Чемпіонат Украины. «Динамо дало мені дуже багато, але я радий, що знайшов Зірку» | ЗОЛОТОЙ ТАЛАНТ\n«Динамо дало мені дуже багато, але я радий, що знайшов Зірку»\nЛіто цього року, певне, запам’ятається цьому юнакові на все життя. Болісний виліт його кропивницької Зірки з чемпіонату УПЛ невдовзі затьмарив блискучий виступ збірної України на юнацькому Євро у Фінляндії. Кирило Дришлюк у тій славній команді U-19 Олександра Петракова — один із лідерів\nА згодом ще одна приємна новина для хлопця й прихильників його таланту: контракт із 18-річним півзахисником уклала Олександрія, і 16-го вересня він святкував свій черговий день народження вже у новому клубі.\nВідразу ж дебютувати завадила травма, однак днями Кирило вийшов на заміну у матчі молодіжної першості із Маріуполем (3:2). Про всі вищеозначені й не тільки події хлопець розказав у інтерв’ю Футбол 24.\n«Португалія по ділу стала чемпіоном Європи»\n— Після чемпіонату Європи пройшло достатньо часу для того, щоб спокійно і без зайвих емоцій підсумувати його. Отже, як оціните свій виступ?\n— Передусім скажу, що нам все сподобалося. Ми до цього довго йшли і з нетерпінням чекали на турнір. Коли дізналися суперників по групі, то з’явилися особливі відчуття… Не те, щоб страшно. Просто розуміли, що Англія, Франція та Туреччина — сильні опоненти і нам буде складно вийти з групи. Пацани доклали багато зусиль і я радий, що ми своє завдання виконали. Як на мене, то наша збірна виступила достойно. І головне, ми вийшли на чемпіонат світу.\nЗбірна України U-19 відбивається від французів\n— Більше, того Україна фінішувала першою у непростій групі. Однак вже в півфіналі була розгромлена португальцями. Олександр Петраков, наставник команди, резонно зауважив: "Краще програти раз із рахунком 0:5, ніж п’ять разів по 0:1". Згідні?\n— Повністю згідний. Ми не чекали такого… У першому таймі отримали п’ять голів у свої ворота. Не скажу, що не налаштувалися. Навпаки, максимально серйозно готувалися, ретельно вивчали суперника. Було багато теорії, аналізували дії кожного опонента по позиції.\n— Всі голи були пропущені до 30-ї хвилини. Не встигли увімкнутися у гру?\n— Пропустили швидкий гол, посипалися. А потім просто не змогли зібратися.\nЗбірна України U-19. Кирило Дришлюк (№15)\n— У підсумку збірна Португалії стала чемпіоном Європи. Все справедливо?\n— Так, все по ділу. Хоча усі 8 учасників показали серйозний рівень. Кожен нав’язував боротьбу, демонстрував цікавий ффутбол. Після нашої поразки у мене була впевненість, що португальці виграють кубок. Так і сталося.\n«Трибуни надихали вигуками: «Україна! Україна!»\n— На груповому етапі Україна обіграла французів і зіграла внічию з англійцями. Імениті суперники недооцінили нас?\n— Коли французи поступилися нам, то потім дуже переконливо обіграли інших опонентів по групі — двічі по 5:0. Ми їх своєрідним чином «підбадьорили». Наша команда всіх добре вивчала і серйозно налаштовувалася до кожної гри. Думаю, це ключова причина нашого успіху.\n— На трибунах фінських стадіонів було достатньо вболівальників із синьо-жовтими прапорами та й українські ЗМІ чимало уваги приділили вашим виступам на Євро. Відчували підтримку всієї країни?\n— Безперечно. Ми не чекали, що у Фінляндії нас так підтримуватимуть і буде стільки наших земляків. Підтримка була шаленою. Дуже вдячні всім за це. Коли ти граєш, а за спиною в чужій країні чуєш вигуки «Україна! Україна!», то це надихає. Ти хочеш бігти вперед, забивати і тішити країну.