каву ви віддаєте перевагу (міцний, не дуже міцний), є можливість самому визначити потрібну кількість сировини і одержуваний обсяг напою.\nПрактично не вимагають участі людини в процесі приготування кави. Прилад, званий також комбайном або кавоваркою, самостійно:\nПеремелює кавові зерна. Вони закладаються у передбачений для цього відсік, де мелють за заданими налаштуваннями. Мелений продукт надходить у відділ пресування, в якому запресовується в розчинну таблетку і змочується.\nНагріває воду до необхідної температури. Під тиском вона проходить через спресований порошок і наповнює чашку готовим продуктом.\nСамоочищається. Залишилися відходи видаляються в спеціальний контейнер, після чого відбувається промивання.\nНа приготування 1 чашки кави з моменту закладення зерен до розливу в чашку йде всього від 30 до 40 сек. Великим плюсом є те, що з-за помелу безпосередньо перед приготуванням в готовому кави повністю зберігаються кофеїн і ефірні масла. З мінусів – висока вартість.\nРада! Небажано використовувати в автоматичних апаратах ароматизований кави – від нього залишається запах, який складно усунути протягом тривалого часу.\nПристрої, в яких кава готується під тиском, створеним ручної мускульною силою. До них можна віднести:\nФранцузький прес (френч-прес). Складається з вузького циліндра, жароміцного скла і поршня, сполученого з сітчастим фільтром, зробленим з металу. На дно циліндра засипаються мелені кавові зерна, наливається гаряча вода, закривається кришка. Поршень при цьому перебуває у піднесеному стані. Після того, як кава настоїться (через 5-7 хвилин), поршень опускається вниз, притискаючи гущу і пропускаючи через фільтр готовий напій.\nАэропресс. Принцип дії той же, з тією лише різницею, що фільтр виготовлений із паперу, є одноразовим. Він вкладається в сітчасту кришку, розташовану на дні скляного циліндра, після завершення процедури заварювання викидається.\nХендпрессо (від англійського слова hand «рука»). Мініатюрна модель, уміщається в одній руці. Розташований всередині поршневий насос нагнітає стиснене повітря, створюючи тиск в 9 Бар. Як тільки стрілка манометра досягає зеленої позначки, в кавоварку насипається мелену каву, заливається гаряча вода, закривається кришка фільтра. Готовий напій виливається в чашку натисненням кнопки.\nПеревагою ручних кавоварок є невеликий розмір, що дозволяє брати їх з собою в дорогу, на дачу, в будь-яку поїздку. Для їх функціонування не вимагається наявності електрики.\nКавоварки для дому бувають:\nелектричними, що працюють при включенні в мережу;\nдля приготування кави на плиті – газової або індукційної.\nДо вищевказаних моделей, що працюють від електрики, можна додати электротурку. Кава в неї готується, як і на плиті, але замість плити тут використовується спеціальна підставка харчування. Відключення не автоматичне, після завершення процесу заварювання прилад необхідно відключати самостійно.\nЗ розглянутих вище видів кавоварок сюди можна віднести гейзерную модель (якщо вона не електрична), в якій кава готується на джерелі тепла – газової або індукційній плиті. Крім цього, існують відомі з незапам'ятних часів джезва (джезві), турка, далла.\nДжезва являє собою посудину з кованої міді, сталі, алюмінію, латуні або кераміки, внутрішня поверхня якого покрита харчовим оловом, щоб уникнути потрапляння небезпечних для здоров'я людини речовин, що виділяються при нагріванні міді, латуні. Вона має широку основу і вузьке горло, довгу, найчастіше з твердих порід дерева, ручку.\nТурку більшість кавоманів вважають тієї ж джезвою, не роблячи між ними відмінності. За однією з версій, важкий назва не зміг прижитися в Росії, а так як найбільш відомим було каву по-турецьки, то посудину стали називати туркою. Однак, деякі фахівці вважають, що відмінність усе ж існує: у турки більш широка та коротка горловина, що має форму воронки.\nДалла повсюдно застосовується в країнах Саудівської Аравії, Сирії. Це невеликий, частіше всього мідний, посудина з вузьким горлом, коротким носиком і товстим дном, що має кришку і пряму довгу ручку. За формою віддалено нагадує чайник.\nІснуючий ринок кавоварок і кавоварок пропонує величезну кількість різних моделей і видів на любий, навіть самий вишуканий смак. Вибір напряму залежить від уподобань кавомана: бажаної міцності, кількості, улюбленого рецепту і т. д. Зробивши покупку з урахуванням усіх плюсів та мінусів, можна стати володарем приладу, здатного доставити справжнє задоволення за чашкою ароматного напою, здатного зарядити бадьорістю і гарним настроєм на цілий день.


Кортні Лав відхрещується від Курта Кобейна - glamurchik.tochka.net\nКортні Лав відхрещується від Курта Кобейна\nСпівачка і вдова артиста вирішила відмовитися від свого сценічного імені.\nКортні Лав, 45-річна скандальна зірка, вимагає, щоб до неї зверталися за справжнім іменем - Кортні Мішель Гаррісон. Це те ім'я, яке вона отримала при народженні. Таким вчинком Кортні Лав хоче відрізати своє минуле, де було захоплення наркотиками, арешти і скандальний шлюб із Куртом Кобейном, фронтменом групи Nirvana, який наклав на себе руки, перебуваючи на вершині слави. Співачка також заявила, що хоче покласти край розпитуванням про Кобейна, якими її мучать журналісти.\n- Кортні Лав мертва. Це ім'я мене гнітить. Ми любимо її на сцені, але вона не потрібна мені у всій решті життя. А з приводу Курта - я не знаю, яким він був би зараз: він помер, коли йому було 27. Можливо, зараз він би захоплювався дівчатами з вищого товариства, або товстушками, або взагалі став би гомосексуалістом. Але я не його представник на Землі, - розповіла Кортні Лав.\nНапевно, цей псевдонім - єдине, що пов'язує її з минулим. Може, від такого вчинку справді кардинально зміниться її життя?\n25 листопада 2011, 11:28\nКортні Лав жахнула своїми грудьми\nКортні Лав нюхає прах Курта Кобейна замість "коксу"\nКурт в гробу бы перевернулся если бы его не кремировали!!!\nNIRVANA is alive in our hearts!!!!\nНирвана самая лучшая группа всех времен а Курт последния рок звезда\nR.I.P Kurt Cobain (1967-1994)\nЭто она убила Курта он погиб из нее.Нирвана Форева


Як продати комерційну нерухомість — 6 простих кроків по продажу комерційної нерухомості + професійна допомога при продажу нерухомості\nЯк швидко продати комерційну нерухомість? У чому різниця, якщо я продам комерційну нерухомість самостійно або через агентство? Хто допоможе продати приміщення під магазин?\nЗдравствуйте, шановні читачі популярного інтернет-журналу ! На зв'язку Денис Кудерин.\nЦя стаття присвячена продажу комерційної нерухомості. Якщо у вас є склад, торгове приміщення, офіс або інший нежитловий об'єкт, ви завжди можете його реалізувати. Про те, як це зробити грамотно і розумно, ми і поговоримо.\nА в кінці статті в якості бонусу – огляд надійних ріелторських компаній, які допоможуть вам продати власність швидко і юридично чисто.\nЩо таке комерційна нерухомість і як на ній заробити?\nЯкі існують способи продажу комерційної нерухомості – ТОП-3 основних способи\nСпосіб 1. Самостійна продаж\nСпосіб 2. Користування послугами приватного ріелтора\nСпосіб 3. Звернення в агентство нерухомості\nЯк продати комерційну нерухомість – 6 простих кроків\nКрок 1. Готуємо об'єкт до продажу\nКрок 2. Визначаємо вартість нерухомості\nКрок 3. Розміщуємо рекламу\nКрок 4. Вибираємо покупця\nКрок 5. Готуємо документи\nПрофесійна допомога у продажу комерційної нерухомості – огляд ТОП-3 компаній\n4 корисних ради з швидкою продаж комерційної нерухомості\nПорада 1. Співпрацюйте з агентствами нерухомості\nПорада 2. Вибирайте фірми, що спеціалізуються на терміновий викуп нерухомості\nПорада 3. Підготуйте аргументи прибутковості використання об'єкта\nПорада 4. Створюйте цільову рекламу\n1. Що таке комерційна нерухомість і як на ній заробити?\nБудь-які об'єкти нежитлової нерухомості – офіси, торгові точки, склади, спортивні та готельні комплекси, цехи і майстерні – відносяться до розряду комерційних приміщень.\nТака нерухомість за визначенням повинна приносити своєму власнику дохід, а не простоювати без діла, з'їдаючи гроші за зміст.\nЯкщо ви володієте комерційним приміщенням, у вас є маса варіантів перетворити його в джерело прибутку.\nобладнати об'єкт під особистий бізнес;\nздати його в оренду іншим підприємцям;\nпродати зацікавленим особам.\nСаме про продаж ми і поговоримо в нашій статті.\nНайбільш ймовірний варіант використання нежитлової нерухомості після її покупки у власника – відкриття магазину роздрібної або оптової торгівлі. Приміщення під магазин повинні відповідати певним вимогам, інакше санітарні та інші служби не дадуть добро на експлуатацію об'єкта.\nНаприклад, продуктові торговельні точки повинні мати автономну вентиляцію та протипожежну систему. Тому, перш ніж продавати площа під магазин, переконайтеся, що вона відповідає необхідним параметрам. Ще більш суворі вимоги пред'являються до приміщень під кафе, ресторани та інші заклади громадського харчування.\nСам процес реалізації комерційної нерухомості – захід клопітка і складна, особливо для людей, які ніколи не займалися продажем нежитлових приміщень. Такі об'єкти за статистикою продаються в 1,5-2 рази довше, ніж житлові квартири.\nТому більшість продавців діє через посередників – ріелторів, фахівців по операціях з нерухомістю.\nПро те, як працюють ріелторські агентства, читайте детальну статтю на нашому сайті.\nІнвестиції в комерційну нерухомість – популярний і перспективний спосіб вкладення коштів. Поки існує приватний бізнес, підприємці будуть мати потребу в приміщеннях для ведення оного.\nА значить, буде існувати і попит на об'єкти нежитлового фонду. Навіть в умовах економічного спаду нерухомість для комерції продовжує приносити власникам дохід від оренди або продажу.\nПродаж приміщення з максимальною вигодою для власника – це ціле мистецтво. Однак існують перевірені алгоритми, які дозволяють реалізувати майно швидко і дорого. Саме їх ми розглянемо у наступних розділах статті.\nЗворотний процес – купівля комерційної нерухомості – докладно вивчено в іншій публікації нашого блогу.\n2. Які існують способи продажу комерційної нерухомості – ТОП-3 основних способи\nПродавати нерухомість в перший раз біса складно і страшно, особливо для людей вразливих і не мають вродженої ділової хватки. Новачків нерідко обманюють, вводять в оману, «кидають» і «розводять».\nЩоб цього уникнути, слід заздалегідь вирішити для себе, як саме ви будете продавати своє майно – самостійно або із залученням професійних помічників. Відразу скажу, що перший варіант не підходить для новачків.\nРозглянемо всі способи продажу докладно і докладно.\nЦей спосіб варто вибирати тим, у кого є хоча б мінімальний досвід серйозних угод з нерухомістю. Якщо ви ніколи не займалися такими справами, зіткнетеся з труднощами вже на першому етапі. Наприклад, не зможете адекватно оцінити своє приміщення і занадто занизите або завысите ціну.