Прошу до столу\n«І сказав Давид: «Чи є ще хто, хто позостався з Саулового дому? Я зроблю йому ласку ради Йонатана». А при Сауловім домі був раб, а ім'я йому Ціва. І покликали його до Давида, а цар сказав йому: «Чи нема вже кого з Саулового дому, щоб я зробив йому Божу ласку?» І сказав Ціва до царя: «Є ще син Йонатанів, кривий на ноги». І сказав йому цар: «Де він?» А Ціва відказав цареві: «Ось він у домі Махіра, Амміїлового сина, в Ло-Деварі». І цар Давид послав, і взяв його з дому Махіра. І прийшов Мефівошет, син Йонатана, Саулового сина, до Давида, і впав на обличчя своє й поклонився. І сказав йому Давид: «Не бійся, бо справді зроблю тобі ласку ради батька твого Йонатана, і зверну тобі все поле твого батька Саула. А ти будеш завжди їсти хліб при моєму столі». А той уклонився й сказав: «Що твій раб, що ти звернувся до такого мертвого пса, як я?» А цар кликнув до Ціви, Саулового слуги, і до нього сказав: «Усе, що було Саулове та всього його дому, я дав синові твого пана. І будеш працювати йому на землі ти й сини твої та раби твої. І будеш приносити з урожаю, і буде хліб для сина твого пана, і він буде його їсти. А Мефівошет, син пана твого, буде завжди їсти хліб при моєму столі» (2 Сам. 9:1-10).\nУ згаданому уривку йдеться про Мефівошета — людину з непростим іменем і непростою долею. Цей чоловік походив із царського роду — з роду царя Саула. Його батьком був син Саула Йонатан. Він народився в палаці, мав стати принцом, можливо, й одним із спадкоємців престолу. Але життя склалося так, що у п'ятирічному віці цей хлопчик став сиротою. Його дід та його батько загинули на полі бою. Ситуація в країні докорінно змінилася. Царем став Давид, якого дід Мефівошета жорстоко переслідував. І коли відбувалася та битва з филистимлянами, в результаті якої цей хлопчик осиротів, його няня, почувши, що військо царя Саула відступає, вхопила хлопчика і стала втікати з царського палацу, щоб врятувати його. Він випав з її рук і зламав обидві ноги. Хлопчик залишився інвалідом на все життя. Весь час він жив під тінню того «чорного дня» — дня, коли став сиротою, і дня, коли став калікою. Гадаю, що не раз в його розум закрадалася думка: «Якби все склалося інакше… От якби в той день мене не кинули, якби тримали міцніше, щоб я не впав… Якби в той день мій батько не пішов на поле битви… Якби знайшовся добрий лікар, який би надав мені вчасно потрібну допомогу…» Цьому чоловікові було за чим жалкувати. Йому було що оплакувати. Йому було за що жаліти себе і нарікати на долю.\nЗрештою, невідомо, яким чином Мефівошет опинився в місті Ло-Деварі. Це було небагате місто, яке розкинулося в пустелі. Воно й назву мало відповідну — «місто без пасовиськ». Там його прихистив один добрий чоловік. Ми не знаємо, скільки років Мефівошет жив там, але коли натрапляємо на процитовану згадку про нього, то він уже мав сина, тобто це вже був дорослий чоловік, який мав свою сім'ю.\nІ ось у якусь мить цареві Давидові спадає на думку знайти нащадків Йонатана. Він дізнається про Мефівошета й посилає до нього своїх воїнів. Що міг подумати син Йонатана, побачивши озброєних людей, які принесли йому вістку про те, що цар кличе його до себе? І це той цар, який ще пам'ятає, як дід Мефівошета гнав його; який знає, що нащадки Саула не мають права успадковувати трону, бо Бог забрав царство від дому Саулового.\nДумаю, що цей чоловік дуже схвилювався. Але він устав і пішов з Ло-Девара до Єрусалима. Пішов у невідомість, не знаючи, що чекає його. І зустріч з царем змінила все його життя.\nЗазвичай я читав цю історію з позиції Давида, якого вважав прикладом для всіх нас. Він пам'ятав добро, зроблене йому Йонатаном, і навіть дітям Йонатана хотів віддячити добром. Але ось нещодавно я поглянув на цю ситуація очима Мефівошета. Що зробив цей чоловік для того, щоб його доля докорінно змінилася? Я зауважив три уроки, якими хотів би поділитися з вами.\nНе залишайся в Ло-Деварі\nУ кожного з нас може бути свій Ло-Девар — те місце, де ми зупинилися, застрягли й оплакуємо те, що нам не вдалося. Це місце без пасовиськ, де немає чого шукати. Місце, де про нас забули. Це не просто населений пункт. Це позиція серця, це спосіб мислення. Це усвідомлення того, що ось тут я зазнав поразки й застряг у цій сфері, де невдача трапилася зі мною.\nМефівошет мав багато причин жаліти себе. Але я звернув увагу на один момент. Саме ім'я «Мефівошет» означало «той, хто бореться з соромом». Якщо більш детально дослідити всі уривки з Писання, в яких йдеться про нього, то зауважиємо, що в нього було два імені. Перше, Мерів-Баал, напевно, було дане йому при народженні. А ім'я Мефівошет він вже отримав згодом, коли в його житті трапилося так багато біди.\nАле цей чоловік все ж не здавався. Він завжди хотів чогось більшого, чогось кращого. Він вірив у те, що це ще не кінець, що він не приречений на існування. Він сподівався, що одного разу його життя зміниться. Він боровся з тим соромом, який прийшов у його життя.\nЯ хотів би звернутися до тебе: може, у твоєму житті трапилося щось подібне, може, десь у дитинстві тебе хтось травмував. І наслідки того, що ти пережив, залишилися з тобою на все життя. І, можливо, дотепер ти кажеш: «От якби все сталося по-іншому», «От якби моя мама (тато) були іншими», «Якби в нас було більше грошей»… І, жаліючи себе, ми можемо звинувачувати інших людей, у яких все склалося трохи краще, ніж у нас.\nАле я закликаю тебе сьогодні: вибирайся зі свого Ло-Девару — з того місця, де ти жалієш себе. Якщо ти будеш жаліти себе, то ніколи не зміниш цієї ситуації, у якій жалієш себе. Ти мусиш прийняти рішення: «Що б зі мною не було, я з цього виберуся. Я не буду оплакувати себе. Я зміню щось у своєму житті». Можна звинувачувати кого завгодно, а можна взяти відповідальність на себе. Визнати свою проблему в тім, що трапилося з нами в минулому, і робити кроки щоб рухатися вперед і перемагати.\nВ одній сім'ї, де виховувалося двоє синів, батько був страшним алкоголіком. Один з синів також став алкоголіком, а інший зовсім не вживав алкоголю. Коли у того, який сильно випивав, запитали: «Чому ти п'єш? Твій же батько був алкоголіком, і ти знаєш, як це погано», він відповів: «Ви самі відповіли не це питання: мій батько був таким — і я став таким». Коли ж у другого сина запитали: «А чому ти не п'єш?», він відповів майже так само: «Мій батько пив, я бачив, як це погано, і тому вирішив, що ні разу в житті не візьму алкоголю до рота». Здавалося б, одні й ті ж обставини, одна й та ж ситуація, але все в житті залежить від рішення людини.\nЄ такий жарт. Одного менеджера з продажу взуття послали в Африку, щоб розвідати попит та пропозицію. Він зробив висновок: «Тут взуття не потрібне, бо в Африці всі ходять босі». Відправили іншого, і от від нього приходить телеграма: «Терміново надсилайте взуття, тут всі ходять босі!» Так різні люди дивляться на одну й ту ж ситуацію.\nЗнай, і на твою ситуацію можна подивитися з різних боків. Можна сидіти й оплакувати її та звинувачувати всіх довкола. А можна встати і почати боротися навіть з тим соромом, який ти пережив. Встань і вийди зі свого Ло-Девару. Бог не може тебе благословити, доки ти сидиш там. Для того, щоб Бог тебе благословив, тобі потрібно змінити мислення, змінити позицію серця, і хай навіть кульгавими ногами, крок за кроком рухатися у бік кращого. Можливо, зміни відбудуться не одразу, але ти повинен прагнути їх і вибиратися з того стану самооплакування, саможалю і виправдань, чому ти такий, яким ти є.\nЗайми своє місце за столом\nМефівошет пройшов близько 20 км, щоб прибути до царя. Він не знав, що його там чекає. Але, зрештою, зустрівшись із царем, почув від нього слова: «Мефівошете, я хочу виявити тобі милість!» Перед тим, як послати посланців у Ло-Девар, Давид турбувався не про власну милість, він сказав: «Чи немає з дому Саулового того, кому я можу явити Божу ласку?» І він вчинив ласку Мефівошету в ім'я Боже, повертаючи йому землю його батька і місце за своїм столом. Мефівошет вже сидів колись за царським столом, але відтоді так багато часу спливло. І тепер за царським столом сиділи інші принци та принцеси — діти царя Давида — у вишуканому одязі з поважною поставою. Мефівошет вже й відвик від цього. Як він почувався в цій атмосфері щасливих людей, які жили у достатку, мали добре здоров'я? Він міг почуватися між ними непримітним, як сіра миша. Але він мав право перебувати за цим столом, бо так звелів цар.\nКоли ми приходимо до Бога, то це не означає, що вмить стаємо відповідними тому покликанню, яке Він нам дав. Це не означає, що миттєво отримали хороший характер, у нас все стало виходити, ми стали успішними в усьому. Не зразу ми все це отримуємо. Але поступово воно приходить у наше життя, якщо ми займаємо своє місце за царським столом. Може, ти ще не такий, яким маєш бути згодом. Але тримайся того права, яким наділив тебе Христос. Він, як і Давид Мефівошета, запросив тебе до Свого столу. Він каже тобі: «Приходь у Моє царство, у Мій дім, будь з Моїми дітьми. Я хочу турбуватися про тебе, хочу годувати тебе, хочу наситити твій дух, твою душу і твоє тіло. Хочу, щоб ти зайняв позицію царської дитини». А ми при цьому ще іноді починаємо скиглити: «Те в мене не так і те не виходить…»\nЗнаєте, на що це мені схоже. Я не раз чув розповіді людей, які усиновили дітей. Ці діти вже прийшли в дім нових батьків, уже мають їхнє прізвище, вже сідають їсти за їхнім столом, але вони ще не знають, як поводяться в цьому домі. За інерцією продовжують чинити так, як в інтернаті: ховають хліб в кишеню, щоб потім перенести під подушку й сховати там. І не раз батькам доводиться садити цю дитину і пояснювати, що вона вже має повне право прийти на кухню і взяти все, що захоче і коли захоче. Але має минути певний час, щоб дитина змінилася.\nКоли ми прийшли в Царство Боже, нам треба забути про менталітет «бідного» родича. Ми в Царстві Божому на законних правах. Бог є тим самим Богом, що був у часи пророків, апостолів, інших мужів віри. Він такий же Батько як пастора, так і простого члена Церкви. Ти маєш те ж саме право зайняти своє місце за столом, тому що це право тобі дав Господь.\nТак, у тебе не все, можливо, виходить. Поступово ти навчишся. Але ти маєш знати: це твоє законне місце в Царстві Божому. Ти маєш право приходити до Бога з вірою, що Він потурбується про тебе, що Він забезпечить, що благословить тебе.\nНе хвилюйся про майбутнє\nВідколи ти отримав відкриття, що ти Божа дитина, перестань хвилюватися про майбутнє. Потрапивши за царський стіл, Мефівошет мав назавжди забути, що таке тривога про хліб насущний. Він не думав: яким же буде меню на сьогодні. Він їв те, що йому приготували. Але він знав, що на його столі завжди буде пожива, тому що це був стіл самого царя.\nВін зайняв це місце не тому, що якимсь чином заслужив його чи щось зробив для того, щоб отримати його. Ні, просто в нього був цар, який дав йому це право.\nМи так само отримали право на місце за царським столом. Якщо ми не приходимо й не займаємо його, то це наші проблеми й наш вибір. Та ми завжди маємо право прийти до царського столу. І навіть коли в країні криза, у домі царя їжа буде завжди. І якщо ти відчуваєш себе дитиною Небесного Батька, ти не будеш метушитися, не будеш тремтіти від страху. І рівень твоєї впевненості не буде визначатися курсом долара.\nБіблія ніде не обіцяє, що всі будуть їздити на крутих автомобілях. Не гарантує, що всі стануть мультимільярдерами. Але хліб насущний Бог нам обіцяв. І Він виконає Свою обіцянку.\nУ Біблії не раз йдеться про те, що Божі люди жили незалежно від тих законів і обставин, якими керувалися люди цього світу. Ісак сіяв тоді, коли довкола панував голод. І в той час, коли скрізь не було врожаю, він зібрав у стократ. Йосип у часи голоду мав можливість навіть прогодувати всю країну, продаючи зерно, яке заготовив, отримавши відкриття від Бога. А ти, Мойсею, як прогодуєш три мільйони людей у пустелі? Дуже просто: якщо з неба буде падати манна. Випадок з життя пророка Іллі був ще більш дивним. Йому приносили їжу «офіціанти в чорних фраках», послані від Бога. Навколо була біда, але його основні потреби були задоволені дивним чином.\nІ якщо ти за царським столом, тобі немає потреби хвилюватися. Бог турбується про тебе. Цар Давид ось що пише в одному зі своїх псалмів: «Я був молодий і постарівся, та не бачив я праведного, щоб опущений був, ні нащадків його, щоб хліба просили» (Пс. 36:25). І ще: «Ось око Господнє на тих, хто боїться Його, хто надію на милість Його покладає, щоб рятувати життя їхнє від смерти, і щоб за час голоду їх оживляти (рос. «пропитать»)! Душа наша надію складає на Господа, Він наша поміч і щит наш» (Пс. 32:18-20). А у Приповістках сказано: «Не допустить Господь голодувати душу праведного, а набуток безбожників згине. Ледача рука до убозтва веде, рука ж роботяща збагачує» (Пр.10:3-4).\nЧи потрібно працювати? Звісно. Чи треба докладати зусилля? Треба. Потрібно робити все, що залежить від нас. Але коли довкола нас відбуваються події, які від нас не залежать, не треба піддаватися паніці. Просто приходьмо щодня до Бога й кажімо: «Хліба нашого щоденного дай нам на сьогодні». І знайте: навіть, якщо потрібно, щоб манна з неба падала чи щоб ворони приносили нам їжу, то в Бога є сила для цього.