\nПереможні емоції: Дришлюк (№15), зліва бородань і друг Хахльов\n— Чималу дискусію викликало святкування забитого голу у ворота Франції Георгієм Цітаішвілі. Хтось порівнював його із жестом росіянина Артема Дзюби, на що наш збірник сказав, мовляв, не збирається виправдовуватися.\n— У Георгія було бажання відсвяткувати саме так. Можливо, комусь обіцяв так відсвяткувати, якщо заб’є. Не думаю, що Цітаішвілі когось копіював. Як на мене, тут не варто шукати якогось негативу. Добре, що забив, а Україна виграла.\n— Якби вам пропонували спробували свої сили у чемпіонаті Росії, ви погодились би?\n— Якщо чесно, то у мене не було варіантів у Росії, ніхто з такою пропозицією не звертався. Зараз би не поїхав туди.\n«Хахльов мій найкращий друг»\n— В УПЛ ви дебютували у складі Зірки доволі рано — у 17-річному віці. Пригадуєте, за яких обставин це сталося?\n— Коли дубль Зірки прийняв Роман Монарьов, то я отримав стабільну ігрову практику у матчах молодіжної першості. Згодом він очолив головну команду і почав залучати гравців з дублюючого складу. Взимку ми поїхали на збори на Кіпр, куди Роман Геннадійович взяв і мене. Далі були тренування з основою, а тоді і дебют в Прем’єр-лізі. Дуже добре запам’ятав свій перший матч зі Сталлю.\n— Ви вийшли на заміну відразу після єдиного пропущеного голу.\n— Коли мені сказали розминатися, я навіть не зрозумів спочатку. Такий вік і тут дебют… Вийшов на поле, відчув м’яч, партнери підтримали. Далі стало спокійніше.\nДришлюк проти Шахтаря у чемпіонаті УПЛ\n— Від кого відчували найбільшу підтримку?\n— У Кропивницькому в нас був хороший колектив. Можливо, трохи більше спілкувався з Павлом Полегеньком. Він також раніше грав за київське Динамо, як і я.\n— Як саме ви прийшли у школу столичного клубу?\n– У Динамо я з семи років. Пройшов всі етапи. Спогади тільки позитивні, це був класний час. Динамо дало мені дуже багато. Проте після випуску з Академії виникли певні обставини, тому я змушений був залишити команду. Щасливий, що знайшов Зірку, яка дала мені також чимало. Тепер настав час рухатися вперед.\n— Ви народилися у Борисполі, який передусім асоціюється з літаками. Ваш батько та дідусь були військовими. Не хотіли піти їхніми шляхами?\n— Так сталося, що мій інший дідусь, батько матері, завів на футбол. Тільки-но я починав ходити, а він вже вчив мене копати м’яч. Батько часто був у відрядженнях, тому я з ним ніколи не літав, хоча у нас були чудові відносини і ми постійно були на зв’язку. Навіть тоді, коли він виконував військовий обов’язок у зоні АТО (батько Кирила, капітан Павло Дришлюк, загинув у Слов’янську в червні 2014 року, — Футбол 24).\n— На багатьох фотографіях ви разом з Олексієм Хахльовим. Дружите ще з часів Динамо?\n— Олексій — мій найкращий друг, з яким ми давно познайомилися. Після випуску наші дороги розійшлися, проте спілкування продовжилося. Він поїхав у іспанський Алавес, а я у Зірку. Однак ми разом граємо за збірну. На полі маємо схожі позиції і перебуваємо поряд. Та й у кімнаті під час заїздів разом живемо.\nДришлюк (праворуч) і Хахльов\n«Досі пам’ятаю той сувенір від Хачеріді»\n— Свого часу ви подавали м’ячі на кількох матчах, що відбувалися на НСК Олімпійський. Найкращий спогад — це матч Дніпро — Інтер?