\nЩе одна важлива обставина: щоб самостійно займатися продажем, потрібно мати необмежений запас часу. Ви будете самі організовувати рекламну кампанію, відповідати на дзвінки, зустрічатися з потенційними покупцями.\nЯкщо у вас, крім продажу, є інші заняття, будьте готові, що часу на них буде залишатися все менше і менше.\nОдин мій знайомий на ім'я Рінат володів невеликим приміщенням, яке використовувалося для торгівлі овочами та фруктами. Нещодавно Рінат переїхав в інший район і вирішив продати точку швидко і без залучення посередників. Повісив саморобний банер, дав оголошення в ЗМІ та в інтернеті.\nПереїзд і облаштування на новому місці займали у Ріната майже весь вільний час, але спочатку він ще встигав відповідати на дзвінки і зустрічатися з охочими. Але поступово їх потік вичерпався, оголошення загубилося серед інших подібних, а приміщення так і стоїть вже більше 9 місяців з сиротливым банером «Продам».\nВисновок: не вмієш продавати чи немає на це часу, не берись. Делегує цю задачу тим, хто може і вміє.\nПриватний маклер – це висококваліфікований спеціаліст, який працює незалежно від агентств нерухомості. Оскільки такому «вільному стрілку» не потрібно регулярно «відстібати» відсоток з доходу в корпоративний котел, він бере за свої послуги менше на 25-50%.\nАле є небезпека, що вам попадеться аферист, непрофесіонал або новачок. Серед приватних маклерів з комерційною нерухомістю працюють одиниці. Такого спеца можна знайти в або СПб, але, наприклад, в Барабинске складно або неможливо.\nУ будь-якому випадку працювати з ним, як і з заангажованим агентом, потрібно строго за контрактом.\nДізнайтеся більше про приватних ріелторів з відповідної статті.\nЦе оптимальний варіант для ділової людини. Послуги агентства коштують грошей, але ці витрати в кінцевому рахунку з лишком окупаються. За умови, звичайно, що вашим об'єктом займаються справжні професіонали з досвідом ведення подібних справ.\nУ кожної контори є готова клієнтська база, так що пошук покупця, дзвінки і переговори агенти беруть на себе. Вони ж простежать за юридичною чистотою операції, займуться підготовкою і оформленням документації, фінансовими взаєморозрахунками.\nЗа хорошим ріелтором продавець, як за кам'яною стіною. Можна не боятися, що приміщення піде задешево або його приберуть до рук шахраї.\nПро те, як працюють агентства нерухомості, читайте більш докладний матеріал.\nНевелика таблиця наочно демонструє основні плюси і мінуси всіх способів продажу:\n№ Спосіб продажу Переваги Недоліки\n1 Самостійно Не потрібно платити агентам Непомірні витрати часу і сил\n2 Через приватного ріелтора Приватник бере менше, ніж компанія Хорошого незалежного маклера нелегко знайти\n3 Через агентство Кожна контора має свою базу даних і досвід роботи з комерційними об'єктами Висока вартість послуг\n3. Як продати комерційну нерухомість – 6 простих кроків\nВ і країнах СНД – мільйони квадратних метрів нежитлової нерухомості, і ця кількість щорічно зростає. Однак і потреби підприємців пропорційно збільшуються, так що на будь-який об'єкт перспективної нерухомості завжди знайдеться свій покупець.\nПродавцеві залишається лише знайти клієнта і отримати з нього по максимуму. Як це зробити? Читайте інструкцію і застосовуйте на практиці.\nПерше правило вдалого продажу – ваш об'єкт повинен бути юридично чистим. Це значить, у нього не повинно бути, крім вас, інших власників. На «чисте» приміщення не претендують ні муніципальні, ні федеральні, ні якісь інші структури.\nОб'єкт не повинен знаходитися в арешті, у податковому або майновий заставі. Якщо якісь проблеми були в минулому, і ви їх успішно вирішили, цей факт потрібно обов'язково задокументувати.\nНове приміщення з обробкою і ремонтом не потребує додаткової підготовки. Хіба що для продажу площі під магазин або кафе буде потрібно провести додаткові комунікації – наприклад, встановити автономну вентиляційну систему.\nПовністю готовий об'єкт «під ключ» коштує на порядок дорожче, ніж той, у якому новому власнику доведеться ще місяць-другий наводити марафет.\nЯкщо до продажу об'єкт перебував в оренді, варто усунути сліди колишніх орендарів: прибрати вивіски, розклеювання, стенди, зайве обладнання. При необхідності найміть клінінгову службу: бездоганний зовнішній вигляд прискорить процес продажу.\nУ спеціальній публікації ви знайдете багато корисних відомостей про оренду комерційних приміщень.\nКоректне визначення ціни – найважливіший етап процесу. Зробити це самостійно під силу небагатьом власникам потрібно буде провести повноцінне маркетингове дослідження, вивчити ринок і зробити вірні висновки. На вартість приміщення впливають десятки чинників.\nблизькість транспортної розв'язки;\nВажко врахувати всі обставини без професійної підготовки, тому краще викликати оцінювача. Якщо ви дієте через агентство, цю функцію візьме на себе ваш ріелтор.\nХочете знати більше по цій темі, читайте статтю «Ріелторські послуги».\nГрамотна реклама прискорює термін продажу, факт.\nбезкоштовні дошки оголошень в інтернеті;\nреальні дошки оголошень в офлайні;\nзовнішня реклама – банери, розтяжки, покажчики на асфальті, плакати.\nСамостійно організувати кампанію здатний далеко не кожен продавець. Тому зазвичай «просуванням і впровадженням» займаються фахівці з ріелторської контори.\nСьогодні основне середовище, в якій мешкають орендарі і покупці нежитлових об'єктів, це Рунет. Саме в мережі люди займаються пошуком пропозицій та збутом майна. Зрозуміло, що потрібно знати сайти з високою відвідуваністю і направляти основні зусилля саме туди.\nДобре, коли є з кого вибирати. Якщо бажаючих багато – вибирайте того, хто готовий заплатити відразу викликає у вас найбільшу довіру.\nПри роботі через посередника пошуком і вибором покупців буде займатися ваш агент. Але останнє слово, звичайно, залишиться за вами.\nПорада для тих, хто хоче продати дуже швидко: деякі агентства пропонують послугу викуп нерухомості. Це означає, що приміщення у вас купують самі компанії, але за ціною на 15-40% нижче ринкової.\nЩоб угода купівлі-продажу була повністю легітимною, всі документи повинні бути підготовлені заздалегідь.\nЗнадобляться наступні папери:\nПравовстановлюючі документи, що підтверджують, що ви – власник об'єкта, а не орендар, тимчасовий керуючий або внучатий племінник власника.\nВитяг з Державного Реєстру – засвідчує, що приміщення не закладено, не заарештовано, не виставлено на торги.\nТехнічна характеристика об'єкта (її отримують у БТІ). В документі зазначено усі важливі параметри: рік введення в експлуатацію, площа, кількість кімнат, поверховість і т. д.\nПрофесійний ріелтор завжди допоможе, якщо якихось документів не вистачає або вони неправильно оформлені.\nКульмінація процесу укладення договору купівлі/продажу. Цей етап вимагає спеціальних знань і досвіду. Тому краще, якщо складанням документа займаються фахівці.\nУ договорі вказується порядок взаєморозрахунків, обговорюються способи передачі грошей від покупця продавцю, прописується вартість об'єкта та інші важливі відомості, аж до вказівки, яка із сторін понесе додаткові витрати на реєстрацію правочину в Росреестре\nДокумент повинен мати однозначне трактування. Бажано завірити його у нотаріуса. А ще краще, якщо нотаріус особисто бути присутнім на процедурі укладання угоди.\nГоловне правило продавця (так і покупця): спочатку читаємо, потім підписуємо. Правило просте, але на ділі йому слідують лише одиниці. Люди або соромляться читати договір, поки інші сторони чекають, або сподіваються на авось. Це хибна лінія поведінки. Читати потрібно. І не по діагоналі, а пункт за пунктом.\nЯкщо у вас є якісь сумніви щодо угоди, краще прояснити їх заздалегідь. Кращий варіант – скористатися правовою підтримкою на сайті Правознавець.ру. На цьому порталі працюють юристи усіх напрямків, у тому числі по житловому праву. Будь-яке питання, заданий користувачем, буде розглянуто та вивчено професіоналами.\nНа прості запитання юристи дадуть безкоштовно. Складні проблеми, які не потребують додаткового вивчення або роботи з документами, вирішуються за гроші, але розмір гонорару користувач може встановлювати самостійно.\nСайт Правознавець.ру працює в цілодобовому режимі. Є питання? Пишіть в чат або телефонуйте за телефонами:\nПро те, як грамотно управляти нерухомістю, читайте у спеціальному випуску журналу.\n4. Професійна допомога у продажу комерційної нерухомості – огляд ТОП-3 компаній\nВибір посередника – справа тонка. Оскільки нерухомість ми продаємо далеко не кожен день, шукати компанію потрібно вдумливо і тверезо, як супутника життя.\nЗ деякими агентствами працювати легко і приємно, про інших хочеться скоріше забути. Щоб полегшити завдання читачам, експерти нашого сайту провели аналіз ринку і вибрали три найбільш надійних російських компанії, що займаються комерційними об'єктами.\nЧверть століття на ринку нерухомості, головний офіс в і ще 40 відділень у всіх районах міста, філії у великих містах РФ. Найбільший інвестиційно-девелоперський холдинг в країні – займається не тільки ріелторською діяльністю, але і зведенням малоповерхових житлових комплексів у столиці, Підмосков'ї і Красноярську.\nРобота компанії неодноразово відзначалася внутрішніми і міжнародними нагородами. Має статус «Народна марка ». На організованому ринку московських ріелторських послуг частка присутності компанії становить 32%. Професійна допомога у продажу, купівлі, оренди нежитлових приміщень та будівель.\nКомпанія працює на столичному житловому ринку більше 10 років. Об'єкти комерційного призначення – основний профіль фірми. Завдання фахівців агентства – професійне сприяння у продажу, придбання та оренду офісів, торгових приміщень, виробничих цехів, складів, спортивних і готельних комплексів.\nГоловні переваги організації – оперативність співробітників, максимально коректна оцінка вартості об'єктів, наявність власної бази даних, низькі ціни на послуги, гарантія результату, юридична бездоганність кожної угоди.\nАгентство елітної нерухомості. Займається дорогими квартирами, торговельної та офісної нерухомістю, земельними ділянками, будинками, будівлями під реконструкцію. Має найбільшу у столиці базу даних. Працює з відомими корпораціями та приватними клієнтами.\nПрофесійний учасник ринку з 2000 року. За роки роботи компанія допомогла реалізувати понад 600 кв. метрів офісних і торгових площ. З кожним роком обсяги реалізованої нерухомості збільшуються, удосконалюються методики продажів, впроваджуються нові технології і поповнюється інформаційна база.\n5. 4 корисних ради з швидкою продаж комерційної нерухомості\nХочете продати швидко і з вигодою, користуйтеся порадами наших експертів. Ці поради прості, але гарантують власникам нерухомості оперативні та безпечні продажу.\nЯкщо на вашому рахунку не один десяток проданих об'єктів, продовжуйте діяти самостійно. У вас природжений талант.\nІншим краще співпрацювати з професіоналами. Вони знають ринок, вміють працювати з документами грамотно, зацікавлені у продажу приміщення за максимальною ціною. Виграєте ви – виграє агент.