Купальники монокіні 2021/2022 купити в Україні - Prontomoda - магазин одежды, купальников, нижнего белья,\nAMAREA бренд Италия (2)\nMiss Marea Италия (3)\nяк на фото (18)\n42 (S) (20)\n44 (M) (22)\n> Купальники>Купальники злиті>Монокiнi\nМонокiнi Товарів у наявності: 30\nКупальник монокіні - це щось середнє між злитим і роздільним купальником. Ліф купальника і плавки з'єднуються між собою декоративної деталлю у вигляді ефектного "якоря" або широкою... Більше\nКупальник монокіні - це щось середнє між злитим і роздільним купальником. Ліф купальника і плавки з'єднуються між собою декоративної деталлю у вигляді ефектного "якоря" або широкою смужкою. Монокіні на стрункою підтягнутою фігурі виглядає дуже сексуально, купальник підкреслить всі достоїнства фігури і приховує шрами, розтяжки в області живота.\nКупальник трікін Vacanze Italiane VI 19063\nКупальник трикини: Верх купальника - рухливі трикутні чашки зі знімними формованими коректорами з фіксацією для краваток зав'язками на шиї і вузькими зав'язками на спині. Плавки з комфортним бочком з'єднуються з бюстом центральної фігурної деталлю, прикрашеної мереживом. Модель виконана в чорному однотонні. Виробник Vacanze Italiane Італія.\nКупальник трикини: Верх купальника - рухливі трикутні чашки зі знімними формованими...\nКупальник трикини: Верх купальника - рухливі трикутні чашки зі знімними формованими коректорами з фіксацією для краваток зав'язками на шиї і вузькими зав'язками на спині. Плавки...\nЦіну знижено! 2 695,00 грн\nкупальник трікін Amarea 9076\nСтильний молодіжний купальник трікіні. Бюст з щільними чашечками пуш ап на кісточках і бікіні з вузьким бочком на зав'язках з'єднуються по центру вузькою фігурної деталлю «якір». Бюст фіксується на шиї зав'язками-спагетті і вузькими зав'язками на спині. Модель виконана в графічному принте і декорована по лифу вишивкою з різнокольорових паєток, які ефектно сяють на сонці. Виробник Amarea Італія.\nСтильний молодіжний купальник трікіні. Бюст з щільними чашечками пуш ап на кісточках і...\nСтильний молодіжний купальник трікіні. Бюст з щільними чашечками пуш ап на кісточках і бікіні з вузьким бочком на зав'язках з'єднуються по центру вузькою фігурної деталлю...\nКупальник монокiнi Amarea 9036\nКупальник монокіні: бюст форми бандо з формованими чашками на кісточках з регульованими бретелями з'єднуються з плавками комфортної посадки широкої передньої деталлю, яка фіксується застібкою на спині. Купальник завдяки особливій конфігурації маскує недоліки фігури і проблемні зони на тілі, відмінно підходить як для плавання, так і для засмаги. Стильний малюнок складного принта виконаний в техніці детального розташування. Виробник Amarea Італія.\nКупальник монокіні: бюст форми бандо з формованими чашками на кісточках з регульованими...\nКупальник монокіні: бюст форми бандо з формованими чашками на кісточках з регульованими бретелями з'єднуються з плавками комфортної посадки широкої передньої деталлю, яка...\nКупальник монокiнi Amarea 19149\nКупальник монокіні в ефектному поєднанні однотонні і вишивки: Бюст - бандо з формованими знімними вкладишами пуш ап і бічними каркасами для додаткової підтримки. Тонка знімна бретель перекидається через шию і регулюється по довжині. Застібка на спине в вигляді комфортних краваткових зав'язок. Нижня частина купальника з'єднується деталлю з глибокими вирізами з боків. Чудова вишивка з різнокольорового бісеру підкреслює всю глибину синього...\nКупальник монокіні в ефектному поєднанні однотонні і вишивки: Бюст - бандо з...\nКупальник монокіні в ефектному поєднанні однотонні і вишивки: Бюст - бандо з формованими знімними вкладишами пуш ап і бічними каркасами для додаткової підтримки. Тонка знімна...\nКупальник Miss Marea 9411\nГламурний цілісний купальник в чорному кольорі. Модель, відрізна по лінії талії, підкреслює всі вигини жіночого тіла. Відкрита спина і відверте глибоке декольте створюють сексуальний спокусливий образ. Лінія декольте оформлена контрастним багетом білого кольору з витонченим мереживом-макраме. Купальник ідеально підійде для відпочинку на пляжі і біля басейну. Виробник Miss Marea Італія.\nГламурний цілісний купальник в чорному кольорі. Модель, відрізна по лінії талії,...\nГламурний цілісний купальник в чорному кольорі. Модель, відрізна по лінії талії, підкреслює всі вигини жіночого тіла. Відкрита спина і відверте глибоке декольте створюють...\nЦіну знижено! 1 049,75 грн\nКупальник монокiнi Jolidon CF 1903\nКупальник-трікіні Jolidon CF 1907\nСексуальний купальник трікіні для пляжних спокусниця. Модель з відкритою спиною і глибокою лінією декольте. Верх купальника - бюст з формованими чашками на кісточках фіксується вузькими бретелями на шиї і класичної застібкою на спині. Низ - плавки з вузьким бочком з'єднані з бюстом широкої деталлю з провокаційним виразом по центру, оформленим шнурівкою з перемичок-спагетті, які спокусливо відкривають тіло. Виробник Jolidon Румунія.\nСексуальний купальник трікіні для пляжних спокусниця. Модель з відкритою спиною і...\nСексуальний купальник трікіні для пляжних спокусниця. Модель з відкритою спиною і глибокою лінією декольте. Верх купальника - бюст з формованими чашками на кісточках фіксується...\nТрикини купальник Amarea 13819\nСтильний монокіні: Верх купальника - трикутники зі знімними коректорами фіксуються оригінальними бретелями з регуляторами довжини і застібкою на спині. Під грудьми бюст прикрашений витонченою планкою і вирізом "крапелька". Низ купальника - плавки заниженою посадки з комфортним боком з'єднуються центральної фігурної деталлю. Купальник виконаний в блакитній кольоровій гамі. Виробник Amarea Італія.\nСтильний монокіні: Верх купальника - трикутники зі знімними коректорами фіксуються...\nСтильний монокіні: Верх купальника - трикутники зі знімними коректорами фіксуються оригінальними бретелями з регуляторами довжини і застібкою на спині. Під грудьми бюст...\nНова модель - ідеальне поєднання спокуси і елегантності! Злитий купальник монокіні оригінального крою. Верх купальника - стильний комір халтер з глибоким декольте, оформленим фігурної вставкою. Ліф з формованими вкладишами фіксується тонкими бретелями на шиї з регулятором довжини і застібкою на спині. Плавки заниженою посадки із середнім бочком з'єднуються з верхом фігурної деталлю. Купальник виконаний в графітовому кольорі з благородним...\nНова модель - ідеальне поєднання спокуси і елегантності! Злитий купальник монокіні...\nНова модель - ідеальне поєднання спокуси і елегантності! Злитий купальник монокіні оригінального крою. Верх купальника - стильний комір халтер з глибоким декольте, оформленим...\nМонокіні push up бразилиана Amarea 9043\nМодні купальники монокіні - колекція 2019 Ефектний купальник монокіні c виходом на плавки бразилиана. Ліф форми бандо з щільними чашками пуш ап на кісточках. Бічні деталі забезпечені додатковими вертикальними пластинами для оптимальної підтримки. Ліф з'єднується з плавками оригінальною деталлю типу «якір». Модель виконана з однотонною мікрофібри з ефектом "металік". Склад: 86% Поліамід - 14% Еластан. Виробник Amarea Італія.\nМодні купальники монокіні - колекція 2019 Ефектний купальник монокіні c виходом на...\nМодні купальники монокіні - колекція 2019 Ефектний купальник монокіні c виходом на плавки бразилиана. Ліф форми бандо з щільними чашками пуш ап на кісточках. Бічні деталі...\nЦіну знижено! 1 260,00 грн\nМонокіні Vacanze Italiane VI 18088\nОригінальний купальник монокіні. Ліф форми бандо з м'якими чашками і формованими вкладишами фіксується м'якими зав'язками на спині. Бічні кісточки забезпечують додаткову підтримку. Вузька бретель з регулятором довжини перекидається через шию. Плавки з краваток зав'язками з боків з'єднується з бюстом широкої передньої деталлю, яка завдяки своїй конфігурації маскує недоліки фігури і проблемні зони на тілі. Екстравагантний комбінований принт...\nОригінальний купальник монокіні. Ліф форми бандо з м'якими чашками і формованими...\nОригінальний купальник монокіні. Ліф форми бандо з м'якими чашками і формованими вкладишами фіксується м'якими зав'язками на спині. Бічні кісточки забезпечують додаткову...\nЦіну знижено! 2 021,25 грн\nЕфектний купальник монокіні. М'який ліф бандо з бічними кісточками і формованими...\nЕфектний купальник монокіні. М'який ліф бандо з бічними кісточками і формованими вкладишами пуш ап на знімних бретелях з'єднується з елегантними плавками фігурної деталлю....\nЦіну знижено! 1 484,00 грн\nМодний купальник монокінi: Бюст з формованими чашками пуш ап на кісточках з застібкою на спині і вузькими бретелями, які можна фіксувати на шиї. До лифу по центру кріпиться вузька сполучна деталь «якір», що переходить в плавки з вузьким бочком і зав'язками з боків. Купальник виконаний в ефектному принте "квіткова абстракція". Склад: 86% Поліамід - 14% Еластан. Виробник Amarea Італія. Пропонуємо стильний пляжної аксесуар цієї ж серії - пляжне...\nМодний купальник монокінi: Бюст з формованими чашками пуш ап на кісточках з застібкою...\nМодний купальник монокінi: Бюст з формованими чашками пуш ап на кісточках з застібкою на спині і вузькими бретелями, які можна фіксувати на шиї. До лифу по центру кріпиться...\nКупальник бандо Amarea 10818\nОригінальний купальник монокіні. Бюст - бандо з формованими чашками на кісточці з фірмовою застібкою на спині. Тонка знімна бретель перекидається через шию і регулюється по довжині. Нижня частина купальника виконана у вигляді плавок заниженою посадки із середнім бочком з сполучною деталлю типу "якір" по передній лінії. Купальник доповнений декоративними шнурками з фіксацією на спині. Екстравагантний принт рептилії ідеально поєднується з...\nОригінальний купальник монокіні. Бюст - бандо з формованими чашками на кісточці з...\nОригінальний купальник монокіні. Бюст - бандо з формованими чашками на кісточці з фірмовою застібкою на спині. Тонка знімна бретель перекидається через шию і регулюється по...\nКупальник монокiнi Amarea 04418\nКупальник монокіні - новинка 2018 року. Ефектний купальник оригінального крою. Бюст -формованное бандо на кісточках зі знімними бретелями i застібкою на спині з'єднується з плавками широкої передньої деталлю, яка фіксується множинними вузькими ремінцями. Купальник робить акцент на грудях, вдало підкреслює талію і маскує проблемні зони на тілі. Модель виконана з однотонною мікрофібри і декорована паєтками по лінії декольте. Виробник Amarea Італія.\nКупальник монокіні - новинка 2018 року. Ефектний купальник оригінального крою. Бюст...\nКупальник монокіні - новинка 2018 року. Ефектний купальник оригінального крою. Бюст -формованное бандо на кісточках зі знімними бретелями i застібкою на спині з'єднується з...\nЦіну знижено! 1 488,75 грн\nСтильний купальник монокіні: бюст-бандо з щільними чашками на каркасах і додатковою підтримкою у вигляді бічних кісточок по боками з'єднується з плавками широкої передньої деталлю, яка фіксується застібкою на спині. Модель завдяки особливій кострукції маскує недоліки фігури і проблемні зони. Купальник виконаний в ефектному анімалістичні принте. Виробник Amarea Італія.\nСтильний купальник монокіні: бюст-бандо з щільними чашками на каркасах і додатковою...\nСтильний купальник монокіні: бюст-бандо з щільними чашками на каркасах і додатковою підтримкою у вигляді бічних кісточок по боками з'єднується з плавками широкої передньої...\nОригінальний купальник монокіні чітких геометричних форм. Бюст - щільні чашки, класичні...\nОригінальний купальник монокіні чітких геометричних форм. Бюст - щільні чашки, класичні плавки із середнім бочком. Ліф і плавки з'єднані між собою контрастними хрестоподібними...\nЦіну знижено! 1 670,25 грн\nМонокiнi Miss 176497\nЦілісний купальник монокіні: Ліф з щільними чашечками на кісточках. Плавки комфортної посадки з широким бочком з'єднуються широкої передньої деталлю, яка фіксується застібкою на спині. Колекція літо 2017. Виробник Італія.\nЦілісний купальник монокіні: Ліф з щільними чашечками на кісточках. Плавки комфортної...\nЦілісний купальник монокіні: Ліф з щільними чашечками на кісточках. Плавки комфортної посадки з широким бочком з'єднуються широкої передньої деталлю, яка фіксується застібкою на...