\n— У нас була така традиція — всі вікові групи з динамівської Академії залучалися до роботи на матчах. Дуже радий, що зблизька побачив стількох зірок. Найбільш пам’ятний епізод — сувенір від Євгена Хачеріді у вигляді футболки. Я тоді ще був дуже маленьким.\nДришлюк (№27) проти своєї майбутньої команди Олександрії\n— Минуло кілька років і ви зіграли проти нього.\n— Так, це сталося на тому ж таки НСК Олімпійський. Хоча ми не спілкувалися і не згадували про його подарунок (посміхається). Загалом мені було дуже приємно виходити на поле проти основи Динамо. Тим більше, тоді за киян грав Андрій Ярмоленко.\n— Які футбольні мрії у Кирила Дришлюка?\n— Зараз у моєму житті починається новий етап. Сподіваюся, що з Олександрією зможу досягнути успіхів. Мені потрібно грати, набиратися досвіду. Це важливо у такому віці. Бажань і сподівань багато, вірю, що зможу втілити їх у життя.\nА це вже дебют у формі Олександрії. Матч чемпіонату U-21 із Маріуполем\nОпубликовано в рубрике Новости футбола, Сборная U-20 (1999), Сборная Украины, Футбол, Чемпионат Украины Метки: збірна, Кирило Дришлюк, Команда, півзахисник, поєдинок, турнір, Україна, футбол, чемпіонат\n« Цыганков принял участие в обоих голах Динамо\nГолов 17-летних футболистов киевскому Арсеналу не хватило »


Суд відмовив Луценку вийти на підписку про невиїзд | Новини на Gazeta.ua\nСуд відмовив Луценку вийти на підписку про невиїзд\nВівторок, 11 січня 2011 06:00\nКолишній міністр внутрішніх справ 46-річний Юрій Луценко почав описувати своє перебування в Лук'янівському СІЗО. Написав дві сторінки. Про це арештований розповів журналістам в Апеляційному суді. 5 січня там розглядали його клопотання про зміну запобіжного заходу — з в'язниці на підписку про невиїзд.\n— У мене забрали ці записи. У камері проводять обшуки, — каже Луценко.\nЮрій Віталійович розповів, що його співкамерник — міліціонер, який під слідством. Їсть лише те, що передають родичі.\n— Тюремну їжу їсти не рекомендовано — можна підхопити туберкульоз, — розповідає екс-міністр. — Є телевізор. Транслюють лише ті канали, які не показують час доби. Очевидно, щоб не орієнтувалися. У камері трохи прохолодно, освітлення не дуже. Душ — раз на тиждень.\nЩодня Луценко має годинну прогулянку. Каже, бачив, як поруч гуляв звинувачений у шахрайстві громадянин США Роберт Флетчер. Чув, що у СІЗО тримають суддю Ігоря Зварича. Його мають скоро відпустити, говорить екс-міністр. Тому Зварич повеселішав:\n— У СІЗО йому дали прізвисько Мюнхґаузен — сам себе за волосся витаскує.\nСуд відмовив випустити Луценка на підписку про невиїзд. Вважає, він має бути за ґратами, щоб не відволікатися від вивчення матеріалів кримінальної справи проти нього.\nЗараз ви читаєте новину «Суд відмовив Луценку вийти на підписку про невиїзд». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua


“Сотню юных бойцов из будённовских войск” зображував десяток хлопців, решта класу стояла в каре і співала. Боец молодой у драматичний момент (загальне крещендо і лясь! по баянних кнопках) – падав на коліна, хапався за серце і поволі дуже натурально сповзав по підставлених руках. Решта хлопців піднімали його і несли, а ми доспівували. На репетиціях давилися сміхом, бо намагалися викинути бійця у прочинену фрамугу – ну, а коли надходило свято, то виходило дуже натурально, мами й бабусі схвильовано й розчулено прикладали хустинки до очей.