\nЛогічне продовження першої ради. В огляді, який представлений вище, 2 з 3 компанії спеціалізуються на нежитлових об'єктах. Такі агентства мають вузьконаправлених ріелторів, які роками займаються тільки продажем або, наприклад, орендою офісів і магазинів.\nДаючи оголошення, не скупіться на слова і яскраві картинки. Вкажіть всі плюси вашого приміщення – близькість транспортного вузла, недавній ремонт сантехніки та заміна проводки, вдале розташування в діловому районі міста, чудовий вид на мегаполіс з офісу на 25 поверсі. Вдалі фото прекрасно доповнять картину.\nТаргетна реклама – потужний маркетинговий інструмент, яким користуються не тільки менеджери, але і розумні продавці комерційної нерухомості. Орієнтуйтеся в своїй рекламній кампанії на тих, кому таке приміщення потрібніше всього – підприємців, інвесторів, оптових торговців.\nРекламу треба давати там, де цільова аудиторія її прочитає – на спеціалізованих сайтах, а не в загальному потоці оголошень. Можна навіть надрукувати невеликий наклад рекламних флаєрів та поширити їх за діловим центрам вашого міста.\nДивіться узагальнюючий ролик по темі статті.\nЗробимо висновки. Продаж комерційної нерухомості – справа відповідальна і трудомістка. Якщо у вас немає відповідного досвіду і спеціальних знань, краще довірити реалізацію об'єкта професійним посередникам.\nКоманда журналу бажає читачам успіху в будь-яких фінансових справах! Будемо вдячні, якщо ви оціните і прокоментуєте цю статтю. До нових зустрічей!\nПутівник у світі фінансів і бізнесу » Фінанси » Гроші » Як продати комерційну нерухомість — 6 простих кроків по продажу комерційної нерухомості + професійна допомога при продажу нерухомості


ВСЕ ПРО ВСЕ » Архив сайта » Як відмовитися від солодкого\nКожному відомо, що солодке шкідливо в будь-яких кількостях. Однак перестати вживати цукор важко. І у цього є причини, зрозумівши які, можна попрощатися з солодким назавжди.\nСолодке – це джерело глюкози, тобто енергії. Тому солодке – це життєва необхідність. Але енергію можна отримати з натуральних продуктів (фруктів), а можна з кондитерських виробів, цукерок і т.д ..\nДробний прийом їжі кожні 4 години. Жага солодощів може бути викликана їжею на ходу, неправильним режимом харчування і т.д. Неправильне харчування провокує падіння цукру в крові. Моментально збільшити його можна тільки з’ївши солодкість.\nТому вихід з такої ситуації – дробове харчування кожні 4 години. А білки допоможуть насититися і не думати про солодощі.\nВода. Це проста істина. Організм здатний до обману. І нестача води може замаскуватися за тягу до сладкому.Так що при такому пориві слід випити води і бажання з’їсти вкусняшку пропаде.\nАналізи. Буває, що в організмі не вистачає речовин-транспортувальників глюкози і вона не доходить до клітин. Таким чином, потреба в солодкому не зменшується, а глюкози в крові буде занадто багато. Слід звернутися до лікаря і здати аналізи. Спеціальні добавки допоможуть поповнити організм необхідними речовинами.\nСмакові рецептори. У світі існують люди з низькою чутливістю до цукру. Тому вони не можуть насититися солодким. Але такі люди – рідкість.\nУ решти людей через зловживання цукром порушилася робота рецепторів. І її можна відновити. За три тижні необхідно повністю перестати вживати цукор-рафінад. За цей час клітини епітелію встигнуть оновитися. І смакові рецептори прийдуть в норму.\nСпочатку можна обманювати організм і їсти більше солодкі фрукти. Вони містять клітковину. А це, в свою чергу, допоможе розтягнути задоволення від засвоєння простих вуглеводів. Важливо пам’ятати, що перехід не повинен бути різким.\nЩе однією розповсюдженою причиною любові до солодкого є психологічна залежність. Так, тяга до солодкого культивується з самого дитинства. Жодне свято не проходить без солодкого столу, солодке – це і нагорода, і подарунок, і розраду. Підсвідомість прив’язує хороші емоції до вкусностям. У підсумку ніщо не може порадувати більше, ніж солодка їжа.\nЛюди із залежністю від солодкого потребують лікування. Як препаратами, так і психологічним впливом.


Заступник міністра культури розповів, як в Україні планують збільшити вживання української мови - НСЖУ\nЗаступник міністра культури розповів, як в Україні планують збільшити вживання української мови\nНа його думку, неабияку роль у цьому процесі відіграє держава.\nВ Україні хочуть створити такі умови, в яких кожен громадянин країни міг би розмовляти українською мовою легко і за власним бажанням.\nПро це розповів перший заступник міністра культури та інформаційної політики Ростислав Карандєєв у програмі «Официальный разговор» телеканалу «Дом».\nНа його думку, велика відповідальність у створенні та забезпеченні таких умов є держава, яка може задля досягнення таких цілей діяти через освіту.\n«У будь-якому випадку, держава є інструментом примусу в тій чи іншій формі. Не виключенням є і система державної освіти, де так чи інакше учень, школяр, студент має отримати ті знання і в тому форматі, які визначені державними стандартами, державними документами. Одним із таких стандартів є мова навчання, донесення студентові, учневі інформації українською мовою. В результаті, перебуваючи в україномовному середовищі, дитина, юний громадянин, сприймає це середовище, воно стає для неї рідним і близьким», – зазначив Карандєєв.\nНа його думку, саме споживання інформації українською мовою є важливим фактором її використання в побуті.\n«Подивився, наприклад, російськомовний фільм. Ти його обговорюватимеш із друзями, найімовірніше, теж російською мовою. Це легше та простіше. Але якщо ти дивишся фільм, цікавий фільм українською мовою, то підсвідомо, мені здається, набагато легше буде і говорити про нього українською мовою», – додав представник Мінкульту.\nТакож є державне регулювання використання української мови, зокрема в сфері обслуговування і в сфері інформаційного простору.\n«Це теж правильно, це захист держави та своєї незалежності. Але це все робиться абсолютно чесно і спокійно, без приниження і зменшення можливостей для людей, будь-яких громадян України, використовувати в своєму житті й іншу мову. Як російську, так і мови тих національних меншин, до яких відносяться наші громадяни», – наголосив Карандєєв.\nНагадаємо, що у суботу, 17 липня, телеканал «Україна» транслював серіал «Незабута» 2020 року.\nСеріал транслювався російською мовою з українськими субтитрами. Однак, згідно з нормами закону «Про забезпечення функціонування української мови як державної», які вступили в дію 16 липня, він мав би бути озвучений або дубльований українською мовою.\nОлег К. Романчук, доцент кафедри української преси, Вікторія Романчук, аспірантка: Кіберпростір та інформаційна війна\nВідгук про книгу Оксани Лозової “Час не минає “\nПро рекомендації комітетських слухань «Про забезпечення стабільного українського мовлення на тимчасово окуповані та прикордонні території України»\nВітаємо члена НСЖУ Василя Гурмака із новою творчою удачею


В′їзд до Німеччини під час пандемії COVID-19: питання і відповіді | Політичні новини з Європи: аналітика, прогнози, коментарі | DW | 08.09.2020\nДля більшості країн світу кордон Німеччини фактично закритий\n*Про оновлені правила в'їзду до Німеччини під час пандемії COVID-19 (станом на 26.03.2021) читайте тут.\nУсередині Євросоюзу, з певними обмеженнями, наразі дозволено подорожувати з однієї країни Шенгенської зони до іншої. Також дозволений в'їзд до ЄС жителів низки третіх країн, де ситуація із коронавірусом є помірною і контрольованою.\nУтім, усім, хто збирається у подорож, наполегливо рекомендується перевірити останню інформацію, яка стосується можливих обмежень на поїздки, що можуть виникнути на конкретному маршруті. Наприклад, не все, що стосується загальноєвропейських правил пересування у часи пандемії COVID-19, буде обов'язково актуальним для Німеччини. Правила того ж карантину відрізняються не лише у різних країнах ЄС, вони можуть бути різними й у самій Німеччині - залежно від регіону. Тому людям складно розібратися у такому різноманітті правил та винятків.\nDW підготувала відповіді на запитання, які найчастіше виникають у читачів щодо нинішніх правил в'їзду до Німеччини.\nЗагалом правила в'їзду до ФРН визначає міністерство внутрішніх справ країни. На сайті відомства можна отримати всю актуальну інформацію про це, зокрема, і англійською мовою. Також інформацією щодо правил в'їзду можна знайти на сайті міністерства закордонних справ ФРН. Узагальнену інформацію щодо правил подорожування в ЄС можна знайти на сайті проєкту Re-open Europe.\nНайважливіша інформація - це список країн групи ризику, який формує і постійно оновлює Інститут Роберта Коха у співпраці з МЗС і МОЗ Німеччини. До цього списку входять майже усі треті країни, що не є членами ЄС. Також до списку входять і окремі регіони чи навіть країни ЄС, де спостерігається висока інтенсивність зараження коронавірусом - понад 50 нових інфекцій на сто тисяч населення протягом останніх семи днів. Усі, хто прибуває до Німеччини із країн групи ризику, повинні після в'їзду зробити тест на коронавірус та перебувати на карантині, допоки стануть відомими результати аналізу.\nСписок винятків у забороні на в'їзд до ФРН є довгим. Перелік підстав, за яких в'їзд дозволяється, можна знайти на сайті МВС Німеччини. Для прикладу, батькам із третіх країн дозволяється відвідати дітей, які постійно проживають у ФРН, лише за "вагомих сімейних обставин", до яких належать народження, весілля, смерть чи похорон, серйозна хвороба та інші "особливі виняткові випадки".\nЯк дізнатися, чи змушений я перебувати на карантині після в'їзду з території третьої країни? Де необхідно проходити карантин у Німеччині? Чи можна уникнути карантину в Німеччині з негативним результатом тестування на коронавірус?\nНа карантині зобов'язані перебувати особи, що в'їхали до ФРН із країн групи ризику, список яких наводиться на сайті Інституту Роберта Коха. Усі, хто протягом 14 днів до в'їзду в Німеччину перебував на території країни з "червоної" зони, має пройти самоізоляцію тривалістю 14 днів. Список цих країн постійно змінюється. Тож якщо ви плануєте поїздку до Німеччини, необхідно перевірити, чи країна вашого походження внесена до цього списку. Це також стосується подорожніх, які повертаються до ФРН з-за кордону. Конкретно умови проходження карантину визначаються владою кожної федеральної землі окремо. Дізнатися, які умови діють у різних федеральних землях, можна за цим посиланням.\nУникнути 14-денного карантину можна на підставі негативного результату тестування на коронавірус, зробленого протягом останніх 48 годин. А з 1 жовтня особи, що прибули до ФРН із країн з високим ризиком зараження, матимуть змогу достроково вийти з карантину в разі підтвердження негативного результату тесту, зробленого не раніше ніж на п'ятий день після повернення до Німеччини. Наразі в аеропортах Німеччини особи, які повертаються з-за кордону, мають змогу безкоштовно пройти тест на коронавірус. Особи, які прибувають із країн "червоної" зони, з 8 серпня будуть зобов'язані проходити тест після прибуття до ФРН.