Семінар | Чемеровецький районний методичний кабінет\nadmin червня 23, 2009 Новини No Comments\nТрадиційна червнева нарада заступників директорів з виховної роботи цього року була особливою.\nПерший етап – обговорення успіхів і проблем минулого навчального року, обмін досвідом. А другий – мандрівка рідним краєм. унікальний витвір природи товтра “Самовита” порадувала чудовою флорою і неперевершеними краєвидами. Душу спокоєм наповнила атмосфера римо-католицького костелу 1637 року і Залучанської дерев’яної церкви 1738 року, справжні святині зовсім поруч.\nпро сообливості цьогорічних обласних туристичних змагань, які розмістились на Леваді, розповіла методист обласного центру туризму. Побачили окремі етапи змагань юних туристів.\nКінцевою зупинкою стало мальовниче урочище із печерами, визначна історико-геологічна пам’ятка. на березі річки Смотрич довго милувались зеленим лісом, який підступав до води, дарував прохолоду і таку дивну насолоду.\n← Абітурієнту 2009!\nОб’їзд закладів освіти →


Free QR Сode Scanner краде дані людей - новини України, - LIGA.net\nУ Google Play Маркет знайшли "хороший" QR-сканер із трояном\nЗастосунок Free QR Сode Scanner із небезпечним трояном. Фото - ThreatFactor\nThreatFactor, група експертів із кібербезпеки, виявила небезпечний Android-застосунок у магазині Google Play Маркет. Водночас він мав багато хороших відгуків і близько 50 тис. завантажень.\nМова про сканер QR-кодів Free QR Сode Scanner від компанії QrBarBode LDC, що приховує в собі банківський троян Anatsa (нині видалений із магазину). Його "підступність" полягає в тому, що сама програма не містить шкідливого коду, але після встановлення вона запитувала додаткові права і завантажувала вже сам вірус зі свого сервера.\nШкідливі програми цього виду збирають дані про власників смартфонів та можуть передати їх шахраям. Причому така програма може не тільки вкрасти дані облікового запису, але й записувати все, що відображається на екрані смартфона. Метою таких троянів зазвичай стають клієнти банків, до чиїх облікових записів прагнуть дістатися шахраї.\nПовний перелік банків, клієнти яких опинилися під загрозою, доступний на сайті ThreatFactor.\nЕксперти радять не надавати додаткових прав застосункам, якщо ви не розумієте, навіщо вони потрібні. Крім того, вони (традиційно) рекомендують користуватися антивірусними програмами.\nІнструкція: як контролювати смартфон вашої дитини\n"Війна не лише на Донбасі". 7000 членів спецслужб працюють проти України з РФ – СБУ 30.11.2021Армагеддон скасовується. Кіберспеціалісти СБУ розкрили хакерів ФСБ РФ – ті атакували із Криму 04.11.2021США та Росія провели низку "секретних переговорів" після зустрічі Байдена та Путіна – NYT 01.11.2021


Вартість послуг незалежної оцінки - Аудит фінзвітності. Ведення бухобліку. Методологія. Консалтинг.\nобсягу роботи (кількості найменувань) і складності об'єктів для аналізу;\n№ Об'єкт оцінки Одиниця виміру Мінімальні нормативні витрати часу в людино-годинах Підвищуючий коефіцієнт на складність робіт Мінімальна нормативна ціна послуг в грн.\n1 Квартири 1 об'єкт 4 200\n2 Житлові будинки та коттеджі 1 об'єкт 8 400\n· >10000 м2 1 об'єкт 15\n4 Споруди та передавальні пристрої 1 об'єкт 5 180\n13 Оргтехніка, обчислювальна техніка, засоби зв'язку 1 одиниця 1 60\n1. Мінімальні нормативні затрати не включають в себе затрати на збір інформації та інспекцію об'єкта.\n4. Мінімальна вартість встановлена для стандартних квартир, будинків та простих котеджів . Для елітних квартир і будинків, дорогих котеджів, а також для об'єктів нерухомості, які мають історичну цінність, нормативи трудозатрат визначаються розрахунковим шляхом, з урахуванням складності оцінки об'єкта. Аналогічним чином розраховуються нормативи при нестандартних ситуаціях при оцінці нежилих приміщень та інших об'єктів.\n5. Для об'єктів, які не завершені будівництвом, вводиться підвищуючий кофіцієнт від 1,5 до 2,0.\n7. При оцінці ринкової вартості нових об'єктів використовується понижуючий кофіцієнт до 0,7.


ПРИВІТАЛИ ЄДИНУ ВЕТЕРАНКУ БІЛОК | Білківська сільська рада\nГоловна ПРИВІТАЛИ ЄДИНУ ВЕТЕРАНКУ БІЛОК\nПРИВІТАЛИ ЄДИНУ ВЕТЕРАНКУ БІЛОК\nСьогодні минає сімдесят сім літ відтоді, як здобуто перемогу над нацизмом у Другій світовій війні. Однією з тих, хто кував цю перемогу, була і жителька Білок Олена Горзов. Тепер вона – єдина ветеранка в цьому селі. Інших, на жаль, уже немає серед живих. Коли жінка згадує ту війну, то у неї на очах накочуються сльози. Занадто боляче їй на душі. З гіркотою говорить і про нинішню російсько-українську війну. Каже, що уважно стежить за подіями по телевізору. Щиро вдячна Богу за прекрасні роки, вболіває за долю своїх дітей та їх нащадків.\nВже традиційно привітав ветеранку Білківський сільський голова Василь Зейкан, поспілкувався з нею про нинішні будні і воєнне минуле. Разом з ним побували заступник сільського голови Михайло Янтолик, начальниця відділу військового обліку та цивільного захисту сільради Ірина Дудаш, начальник відділу архітектури та архітектурно-будівельного контролю сільради Володимир Штумф. Жінка щиро подякувала, що про неї не забувають…


Мотоциклісти любителі встановили два світові рекорди швидкості | Туризм і життя\nМотоциклісти любителі встановили два світові рекорди швидкості\n30.09.2013 admin Екстремальний туризм\nЩе два світових рекорди були встановлені буквально кілька днів тому на гоночних полігонах в соляній пустелі. Там, як стверджують офіційні джерела, кілька гонщиків-екстремалів, змогли побити відразу два світових рекорди швидкості, яку коли-небудь розвивали на мотоциклі.\nЯк стверджують самі гонщики ніякого відношення до професійного спорту вони не мають, просто їм подобається швидко їздити. І це досить таки дивно, так як рекорди швидкості, як правило, встановлюють команди професіоналів, що складаються з десятків інженерів і конструкторів, удосконалюють конструкції мотоциклів, і прораховувати чи не кожну мілісекунду заїзду.\nАле повернемося все-таки з новим іменам в книзі рекордів. Так, перший хотілося б відзначити гонщицю по імені Валері Томпсон, яка цього року змогла побити свій власний рекорд швидкості, розігнавши свій BMW S1000RR до позначки в 339 км / ч.\nПри цьому, варто зазначити, що Валері змогла власноруч скласти повноцінну тривимірну модель мотоцикла з водієм, і змоделювати дію на нього всіх відомих аеродинамічних законів. Це дало можливість конструкторам доопрацювати мотоцикл, зменшивши опір повітря.\nАле, як виявилося, успіху Валері недостатньо, щоб протистояти гонщикам чоловікам. Так, якийсь Майк Грейнер, без жодного моделювання і вже тим більше без команди інженерів, в свої шістдесят з гаком років, зміг розвинути швидкість 398,56 км / год на практично не переробленому мотоциклі моделі Suzuki Hayabusa. Як розповів журналістам сам гонщик, зі змін, які він вніс в конструкцію свого мотоцикла, можна відзначити тільки нову електроніку Motec, турбо-компресор GT35 і шатуни Carillo.\nPrevious Post:Як займатися фітнесом правильно\nNext Post:Дар-ес-Салам – Місто-порт Танзанії


У США нова професія б'є рекорди попиту та пропонує багато вакансій | СВІТUA\n23 Серпень, 2017 - 20:42\nВ хороший день Андре Лікатовіч може проїхати на велосипеді 4,2 км за 9 хвилин, адже коли ви намагаєтеся заробити гроші, на доставці можна гаяти жодної хвилини, пише forumdaily.\nЛікатовіч робить близько 20 зупинок по маршруту, долаючи в день до 80 км, «пірнаючи» в переповнені вулиці Нового Орлеана, щоб доставити їжу з більшості закусочних міста. Йому 41 рік, він худий і м'язистий.\n«Це схоже на тренування для марафону, - говорить він. - Якщо ви хочете заробляти гроші на життя, вам потрібно їхати швидко ».\nЛікатовіч є частиною економної доставки - робоча сила, яка росте настільки швидко, що урядова статистика, схоже, не в змозі йти в ногу з часом.\nІдея про те, що практично весь світ роздрібної торгівлі доступний для споживачів будинку з декількома натисканнями клавіш смартфонів, привела до появи армії людей і нових варіантів доставки.\nРесторани також вирішили йти в ногу з часом. Так, в липні Pizza Hut оголосила про набір 14 000 водіїв для доставки.\nДодаток доставки їжі DoorDash стартувало чотири роки тому з кількома водіями в штаті. Тепер же в компанії їх налічується 100 тисяч.\nЩе одна компанія з доставки товарів, Postmates , відкрилася в 2011 році зі штатом з кількох сотень людей, а тепер налічує понад 65 тисяч кур'єрів, повідомляє Рассел Кук, старший віце-президент Postmates .\n«Це нове століття доставки, - говорить Пітер Бекмен, аналітик Horizons , компанії з дослідження ринку продуктів харчування. «Це те, як люди живуть своїм життям в наші дні. Вони завжди в своїх телефонах - очікують доставки товарів, але не відправляться за ними самі ».\nСправа не тільки в міських робітниках. Невеликі міста по всій Америці отримали переваги від програм з доставки. Тоні Сюй, генеральний директор і співзасновник DoorDash , каже, що додаток доставки з ресторанів має найбільший успіх в невеликих містах, де доставка була колись обмеженою.\nДоставка їжі залишається найгарячішим товаром, але деякі з тих же компаній доставляють іншу продукцію: корм для тварин, хімчистку і навіть алкоголь.\nЗа словами Хадсона Ріле, старшого віце-президента Національної асоціації ресторанів, мобільна доставка і винос склали 60% всього трафіку в ресторанах в 2016 році.\nБізнес залежить від таких кур'єрів, як Лікатовіч, який працює від 40 до 50 годин 7 днів на тиждень. З його слів, йому важко точно підрахувати зарплату, в середньому він заробляє близько $ 50 кожні 3 години. Незважаючи на здавалося б привабливу суму, це досить складний спосіб заробити на життя.\nВелосипедні аварії, вибоїни, клієнти не там, де вони кажуть, і непередбачувана погода - це звичайні професійні проблеми для Лікатовіча. А якщо він хворіє, то фізично не може працювати.\nПопит на послуги кур'єра варіюється від міста до міста. У Нью-Йорку 26-річний Кріс Уайт почав доставляти товар на велосипеді 5 років тому. Тоді було мало кур'єрів, тому попит був високим. За 2 дні він отримував $ 400. Але зараз, коли таких, як він, стає з кожним днем все більше, на вихідних він заробляє $ 150, з усіх сил намагаючись втриматися на плаву. Іноді він йде на хитрість, щоб швидше доставити товар: об'їжджає світлофори, їде по вулиці з одностороннім рухом.\nНезважаючи на всі недоліки, Лікатовіч каже, що у нього є деякі унікальні переваги, в тому числі можливість просто відключити свій телефон, коли йому потрібно вільний час.\n«Це свобода, яку несе кожна людина, - каже він. -Якщо у мене поганий день, я можу просто піти додому ».