\nТак чи інак, за кілька років розвага перекочувала у піонертабір. А оскільки це безобідне утворення має підвищену здатність будь-яке починання доводити до абсурду, то так і сталося. Пісня з картинкою була “Остров невезения” з неймовірно популярного тоді кіносвіжачка – “Брильянтової руки”. Ми помчали на Арабатську, набрали сухих водоростів, нав’язавши їх на мотузки, поробили спіднички, понанизували намиста з мушлів. Потім виквацяли обличчя і вискочили на сцену крутити дупами і розчепіреними долонями.\nКатегорії childhood stories, Кривий Ріг сторіз, музика\nOrdoBong Травень 24, 2014 at 8:34 pm #\nmamache Травень 26, 2014 at 7:14 am #\npapik Травень 26, 2014 at 12:56 pm #


Вулиця Покровська (Щорса) » Новини Житомира | Новости Житомира\nАвтор: admin от 2-04-2013, 06:18, Переглядів: 5408\nОдна із найдовших вулиць Житомира – Покровська (колишня Щорса). Її довжина – майже шість з половиною кілометрів. Частина цієї вулиці з’явилась на планах міста ще на початку 18 століття. Окрім основної крошенської магістралі – вулиці Покровської – існує в місті ще шість однойменних провулків.\nІсторична забудова вулиці сформувалась ще у другій половині ХІХ століття. Частина нинішньої Покровської від перехрестя вулиці Степана Бендери (раніше Чапаєва) до міської межі є давньою дорогою з Житомира до села Крошня.\nТоді цей шлях називали Крошенським. Починався він із сучасного майдану Перемоги. У середині ХІХ з’являється новий генплан міста, і вулиця Крошенська була виведена на Київську, а частина, що вела до майдану Перемоги, ліквідувалась. У той час дорога з Крошні, а далі до містечка увійшла до поштової дороги на Санкт-Петербург.\nСучасна вулиця Покровська за останні 200 років свого існування часто змінювала назву. У середньовічному Житомирі майже усі вулиці отримували назву того міста, до якого вони вели.\nТак по Житомиру вже тоді були розкидані вулиці Великий Шлях на Вереси (нині Київська), Бердичівська та Крошенська. Але коли була створена нова поштова дорога, Крошенська перейменувалась на Петербурзьку.\nУ 1812 році вона закінчувалась у районі сучасної вулиці Лесі Українки. З часом вулиця стала називатись Великою Петербурзькою. Також тоді існувала і Мала Петербурзька. Зараз це вулиця Львівська. У 1914 вона стала Петроградською. У 1919 році почались спроби перейменування вулиці на Галицьку, але усі ці спроби закінчились провалом.\nУже в 1920 вона стала вулицею Щорса. Названа в честь більшовицького військового ватажка Миколи Щорса. Георгій Мокрицький у своїй книзі «Енциклопедія. Вулиць Житомира» пише, що Микола Щорс жив та служив у нашому місті.\nАле багато істориків сперечаються: Щорс опосередковано пов’язаний з Житомиром. Він загинув 1919 року поблизу Коростеня. І загибель цього полководця і досі викликає ряд дискусій.\nУ 1941 вулиця отримала назву Велика Коростенська. Але і ця назва довго не прижилась. З 1944 року – знову повернула свою попередню назву - Щорса. З часом до міста приєднується села Крошні, і вулиця отримає своє продовження.\nСучасна вулиця є найдовшою у місті. Тягнеться вона від центральної Київської аж за переїзд на Крошні.\nУ 2005 році була ще одна спроба перейменувати цю вулицю. Депутати хотіли дати їй ім’я Михайла Грушевського.\nВідповідно до розпорядження міського голови Сергія Сухомлина та на прохання мешканців вулиці з 19 лютого 2016 року вулицю Щорса перейменували на Покровську. Відтепер вулиця названа на честь свята Покрови Пресвятої Богородиці, релігійна громада церкви якої знаходиться на цій вулиці.