\nРезультат тестування, яке здійснюється в аеропорту, відправляється на смартфон особи протягом кількох годин. Якщо результат вашого тесту є позитивним, інформація про це автоматично надходить до відомств, які відповідають за охорону здоров'я, а ви зобов'язані перебувати на карантині упродовж 14 днів. Відповідні відомства нададуть вам конкретні інструкції та всю необхідну інформацію. Дотримання умов карантину контролюється представниками місцевої влади. За їх порушення в окремих федеральних землях можуть стягуватись штраф до 10 тисяч євро.\nКрім того, ті особи, які прибули із країн групи ризику та не пройшли тестування, повинні у будь-якому випадку одразу піти на карантин, якщо це буде можливим, у їхньому власному або у будь-якому іншому житлі, що підходить для цього. У випадку карантину місцеві відомства, що відповідають за охорону здоров'я, вирішують, яким має бути житло, де слід проходити самоізоляцію. Загальних правил стосовно того, яким конкретно воно має бути, не існує ані на земельному, ані на федеральному рівнях.\nЯкщо виникнуть додаткові витрати, пов'язані, наприклад, із проживанням у готелі або з візитами до лікаря, вони не покриватимуться німецьким урядом. Однак ці витрати можуть бути відшкодовані туристичним оператором або через поліс міжнародного медичного страхування, якщо ці ризики покриваються відповідними договорами. Іноземним громадянам також рекомендується поінформувати посольства своїх країн про проходження ними карантину.\nУ випадку, коли я хочу в'їхати до Німеччини, яке значення має моє громадянство і країна, де я проживаю?\nУ цьому випадку питання того, чи маєте ви право в'їзду до ФРН, залежить від наявності у вас дійсного права на проживання в Німеччині чи країні Шенгенської зони або чинної візи. У такому випадку місце проживання має пріоритет над національністю. Для прикладу: громадянин Австралії, який проживає у Нігерії, хоче в'їхати до Німеччини. Австралія входить до переліку країн, громадянам якої дозволений в'їзд до ФРН. Однак, оскільки цей австралієць проживає у Нігерії, він не має права в'їзду без нагальної потреби. З іншого боку, українець, який проживає в Австрії, має право в'їхати до ФРН. До речі, видача шенгенських віз наразі тимчасово зупинена - за винятком, коли в'їзд становить нагальну потребу.\nЩо трапиться, якщо я приїду до Німеччини з країни, відносно якої діє попередження щодо подорожей, - наприклад, з України? Мене не пропустять на прикордонному контролі в аеропорту?\nЯкщо ви маєте намір в'їхати до Німеччини з України, не маючи права на проживання у ФРН чи іншій країні Шенгенської зони, вам необхідно буде повідомити вагому підставу для в'їзду (див. вище). Ці підстави перевіряються співробітниками авіакомпанії, літаком якої ви летітимете, ще до вильоту. Лише після здійснення такої перевірки вам дозволять сісти в літак. Однак існує імовірність, що вас не пропустять в аеропорту в Німеччині, якщо відповідні посадовці вирішать, що вказані вами причини для подорожі не є вагомими або якщо незадовго до цього відбулися зміни у правилах в'їзду і набули чинності нові обмеження. У такому випадку доведеться летіти назад. Але оскільки кошти, пов'язані з таким поверненням, має відшкодовувати авіакомпанія, вона зазвичай перевіряє, чи дозволений в'їзд до Німеччини.\nОкремі країни ЄС мають власні правила в'їзду із третіх країн. Чи можу я цим скористатися? Наприклад, чи можу я в'їхати спочатку до Греції, а вже звідти - до ФРН?\nНе завжди. Кожна держава ЄС і Шенгенської зони - попри відносно уніфіковані рішення на рівні ЄС - має право запроваджувати власні обмеження на свій розсуд. Якщо вам вдалося успішно в'їхати до Греції, це не означає, що ви автоматично зможете вільно потрапити до Німеччини. Для цього вам потрібно проживати у країні Шенгену або мати чинну візу. Тому, перш ніж планувати свою поїздку, вам слід дізнатися, якими є поточні умови для в'їзду до Німеччини. Якщо у вас виникають будь-які запитання, будь ласка, зверніться до посольства вашої країни у Німеччині.\nУ такому випадку слід негайно повідомити про це відповідні органи охорони здоров'я. У разі серйозних симптомів зверніться до лікаря або на телефонну "гарячу лінію" за номером 116 117. Якщо у вас справді серйозні симптоми, їдьте до лікарні або викличте швидку допомогу. Перед тим, як вирушати в поїздку, знайдіть та збережіть контакти посольства вашої країни у ФРН, щоб за необхідності зв'язатися з ним у випадку серйозної хвороби.\nУ такому разі слід якомога швидше зв'язатися з посольством вашої країни у ФРН. У принципі, можливість залишити Німеччину та повернутися додому повинна бути - за винятком, якщо ви не перебуваєте на карантині чи не інфіковані вірусом. Яким чином ви залишите країну і хто відшкодує кошти, залежить від умов вашого бронювання (за його наявності). Поцікавтеся у туроператора чи авіакомпанії, чи можливе таке відшкодування і за яких умов. Про всяк випадок краще мати з собою необхідну суму грошей, якщо є ймовірність виникнення додаткових витрат. Оскільки у тому разі, якщо будівля, місто чи регіон, де ви зупинилися в Німеччині, будуть поміщені на карантин, вам доведеться залишатися там, допоки місцева влада не дозволить вам покинути цю територію.\nЧитайте також: У Німеччині в округах Гютерсло і Варендорф знову запровадили жорсткий карантин\nПравила, що діють в окремих землях, можна знайти за цим посиланням. Особливо важливо пам'ятати про різні карантинні правила, які діють у різних землях для осіб, що прибули з країн "червоної" зони. Також слідкуйте за новинами з Німеччини та вашої країни, які стосуються коронавірусу і обмежень на пересування. Може статися, що певні міста, райони чи регіони можуть бути закриті на карантин через високі показники зараження. Це може вплинути на вашу подорож Німеччиною чи на повернення додому. Якщо ви матимете будь-які запитання, варто звернутися до місцевої влади чи до посольства вашої країни у ФРН.\nТеми Навчання в Німеччині, Німеччина (ФРН), Ринок праці, Робота в Німеччині, Коронавірус, Пандемія COVID-19\nКлючові слова пандемія COVID-19, коронавірус, коронавірус у Німеччині, Німеччина, в'їзд до Німеччини, карантин у Німеччині, робота в Німеччині, навчання в Німеччині\nПостійне посилання https://p.dw.com/p/3i1G8


Машини для миття овочів: картоплі, фруктів та зелені - Vegasystems\nСучасне плодоовочеве підприємство неможливо уявити без обладнання для миття овочів та фруктів. Існує велика кількість мийних машин, які відрізняються конструктивним складом та технологією роботи.\nВ залежності від виду овочів та фруктів машини для мийки бувають для м’якого та жорсткого миття. Перший тип обладнання для миття овочів використовується для обробки сировини з м’якою структурою: томати, ягоди та салати. Такі мийні машини делікатно видаляють поверхневе забруднення та залишки отрутохімікатів з поверхні продукції. Це машини для мийки в водяній ванні та процесу полоскання.\nТак як овочі та фрукти мають ніжну структуру, то такий засіб мийки не наносить шкоди поверхні плода. Також можна використовувати машини з дощувальною системою, де вода під тиском омиває та ополіскує овочі та фрукти.\nОбладнання для миття овочів з твердою структурою миє продукцію за допомогою допоміжних засобів: щіток, лопотів та інших механізмів. Такі машини виконують глибоке очищення плодів від бруду та піску, а також залишків шкідливих речовин, які залишились під час обробки продукції отрутохімікатами та антисептичними препаратами.\nТакі мийки також можуть мати систему полірування та очистки продукції від кожухи. Наприклад, миття моркви з поліруванням підвищує термін зберігання продукції та збільшує кількість продаж.\nМашини для мийки овочів та фруктів можуть бути автоматичні та напівавтоматичні. Автоматичні мийні машини виконують всі операції без участі оператора, а напівавтоматичні машини частково потребують допомоги з сторони обслуговуючого персоналу.\nОбладнання для миття овочів буває барабанного, бункерного та лінійного типу. Також деякі машини обладнанні системою циркуляції та фільтрації води. Робочі поверхні машин для мийки овочів виконані із нержавіючої сталі, що спрощує обслуговування обладнання та збільшує термін його експлуатації.\nАпарати для нарізки картоплі\nКартопля потребує перед переробкою очищення від бруду та шкідливих залишків з поверхні. Так як картопля є популярним продуктом в нашій країні, то з неї готується багато страв та продуктів харчування. З картоплі виробляють крохмаль, чіпси, картоплю фрі та інші продукти.\nПісля мийки та очистки картоплі від кожухи, вона нарізається на спеціальних машинах. Апарати для нарізки картоплі можуть виконувати нарізку кубиками, шайбами та соломкою. Вони бувають роторного та лінійного типу.\nРоторні апарати для нарізки картоплі мають циліндричну форму, так їх основний робочий орган циліндричний ротор. В процесі роботи машини відцентрові сили притискають очищену та вимиту картоплю до стінок ротора, який спрямовує її на ножі. В машині можуть бути установлені три типи ножів: для нарізання шайбами, соломкою та кубиками. В залежності від типу нарізки ножі можуть встановлюватися або зніматися з машини. Розмір нарізки картоплі може регулюватися оператором в залежності від технології.\nЛінійні машини подають картоплю в лінійному напрямку за допомогою транспортера. В зоні нарізки картопля притискається спеціальним пристроєм, який забезпечує рівномірне та плавне нарізання.\nКупити обладнання для переробки плодоовочевої продукції можна в компанії «ВегаСистеми Україна». Замовлення можна оформити по телефонам: +38 044 362 05 45; +38 096 823 77 12 або за адресою: Україна, м. Київ, Московський проспект 21, офіс 644.\nПредыдущая запись Нарізка картоплі\nСледующая запись Резка картофеля