Курс на членство: чи допоможе новий закон інтеграції України до НАТО - Главком\n9 Червня, 2017, 16:58 glavcom.ua\nВерховна Рада України у четвер, 8 червня, 276 голосами підтримала внесення змін до низки законів щодо відновлення цілеспрямованого курсу Києва на отримання членства у Північноатлантичному альянсі. Тепер однією з основ зовнішньої політики, згідно з законом, має стати поглиблення співпраці України з НАТО з метою отримання членства в організації, а не просто «досягнення критеріїв», необхідних для цього. Відповідні зміни мають бути внесені до законів України «Про основи внутрішньої та зовнішньої політики», а також «Про основи національної безпеки України».\nМинулого тижня автор законопроекту, спікер парламенту Андрій Парубій заявив, що рішення подати законопроект він ухвалив після відвідування Парламентської асамблеї НАТО у Тбілісі та «надзвичайно плідного спілкування» із союзниками та партнерами з Північноатлантичного альянсу. Вже у вівторок документ було включено до порядку денного. У пояснювальній записці на сайті Верховної Ради зазначається, що ухвалення закону «сприятиме розширенню та поглибленню співробітництва України з Організацією Північноатлантичного договору, зміцненню національної безпеки нашої країни, матиме наслідком гарантію її суверенітету і територіальної цілісності». DW вирішила розпитати експертів щодо того, наскільки цей прогноз відповідає дійсності.\nЗа словами виконавчого директора Центру міжнародних досліджень Миколи Капітоненка, в Україні дійсно досі не було законодавства, яке б закріплювало бажання країни стати членом Північноатлантичного альянсу. Тому, на перший погляд, ідея нарешті зробити це за допомогою відповідних змін до ключових законів у цій сфері виглядає непоганою. Втім, в реальності пришвидшити цей процес одностороннє ухвалення Україною відповідного закону навряд чи дозволить. Капітоненко попереджає - у середньостроковій перспективі членство у НАТО є для Києва недосяжною метою. «Наскільки раціонально за таких умов визначати пріоритетом державної політики задачу, виконати яку в найближчі роки ми будемо не в змозі?» - запитує експерт.\nСкептичний щодо перспектив членства України у НАТО в осяжному майбутньому і аналітик Інститут світової політики Микола Бєлєсков. За його словами, навіть найближчі друзі Києва на Заході, такі як, наприклад, колишній посол США в Україні Стівен Пфайфер, вважають, що про розширення альянсу за рахунок України зараз не йдеться. За відсутності взаємності з боку країн-членів НАТО жодної доданої вартості у такого закону немає, впевнений Бєлєсков. Хоча експерт додає: «Цей законопроект слідує принципу Гіппократа - не нашкодь, адже ані користі, ані особливої шкоди від нього не буде».\nКапітоненко підтверджує - попри небажання західних союзників України бачити її членом Північноатлантичного альянсу, публічної критики з боку Заходу все ж не буде. Формально таке бажання Києва не суперечить ані принципам НАТО, де кожен може бажати членства у союзі та стати частиною його за згоди усіх інших членів, ані публічній риториці функціонерів Альянсу. Утім, можлива прохолодна реакція з боку західних партнерів може спричинити в української сторони образи, як це вже було після Бухарестського саміту НАТО 2008 року, коли Україні відмовилися надавати План дій щодо членства (ПДЧ) в організації. «Ми досі ображаємося на дії Німеччини і Франції, які заблокували тоді ПДЧ для Києва та Тбілісі, хоча вони діяли згідно з власними інтересами», - пояснює експерт. Саме небажання розуміти потреби союзників, на думку Капітоненка, і є головною вадою української зовнішньої політики щодо інтеграції у західні структури. Експерт впевнений, аби бути цікавими для НАТО та ЄС, важливо не лише артикулювати власні потреби, але й розуміти, чим Україна може бути корисною для цих організацій.\nБєлєсков додає, що Україна вже навіть має свій «закамуфльований» ПДЧ - щорічну програму співробітництва із Альянсом. Вона, за його словами, фактично виконує ті самі функції, що і План дій щодо членства, - передбачає виконання країною усіх критеріїв, необхідних для того, аби претендувати на повне членство в НАТО. Утім, кожного року Київ виконує це «домашнє завдання» лише на 60 відсотків, каже Бєлєсков: «Варто було б повністю використовувати вже той рівень співпраці, що є на даний момент - це хоч би і не призвело до членства в Альянсі негайно, але б дало Україні ефективний сектор безпеки і оборони».


Архивы Здоровье - Страница 2 из 6 - shellac.kiev.ua - Советы и статьи на все темы\nЕротичні асани, які не зустрінеш в «Камасутрі». Завдяки підвищеній гнучкості у своєму тілі…\nЗаняття йогою зміцнюють не тільки хребет. Виявляється, фізичні навантаження збільшують приплив ендорфінів, які піднімають настрій і допомагають розслабитися. А якщо застосувати деякі асани з гнучкою практики в спальні, виконання сподобається обом партнерам. © DepositPhotos...\nЗ цим комплексом вправ йоги сколіоз не страшний! Займайся, і проблем зі спиною не буде.\nЙога — найкращий лікар. Проблеми зі спиною зараз є у кожного другого, адже сидячий спосіб життя робить свою справу. Добре, коли проблему можна поправити за допомогою вправ. Цей комплекс дуже позитивно впливає на м’язи...\nСьогодні «Так Просто!» покаже тобі, які вправи, а точніше розтягуючі асани йоги, ефективно борються з жировими відкладеннями в області живота. Якщо ти ще не знайомий з йогою, не переживай. Виконуй ці вправи плавно і...\nЙога для спалювання жиру. Ефективність вправ на вищому рівні!\nЗа допомогою йоги худнути легко і приємно! Літо вже на підході, тому варто згадати про фізичних навантаженнях, щоб підставляти своє тіло сонечка з гордістю та впевненістю. Йога творить справжні дива: елементарні вправи покращують кровообіг,...\nКоли хребет почав барахлити, цей комплекс врятував мене від напасті! Для шиї, голови і плечей.\nТобі знайома нестерпна і затьмарення думки біль в шиї або попереку? Звичайно, знайома! Адже всі ми, так чи інакше, ведемо сидячий спосіб життя, працюючи по 8 годин на добу за комп’ютером, утыкаемся в гаджети...\nнайкращий спосіб, який допоможе швидко заснути! Якщо тебе дошкуляє безсоння, з’єднай підошви ніг, тепер…\nІснує безліч способів заснути, коли тебе мучить безсоння. Зараз ти дізнаєшся найкращий із них! Ці розслаблюючі пози зможуть налагодити твій сон, налаштують твоє дихання. Вони активують парасимпатичну нервову систему, допомагають протидіяти стресу і сприяють...\n«Болить і тріщить шия? 100 %-й спосіб повернути суглобів та хрящів колишню молодість…»\nЯкщо ти страждаєш від болю в шиї, які не супроводжуються ніякими серйозними захворюваннями, то радимо тобі практикувати деякі прості пози йоги щодня. Раніше ці вправи були малопопулярними, але ті, хто одного разу спробував, проробляють...\nДивно, але це працює… Просто потримай руку в такому становищі!\nМудрі — це особлива східна практика, яка сприяє правильному розподілу позитивної енергії по найтонших каналах усередині людського тіла. Іншими словами, це особлива гімнастика, що дозволяє управляти енергією людини, впливаючи на неї через енергетичні канали...\n«Тільки дуже повільно! Ці повільні статичні вправи без напруги повернуть молодість і позбавлять…»\nЙога робить м’язи сильними і пружними, це відомо всім! А ще хочеться займатися йогою, навіть коли втома переходить всі межі. Ці вправи відмінно підійдуть жінкам, які змушені цілий день сидіти на робочому місці, а...\nЙога-тренування для преса: приділи 29 хвилин в день, щоб привести тіло у форму.\nТобі набридли стандартні тренування для преса, які вимотують і забирають всі сили? Тоді вправи, показані нижче, як раз для тебе. Всього за 29 хвилин в день ти зможеш не тільки підтягти м’язи преса, але...


Що робити в універі: стипендії, конференції, програми обміну\n6 стипендій, 57 конференцій і 1,5 роки навчання за обміном. Як не змарнувати студентські роки\nАнна Гріньова Ср., 12.02.20 Истории\nУсім привіт! Я Аня — щаслива членкиня команди Happy Monday, а у минулому — не менш щаслива студентка. Часто чую від знайомих щось на кшталт: «Університет нікому не потрібен», «Жодного разу не запитали про диплом», «5 років життя витрачено на дурню» — і мене це неабияк засмучує. Тому я вирішила розповісти про свій досвід навчання, який не обмежувався заняттями та іспитами і, мабуть, саме тому був дуже вартісним.\nІсторичний факультет Одеського національного університету імені І.І. Мечникова забрав подарував мені 9 незабутніх років життя — шість років навчання на магістра і ще три роки аспірантури, — про які я згадую з великою вдячністю. Я переконана, що ваші студентські роки можуть бути ще кращими. Головне — використовувати усі можливості і переваги навчання в університеті.\nУ студентські роки можна підробляти (зазвичай для цього доводиться жертвувати навчанням) або ж заробляти на тому, що ви студент. Ще в 11 класі мені призначили стипендію президента України за І місце на всеукраїнському етапі конкурсу-захисту МАН. Тож я прийшла на 1-ий курс із розумінням, що навчання, наукова діяльність та соціальна активність — зовсім не антонім до заробляння грошей.\nЯкщо ви обираєте науку, а не роботу, то не обов’язково прирікаєте себе на голодну смерть.\nСтипендії бувають не лише стандартні та підвищені. Ось перелік стипендій, які я отримувала за час навчання. Для зручності подаю їхній актуальний грошовий розмір станом на січень 2020 року:\nстипендія президента України (2720 грн/місяць);\nстипендія Верховної Ради України (2300 гривень/місяць);\nстипендія Кабінету Міністрів України (2480 грн/місяць);\nстипендія імені М.С. Грушевського (має дорівнювати розміру посадового окладу викладача-стажиста + 15%);\nстипендію імені І.Ф. Кураса (більше не виплачується);\nприватну стипендію фонду Віктора Пінчука «Завтра.ua» (2 240 грн/місяць протягом року; стипендіати також можуть отримувати фінансову підтримку для реалізації своїх проєктів та ініціатив і гранти для індивідуального розвитку та навчання);\nстипендії, які йшли у парі з програмою обміну (але про це згодом).\nНа іменні державні стипендії студентів подає навчальний заклад. Приватні стипендії можете шукати самостійно. Як і де, розповім трохи нижче.\nУчасники стипендіальної програми «Завтра.UA»\nПисати наукові публікації\nЗа роки навчання в університеті я написала 42 наукові публікації з історії та етнології. І це без урахування невеликих студентських збірників матеріалів з локальних конференцій.\nНавіщо так багато? По-перше, я була щира у своєму бажанні займатися наукою і серйозно працювала над майбутньою дисертацією. По-друге, усі ці публікації та конференції стануть у нагоді під час підрахунку вашого рейтингу: для нарахування стипендії (не лише підвищеної, але й вищезгаданих іменних), для вступу в магістратуру та аспірантуру.\nВиступати на конференціях\nУ старшій школі я заїкалася і дуже не любила виступати з доповідями перед класом. А потім виявила, що страх зникає, якщо говорити про те, чим ти справді захоплюєшся. Я обожнювала тему, яку досліджувала, а ще не любила сидіти вдома. Тому я почала активно їздити з доповідями на конференції в Україні та за її межами. Не знаю, як зараз, але у роки мого студентства участь у конференції оформлювали як студентське відрядження і бухгалтерія компенсувала витрати на квитки та проживання.\nЗагалом я виступала з доповідями на 56 наукових конференціях — в рідній Одесі, інших містах Україні, а ще в Румунії, Польщі і навіть в Італії. Витрати на поїздки частково покривав університет, частково я самостійно — але саме завдяки науковій активності я оформлювала безкоштовні багаторазові шенгенські візи (бо безвізу тоді ще не було) та змогла побачити світ, поки євро був по 10 гривень.\nБрати участь у програмі обміну\nНайкраще, що може дати рідний університет — це можливість поїхати до іншого університету 🙂\nНа 2-му курсі я взяла участь у програмі внутрішньої мобільності «Освіта країною» від фонду Святослава Вакарчука «Люди майбутнього». Внутрішня мобільність — це можливість на короткий термін поїхати за обміном в інший український університет (при цьому ви не знали, куди саме вас відправлять). Мета програми — не лише порівняти навчання в університетах, але й краще познайомитись з іншим регіонами країни: наприклад, студентів із Західної України відправляли у рамках обміну на Схід і навпаки. Мені випав Чернівецький національний університет імені Юрія Федьковича.\nНа період навчання студенти отримували стипендію від фонду, і на неї дійсно можна було спокійно прожити в чужому місті. За 2 місяці я змогла порівняти навчання в одеському і чернівецькому універах, завести нових друзів, пожити у новому місті. На жаль, ця програма не отримала продовження.\nЯ на проєкті «Освіта країною»\nБули й менш тривалі програми — наприклад, двотижнева програма обміну із Сегедським університетом (Угорщина). Угорську мову ніхто з учасників обміну не знав, але в університеті були курси англійською, їх ми й відвідували. Стипендію там не платили, але проживання в гуртожитку було безкоштовне, а ще давали талони на безкоштовні обіди в їдальні і місцевий студентський квиток з усіма його пільгами. Ми не сиділи постійно у маленькому Сегеді: на вихідні їздили у Будапешт та Відень.\nСтуденткою я також подавалася на міжнародні програми обміну Erasmus Mundus, але не проходила відбір. До цього теж треба бути готовим. Зате в аспірантурі змогла взяти участь у програмі обміну двічі: спочатку на рік поїхала в Опольський університет за програмою «Польський Erasmus для українців», а потім ще на півроку — у той самий універ, але вже за програмою Erasmus+.\nСтипендія за першою програмою складала близько 350 євро на місяць, за другою — 750 євро на місяць. Цих грошей цілком вистачало, щоб не шукати собі роботу в Польщі і подорожувати країнами ЄС у вільний від занять час. Загалом я прожила у Польщі півтора року, провчилася у місцевій докторантурі і прокачала польську з нуля до рівня В2. Я познайомилася не лише з польською системою вищої освіти та польськими студентами, але й учасниками програми Erasmus з інших країн. У кімнаті в гуртожитку я жила з трьома студентками з Афганістану, і це був неоціненний досвід (навіть якщо у той момент мені періодично здавалося, що краще б я сиділа вдома).\nГоловне — не чекати, що стипендія чи програма обміну знайде вас сама, бо ви розумна людина і заслуговуєте на неї як ніхто інший. Будьте проактивні та ініціативні!\nЗвертайте увагу на дошки оголошень в університеті. Можливо, це звучить несучасно і в епоху суцільної діджиталізації так ніхто не робить, але у вишах завжди вивішують оголошення про конференції, конкурси, олімпіади тощо.\nБільшість програм обміну реалізуються шляхом двосторонніх угод між конкретними університетами, тому будьте у курсі, з ким підтримує партнерства ваш університет.\nПідпишіться на сторінки свого факультету, вишу, профкому студентів у соцмережах. Це як дошка оголошень, тільки зручніше. Про старт прийому заявок на участь в програмах обміну Erasmus я дізнавалася саме там.\nСлідкуйте за тематичними ресурсами (наприклад, у нас є рубрики з актуальними можливостями: стажуваннями, навчанням та подіями).\nА ще у нас є телеграм-канал, де зручно слідкувати за усіма оновленнями, зокрема вакансіями і стажуваннями.\nПереглядайте можливості безпосередньо на сайті Міністерства освіти та науки України та сайтах таких організацій, як Erasmus+, AIESEC та фондів, що мають власні стипендійні програми: наприклад, Фонд Віктора Пінчука з його стипендіальною програмою Zavtra.ua чи Фонд Кличко.\nЯкщо немає часу переглядати стільки ресурсів одразу, використовуйте сайти-агрегатори типу Studway чи Science Community.\nВисновок: бути студентом круто. Без жодних «але»\nУніверситет — не місце, де потрібно відсидіти 5-6 років від дзвінка до дзвінка. Навіть якщо ви усвідомлюєте, що не працюватимете за фахом — це не означає, що студентські роки варто марнувати.\nНе пощастило з викладачами? Впевнені, що предмети, які вам викладають, заслуговують на краще — займайтеся наукою, робіть власні проєкти.\nЧт., 08/08 Must Read\nЯкщо вам не цікаво займатися наукою і вигравати стипендії — їдьте зі свого університету в інший.\nПрограми обміну виховують в нас емпатію, небайдужість і розуміння проблем інших країн. Я плакала, коли вбили мера Ґданська і завжди читаю польські новини — бо ця країна вже ніколи не буде для мене чужою. Після кожного теракту в Кабулі я перевіряю сторінки своїх знайомих з Афганістану у соцмережах, щоб переконатися, що вони живі-здорові. Якщо ми хочемо, щоб інші країни проявляли відповідну небайдужість до проблем України, нам потрібно більше подорожувати, більше знайомитися з іноземцями й обмінюватися інформацією.\nБудьте активними, шукайте все нові й нові можливості, подавайтеся на конкурси. І не бійтеся відмов і програшів. Я так і не поїхала в Італію за програмою Erasmus Mundus і виграла стипендію від Zavtra.ua лише з третьої спроби. Але я рада, що не все вдавалося легко й одразу. Навчитися програвати, бачити свої слабкі сторони й робити з цього висновки краще якомога раніше.\nЯк пройти стажування, щоб залишитись у компанії?\nЯк навчатись, працювати і вижити?\nШукаєте першу роботу?\nА вона шукає вас! У нас є багато вакансій у крутих українських чи міжнародних компаніях.