Lamor Ukraine розпочав екологічний моніторинг у Бориславі | Новини\nLamor Ukraine розпочав екологічний моніторинг у Бориславі\n12:09, 22 вересня 2020 р.\nВ рамках екологічного моніторингу у Бориславі з 15 вересня розпочато польові роботи з відбору проб повітря, грунту, води для проведення аналізу в лаборторіях. Це стало можливим після підписання відповідної угоди між Бориславською міською радою, ПАТ «Укрнафта» та ТОВ «Lamor Ukraine».\nФото: Бориславська міська рада\nЯк розповів начальник відділу оборонної роботи, цивільного захисту та охорони довкілля Володимир Прідун, упродовж тижня проби повітря було взято у всіх районах міста. Сьогодні – у центральній частині. Також було відібрано зразки води у всіх річках, озерах, та вибірково із криниць. Проби грунту – з усієї території міста, особливо з тих ділянок, де розташовано об’єкти нафтовидобутку. Такі роботи триватимуть ще близько двох днів.\nНадалі зразки буде направлено до лабораторії у Польщі і за результатами профільні спеціалісти проведуть опис та нададуть заключні висновки.\nМоніторинг здійснюється коштом ПАТ «Укрнафта», а отриманий за підсумками роботи документ буде фундаментальним не тільки для залученням фінансового ресурсу з різних екологічних фондів, а й дасть чітке розуміння реальної ситуації з екологією в Бориславі за наслідками тривалого нафтовидобутку.\nДжерело: Бориславська міська рада


У вересні до міського бюджету стягнуто майже 255 тисяч гривень за адміністративні порушення – Дмитро Загуменний - Портал Києва\nУ вересні цього року адміністративна комісія при виконавчому органі Київради (Київській міській державній адміністрації) розглянула 280 протоколів про адміністративні правопорушення. Про це повідомив керівник апарату КМДА Дмитро Загуменний.\n«Засідання комісії проводили 13 та 27 вересня в режимі відеоконференції. Було накладено адміністративних стягнень на загальну суму 364 тисячі 208 грн. До міського бюджету стягнуто коштів на 254 тисячі 932 грн», – зазначив Дмитро Загуменний.\nЗа його інформацією, основними видами розглянутих у вересні питань були адміністративні порушення:\nу сфері розміщення рекламних засобів у місті Києві;\nправил торгівлі пивом, алкогольними напоями і тютюновими виробами, зокрема, продаж цих виробів особам, що не досягли 18 років;\nправил тримання домашніх тварин та інші.


Насолоджуйтеся бабиним літом. Поки ще тепло : 12:09:2021 - kazatin.com\nНасолоджуйтеся бабиним літом. Поки ще тепло\n«Неділя ще даруватиме українцям синоптичну насолоду. Бо в більшості областей впродовж 12-го вересня градуси легко, не хекаючи, виберуться на максимальні +20+26 градусів.» – написала на своїй сторінці у фейсбуку синоптик Наталка Діденко.\nЗа словами пані Діденко рохи можуть набігти хмарки на південну частину та на Закарпаття, навіть ймовірні локальні дощики в цих локаціях. «Але загалом - все одно сонце, синє небо та білі хмарки будуть головними в цю неділю. Ну, й чорнобривці, айстри, зрозуміло)» – пише вона.\nА от з вівторка стане трохи прохолодніше.\n«Як, де, на скільки - не хочу поки про це говорити, коли кличе бабине літо.» – зауважила Наталка Діденко\nА от яку погоду на сьогодні прогнозують на сайті https://rp5.ua