Марія Вікторія Гамільтон — Вікіпедія\nангл. Mary Victoria Hamilton\nМарія Вікторія Гамільтон на портреті пензля Ф.К.Вінтерхальтера, 1865\n11 грудня 1850(1850-12-11)\nПалац Гамільтонів, Ланаркшир, Шотландія\n• Вільям Гамільтон, 12-й герцог Гамільтон\n1) Альбер Грімальді\n2) Тассіло Фештетич фон Тольна\nВід першого шлюбуː Луї\nВід другого шлюбуː Марія Матильда, Дьйордь, Александра, Карола Фредеріка\nГерб роду Фештетичей\nМарія Вікторія Гамільтон (англ. Mary Victoria Hamilton), також Марія Вікторія Дуглас-Гамільтон (англ. Mary Victoria Douglas- Hamilton), (нар. 11 грудня 1850 — пом. 14 травня 1922) — шотландська аристократка з роду Гамільтонів, донька 11-го герцога Гамільтона Вільяма та баденскої принцеси Марії Амалії, дружина спадкоємного принца Монако Альбера Грімальді, а після аннулювання шлюбу — угорського графа Тассіло Фештетича фон Тольна. Матір князя Монако Луї ІІ.\nМарія Вікторія народилася 11 грудня 1850 року у замку Гамільтонів у Ланаркширі. Вона була третьою дитиною та єдиною донькою в родині маркіза Вільяма Дугласа та його дружини Марії Амалії Баденської. Хрещеною матір'ю новонародженої стала королева Вікторія. Дівчинка мала старших братів Вільяма та Чарльза Георга. Мешкало сімейство зазвичай у замку Бродік на острові Арран.\nУ серпні 1852 року її батько успадкував титул герцога Гамільтона, і родина переїхала до палацу Гамільтонів у Ланаркширі.\nКоли Марії Вікторії було 12, її батько раптово помер у Парижі від серцевого нападу. Матір надалі мешкала на віллі Стефанія у Баден-Бадені.\nМарія Вікторія із Альбером Грімальді\nУ віці 18 років Марія Вікторія взяла шлюб із спадкоємцем престолу Монако Альбером Грімальді, своїм однолітком. Пара познайомилась у серпні 1869 року на балу, який давали імператор Наполеон III та імператриця Євгенія. Союз влаштувала бабуся нареченого Марія Кароліна Жибер де Ламец, яка спочатку мала намір одружити онука із британською принцесою Марією Аделаїдою Кембриджською. Гамільтони, які за фінансовим становищем були багатшими за Грімальді, були вражені статусом незалежності Монако, як дуже маленької, але суверенної держави. Весілля відбулося 23 вересня 1869 року у шато де Марше на півночі Франції, яке знаходилося у володінні монакського дому. Існує версія, згідно якої Марія Вікторія з ранніх років була знайома з угорським шляхтичем, графом Тассіло Фештетичем фон Тольна, який був закоханим у неї, і під час церемонії вінчання на питання священника відповіла «Ні». Шлюб виявився нещасливим. Марія Вікторія вважала чоловіка вродливим, але сама йому не надто подобалася, оскільки, не зважаючи на визнану красу, він знаходив її «пустоголовою». Дуже скоро він почав ставитися до неї із відкритою зневагою, що межувала із жорстокістю. До того ж середнезмномор'я було надто не схожим на рідну Шотландію принцеси. За кілька місяців, у січні 1870, вагітна Марія Вікторія залишила чоловіка і разом з матір'ю оселилися в Баден-Бадені. Там вона і народила їхнього єдиного синаː\nЛуї (1870—1949) — князь Монако у 1922—1949 роках, був одруженим із французькою комедійною акторкою Жислен Домманже, мав позашлюбну доньку Шарлотту.\nДо 10 років син із батьком не зустрічався. У 1878 принцеса подала позов до Конгрегації Папської ради щодо анулювання її шлюбу, обумовлюючи це, в тому числі тим, що її мати чинила тиск, аби вона погодилася стати дружиною принца Монако, в іншому випадку вона не зробила б цього з власної волі. Однак, оскільки від союзу була народжена дитина, питання було серйозним, і Папа призначив спеціальний комітет кардиналів для розгляду справи. На початку травня 1879 року відбулося засідання комітету, де, ознайомившись із представленими документами, було заявлено, що вимога позивача задоволена, і шлюб визнано недійсним. Рішення викликало здивування, і Папа відмовився його підтвердити на тій підставі, що справа відповідача не була представлено з достатньою ретельністю. Дотримуючись звичайного правила в таких випадках, Папа призначив нову комісію для повторного розгляду справи. 3 січня 1880 року шлюб було аннульовано римською курією. Дитина була визнана легітимною. 28 липня 1880 правлячий князь Монако Карл III своїм указом розірвав цивільний шлюб подружжя.\nГраф Тассіло Фештетич фон Тольна, 1897\nМуж цими двома подіями Марія Вікторія взяла другий шлюб із графом Тассіло Фештетичем фон Тольна. Весілля відбулося 2 червня 1880 у Будапешті. Нареченим було по 30 років. У подружжя народилося четверо дітей.\nМарія Матильда (1881—1953) — дружина князя Карла Еміля цу Фюрстенберга, мала п'ятеро дітей;\nДьйордь (1882—1941) — угорський політик та дипломат, був одружений із графинею Марією фон Хаугвіц, мав єдиного сина;\nАлександра (1884—1963) — дружина принца Карла Отто цу Віндіш-Грец, а після його смерті — принца Ервіна цу Гогенлое-Шиллінгсюрста, мала трьох дітей;\nКарола Фредеріка (1888—1951) —дружина барона Оскара Гауча фон Франкентурна, дітей не мала.\nПерший час пара мешкала у Баден-Бадені. У 1883 році Тассіло успадкував володіння батька у Берзенце та Чургой із замком Фештетичей, а за кілька місяців — і дядька, із палацом Фештетичей у Кестхеї, де він відразу почав відновлювальні роботи. Марія Вікторія керувала розширенням та покращенням палацу та його садів. У палаці надалі зберегалися портрети численних членів її сім'ї, в тому числі один з портретів батька в повному шотландському національному костюмі. По обидва боки від головного входу знаходилися гербові опори з гербами леді Марії та її чоловіка. Бібліотека «Гелікон» в палаці містила багато робіт, які були привезені до Кестхею Марією Вікторією з колекцій її батька та брата з Гамільтонівського палацу. Також, як посаг, вона привезла із собою меблі, які успадкувала від бабусі Сюзан Бекфорд. У 1887 році перебудова палацу у Кестхеї була завершена і він став головною резиденцією родини, де вони приймали принца Уельського разом із герцогом Гамільтоном, короля Саксонії Альберта, ерцгерцога Франца Фердинанда.\nПалац Фештетичей у Кестхеї\nУ квітні 1887 року замок Фештетечей у Берзенці навідав кронпринц Австрії Рудольф, який знаходився на полюванні. До 1888 року Марія Вікторія щорічно навідувала матір на віллі Стефанія у Баден-Бадені. Родина також часто подорожувала Європою. Тассіло був відомим спортсменом, заводчиком і мисливцем. У 1911 році австрійський імператор Франц Йосиф I дарував йому титул принца із предикатом Ваша Світлість.\nПід час Першої світової війни, завдяки своєму британському походженню, Марії Вікторії вдалося зберегти родинну нерухомість в Угорщині від пограбування.\nВона померла 14 травня 1922 року у Будапешті. Після її смерті чоловік звелів збудувати родинний мавзолеї у Кестхеї на березі озера Балатон. Тимчасово принцеса була похована у парафіяльній церкві Кестхея, а у 1925 році її прах було перенесено до мавзолею. Тассіло Фештетич фон Тольна пішов з життя за одинадцять років після дружини. Похований поруч.\nНаразі Тассіло Фештетича фон Тольна шанують як «найбільшого угорського аристократа», а замок в Кестхеї є найвідвідуванішим замком Угорщини.\n11 грудня 1850—21 вересня 1869 — Леді Марія Вікторія Дуглас-Гамільтон;\n21 вересня 1869—3 січня 1880 — Її Світлість Спадкоємна Принцеса Монако;\n3 січня 1880—2 червня 1880 — Леді Марія Вікторія Дуглас-Гамільтон;\n2 червня 1880—21 червня 1911 — Графиня Марія Вікторія Фештетич фон Тольна;\n21 червня 1911—14 травня 1922 — Її Світлість Принцеса Марія Вікторія Фештетич фон Тольна.\nСюзан Еуфімія Бетфорд\n↑ Марія Кароліна Жибер де Ламец  (англ.)\n↑ Найвідоміші закохані пари Балатона  (угор.)\n↑ Леді Марія Вікторія Гамільтон, спадкоємна принцеса Монако  (англ.)\n↑ Збірка статей про Марія Вікторію Гамільтон  (англ.)\n↑ Дім Грімальді  (англ.)\n↑ Угорський біографічний словник. Дьйордь Фештетич  (угор.)\n↑ Син міністра-президента Цислейтанії Пауля Ґауча фон Франкентурна\n↑ Карола Фредеріка Фештетич фон Тольна  (нім.)\n↑ Інтер'єр Кестхея  (угор.)\n↑ Конезаводчики Фештетичи  (угор.)\n↑ Короткі біографії. Тассіло Фештетич  (угор.)\n↑ Замок Фештетичей у Берзенці  (угор.)\n↑ Угорський біографічний словник. Тассіло Фештетич фон Тольна  (угор.)\n↑ Архіви Дугласів. Марія Вікторія Гамільтон  (англ.)\n↑ Портал Кестхея. Мавзолей Фештетичей  (угор.)\n↑ Замок Кестхея. Родина Фештетичей  (угор.)\n↑ Портал Кестхею. Замок Фештетичей  (угор.)\nBettina Grosse de Cosnac: Der Clan von Monaco. Geschichte und Gegenwart der Grimaldis. Hamburg/ Wien 2002.\nWrangel, F.U., Die Souveränen Fürstenhäuser Europas, Stockholm, 1898\nДім Грімальді (англ.)\nГенеалогія Марії Вікторії Гамільтон (англ.)\nГенеалогія Альбера Грімальді (англ.)\nГенеалогія Тассіло Фештетича фон Тольна (англ.)\nІсторія Біографії Шотландія Угорщина\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Марія_Вікторія_Гамільтон&oldid=22836330\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 16:25, 22 червня 2018.


Запуск "Кримської платформи": Кулеба обговорив тонкощі з главою МЗС Латвії - УРА-Информ\nЗапуск “Кримської платформи”: Кулеба обговорив тонкощі з главою МЗС Латвії\nЕдгарс Рінкевичсом привітав українську ініціативу і відзначив її важливість\nМіністр закордонних справ України Дмитро Кулеба розмову в телефонному режимі з міністром закордонних справ Латвійської Республіки Едгарсом Рінкевичсом. Про це пише УРА-Інформ з посиланням на прес-службу МЗС України.\nУ відомстві підкреслили, що міністри обговорили підготовку до запуску «Кримської платформи», яка спрямована на консолідацію міжнародних зусиль по деокупацію кримського півострова від Російської Федерації.\n«Едгарс Рінкевичсом привітав українську ініціативу і відзначив її важливість. Латвійський міністр підтвердив незмінну підтримку Латвією територіальної цілісності і суверенітету України в межах міжнародно визнаних кордонів, міцну підтримку європейської та євроатлантичної інтеграції нашої держави », – сказано в повідомленні.\nРаніше повідомлялося, що перший заступник міністра закордонних справ України Еміне Джапаров представила європейським депутатом ініціативну Кримську платформу по деокупації українського півострова.\nPrevious post:В Офіс Генпрокурора викликали главу КСУ\nNext post:Реформування УЗ: в компанії сподіваються на підтримку держави


День Незалежності України у місті Підгайці. | Підгаєцька міська рада\n» Новини » День Незалежності України у місті Підгайці.\nДень Незалежності України у місті Підгайці.\nДата: 25.08.2018 12:17\nСвяткування 27-ї річниці Незалежності України проводилось на міському стадіоні у Підгайцях. Розпочалось дійство о 16.00 годині. Пролунав гімн України, міський голова Тетяна Левкович, голова Підгаєцької районної ради Ірина Баран та голова Підгаєцької районної державної адміністрації Алла Колодницька вручали подяки, грамоти і подарунки з нагоди Дня Незалежності України.\nПодяками міського голови та пам’ятними сувенірами із символікою міста були нагороджені за активну громадську діяльність депутати Підгаєцької міської ради І.В.Дембіцька, А.Р.Сиротюк, М.З.Корпан, В.П.Кидонь, місцевий краєзнавець Степан Колодницький, автор книги «Підгайці та Підгаєччина» - за популяризацію міста Підгайці та за активну громадську діяльність, комунальне підприємство «Підгайці – Водоканал»- за чисте і прибране місто та якісне надання комунальних послуг підгайчанам, відділ культури Підгаєцької райдержадміністрації – за розвиток української культури та популяризацію міста Підгайці.\nТакож в номінації «Найкращі господарі у місті» були відзначені мешканці міста Кендра Андрій Володимирович, Курилів Василь Михайлович, Куцибала Роман Володимирович, Кидонь Віталій Петрович - за подвір’я зразкового порядку.\nПродовжили свято виступи майстрів мистецтв та аматорських художніх колективів Підгаєцького району, дитячі колективи.\nВідвідувачі побачили також виставки вишиванок, сувенірної продукції та зброї, а також добірку з історії України.\nМаленьких глядачів розважали герої із мультфільмів. Також охочі змогли поласувати смачною ухою та кашею з військової кухні.\nБуло надзвичайно цікаво і весело.