Львівські слідчі продовжують шукати озеро біля «Едем Резорту» — ПроЗахід новини\nОпубліковано: 11:33, 04.08.2021\nГалицький районний суд Львова ще на рік продовжив досудове розслідування щодо продажу ділянки з озером біля відпочинкового комплексу «Едем Резорт» Ігоря Кривецького. Як вбачається з ухвали, тепер слідчі намагаються довести, що озеро площею 9 га на території ділянки справді є озером.\nНагадаємо, в червні минулого року колишня головна прокурорка Львівської області Ірина Діденко підписала повідомлення про підозру ексочільнику ЛОДА Маркіяну Мальському. Однак в листопаді того ж року Галицький районний суд його скасував.\nЗа словами Ірини Діденко, в 2019 році посадовець видав розпорядження, яким передав у власність ТОВ «Узлісся» земельну ділянку площею 15 га в селі Стрілки для обслуговування об’єктів рекреаційного призначення. Однак на ділянці розташоване озеро площею 9 га та прибережна захисна смуга, які не підлягають відчуженню з державної власності. Тому, за версією прокуратури, служба недбалість Мальського завдала збитків країні на 7 млн грн.\nПісля підозри посадовцю компанія «Узлісся» Ігоря Кривецького заявила, що добровільно поверне земельну ділянку в державну власність. Однак пройшов уже рік, а цього досі не сталося. Нещодавно, всередині липня, Господарський суд міста Києва не побачив на ділянці озера і не повернув її в державну власність. Як вказано у матеріалах справи, експерти встановили, що на ділянці «відсутній природний елемент довкілля загальнодержавного значення, в якому зосереджуються води».\nОднак в межах кримінального провадження щодо імовірної незаконної передачі ділянки озеро все-таки є. Це, як вказано в ухвалі, підтверджує низка документів. Наприклад, в кадастровому плані земельної ділянки позначено наявність водойми площею 9 га. Про водоохоронну зону озера згадують також і в договорах оренди цієї ділянки за 2003 та 2007 роки.\nОднак наразі результатів експертизи щодо статусу водойми на земельній ділянці слідчі не отримали. Зокрема ще в жовтні 2020 року вони хотіли дізнатися, чи має Інститут водних проблем та меліорації Національної академії аграрних наук України дані про озеро, та відповідь із висновком від спеціалістів не надійшла. Так само слідчий призначив кілька судових земельних експертиз, результатів яких не має.\nВідтак слідча суддя Ірина Волоско продовжила строк досудового розслідування ще на рік – до середини липня 2022 року.\nГалицький районний суд Львова Едем Резорт новини західної україни новини Львівщини новини прозахід про захід


У Києві увічнять футболіста Валентина Белькевича, смерть футболіста, легенда Динамо, пам'ятник футболісту Белькевичу\nФутбол / Київ\nУ Києві увічнять футболіста Валентина Белькевича\nУ Києві встановлять пам'ятник футболісту мінського і київського "Динамо" Валентину Белькевичу.\nПро це повідомляє НашКиев з посиланням на Почесного голови Клубу Вболівальників «Динамо», Івана Савостикова.\n"27 січня 2016 р., в день його народження, у Києві планується відкриття пам'ятника Валентину Белькевичу", - повідомив Савостиков.\nВін також зазначив, що на батьківщині футболіста в Мінську на даний момент проводиться збір коштів на виготовлення та встановлення меморіальної дошки футболісту на будинку де він народився і прожив більшу частину свого життя, а також буде встановлено пам'ятний барельєф.\n“Є бажання і ведуться переговори про проведення в Мінську товариського матчу Пам'яті Валентина Белькевича між мінським і київським «Динамо». Зараз узгоджується формат і дата заходу. Можливо, цей матч буде зіграний в кінці січня - початку лютого в Мінську, у футбольному манежі, і приурочений до дня народження Валентина Белькевича. Якщо дозволять плани підготовки команди – це буде матч основних складів. Якщо ні, то гратимуть ветерани, які виступали пліч-о-пліч з Валентином. А можливо матч буде проведений влітку", - додав Іван Савостиков.\nНагадаємо, знаменитий динамівський футболіст і тренер Валентин Белькевич помер 1 серпня 2014 року. За висновком медиків, у неї обірвався тромб.


На Кіровоградщині будують біогазову станцію - Медіапортал DOZOR\nНа Новомиргородському цукровому заводі, що входить до агрохолдингу I&U Group, розпочали будівництво біогазової станції. Про це повідомляє прес-служба підприємства «AgroTimes», інформує медіапортал DOZOR.\nЗа інформацією, її потужність складе 20 Мвт. Створено проект, за яким планується поетапне спорудження чотирьох черг комплексу. Технологію перероблення органічних відходів розробила австралійська компанія AAT Abwasser.\nБіогазова станція зможе переробляти різні види відходів: буряковий жом, кукурудзяний силос, курячий послід, а також гній свиней і великої рогатої худоби. Завершити будівництва і введення об’єкта в експлуатацію планують до кінця грудня наступного року.


Рауф | Вікі Assassin's Creed | FANDOM powered by Wikia\nПеріод життя: Пізнє Середньовіччя\nДата смерті: 1225 рік\nЗброя: Прихований клинок, Меч\nРауф ― член Ордену Асасинів в XII столітті.\nХрестовий похід Редагувати\nРауф був асасином-інструктором. Він навчав новобранців бойовим прийомам Ордену. У 1191 на Масіаф напав Орден Тамплієрів. Він зустрів Альтаїра біля воріт фортеці і пояснив йому, що в місті ще залишилися громадяни і що він повинен допомогти їм. Рауф і ще кілька асасинів впоралися з цим і врятували жителів.Коли жителі були в безпеці, Рауф знову зустрівся з Альтаїром і сказав, що їм відомий план Тамплієрів. Рауф, Альтаїр і інший Ассассін виконали Стрибок Віри, показавши, що вони не бояться смерті. Альтаїр і Рауф благополучно приземлилися в копиці сіна, але інший асасин зламав ногу. Рауф залишився, щоб допомогти потерпілому, а Альтаїр пішов далі виконувати план. Згодом, Рауф час від часу просив Альтаїра, щоб той показав свої навички учням Рауфа. Після того, як Аль-Муалім зрадив орден, Рауф був один з асасинів, які залишилися вірні Альтаїру.\nУ деякий момент між 1217 і 1227 роками, коли Альтаїр, його дружина, і його перший син відправилися до Монголії, щоб убити Чингісхана, Рауф був убитий Свамі (правою рукою Аббаса). Коли повернувся Альтаїр, йому повідомив Свамі, що Рауф помер від лихоманки, хоча Альтаїр підозрював, що Рауф був убитий Свамі, коли Аббас Софіан хотів отримати владу над Орденом.\nІм'я «Рауф» в перекладі з тюркського означає «милосердний», це ім'я йому ідеально підходить, так як він показує теплі відносини з Альтаїром.\nРауф має Прихований клинок, але, як і всі інші асасини в Масіаф, його безіменний палець не був відрізаний, причина не ясна.\nРауф періодично з'являється то в капюшоні і масці (коли просить потренувати учнів), то без головного убору.\nРауф розмовляє з Альтаїром.\nОтримано з http://uk.assassinscreed.wikia.com/wiki/%D0%A0%D0%B0%D1%83%D1%84?oldid=6195


За літні місяці до міського музею Покрова завітало понад півтори тисячі відвідувачів -\n« Завтра,17.07, не будет воды в одном из районов Никополя.\nВсі на вибори 21 липня: голосувати, робити селфі та вигравати смартфон! »\nЛіто – час відпусток, активного відпочинку, подорожей та нових відкриттів. Яскравою зупинкою на мапі подорожуючих рідним краєм стає міський народний історико-краєзнавчий музей ім..М.Занудька.\nГостинний, сповнений історією, музей довершує образ Покрова, розповідаючи про минуле й сьогодення міста козацької слави, золотої Пекторалі, фізиків та ліриків степового краю. Тільки за літні місяці із закладом ознайомилося понад півтори тисячі відвідувачів.\n— Нам дуже приємно, що про наш заклад знають, його прагнуть відвідати не лише земляки, хто приїздить до рідного міста, а й мешканці з різних куточків України, серед яких краєзнавці та науковці — далекого зарубіжжя. Та системна робота, що триває у музеї за підтримки міського голови Олександра Шаповала, його команди, дає свої плоди. Заклад поповнюється новими експонатами, він цікавий людям – ніколи не буває порожнім, — говорить директор музею Тетяна Подольчак.\nСьогодні за записами у гостьовій книзі можна вивчати широку географію, тут гості з Польщі, Сербії, Югославії, Чехії, Норвегії і всієї України.\nВони з цікавістю слухають розповідь екскурсоводів, яку підсилюють мультимедійними засобами.\n-У наших відвідувачів складається єдина історична картинка. Частіше вони приходять до закладу з реконструйованого центрального парку Мозолевського. Тут ми розповідаємо про археолога, поета, Почесного громадянина міста Бориса Мозолевського, про історію віднайдення символу України – Пекторалі, про загадкову Скіфію, відголоски якої чутні до сьогодні, — говорять музейники.\nЦікавий заклад і науковцям, до нього спеціально приїздять співробітники Дніпропетровського історичного музею Яворницького, краєзнавці. У закладі зібрані дивовижні експонати різних епох, він поповнюється новими артефактами. Тут з’явилися предмети старовинного побуту, сорочки з автентичним орнаментом, притаманним нашій місцевості.\nЗа словами співробітників музею, ці безцінні речі приносять покровчани, що особливо радує, адже це свідчить про повагу людей до минулого, бажання внести свій внесок у поповнення міської скарбниці. Останні експонати подарували Тимофій Єфименко, Наталія Даниленко, Анна Любимова, Ніна Попова, Ніна Оліненко, Світлана Колєснікова, Михайло Велебніцький.\nРаритети зайняли своє місце в експозиціях, про них розповідають відвідувачам, серед яких наймолодші мешканці міста і та малеча, що приїздить до Покрова, яку приводять бабусі та дідусі. Для них музейники проводять заходи й квести, щоб у цікавій формі показати усю велич свого краю, його багату історію, сповнену трагічно-величних сторінок.\nПостоянная ссылка на это сообщение: http://nostalji102fm.com.ua/archives/news/nikopol/48270