Чемпіонів України в Китаї стане більше? Зірковий футболіст може шокувати переїздом - FootballHub\nЧемпіонів України в Китаї стане більше? Зірковий футболіст може шокувати переїздом\n19:41, 10 вересня 2020\nІнші варіанти наразі не розглядаються.\nТуринський Ювентус має намір під час цього трансферного вікна продати Дугласа Косту. Колишня зірка Шахтаря не входить у плани нового тренера Андреа Пірло, тож бразильцеві почали підшуковувати новий клуб.\nОднак італійський клуб поставив великий цінник на футболіста (40 млн євро). І жодна європейська команда не готова стільки заплатити за півзахисника. Причина, перш за все, у високому травматизмі гравця, який минулого сезону пропустив 17 матчів через різні травми.\nDouglas Costa, offerte da Cina ed Emirati Arabi: la scelta del brasiliano e la posizione della Juve https://t.co/hlCrTYweGo pic.twitter.com/80huI2TyqB\n— calciomercato.com (@cmdotcom) September 10, 2020\nПроте, як повідомляє Сalciomercato, Костою зацікавилися клуби з Китаю та Об’єднаних Арабських Еміратів, які готові заплатити за нього чималі гроші. Та сам футболіст у свої 29-років ще хоче грати в Європі і боротися за Лігу Чемпіонів. Контракт гравця з Ювентусом розрахований до 2022 року, і він не збирається його достроково розривати. Останнє слово за керівництвом туринців.\nКоста виступав у донецькому Шахтарі з 2010-го по 2015-ий рік. За цей час він п’ять разів ставав чемпіоном України, тричі вигравав Кубок і двічі Суперкубок України.\nНагадаємо, що в Китаї виступає інший ексгравець Шахтаря Алекс Тейшейра (Цзянсу Сунін) та колишній гравець Динамо Тамаш Кадар (Шаньдун Лунен).\nЧитайте також: Перші кадрові рішення Пірло. Клуб покидає один із основних гравців, а йому на заміну прийде зірка та Ексгравець Зорі гратиме із Чемпіоном Світу? Супертрансфер, який принесе гроші луганцям.


Зняття з розшуку Юри Єнакіївського свідчить про цілковитий провал ГПУ, - експерт\nВідповідальність за скасування розшуку соратника Януковича – олігарха Юрія Іванющенка, відомого під прізвиськом Юра Єнакіївський, лежить на нелюстрованих судах та непрофесійних прокурорах ГПУ. Саме вони створили взірець, за яким у подальшому, при розв'язанні аналогічних справ проти чиновників режиму Януковича, дозволить їм уникати відповідальності.\nПро це в ефірі інформаційно-аналітичної програми «Погляд на тиждень» (щонеділі о 21.00) на телеканалі ZIK заявив експерт «Реанімаційного пакету реформ» Ярослав Юрчишин.\n«Це випадок свідчить про цілковитий провал Генпрокуратури, оскільки вона була обвинувачем у справі Іванющенка. Через цей прецедент ми можемо найближчим часом мати серію подібних «розморожень», скасувань санкцій у справах проти одіозних чиновників Януковича. Це – наслідок дворічної бездіяльності, непрофесійності ГПУ як сторони, що формувала обвинувачення», - наголосив Ярослав Юрчишин.\nНа переконання експерта, відповідальність за скасування розшуку Юрія Іванющенка та санкції на доставку його під вартою до суду для обрання запобіжного заходу, мають порівну розділити Генпрокуратура та суд, які при вирішенні питань такого рівня цілком залежать він Президента Порошенка.\n«Якщо обвинувачення були би якісно упорядковані, то у судів не було би можливості їх розвалити. Утім, знімати відповідальність за випадок з Іванющенком з судів теж не слід, оскільки судова гілка влади наразі єдина, яку взагалі не торкнулась люстрація. Судді нині вставляють палиці в колеса новим антикорупційним структурам, зокрема, НАБУ та спеціальній антикорупційній прокуратурі, часто фіксуються випадки, коли судді повідомляють фігурантам справ дані з кримінальних проваджень, інформують про дії правоохоронців. Однак, суди і прокуратура досі залежні від Президента, а він не хоче нічого міняти у цих гілках влади», - констатував Ярослав Юрчишин.