Футбольний Київ | Отдых, туризм в Александрии\nЩо таке справжні футбольні місця? Куди прагнутиме футбольний уболівальник, щойно потрапить у місто, зустрітися з яким раніше його не сподобив Господь?\nУ нас не настільки добре розвинена алко — футбольна культура, пов’язана з географією, щоб рекомендувати місця для бурхливого перегляду футболу в компанії однодумців (зрозуміло, при неодмінному і щедрому розпиванні напоїв, зазвичай — пива, хоча горілку та віскі теж ніхто не відміняв). Утім, при великому бажанні — без проблем. Можна почати з «О’Брайанса», продовжити «Че Геварою» і на завершення відвідати «Пільзнер бар»… Упевнений, що прив’язка різних місць, де можна випити і попоїсти, до футбольної теми згодом лише зростатиме — аж до появи закладів під гаслом «у нас точно немає ніякого футболу!».\nОднак попри все ми ставимо перед собою інше завдання — сказати кілька слів про ті місця, площі та тривимірні об’єкти, між якими можна провести криві та прямі нашої футбольної — і не тільки! — пам’яті. Куди потрібно просто прийти, можливо, шанобливо завмерти на кілька хвилин і уявити, які фут-\nБольні битви тут розгорталися, які герої вершили свої подвиги і які невдахи переживали мить свого падіння, які нові зірки весело запалювалися і які старі зірки сумно згасали, як вибухав у єдиному пориві вщерть забитий людьми стадіон. Або, навпаки, зловісно замовкав. Історія нікуди не щезає, вона живе поруч із нами і жорстоко карає тих, хто нехтує нею. Щонайменше бідністю думок, знань, емоцій. Бо кожна травинка — не кажучи вже про камені! — в таких місцях має свою історію і свою пам’ять. Потрібно лише вміти правильно доторкнутися до неї, налаштуватися на потрібний лад, і тоді…\nКиїв — напрочуд багате місто в сенсі футбольних традицій. Безумовно, ми не Лондон, але запросто можемо позмагатися з рештою міст. Щоправда, необхідно при цьому пам’ятати, що столичний статус завжди допомагає вибратися на перший план, м’яко кажучи, використовуючи ресурси інших регіонів. Бо ж як у нас було?\nНавіть якщо припустити, що 1894 рік і справді став датою початку українського футболу (коли у Львові гімназисти протягом шести хвилин незрозуміло на якому майданчику і за якими правилами поганяли у м’яча і навіть загнали його у ворота), то доведеться визнати, що справжній розвиток футболу в Україні (точніше, на території сучасної України) розпочався дещо пізніше.\nПерше десятиліття ХХ століття якраз можна вважати початком. Тут вже повнокровно, зі справжніми матчами, створенням футбольних ліг та проведенням чемпіонатів зі «спорту № 1» приєднуються Харків, Юзів — ка (далі — Сталіно й Донецьк), а також Київ.\nЩоправда, тривалий час тон у футболі (язик ще не дуже повертається назвати його вітчизняним — радше російським, а згодом радянським) задавав зовсім не Київ. Харків, який дуже любить власне звання першої столиці, незмінно вигравав чемпіонати республіки, в тому числі перший (1921) і другий (1922), коли Україна формально ще була незалежною державою і не входила до складу СРСР. І лише з 1934 року — наче хтось наказ віддав! — гравці, а з ними і футбольне життя, потягнулися до Києва!\nТак-так, перемістили столицю УРСР, Української Радянської Соціалістичної Республіки… Ось тут київське «Динамо» і в ріст пішло, та так, що в першому ж чемпіонаті СРСР посіло друге місце (1936), поступившись лише московським одноклубникам. Надалі головна столична команда, назавжди відтіснивши земляків з «Желдора» / «Локомотива», гідно представляла честь республіки на всесоюзній арені. Три десятиліття потому взагалі настане ера домінування київського «Динамо» в радянському футболі, і тільки з розвалом країни це закінчиться.\nМожна сказати, що зміна галявин і босоногого футбольного дитинства на організований, ВЕЛИКИЙ спорт сталася в 1923 році, коли за ініціативою комісара Лайоша Гавро в Києві збудували, як він тоді називався, «Червоний стадіон» імені товариша Льва Троць — кого — прообраз майбутнього НСК «Олімпійський». Тоді ж виникло і футбольне поле на місці нинішнього стадіону «Динамо» імені Валерія Лобановського, а трохи пізніше стадіони та майданчики виникали як гриби після дощу. На жаль, мало які з них збереглися до сьогодні — лише головні. І якщо будь — хто зможе вказати вам дорогу до стадіону «Динамо» або «Олімпійського», то значно менше народу пригадає, де розташований знаменитий, проте абсолютно занедбаний «Старт», що належить сьогодні невідомо кому.\nА вже якщо попросити показати стадіон «Зеніт»?! Про що й говорити, якщо багато хто переконаний, що горезвісні «матчі смерті» (для більшості він залишається єдиним «матчем», хоча їх зіграли з добрий десяток) відбувалися на «Олімпійському», — ця помилка навіть увійшла в документальний фільм з історії стадіону.\nАле ж нам доведеться показувати і представляти все це багатство і різнобарв’я численним іноземцям не тільки в 2012 році, але й далі! Про що ж ми зуміємо їм розповісти, якщо самі до ладу не уявляємо, що в нас, де і чому?\nУтім, досить нарікань. Краще перейдімо до прокладання конкретних маршрутів. І розпочнемо, звичайно ж, із найвеличнішого з великих — Валерія Васильовича Лобанов — ського, корінного киянина, який уособлював чи не весь столичний футбол, більшу частину українського і значну частину радянського. Знову ж таки, якщо запитати пересічного вболівальника, а чого саме українські команди досягнули без Лобановського, є підозра, що він зреагує далеко не одразу. Бо легенда понад усе, а масштаб досягнень і самої фігури метра футболу такий, що в пам’яті він назавжди залишився овіяним славою, непереможним і… кимось на зразок небожителя.\nОднак вся його кар’єра мала стосунок до\nЦілком конкретних столичних місць, які й зараз гріх не відвідати.\nДля початку вам, мабуть, не обійтися без автомобіля. Або хоча б екскурсійного автобуса.\nСтадіон «Динамо» ім. Лобановського, НСК «Олімпійський» (колишній Республіканський стадіон), база «Динамо» в Кончі-Заспі — всі вони й досі пронизані духом найвеличнішого з тренерів України. Спочатку він грав і тренувався на них, потім — тренував, прославляючи клуб, республіку, себе і своїх гравців. І на «Динамо», і на клубній базі весь час складається враження, що сам Валерій Васильович ось-ось важкою ходою з’явиться на полі і присяде на лавку, а навколо нього завирує футбольне життя, кероване часом одним лише його поглядом… Нині на стадіоні «Динамо» (1) почали проводити екскурсії, і, повірте, вони багато що можуть розповісти! А пам’ятник Тренеру (2), встановлений біля входу на стадіон, одразу за колонадою, давно став міською пам’яткою і місцем паломництва уболівальників усіх клубів, міст і країн. Біля нього навіть можна посидіти на лавці, подумати про вічне, не лише футбольне.\nУ 2002 році ховали Лобановського всім Києвом. Кажуть, близько двохсот тисяч людей чи то побували на «Динамо», прощаючись із покійним біля труни, встанов-\nЛеної коло лівих футбольних воріт в чаші стадіону, чи то вишикувалися вздовж вулиць, коли за ним йшов траурний кортеж… Напевно, не залишилося киянина, який не побував би біля могили метра на Байковому кладовищі (3). Та що там кияни! Ваш автор, який на той час лише п’ять років як перебрався до столиці, нервово ковтав сльози і проклинав недолугі слова, які примудрився вимовити метру!\nІ зараз щоразу плачу поруч з ним. Могила зовсім недалеко від центрального входу, треба лише пройтись алеєю — прямо, прямо, а тоді ліворуч від вас з’явиться дещо помпезна споруда, пам’ятник на могилі Лобановського. В уяві одразу зрине колонада біля входу на стадіон «Динамо», зовсім не випадково названого на честь тренера. І що б там не зробили клуб, місто, країна на честь ВВЛ, це не буде надмірністю. Він, його праця, його справи назавжди з нами. І поки живий останній уболівальник «Динамо» і збірної України, буде жити пам’ять про Лобановського.\nА по дорозі, праворуч, не пропустіть на Байковому скромний обеліск на честь Володимира Васильовича Щербицького — людини, яка упродовж багатьох років очолювала компартію України і була першою особою республіки. Він був фанатично відданий футболу та київському «Динамо», і в кожному українському спортивному успіхові 1960-1980-х років є його чималий внесок. Утім, як і всій нашій країні, нам варто лише придивитися як слід і не вдавати склеротика, для якого життя раптом стартувало з часу здобуття незалежності в 1991 році. Щербиць — кого звинувачують в багатьох гріхах, але він був розумним, чесним і безкорисливим. А значить — унікальним.\nПісля прогулянки кладовищем давайте перемістимося до центру міста. Київ дуже великий, і тут є стільки всього! До слова, досвідчений екскурсовод зуміє будь-який маршрут зробити футбольним — мовляв, тут був стадіон, а тут жив такий-то, а тут зірка нашого нападу зустріла своє перше кохання. Рідне місто не просто можна, але й потрібно любити, перетворюючи кожен його квадратний метр на живу, а не на абстрактну пам’ять. І зараз ми продовжимо наш маршрут зовсім в іншому місці.\nЦе стежина «матчу смерті». А точніше — Другої світової війни. Ця тема незрівнянно багатша і ширша, вона дає привід для глибшої та більш повчальної розмови. Про патріотизм і зраду, про чужих і своїх, про ворогів і соратників, про звичайних людей, які в будь-яких умовах усього лише хочуть жити.\nСередньостатистичний іноземець, що приїжджає до Києва, переконаний, що колись тут відбувся сумнозвісний «матч смерті». Міфи взагалі підкуповують своєю моторошною простотою, помноженою на героїзм учасників — мовляв, київське «Динамо» змусили вийти на матч зі збірною німецьких ВПС («люфтваффе»), наші змагалися з ними й вели в рахунку. Тоді в перерві їх попередили, щоб не надумали вигравати, інакше… А динамівці взяли та й виграли, вразивши окупованих киян, які отримали ковток свободи. За що команду одразу ж заарештували й повели на розстріл. Про це написано багато книжок, у тому числі й на Заході. А у них так: якщо щось написане пером, то вже ніякою сокирою не вирубаєш зі свідомості! Це ми ще більш-менш уміємо сприймати інформацію протилежного змісту і тому принаймні чули, що дослідження 1990-х років явили на світ Божий зовсім іншу картину київського футболу 1942 року. Більше того, виявилося, що і при Союзі був слідчий КДБ (!), який вимагав припинити галас довкола «вигаданого» подвигу.