Гра Мишка: Втеча з кімнати Онлайн. Грати безкоштовно\nГра Мишка: Втеча з кімнати\nГрати в гру Мишка: Втеча з кімнати онлайн:\nОпис гри Мишка: Втеча з кімнати\nМаленька мишка залишилася одна в двох кімнатній квартирі. І вона вирішила втекти, ну для цього їй потрібно знайти вихід і предмети, які їй допоможуть здійснити задумане. Зайшовши в гру, у вас буде можливість допомогти їй у пошуках. Постарайтеся впорається із завданням якомога скоріше, щоб поставити свій власний рекорд за часом.. Грати в гру Мишка: Втеча з кімнати онлайн.\nТехнічні характеристики гри Мишка: Втеча з кімнати\nГра Мишка: Втеча з кімнати додана: 16.04.2014\nІгри, схожі на гру Мишка: Втеча з кімнати\nСкачати гру Мишка: Втеча з кімнати\nВставити гру Мишка: Втеча з кімнати на свій сайт:\nМишка: Втеча з кімнати\nЩоб вставити гру Мишка: Втеча з кімнати на свій сайт, скопіюйте цей код і вставте в html код свого сайту. Також якщо вам сподобалась гра Мишка: Втеча з кімнати, скопіюйте і відправте посилання своєму другові або всім своїм друзям, поділіться грою з усім світом!\nЗ грою Мишка: Втеча з кімнати, також грають в ігри:


Вся правда про розлучення Бреда Пітта і Анджеліни Джолі » Новини в Україні - Kordon.com.ua\nВся правда про розлучення Бреда Пітта і Анджеліни Джолі\nВже близько року весь світ з тривогою спостерігає за, здавалося б, ідеальною сім'єю - Бредом Піттом (52) і Анджеліною Джолі (40). Їхні стосунки перебувають на межі розриву, перетнути яку нічого не варто. І, схоже, Джолі і Пітт дійшли до точки кипіння. Джерела повідомляють, що вони збирають документи на розлучення.\nЧутки про швидке розлучення пари почали з'являтися в західних ЗМІ незадовго до початку зйомок фільму «П'ять секунд тиші», де Бред грає головну роль. Тоді інсайдер заявив порталу In Touch Weekly, що Пітт вже втомився від постійної ревнощів Джолі і був готовий розлучитися зі своєю дружиною. «Обурення пожирало Анджеліну зсередини», - повідомляв інше джерело.\nА вже після того, як з'явилися чутки про те, що Бред змінює своєї законної дружини з Маріон Котійяр (40), Джолі дійшла до точки кипіння. «Вона схильна думати, що раз вона повела Пітта у Дженніфер Еністон (47), то він знову може піти, тільки цього разу вже від неї».\nЗараз джерела стверджують, що Пітт і Джолі всерйоз збирають документи на розлучення. Однак багато хто припускає, що насправді в сім'ї Бреда і Анджеліни все спокійно. А чутки, що циркулюють в Мережі, насправді пов'язані зі швидким виходом на екрани фільму «П'ять секунд тиші». Нібито таким чином ЗМІ привертають увагу до нової картини.\nСтало відомо, з ким Бред Пітт змінює Анджеліні Джолі\nБред Пітт змінює Анджеліні Джолі з Маріон Котіяр?\nМолоді партнерки Пітта довели Джолі до істерики\nАнджеліна Джолі в люті: у Бреда Пітта знайшлися позашлюбні діти


Сенсорний екран для мобільних телефонів LG G3s D722, G3s D724, золотистий. todo\tВи шукаєте\nСенсорний екран для мобільних телефонів LG G3s D722, G3s D724, золотистий\nКод: 856363 | Вага: 0.03 кг\tНаявність на складі:\nОпис|Подібні товари|Також дивіться|Класи якості запчастин\tСенсорний екран для мобільних телефонів LG G3s D722, G3s D724, золотистий - опис: Сенсорний екран – це деталь, яка часто потребує ремонту або заміни. Сенсорні екрани з технологією мультитач реагують на натискання пальцем та стилусом, розпізнають кілька дотиків одночасно. Якщо ваш сенсорний екран вже неможливо відремонтувати, то на нашому сайті завжди можна знайти і придбати сенсорні екрани для таких мобільних телефонів як: Apple, Asus, Blackberry, HTC, Motorola, Nokia, Samsung, Sony Ericsson. Лише в нашому магазині ви зможете легко підібрати сенсорний екран потрібного розміру та якості. У нас найширший асортимент оригінальних сенсорних екранів.\n«Що робити, якщо не працює сенсорний екран?» або з розділу «Корисні поради», який знаходиться в закладках на сторінці товару. Сенсорний екран підходить до таких моделей мобільних телефонів:LG G3s D724LG G3s D722Колір сенсорного екрану Золотистий Також вас можуть зацікавити товари з таких категорій:КорпусиМікросхеми пам'ятіЗадні кришки батареї\tБудь ласка, зачекайте ...


Беланда розвіює фейки про Україну | Брутальний футбол\nБеланда розвіює фейки про Україну\nМарокканець не відмовився дати інтерв’ю порталу Midi Libre, в якому розповів про справжню ситуацію, яка коїться в Україні та з’ясував, хто ж є справжнім агресором у війні на Донбасі.\n“На жаль, бойові дії на сході України поки не закінчилися. Найгірше усвідомлювати, що Росія веде проти України справжню війну. Мені радили залишити “Динамо” через це, але я не можу так підло вчинити по відношенню до президента клубу. Він створив нам безпечні умови і виплачує зарплату, незважаючи на важку економічну ситуацію в Україні. Знаю, що кілька футболістів “Шахтаря” спробували втекти з клубу, але ФІФА наклала заборону на їх можливі трансфери”, – підкреслює Юнес.\n“Мені дуже подобається історія, тому я самостійно з’ясував причини військової агресії Росії. Україна price of cialis at walmart. відносно недавно стала незалежною країною, що ніколи не подобалося її північному сусідові. Росія намагається чинити економічний і військовий тиск на Україну. Саме так я можу пояснити окупацію Криму і війну на Донбасі. Росіяни не хочуть, щоб українці потрапили в ЄС”.\nЯк бачимо, навіть футболіст цікавиться та розуміється у такому важливому питанні, усвідомлюючи, що зараз паралельно триває запекла інформаційна боротьба. А що там каже ООН? Практично нічого нового та конкретного.


Україна в 2018/19 МР виробила 22,4 млн. т основних олійних культур (соя, ріпак, соняшник), що перевищило попередній максимальний показник в 2016/17 МР на 10%. Водночас, за останні кілька років прибутковість виробництва ріпаку та соняшнику для українських аграріїв значно знизилася. Так, якщо в 2016 році рентабельність вирощування соняшнику становила близько 80%, то в 2018 році цей показник знизився до 40%, а рентабельність виробництва ріпаку за звітний період знизилася з 90 до 60%;\nОборот аграрної торгівлі між Україною і Китаєм в 2018 році склав 1,3 млрд. $, що на 16% перевершило показники 2017 року. Переважну роль в товарообігу грає український експорт. Найбільш значні його статті – кукурудза (489,7 млн. $), олія соняшникова (334 млн. $), шрот і макуха (137,7 млн. $), ячмінь (61,5 млн. $), масло рапсове (50,6 млн. $);\nЗгідно з прогнозом USDA, в 2018/19 МР США можуть експортувати в ЄС 10 млн. т соєвих бобів, що стане максимальним показником за останні 30 років. Досягнення даного показника стане можливим завдяки обмеженій пропозиції олійної з Аргентини через що спостерігається в країні посухи, а також на тлі більш високих цін на бразильську сою;\nПротягом першої тижні березня експортні продажі сої врожаю-2018 склали 1 911,9 тис. т, що знаходиться біля верхньої межі очікувань експертів. Найбільшим покупцем сої став Китай, законтрактувавши 1 707,6 тис. т сої. За ним слідують Мексика (67,5 тис. т), Бангладеш (57 тис. т), Японія (40,8 тис. т) і Колумбія (21,8 тис. т);\nЗа останніми даними експертів Зерновий біржі Буенос-Айреса, збір соняшника в Аргентині виконана на 57%. Даний показник перевищує як торішні темпи польових робіт (+4%), так і середні за останні 5 років (+6%).\nОстанні новини свідчать про те, що терміни підписання угоди між США та Китаєм знову перенесені. Попередньо планувалося, що фінальні переговори представників Китаю і США будуть проведені наприкінці березня.\nЧергова затримка підписання торгівельної угоди пов’язується необхідністю додаткового часу для узгодження всіх питань. Зокрема, Президент США Дональд Трамп планує провести декілька особистих зустрічей з президентом Китаю, щоб обговорити всі питання, які стосуються угоди.\nВодночас, ціни на сою зростають на тлі зниження прогнозів щодо майбутнього врожаю. В новому звіті агенції IEG Vantage оцінку посівних площ під соєю в США у 2019 році зменшили на 550 тис акрів до 85,494 млн акрів в порівнянні з 89,2 млн акрів в минулому році.\nПротягом звітного тижня внутрішні ринки ключових олійних культур та продуктів їх переробки продовжували демонструвати переважно негативні коректування.\nВнутрішній ринок продовжує характеризуватися достатньо активним попитом, водночас факторами тиску виступає поступове збільшення пропозицій, що відповідає сезонним тенденціям сегменту.\nПопередня статтяПрогноз виробництва сільськогосподарських культур в Україні в 2019/20 МР станом на 01.03.2019 року


Кілька людей, два диктатори і одне місто: оборона Львова 1939 року - Історія - dt.ua\n5 вересня, 2014, 18:55 Роздрукувати Випуск №31, 5 вересня-12 вересня\n24 липня vs 23 серпня. Коли Україні святкувати День Прапора? 23 серпня - надзвичайно невдала дата для святкування Дня українського прапора. По-перше, цього дня не...\nПерший Майдан. 25 років Революції на граніті 25 років тому в Києві відбулася студентська акція протесту, що отримала назву Революція на граніті. Тоді...\nНезламний "Явір": життя і доля Леоніда Ларжевського Одне з найбільш хибних уявлень про історію та сучасний стан українського національно-визвольного руху...\nЛьвів за 1800 днів пережив три хвилі війни. Він вистояв і вцілів. Як і 75 років тому, на його вулицях погожими вересневими днями хлопці знову грають у футбол зеленими їжачками каштанів. Як і 75 років тому, їхні батьки тривожно дослухаються до повідомлень новин.\nП'ятниця 1 вересня виявилася напрочуд сонячним лагідним днем. Ніч напередодні була вітряна, тож вулички міста Лева вкривало зірване з дерев листя, а подекуди — зелені їжачки каштанів. Власне, вони ледь не стали причиною запізнення п'ятнадцятирічного Михайлика Яворського на уроки — неможливо було пройти повз колючі кульки і не спробувати поганяти їх ногами. Однак обійшлося — хоч і прийшов останнім, але однаково раніше за вчительку. Попри трохи напружену ситуацію в місті через чутки про можливу війну, уроки в Першій державній гімназії Львова відбувалися за розкладом, принаймні до полудня.\n…Лише до полудня вдалося попрацювати й бухгалтеру великої крамниці Jan Stadnik Остапу Тарнавському. Взагалі-то Остап не уявляв свого життя без літератури чи бодай публіцистики, але господар платив вправному юнакові 150 злотих на місяць — втричі більше, ніж заробив би молодий репортер будь-якої львівської газети. П'ятниця була напружена — наступного дня мало відбутися відкриття ХІХ Міжнародної виставки "Східні торги" (хоч як дивно, вона таки відкрилася), і Тарнавський налаштувався працювати допізна.\n1 вересня захопило сімнадцятирічного Станіслава Чурука у крихітному містечку Долина неподалік Стрия. Перед сніданком, доволі пізнім, він разом із приятелем вийшов прогулятися в лісі. Там хлопці натрапили на зграйку сільських шибеників-українців, які жбурляли камінням у дошку із зображенням польського герба. Розбишак вдалося розігнати, але настрій зіпсувався. Станіслав повернувся додому, аби послухати радіо — хтозна, чому українці це робили.\n…Майору Людвіку Домоню, блискучому офіцерові й улюбленцеві долі, і так усе було ясно. 1 вересня він нарешті отримав мобілізаційну картку та призначення на посаду начштабу 12 піхотної дивізії під Краковом. Дістатися історичної польської столиці він мав залізницею, тож неминуче опинився в самому центрі подій.\nБлизько полудня і наші герої, і всі інші мешканці Львова вже не сумнівалися — почалася війна. Об 11:30 літаки Люфтваффе скинули на місто перші бомби. Остап Тарнавський, почувши вибухи, вийшов на вулицю, подивився в бік Городецької, де був головний львівський вокзал, і побачив клуби диму, що здіймались у небо. "Що, знову пробний літунський наліт?" — спитав якогось чоловіка. Той аж наскочив на Остапа: "Пробний? Там трупи, а ви насміхаєтеся!". І справді, за кілька годин уже їхали вантажівки, які на відкритих платформах везли покидані мов дрова закривавлені тіла.\nЛьвівський вокзал після бомбардування нацистської авіації у вересні 1939 р.\nБомби падали на алеї Фоша (нині вул. Чернівецька), поблизу вокзалу. Там від бомбардування загинуло шестеро і було поранено 11 осіб. На вулиці Вярусув (вул. Сміливих) від розриву бомби загинуло дві людини, на вулиці Лєщинськєго (вул. братів Міхновських) поранено і вбито близько 40 осіб. Загалом у перший день війни від нальотів німецької авіації загинуло 83 і було поранено близько 100 львів'ян. Михайлик Яворський про початок війни дізнався з вигуків продавців газет: "Екстрений випуск! Війна! Німеччина атакує Польщу!". Стасик Чурук — з радіоновин.\nОборона Львова у вересні 1939 року — не надто популярна тема. Радянська пропаганда не поспішала пояснювати, як так могло статися, що Львів із заходу обложили німці, а зі сходу — червоноармійці. В історичній пам'яті сучасних українців також небагато асоціацій, пов'язаних із тими подіями. Хоча Львів вважався центром українства у Польщі, нащадків Данила Галицького в місті налічувалося лише 16,2%, євреїв — майже третина (31,9%), і найбільше було поляків (50,8%). Тому вітчизняна історіографія все ще чекає на "український погляд" на вересень 1939 року, а ми тим часом скористаємося з польських джерел.\nКрасноармійці у Львові, вересень 1939 р.\nДо війни Львів не готувався, польський оперативний план "Захід" не передбачав бойових дій у Галичині, і в тому нічого дивного — місто ж було далеко від німецького кордону. З 23-го по 30 серпня в рамках мобілізаційних заходів кілька частин, переважно авіаційних та артилерійських, залишили місто. У Львові постійно перебувало лише командування 6-го корпусу та деякі тилові служби.\nНімецький наліт заскочив місто зненацька і призвів до значних втрат, бо нікому було захищати небо над Львовом — ні авіації, ні протиповітряної оборони. Протягом трьох наступних тижнів німці зробили бомбардування летовища у Скнилові та залізничного вокзалу традицією.\n5 вересня до Варшави вирушив 40-й піхотний полк "Діти Львова", що на третину складався з українців, а вже 7 вересня тодішній командуючий обороною генерал Владислав Лянгнер звелів зводити оборонні споруди на далеких підступах до міста. Віддавши всі сили армії, Львів залишився майже безборонним.\nДоброволець і гультяй\n2 вересня Чурук записався до вартової служби. Поручик на вербувальному пункті на вулиці Яблоновських, запитав, чи він не боїться. Стасик, звісно, заперечно захитав головою. "Бо дурний", — сумно усміхнувся військовий. Того ж дня новоспечений вартовий отримав шолом і карабін.\nА Михайлик Яворський мусив знову піти до школи. Учнів зібрали у спортивному залі, де директор повідомив, що у школі відтепер розміщуватимуться військові, і занять не буде. Зал вибухнув оплесками. Та вони відразу вщухли, коли директор презирливо глянув на дітей, як генерал на огляді новоприбулих рекрутів. "Не хвилюйтеся, — сказав він, — війна буде коротка, німців розіб'ють, і ви повернетеся до школи. Наразі ж не лінуйтеся, виконуйте домашню роботу".\nЗвісно ж, ніхто ніякої роботи не виконував. Українські школярі розійшлися по домівках і наче збоку спостерігали за розвитком війни. Натомість патріотичні польські юнаки готувалися в тій війні взяти участь.\nМрії й реальність\nВ те, що війна почалася насправді, повірили не відразу. Наприклад Dziennik pоlski не знайшов нічого кращого, як назвати вторгнення вермахту польсько-німецькою "війною нервів". Не відставала й Gazeta lwowska, повідомляючи, що "реляції з поля битви щораз кращі", і це 7 вересня!\nНасправді ж німцям вдалося практично безперешкодно збити польські армії з прикордонних позицій. Істотна перевага в людях, танках і літаках, а ще більш істотна — у тактиці глибоких оточень, дозволили вермахту тримати ініціативу майже протягом всієї війни. 3 вересня Британія і Франція оголосили війну Рейху. У Львові перед консульствами західних країн відбулися велелюдні мітинги, але це була буря в склянці води. Союзники так і не вдарили по німцям із заходу, тож Польща і надалі могла розраховувати лише на власні сили...\n9 вересня розпочалася битва на річці Бзурі — перша й остання спроба поляків перехопити ініціативу. Закінчилася вона провалом і оточенням\n16 вересня двох польських армій під Варшавою. Відтоді організований спротив припинився, і вермахту лишалося тільки добивати розрізнені угруповання Війська Польського.\nПольські армії "Краків" і "Карпати" стратегічно відступали на південний схід, у напрямку румунського кордону, німці постановили за будь-яку ціну перехопити їх, а оскільки ключові комунікації в регіоні проходили через Львів, битви за місто було не уникнути.\nБомби і бомбосховища\nДо захисту від нальотів авіації місто Лева було геть не придатне. Особливості ґрунту й планування вулиць не дозволяли будувати повноцінні бомбосховища, тож від бомб мешканці мусили рятуватися в пивницях — цокольних приміщеннях із доволі товстими стінами.\nДля письменниці Наталії Зибенко-Пирогової (псевдо — Наталя Яхненко) було цілком очевидно, що пивниці не витримують жодної критики як сховища від бомб, але були просторі й сухі, і всім здавалося, що в гурті легше перебути небезпеку. Збиралося там різне товариство — українці й поляки, часто з різними поглядами на ситуацію та перспективи, але за мовчазною згодою ніхто не починав дискусій на ці теми, просто грали в карти.\nМожливо, стіни пивниці рятували від осколків бомб і снарядів, що розривалися на вулиці, але на більше годі було й сподіватися. 3 вересня Стасик Чурук став свідком того, як польська зенітка збила "хенкель" над Личаківським цвинтарем. Падаючи, він іще встиг відбомбитися по вулиці Пілсудського. Одна з бомб влучила в пивницю, де якраз зібралися всі мешканці того буднику й багато хто — з сусідніх. Всі загинули.\nТой літак зруйнував газо- й водогін. Відтепер львів'яни мусили призвичаюватися до величезних черг біля вуличних насосів. Михайло Яворський пам'ятає, як люди, від малого до старого, змагалися за воду.\nХоч як шановне товариство за келихом пива намагалося уникати неприємних розмов, загальна ситуація в місті від того не поліпшувалася. На вулицях Михайло поряд із давнішими написами "Бий жида!" побачив нові — "Бий німців!". Якось він не встав під час виконання по радіо польського гімну, і господар помешкання дав йому дзвінкого ляща.\nАле польсько-українське відчуження проявлялося не лише в побутових дрібницях. 5 вересня Чурук брав участь у затриманні двох українських диверсантів, які були перевдягнені в сільських жінок і намагалися таємно під'єднатися до телефонної мережі. Випадки саботажу частішали, і в їх учиненні поляки небезпідставно звинувачували українців, а точніше — ОУН. Містом ходили чутки, що польські бойовики розшукують українських активістів, знущаються з них і вбивають. Навіть якщо це було й не так, гармонії міжнаціональних стосунків такі розмови не сприяли.\nІз кожним новим днем дедалі більше львів'ян, що не належали до титульної нації, переймалися запитанням — чи їхня це війна? Найбільш зважену позицію зайняв митрополит Андрей Шептицький. Він на прохання Лянгнера видав відозву до вірних, в якій наголошував, що німці — то спільні вороги для поляків і українців. Пізніше було надруковано спільне звернення митрополита і голови Українського націонал-демократичного об'єднання Василя Мудрого: "Українці є вірними заклику свого керівництва і представників уряду та здоровому інстинкту самозбереження. У той час коли діють виключно закони війни, протягом усього періоду війни і в ці дні у Львові вони поводяться спокійно і правильно, з гідністю приймають історичні події, вирішення яких лежить у руках армій ворогуючих держав".\nНевідомо, скільки людей поділяли таку позицію.\nДивізії Домоня так і не створили, тож майор спочатку перейшов у розпорядження штабу армії "Карпати", а 8 вересня повернувся до Львова, приставши до Лянгнера як офіцер з особливих доручень. За кілька днів йому довелося виконувати найособливіше з усіх можливих тоді завдань.\nЛюдвік Домонь (перший згори ліворуч) із офіцерами Львівського гарнізону на іменинах генерала Міхала Токажевського-Карашевича. Фото 1937 р.\n11 вересня обидві сторони були готові. Львів розділили на сектори оброни, прийшло підкріплення зі Стрия, фортифікацію західних околиць майже завершили. В центрі міста розташувалася 35-та піхотна дивізія, на головному напрямку зосередилися сили 48-го й 205-го піхотних полків, на півночі місто прикривав 207-й полк, на сході — 206-й і 40-й, а південні рубежі обороняли батальйони Оборони Народової. Командувач німецького 98-го гірсько-єгерського полку Фердинанд Шьорнер підготував механізовану групу, яка мала з ходу захопити Львів.\nВночі Михайлик Яворський натрапив на польського дезертира, в якого розжився револьвером. Із цього епізоду йому важко було виснувати, скільки саме вояків залишило Львів перед початком облоги, але місцеве населення тікало активно, і, можливо, хтось із солдатів також спокусився піти з ними.\nО другій дня німці з'явилися із заходу і атакували позиції 48-го полку. Близько 17 години польську оборону було зламано, і по вулиці Городоцькій група Шьорнера увірвалася до львівського середмістя. На щастя для захисників, вони встигли вчасно підтягнути резерви, відтак німці мусили відступити за місто і перейти до планомірної облоги. Це завдання покладалося на 1-шу гірсько-єгерську дивізію Людвіга Кюблера. Командування безпосередньо гарнізоном Львова залишилося за Лянгнером, загальне керівництво всіма військами в місті та околицях здійснював генерал Франц Сікорський.\n13 вересня підрозділи німецьких полків захопили висоту 374 в парку "Кортумова гора" — найважливішу позицію в лінії оборони, звідки могли безперешкодно обстрілювати Львів. Двічі поляки намагалися відбити гору, але безуспішно. Цього дня оборонці втратили залізничний вокзал, а нападники оточили місто ще й з півночі.\nПольська, а за нею й інші Вікіпедії подають відомості про німецьку групу "Утз", що начебто діяла в околицях Львова 13—14 вересня під проводом Віллібальда Утза, командира 100-го гірськострілецького полку. Хочу всіх розчарувати — надзвичайно відомий генерал Утз очолював 100-ту єгерську дивізію (німецькою "гірські стрільці" й "єгері — легка піхота" пишуться подібно. — Авт.), і було то кількома роками пізніше. Тож оперативна група називалася "Кресс" — за іменем командира 99-го полку.\nНаступного дня польські війська безуспішно спробували відбити вокзал, а німці тим часом охопили місто з півдня. Вночі поляки зігнали німців з північних позицій, а південні вермахт залишив сам.\n15 вересня вдалося ще трохи потіснити вермахт на півночі, а от третя спроба відбити Кортумову гору знову провалилася.\n16 вересня принесло полякам успіх — знову на півночі вдалося пробити коридор у німецьких позиціях і з'єднатися з 10-м кавалерійським корпусом, розташованим неподалік. Завдяки цьому до Львова потрапило чимало боєприпасів. Німці ж розширили зону контролю навколо Кортумової гори.\nМісто чи люди?\nПочаток війни спричинив чималий ажіотаж у продовольчих крамницях. Урядовці й журналісти спершу переконували львів'ян у безглуздості черг за цукром і сіллю, а потім влада була змушена запровадити фіксовані ціни на хліб. У маленьких лавках місячні запаси розходилися за день, відтак чимало торгівців підняли ціни.\n14 вересня до Лянгнера прийшла делегація розгніваних містян, вимагаючи зупинити бої у Львові і передислокуватися до околиць, щоб, мовляв, не руйнувати міста — 100 тисяч біженців з навколишніх місцевостей та розбита електростанція не додавали львівським депутатам оптимізму. Невідомо, як і що пояснював комендант, але польські війська своїх позицій не залишили.