\nУтім, історія ця буде захоплювати і вабити, як і раніше. Тому кожного, хто бажає більше дізнатися про події в той страшний час, потрібно послідовно запросити щонайменше до трьох місць.\nСлід неодмінно пояснити, що ніякі примари «матчу смерті» цим стадіоном (4) не блукають, кому б вони там не ввижалися. Радянська влада не встигла відкрити новий стадіон, 22 червня 1941 року замість матчу «Динамо» — «Червона армія» (так-так, саме так тоді називався всім відомий ЦСКА!) на Київ упали перші бомби…\nЗате окупаційна влада урочисто презентувала новий стадіон — менше ніж за рік, 12 липня 1942 року, відбулося офіційне відкриття «Всеукраїнського стадіону». На ньому проводила свої матчі одна з київських команд тих років\n— «Рух», щоправда, ми не володіємо фактами, чи там комусь чимось погрожували.\nПід час відступу в 1943-му німці добряче розорять стадіон, майже не пошкоджений бомбардуваннями, — просто вивезуть з нього все, що зможуть, а щось просто розламають. Тому доведеться витратити чимало сил, коштів і часу, щоб наново презентувати стадіон, тепер уже «Республіканський» імені М. С. Хрущова. Це станеться 25 червня 1946-го, і в матчі-відкритті київське «Динамо», що грало в дуже ослабленому складі, поступиться столичному ЦДКА 0:4. Але це вже дещо інша історія.\nНам варто ще зазирнути на стадіон «Динамо» імені Валерія Лобановського і пройтися від службового входу до адміністративної будівлі, що плавно переходить у трибуну. Ліворуч на алеї, біля самого місця розвороту VIP-автівок, які заїжджають на подвір’я, височіє строгий монумент — вирубані в скелі фігури чи то футболістів, чи то бійців. Вважатимемо його присвятою всім динамів — цям, що загинули в роки Другої світової. Втім, тут у роки війни теж ніяких «матчів смерті» не відбувалося. Стадіон тоді відчутно занепав, і зовсім не випадково під час реконструкції у 1990-х під біговою доріжкою знайшли кілька невибухлих авіабомб.\nТо де ж вони грали? Адже вже досить давно і чітко визначено, що команда «Старт» (а саме її оголосили учасником того самого «матчу») провела щонайменше 10 поєдинків. Перший з них, коли команда іменувалася ще просто «Хлібозавод» («Старт» сформував чех Кордик, киянин, якого німці визнали «фольксдойче» і призначи — ли директором хлібозаводу № 1, що на вулиці Дегтярів — ській), справді відбувся на «Республіканському-Всеукра — їнському», але зустрілися тоді лише українські команди\n— «Хлібозавод» розгромив «Рух» з рахунком 7:2. Далі команда «Старт» грала виключно на стадіоні, який німці іменували «Зеніт».\nОсь у якої спортивної споруди в Києві воістину трагічна історія! Вона полягає хоча б у тому, що належним чином про цей стадіон і не розповіси — він нікого особливо не цікавив, бо на ньому серйозні колективи не грали. Київське «Динамо» виступало на стадіоні «Динамо» або на «Республіканському», а тому, як би цинічно це не звучало, саме 1942 рік став зоряним для стадіону «Зеніт». Або для «Авангарду». Або для «Суднобудівника». Або «Старту», як його остаточно назвали в 1981 році на честь команди, чий виступ здійняли на щит і зобов’язали вважати подвигом.\nУсього «Старт», який грав у червоних футболках (інших не знайшли!), провів на «Зеніті» дев’ять поєдинків (принаймні відомо про дев’ять) і виграв усі. Громив українців, угорців та німців, матчі відбувалися в досить теплій, мало не дружній атмосфері, а арбітра звинувачували хіба що в симпатії до «Старту» — мовляв, дозволяв йому грати дуже грубо. 6 серпня на бій з непереможним «Стартом» вийшла команда <^Іакеії», до складу якої входили солдати й офіцери німецьких військ протиповітряної оборони, а також льотчики та працівники київського аеродрому.\nЦе ж наскільки хвору уяву треба мати, щоб не лише побачити в ній збірну всіх німецьких ВПС, але ще й приписати цьому збіговиську любителів якісь надзвичайні футбольні здібності! <^Іакеії» був переможений і в першому матчі — 5:1, і через три дні в більш рівній і жорсткій боротьбі — 5:3.\n16 серпня «Старт» знову розгромив «Рух» 8:0, а наступного дня більшість його гравців були заарештовані. Трьох — Клименка, Кузьміна і Трусевича — розстріляли в Сирецькому концтаборі, чіткої картини і причини їхньої страти немає, бо показання свідків різняться, а деякі документи ще чекають на пильних дослідників. Четвертого\n— Коротких — звинуватили в тому, що був офіцером НКВС, його закатували в гестапо. При спробі втечі застрелили Ткаченка. Решта гравців правдами й неправдами зуміли згодом вирватися на свободу. Далі на них чекала дуже різна доля…\nНіякого очевидного зв’язку між спортивними змаганнями, їх результатом і загибеллю футболістів не встановлено. Можливо, нас чекають нові відкриття в цій справі, але, ймовірно, вони стосуватимуться лише уточнення вже відомих обставин.\nНині стадіон «Старт» (5), загублений між київськими вулицями (він розташований на розі вулиць імені героя війни гвардії старшини Шолуденка і маршала Рибалка), абсолютно не становить інтересу.\nТаких місць чимало у містах України, і лише черговий монумент — колона, увінчана атлетом, що розтоптує орла (здогадайтеся, якого саме і з якого приводу), виокремлює його серед інших. Тих, яких викинуло на узбіччя життя в цілому і спорту зокрема.\nСвого часу ширилися чутки, що на стадіон «Старт» накинув оком «безпритульний» київський «Арсенал», і ці чутки не могли не радувати, адже угода могла стати взаємовигідною, підштовхнути одного і повернути життя іншому. Потім з’явилося повідомлення, що стадіон з усіма тельбухами за копійки продали якимось запопадливим забудовникам, і легенда ось-ось припинить існування. Проте «Старт» і досі стоїть. Якщо трохи напружитися, то можна побачити величезний знак питання, що нависає над ним. Вимагають повернути його київській громаді, але значно важливіший для нього реальний господар, бажано футбольний. Може, і станеться диво. А раптом воно вже сталося, коли ви тримаєте в руках цей путівник?!\nЯкщо ж ні, то вам доведеться просто викреслити ці кілька абзаців і один пункт призначення зі своєї подорожі. Що ж, у цьому навіть є щось втішне: не доведеться блукати і роз’їжджати у вічних заторах. Але все ж таки з Байкового — приїздіть сюди. І трошки поміркуйте про те, що означає латинський вислів sic transit gloria mundi. І про інші мудрі заповіді.\nА тут усе і просто, і складно водночас. Просто — тому що знову доведеться повернутися на добре відомий вам НСК «Олімпійський». Зрозуміло, що він — лише єдність багатьох облич, і тому розумний відвідувач зуміє упіймати одним махом усіх його «зайців». Але ось вам «єврооблич — чя» нового стадіону. Формально його тільки реконструювали, але насправді це новий стадіон, котрий використав деякі елементи конструкції свого попередника. Новий «Олімпійський» лише набуває своїх особливих рис, які неодмінно повинні бути у кожної футбольної споруди, і душа у нього з’являється тільки з плином часу та новими матчами й подіями.\nЧудовий початок — товариський матч Україна-Німеч — чина, що відбувся у драматичній боротьбі і приніс розкішну нічию 3:3 — було покладено 15 листопада 2011-го, а далі… Все це відбувалося, можливо, й на ваших очах. А якщо залишилися таємниці, приховані від погляду ззовні, то працівники стадіону з задоволенням проведуть для вас екскурсію і покажуть усі потаємні куточки «Олімпій-\nСького»: роздягальні, «скай-бокси», конференц-зали, дворик, що прийшов на зміну знаменитому Мавританському, готель «Шератон», який незбагненним чином виріс у безпосередній близькості від стадіону.\nВони, звичайно, розкажуть про те, як відмовилися від абсолютно логічної ідеї побудувати новий стадіон на новому місці, подалі від суєти центру міста, як боролися хоча б за цей стадіон і прилеглу до нього Троїцьку площу, якими ударними темпами проводили реконструкцію і як у підсумку призначений для фінального поєдинку Євро — 2012 красень все ж зайняв відведене йому місце.\nНу а якщо у вас є час, натхнення і можливості, то знову зазирніть на заміську базу київського «Динамо» в Кончі-Заспі (6). Сучасного і чудового вигляду вона набула ще навесні 1998 року, і, повірте, там справді є на що подивитися — ціле футбольне місто, до речі, розташоване в надзвичайно мальовничому сосновому бору, що сусідує з Олімпійською базою. Особливо якщо поєднати це з поєдинком однієї з численних динамівських команд… Ммм!\nТільки пам’ятайте: Київ росте, будується, розвивається, добре, що є куди і навіщо. А тому на карті неодмінно з’являтимуться все нові цікаві місцини, куди ми запрошуємо — і будемо запрошувати! — Вас, дорогий наш гість.\nПовірте, пройшовши тими місцями, які ми вам порадили, і засвоївши інформацію, яку вам спробували донести, ви вже дасте сто очок вперед середньостатис- тичному громадянинові цієї чудової, але такої змученої держави; жителю цього такого древнього і славного, але прибитого до землі проблемами повсякденності міста.\n« Техника и тактика ловли на нимф\nЛовля рыб на лососевые мушки »


Портрети і долі презентували в бібліотеці | Бізнесобласть\nПортрети і долі презентували в бібліотеці\nНові книги в серії «Портреты и судьбы» днями презентувало видавництво «Ірина Гудим».\nАвтор найсвіжішої книжки Лідія Медведєва розповіла, як вона шукала своїх героїв і чому їх доля може зацікавити миколаївців XXI століття. Презентація проходила в Миколаївській науково-педагогічній бібліотеці.\nСерію «з портретами» започаткували у 2007 році. Наразі в ній нараховується чотири видання. Наталю Рудакову, яка написала перші дві книги, змінила Лідія Медведєва, - колишній головний хранитель фондів музею імені Верещагіна. «Портреты и судьбы» випуск третій – це не тільки крок до світу прекрасного, але й великий масив цікавої інформації про видатних особистостей, пов’язаних із історією краю.\nПерші книжки серії вже давно стали бестселером. І знайти їх можна хіба що в бібліотеці.\nВидавець сподівається, що така ж доля спіткає книги Лідії Медведєвої. Адже обрані герої – справді цікаві.\nТираж «Портретов и судеб» невеликий. Отже книга спрямована для тих читачів, які відчувають себе тонкими поціновувачами історії та мистецтва.