\nЗовсім інший приклад подали словаки. Зв'язані військовим союзом з Гітлером, вони надали вермахту можливість атакувати зі своєї території, а також самі взяли участь у війні проти Польщі, зокрема бомбардували Львів. Бомбардували, одначе, в дивний спосіб. 16 вересня Станіслав Чурук разом із товаришами потрапив на Гірському Личакові під атаку двох словацьких "рам", а коли вилізли з окопів, то замість бомб побачили на землі… яблука. Так Словаччина виконала план повітряної атаки на Львів і примудрилася допомогти захисникам.\nЗранку 17 вересня поляки повторили удар на півночі і захопили стратегічну висоту 324, втрачену чотири дні тому. Станіслав Чурук подавав снаряди до протитанкової гармати, розрахунок якої становили четверо його старших колег. Їм вдалося підбити один німецький танк, та другий влучним пострілом знищив польську позицію. Чурук був контужений, але дивом уцілів. Розрахунок гармати не подавав ознак життя.\nЗаледве було досягнуто тактичного успіху, як захисників міста приголомшила новина про стратегічну катастрофу — радянські війська без оголошення війни перетнули східний кордон і швидко просуваються до Львова. Лянгнер зовсім не знав, як діяти в такій ситуації, тож для майора Домоня настав зоряний час — він розшукав польського головнокомандувача Едварда Ридз-Сміглого, який саме разом із членами уряду пересувався Галичиною в напрямку румунського кордону. Від вправності посланця залежала подальша стратегія оборони міста.\nЗавдання виявилося нетривіальним. До 6 вересня керівництво перебувало у Варшаві, з 7-го по 11-те — у Бресті. Після втрати військом керованості головнокомандування переміщалося країною настільки хаотично, що окремі штаби часто не знали, куди звертатися по розпорядження. 12—13 вересня урядовці керували країною\n14-го — з Млинова під Луцьком, 15—16-го — з Коломиї, а на 17-й день війни зайняли Косів. Домонь того не знав, тому рушив до Станіслава (Івано-Франківська), де, зрозуміло, нікого не знайшов. З Косова уряд і головнокомандувач дісталися містечка Кути, і того ж таки\n17 вересня Ридз-Сміглий видав наказ не чинити опору радянським військам. За кілька годин державний провід був уже в Румунії, де високопосадовців інтернували.\nДороги тим часом прострілювали німці, озброєні виступи українців також стали реальністю, тому Домоня відмовляли повертатися до Львова. Але майор, озброївшись гранатами, здійснив відчайдушний прорив. По дорозі він втратив авто і ледь не стріляв у своїх, тож дістався міста аж 19 вересня.\nМихайло Яворський дізнався про вступ у війну СРСР по радіо, як, зрештою, і переважна більшість жителів міста. Коли це повідомлення почув поляк — сусід Наталі Зибенко, він дуже зблід і ледь чутно прошепотів: "Це кінець". Та коли його слова нарешті дійшли до свідомості самої Наталі, її реакція була іншою. Так, подумала вона, це кінець для поляків, але чи для українців? Про великий розбіг думок серед непольського населення згадував і Остап Тарнавський, але найважливіші свідчення залишив отець доктор Гавриїл Костельник:\n"Німецька облога Львова, що тривала від 11 до 22 вересня\n1939 р., надокучила львів'янам в останніх днях до краю. Особливо нам, українцям, бо ми ясно бачили безвиглядність польського спротиву, а польське військо й польське населення ставились до нас щораз гірше. В останніх днях уже не було ні води з водопроводів, ні електрики… З радіо ми знали, що більшовики займають українські та білоруські землі, що належали до Польщі, але ми потішали себе, що німці не відступлять Львова більшовикам, бо ж це вони його здобули, а не більшовики! Маючи до вибору між більшовиками і німцями, загал бажав собі, звичайно, приходу німців".\nНа 17 вересня українці Львова розділилися на три групи: оптимісти чекали на прихід визволителів — червоних, але все ж таки українців, песимісти — здебільшого емігранти після визвольних змагань 1917—\n1921 рр. — пакували речі, чудово розуміючи, що їх чекає при більшовиках, аморфна більшість просто вичікувала, не бажаючи залишати свої домівки та змінювати звичний спосіб життя.\nПо обіді Лянгнер отримав-таки наказ головнокомандування не чинити опору радянським частинам, зосередившись на утримані Львова перед німецьким штурмом. Приблизно в той самий час над містом з'явилися перші радянські літаки, змусивши зенітників розгубитися — стріляти чи не стріляти? Але замість бомб на місто полетіли листівки із закликом до солдатів кидати зброю і вбивати протестуючих офіцерів. Укріпленню бойового духу оборонців це аж ніяк не сприяло.\nВійна невідворотно приходила на українські землі. 11 вересня німці, що наступали з південно-західного напрямку, оволоділи Самбором, а наступного дня дісталися Львова — головної мети в регіоні. 13—14 вересня вже оборонявся Перемишль: героїчна цитадель Першої світової війни під час Другої впала за два дні. Під Яворовим 15—16 вересня польські й українські солдати перейшли у контрнаступ і змогли завдати поразки одному з полків 2-ї танкової дивізії СС "Дас Райх", хоча цей тактичний успіх мало на що вплинув у загальному перебігу подій. У результаті боїв 19—20 вересня вермахт захопив Раву-Руську.\nІнша загроза насувалася зі сходу. Вже 17 вересня радянські чоботи пройшли бруківкою Тернополя і Рівного, 18-го — Луцька та Станіслава. До 24-го по всій Західній Україні Червона армія вибивала з міст рештки Війська Польського, що майже не опиралися. Наостанок комуністи допомогли нацистам під Замостям і Брестом, в останньому 28 вересня навіть відбувся спільний червоно-коричневий марш.\nХай там як, але капітулювати навіть у таких умовах Лянгнер не збирався. В ніч на 18 вересня поляки вибили німців з п'яти околишніх сіл. Зранку до Львова прибули два бронепоїзди, завдяки яким вдалося трохи посунути німців на півдні, не так розбивши їх, як просто убезпечивши цей напрямок.\nТого ж дня нацисти і комуністи визначилися зі своїми планом захоплення міста: для оточення його ще й зі сходу (з трьох сторін уже були полки 1-ї гірсько-єгерської дивізії)\nкомандування вермахту спрямувало на Львів частину 2-ї гірсько-єгерської дивізії, а зі складу 6-ї радянської армії з такою ж метою було виокремлено\n5-ту кавалерійську дивізію та 24-й танковий батальйон.\n19 вересня мало стати вирішальним днем для оборонців міста. З півночі до Львова підступила група генерала Казимира Соснковського, що складалася з уцілілих підрозділів армії "Карпати". Вона мала пробити собі дорогу до міста. Командування гарнізону вислало їй назустріч обидва бронепоїзди та два полки піхоти. І ввечері перші солдати Соснковського увійшли до Львова. Стався інцидент із червоноармійцями в районі Личакова — о 2 годині ночі радянські танки просунулися до самого центру, але там наразилися на вогонь з міських барикад і були змушені відійти. Після цього почалися перші невдалі переговори про здачу Львова Червоній армії.\nПереговори німецьких та польських офіцерів на Личаківській рогатці (колишнє передмістя Львова)\nАле того ж таки дня поблизу Винників німецькі частини 2-ї дивізії гарматами перегородили дорогу радянському розвідувальному батальйону, і командир мусив іти на прорив. Німці, виконуючи план повного оточення Львова, сприйняли радянські танки й бронемашини за польські, як наслідок — стався бій. Протягом наступних двох днів на тому напрямку вермахт і Червона армія обережно маневрували, не штурмуючи Львова, аби уникнути вогню з боку "заклятих друзів".\nУвечері 20 вересня німці зупинили наступальні операції і почали готуватися залишити свої позиції, як це було визначено домовленостями Молотова і Ріббентропа. Щоб замаскувати планований відхід, вермахт вдався до посиленого артобстрілу, а також прислав парламентера — востаннє запропонувати здати Львів німцям, а не СРСР. Цілий день 21 вересня на Личакові тривали перемовини з командуванням червоноармійців, а тим часом німці залишили околиці Львова. У штабі оборони спалахнула дискусія — стріляти в радянських солдатів і продовжувати оборону чи йти на прорив до Румунії.\nЗрештою, все завершилося різкою розмовою коменданта з президентом (мером) міста Станіславом Островським, який сказав, що ні він, ні міська рада не мають бажання віддавати Львів будь-кому. "Я не можу йти проти танків голіруч", — кинув йому Лянгнер.\nНі до чого не домовившись з іншими офіцерами, комендант здав місто. Зранку 22 вересня було підписано протокол про здачу Львова Червоній армії. Ось його умови.\nОфіцерський склад від капітана і вище рухається на автомобілях до штабу армії.\nСклади всіх видів передаються радянському командуванню.\nОфіцерському складу надається особиста свобода та недоторканність рухомого майна. При бажанні виїхати до іншої країни питання вирішується дипломатичним шляхом.\nЯк можна здогадатися, радянська сторона підступно порушила умови. Більшість вищих польських офіцерів прямо з підписання потрапили до полону, а звідти — до братських могил Катині та харківських П'ятихаток (навесні 1940 р.). Дві групи жандармів червоноармійці розстріляли негайно — прямо на вулицях Львова, і до самого вечора не вщухали перестрілки з поляками, які не мали наміру здаватися переможцям.\nНадамо слово безпосереднім очевидцям.\nОстап Тарнавський: "Населення приймало радянську армію різно: одні споглядали вояків у рудих, не надто шиковних одностроях з погордою, інші з недовір'ям, хоч і були такі, які раділи... Між вояками було багато українців, які розмовляли українською мовою, навіть і старшини. Це напевне була запланована показуха, мовляв, братів визволяють рідні брати-українці. Армія увійшла в місто у великих танках, хоч і відкритих, бо й не було потреби їх закривати, ніхто не планував ні одного вистрілу. Пригадую, як на вулиці вийшли львів'яни, головно українці, бо поляки все ще не знали, як їм поступати й яка їхня доля, з танків виходили старшини і ставали до розмови з охочими розмовляти".\nМихайло Яворський: "Вони швидко крокували в три шеренги, сливе бігли, немов хотіли догнати західне сонце. Незнайомі уніформи темно-коричневого та блідо-оливкового кольорів свідчили, що то ані не німці, ані не поляки. Якби не зброя, я подумав би, що то якісь подорожні монахи. Їхні обвітрені обличчя були такими ж червоними, як п'ятикутні зірки на їхніх зелених касках. Очі мали вузькі й розкосі. Заболочені черевики, за плечима рушниці, на грудях пояс із патронами, над касками вістря багнетів — здавалось, вони щойно зійшли з екранів фільмів про Першу світову війну".\nГавриїл Костельник: "Сонячний день, саме полудень. "Доблесна" червона армія в'їздила до Львова з Личаківської рогачки. Ми несміливо заглядали крізь вікна з будинків св. Юра на Городецьку вулицю. Несміливо тому, що червоноармійці тримали в руках готові до вистрілу рушниці з наїженими багнетами, спрямовані на кам'яниці... Їхали менші танки та авто з вояками. На деяких автах при красноармійцях пишалися місцеві підростки з червоними кокардами".\nСтаніслав Чурук: "На Академічній площі побачили броньовик, а на вулиці Баторія — піхоту на марші. Страшне враження — чорні шапки з червоною зіркою. Більшість складали косоокі азіати".\nОсип Назарук: "За якийсь час почав над'їздити цілий ряд совітських танків з великим звенькотом і тарахкотінням. Ті танки були великі і малі, ріжного вигляду, але всі помальовані однакою краскою, якоюсь бурою. Деякі були щільно замкнені, на деяких видно було червоноармійців. Вони держали кріси в руках і дивилися у вікна, мабуть побоюючись, що будуть в них стріляти. Одяги їх були гірші від одягів польських жовнірів, а з німецькими їх порівнювати годі було. Вигляд совітських жовнірів був переважно марний і зовсім не пригадував добре виглядаючих рослих солдатів бувшої царської армії. Червоноармійці займали Львів мовчки: не чути було не то співу, але навіть не видно було, щоб вони говорили між собою або засміялись".\nРадянська важка артилерія на вулицях Львова\nЩо було далі? "Золотий вересень" обернувся дворічним терором, спочатку щодо поляків, потім — щодо українців. Понад півтора мільйона люду не з власної волі залишили Західну Україну, аби відчути всю глибину сибірських копалень. Львів стрімко перетворювався на типове радянське місто з домінуючим червоним кольором, повсюдними Марксом і Леніним, постійною брехнею та фальшованими виборами. А ще радянські псевдовизволителі, допомігши Гітлеру перемоги Польщу, всього за два роки накликали війну і на свої голови, і знову на вулиці міста Лева.\nМихайло Яворський залишився у Львові, став членом ОУН і займався пропагандою незалежності на сході України. Покинув рідне місто наприкінці війни, 1950 року емігрував до США, у 1960—1970-х роках брав участь у студентських протестах, згодом став доктором філософії у Нью-Йорку.\nОстап Тарнавський у "німецькому" Львові працював журналістом, після війни — службовцем у Німеччині. 1949 року емігрував до США, став літературознавцем, писав вірші. Помер 1992 року.\nСтаніслав Чурук потрапив до рук НКВС, пережив ув'язнення і заслання на Колиму, повернувся до Польщі лише 1956 року. Працював на адміністративних посадах, помер 2007 року.\nЛюдвік Домонь був інтернований радянськими спецслужбами і відправлений у табори. Мав би бути розстріляний більшовиками навесні 1940 року, але дивом урятувався від Катині, а потім разом із Польською армією Андерса через Іран і Палестину залишив СРСР, воював в Італії. По війні емігрував спочатку до Англії, потім до Аргентини і через 15 років одіссеї повернувся до Польщі. Львова Домонь більше не побачив жодного разу.\nНаталя Яхненко (Зибенко-Пирогова) скористалася можливістю і залишила обложений Львів, але 1940 року була ув'язнена радянськими силами безпеки. Із початком нацистського вторгнення в СРСР виїхала до Німеччини, а 1949-го емігрувала до Нової Зеландії. Працювала в літературних альманахах, померла 1995 року в Австралії.\nГромадський діяч і публіцист Осип Назарук залишив Львів перед вступом радянських військ і переїхав до Кракова, де помер 1940 року.\n#оборрона в 1939


Перед матчем Україна - Македонія фани влаштували самосуд над спекулянтами - Новини спорту Львів Футбол\nПеред матчем Україна - Македонія фани влаштували самосуд над спекулянтами\n13 жовтня 14:22\nВчора на матчі відбору ЄВРО-2016 Україна – Македонія "Арена Львів", що вміщає майже 35 тисяч глядачів, була заповнена повністю.\nОстанні квитки, ціни на які коливалися від 40 до 800 грн, були продані за декілька днів до матчу. Так що спекулянти, не без підстав, сподівалися розжитися безпосередньо перед грою. За тікети просили вдвічі дорожче номіналу. Але бариг чекав сюрприз - самосуд з боку розгніваних народних мас, точніше, групи із семи хлопців 18-20 років.\nВони підходили до перекупників, питали, по скільки квитки, після чого застосовували до них боксерські прийоми, змушуючи рятуватися втечею. Очевидно, вдатися до таких методів боротьби зі спекулянтами фанів змусила бездіяльність тих, хто цією боротьбою повинен займатися професійно.