ЯК дізнатися адресу сервера :: flhtc cthdthf :: Підключення\nyakkaks.ru » Інтернет » Як дізнатися адресу сервера\nІнтернет Прочитавши: 4730\nIP-адреса виступає в якості мережевих координат будь-якого вузла в мережі інтернет. Дізнатися дану інформацію можна в настройках мережевого підключення. Якщо ж ви хочете визначити адреса сервера якого-небудь ресурсу, то спочатку знадобиться дізнатися його доменне ім'я.\nНатисніть на значок комп'ютера, розташований у правій частині панелі завдань в області трея. Запустіть «Центр управління мережами і загальним доступом». Перейдіть у розділ «Зміни параметрів адаптерів». Якщо ваш комп'ютер є сервером, то у вікні, повинно бути не менше двох мережних підключень. Одне з них відповідає за доступ до інтернету, а решта за роздачу його по локальній мережі.\nВиберіть підключення до інтернету і клацніть на нього правою кнопкою мишки. Відкрийте пункт «Стан» та натисніть на кнопку «Відомості» у вікні. Глобальний IP-адреса, тобто той, за яким ви визначаєтесь в мережі інтернет, буде вказано біля рядка «Адреса IPv4». Локальний IP-адреса, тобто той, під яким комп'ютер виступає в якості сервера, вказано в рядку «DNS-сервери IPv4».\nДізнайтеся доменне ім'я сервера, мережевий адреса якого ви хочете визначити. Наприклад, якщо вас цікавить інформація про сервер Яндекса, то доменне ім'я буде yandex.ru або ya.ru.\nПерейдіть в головне меню "Пуск", натиснувши клавішу із зображенням вікна Windows або кнопку на панелі завдань. Виберіть команду «Виконати» або відкрийте її натисканням комбінації клавіш win + r і введіть у неї текст cmd, щоб відкрити консоль командного рядка. Натисніть кнопку введення.\nВкажіть в командному рядку ім'я утиліти, яку ви хочете використовувати для визначення IP-адресаа сервера. Наприклад, можна використовувати команду трасування маршруту до потрібного сервера - tracert, або команду оцінки швидкості проходження пакетів між сервером і вашим комп'ютером - ping.\nВведіть обрану команду і через пропуск вкажіть назву доменного імені сервера. Натисніть Enter. Варто відзначити, що в командному рядку можна робити виправлення, тому якщо ви неправильно ввели текст, то просто натисніть Enter і повторіть спробу. Дочекайтеся виконання команди і проаналізуйте отриманий результат. Серед отриманих даних у квадратних дужках буде вказано потрібний IP-адреса сервера.\nЯк визначити dns адресу\nЯк дізнатися по ip доменне ім'я\nЯк визначити ip-адреса на сайті\nЯк визначити адресу по ай-пі


Монтаж опалення - серйозний етап підготовки будинку до експлуатації. Кріплення радіаторів опалення до стіни не єдина, але досить велика складність в цьому процесі. Щоб все зробити правильно і отримати хороший результат своєї роботи, вам необхідно розуміти, які існують варіанти кріплення, різновиди батарей, тонкощі роботи.\nПершим питанням все-таки варто розглянути види батарей, які можуть бути використані вами як в заміському будинку, так і в квартирі.Види радіаторів для опалювальних системВажливим фактором при виборі батареї є співвідношення ціна-якість. В даному сегменті ринку показником якості прийнято вважати коефіцієнт тепловіддачі. Але у кожного матеріалу існують крім цього переваги і недоліки. Щоб визначитися з остаточним вибором, варто ознайомитися з усіма параметрами основних видів радіаторів.\nЧавунні батареїПереваги цього виду такі:• Чавунні батареї мають дуже товсті стінки, що додає їм довговічності.• Чавун стійок до корозійних утворенням.• Такі радіатори довго віддають тепло навіть після того, як ви вимкнули систему опалення.• У порівнянні з іншими видами у чавунних батарей найтриваліший термін експлуатації.\nНедоліки1. Кріплення чавунних радіаторів до стіни утруднено через їх великої ваги. При їх монтажі обов'язково потрібно використовувати підтримуючі підставки.2. До недоліків також відносять їх малопріглядная вигляд і масивність.\nРадіатори зі сталіПлюсами даного виду виробники і споживачі вважають:• Невелика вага, який полегшує процес монтажу.• Високу швидкість нагріву системи, і як наслідок швидке отримання тепловіддачі.\nМінусами вважаються:1. Невелика температура нагріву і швидке охолодження системи.2. Невеликий термін служби.3. Робочий тиск таких батарей не повинно перевищувати 10 бар.4. Мала стійкість до гідро і пневмоударам.\nРадіатори з алюмініюПереваги даного виду:1. Акуратний і естетичний зовнішній вигляд.2. Висока швидкість кріплення алюмінієвих радіаторів до стіни за рахунок невеликої ваги.3. Максимальна тепловіддача.4. Робочий тиск до 20 бар.5. Можливість безмежного набору секцій (все залежить від приміщення, в якому буде встановлюватися радіатор).\nНегативними властивостями даного виду батарей є слабка стійкість до корозії і швидке руйнування місця з'єднання з іншим видом металу.\nБіметалічні радіаториЦе самий універсальний вид, який об'єднує в собі принади сталевих і алюмінієвих батарей. Кріплення біметалевих радіаторів до стіни також відрізняється простотою, а сталь всередині батареї перешкоджає утворенню корозії і збільшує робочий тиск до оптимальних показників. Найчастіше професіонали рекомендують зупинити свій вибір саме на цьому варіанті.\nЕтапи роботиЯкщо ви вирішили виконати роботу по встановленню батарей самостійно, вам потрібно знати, які етапи включає в себе цей процес.Інструкція проведення таких робіт поділяє її на:1. Підготовку матеріалів та обладнання.2. Розрахунок розташування.3. Установку кронштейнів.4. Виробництво власне монтажу.5. опайки або герметизацію місця стику.6. Перевірку системи.\nПідготовчий етапЦей етап поширюється на всі види будівельних робіт. В першу чергу зверніть увагу, до якого типу систем відноситься ваша система опалення. Вони бувають однотрубні і двотрубні. Якщо ви власник однотрубної системи опалення вам необхідно буде додатково придбати байпас, який дозволить вам у разі виникнення необхідності відключати будь-яку ділянку системи, не вдаючись до її повного перекриття.Дані операції не рекомендують проводити взимку, особливо при великих морозах - це небезпечно. Навіть якщо ви вирішили проводити всі роботи самостійно, то все одно вам доведеться викликати сантехніка з ЖЕКу для того, щоб він відключив вашу квартиру від загального стояка. При підготовці до монтажу системи вам потрібно придбати або знайти такі інструменти та додаткові матеріали, такі як:\n• Ключі.• Клоччя.• Вентилі.• Згони.• Муфти.• Перехідники.• Кронштейни.• Втулки.• Ніпелі.• Куточки.\nЯкщо ви все-таки вибрали, наприклад, чавунні батареї, вам напевно доведеться докупити ще й крани Маєвського і встановити їх своїми руками. У біметалевих та алюмінієвих секціях вони вже вбудовані. Це пристосування дозволяє стравлювати зайве повітря з системи і зберігати її функціональність, перешкоджаючи завоздушіванію.\nЯк правильно здійснити монтажМонтаж батареї, в тому числі і біметалічного вигляду, має ряд правил. Ви повинні визначити для себе параметри, яких обов'язково потрібно дотримуватися.Ви повинні знати, що батарея кріпиться з урахуванням відстані від усіх поверхонь і площин, поряд з якими знаходиться. Щоб забезпечити необхідний приплив повітря до системи, ви повинні залишити зазор від підлоги не менше 10 сантиметрів. Для того щоб повітря рівномірно поширювався по кімнаті від підвіконня до радіатора, також необхідно залишити простір в 10-15 сантиметрів. Від стіни до радіатора відстань не повинна бути менше, ніж 3 сантиметри.\nОтже, як закріпити радіатор опалення правильно і розташувати його у відповідній ніші, ви вже зрозуміли, але крім відступів потрібно ще й знати інші нюанси. Ви повинні дотримати правильний кут нахилу, розрахувати необхідну кількість секцій, кронштейнів. Дуже часто люди приходять в магазин і не знають певних параметрів, без яких вибір кількості не має сенсу і проводиться навмання. Ми ж не вітаємо подібних експериментів, оскільки ви можете купити меншу кількість матеріалів, що призведе до того, що система не впорається з опаленням приміщення і у вас буде холодно. Наступна частина статті якраз і присвячена питанням правильного розрахунку.\nМонтаж опаленняЯк кріпити батарею до стіни «поверхнево» представляє кожен, але призвести правильно розрахунок ви зможете, тільки володіючи точною інформацією.Першим нюансом є кубатура вашого приміщення. Тут важлива не тільки площу, але і висота стель. Ретельно вивчіть своє приміщення і тільки тоді за допомогою консультанта в магазині підберіть необхідну кількість секцій.\nКількість кронштейнів мінімально може бути обмежене парою, це в тому випадку, якщо площа близько 1 квадратного метра. На кожен наступний квадрат додається ще по одному кронштейну. Щоб не зробити занадто слабку систему кріплення, кількість кронштейнів завжди розраховується з урахуванням запасу в одну штуку.Отже, всі розрахунки проведені. Підготовка закінчена, приступаємо власне до монтажу. Відміряти все потрібно ретельно, кілька разів перевіряючи всі позначки за допомогою рівня і лінійки. Якщо впевнені, значить свердлите. Після того, як отвори пророблені, в них вставляються спеціальні дюбелі і вкручуються кріплення. Прийшов час примірки. Навісьте батарею і гарненько огляньте, як у вас вийшло. Якщо ви все зробили як треба, то в результаті ви побачите добре «сів» радіатор, щільно і рівномірно розподілити вагу на кріпленнях. Спробуйте посувати вийшла конструкцію. Якщо батарея міцно зафіксована, можна приступати до з'єднань.\nГерметичність з'єднань - головне, чого ви повинні добитися. Оскільки будь-яка протечка веде до несправності або відхилень у роботі всієї системи. Для того щоб цього уникнути, вам варто скористатися ущільнювачами, у якості яких підійдуть пакля, силікон або герметик, ущільнювальні стрічки. Система при з'єднанні працювати не повинна! Якщо у вас є вентилі, якими ви можете збезводнити і відключити частину системи, обов'язково зробіть це!\nПриступаємо до складання з'єднань. Укручуємо всі необхідні частини стикування, ретельно герметизируя. Якщо на вашій батареї присутня захисна плівка, знімати її варто тільки після опресовки всіх з'єднань. Для страховки на цьому етапі робіт ви можете попросити присутності сантехніка, це полегшить вам роботу і додасть впевненості у правильності її здійснення та проведення. Якщо ви в процесі допустите будь-які помилки, досвідчений майстер тут же допоможе вам їх усунути, ніж збереже і час і гроші на переробку в разі невдалого процесу монтажу.\nЩо стосується чавунних систем, то тут все трохи складніше. Ви обов'язково перед установкою повинні його повністю розкрутити (це робиться в основному на верстаті і не поодинці), перевірити, продути, відрегулювати, а після назад зібрати в суворій послідовності, зворотної процесу розкрутки. Перед тим, як вибрати чавунні батареї, ретельно подумайте, оскільки через велику вагу конструкції і складності складально-розбірного процесу цей вид батарей наважиться використовувати не кожен.Якщо ви сумніваєтеся в тому, чи зможуть стіни вашого будинку або квартири витримати ту масу, яка на них «зависне», але покупка вами вже здійснена і обміну, як кажуть, не підлягає, придбайте підставки, які допоможуть розподілити вагу батареї і зняти частину навантаження зі стіни. При їх використанні розміри відстані від підлоги до батареї повинні бути такими, що підставки будуть повністю виконувати свою функцію, на це варто звернути свою увагу.\nЯк ви побачили, кріплення радіаторів опалення до стіни - процес, складний не тільки технічно, тут важливо все - матеріал стін, обраний вид батарей, облік відстаней і кутів нахилу, але все-таки ці складності не так страшні, якщо ви все ретельно сплануєте і заручитеся підтримкою надійних помічників!