Регулятори росту Плюс, Україна\nІснування багатьох культур і рослин дає людству щорічний багатий урожай. Завдяки йому ми не голодуємо і маємо широкий вибір різної продукції, яку вживаємо в свій раціон. Вирощування культур процес не з легких, він вимагає багато часу, людської праці та уваги. Навіть якщо Ви максимально ретельно будете стежити за ростом і станом тих чи інших рослин, це не гарантує того, що Ви зможете вберегти їх від багатьох захворювань.\nЗвертаємо Вашу увагу на регулятори росту Плюс. Вони зможуть Вам допомогти зберегти свої рослини і насолодитися багатим урожаєм.\nЗа допомогою регуляторів росту Плюс, Ви на високому рівні захистите культуру від багатьох шкідників і подразників. Вона не буде перебувати під впливом негативних зовнішніх чинників і зможе здійснювати нормальний і швидкий ріст.\nРегулятор росту Плюс вплине ще й на якість Ваших культур, зробивши його максимально високим. Він створюється на природній основі, тому не несе ніякої загрози Вам або Вашому врожаю, він повністю безпечний.\nЯкщо Ви шукаєте регулятори росту Плюс, тоді Ви зможете їх придбати в нашій компанії «Седна-Агро». У нас Ви зможете побачити великий вибір різної продукції, серед якої гарантовано є те, що Вам необхідно.\nНа нашому сайті Ви зможете знайти більше цінної інформації про росту регулятори Плюс, про принцип їх дії і про правильне їх застосуванні. Якщо у Вас є питання, на які Ви ще не знайшли відповіді, тоді Ви зможете скористатися додатковою допомогою нашого фахівця. Він допоможе Вам визначитися з правильним вибором регулятора росту Плюс.


Із дитинства – у війну - Лента новостей Кропивницкого\nПерестало битися серце шанованої в Кропивницькому людини, ветерана Другої світової, визволительки міста від німецьких окупантів Марії Петрівни Майданюк. Її дитинство і юність припали на важкі часи захисту своєї країни від ворожої навали. Марія Майданюк щиро любила своє рідне місто і свою Новомиколаївку, завжди була активною, для всіх знаходила добре слово і в будь-який момент готова була прийти на допомогу.\nМіська рада міста Кропивницького та її виконавчий комітет глибоко сумують з приводу важкої для міста втрати та висловлюють щире співчуття усім близьким та рідним покійної.\n– Здавалося б, що тут складного, приклеїв листівку й пішов, – згадувала Марія Петрівна. – Але це була дуже ризикована справа. Німці в перші ж дні окупації, щоб навіяти страх, розстріляли десять тисяч місцевих жителів, ввели комендантську годину. Після шостої години вечора ходити вже не можна було нікому, окрім поліцаїв і фашистів. Усіх інших, хто потрапляв до їхніх рук, відправляли в жандармерію. Німці поставили три шибениці на базарній площі (на цьому місці зараз знаходиться спортивна дитячо-юнацька школа олімпійського резерву “Надія”), і якби нас упіймали, то повісили б. Ось за таких обставин ми ті листівки й наклеювали на паркани, стовпи, стіни крамниць. Також ходили на залізничну станцію, де рахували вагони в потягах для повідомлень у ліс про кількість живої сили й техніки, яку німці відправляли на фронт. Одного разу нам вдалося звільнити чотирьох військовополонених. Ми, дівчата з групи, познайомилися з одним поліцаєм, який стояв на чатах на вишці концтабору в дворі колишнього Будинку офіцерів, що на вулиці Шевченка. Носили йому самогонку та їжу, а взамін випросили чотирьох військовополонених (з концтабору щодня вивозили по дві сотні мертвих і напівмертвих в’язнів). Казали йому: “Тобі ж усе одно, що з ними буде, віддай нам кількох військовополонених! Того чекає мати, того – наречена, іншого – сестра...” Умовили-таки, взяли із собою чотирьох чоловіків, що могли ходити, привели до мого брата, а потім переодягли й відправили в Чорний ліс – у партизанський загін…


Допомога дитячій лікарні - ВІККА\n9 Жовтня 2012, 13:41\nДобробут лікарень, наявність необхідного сучасного обладнання та кваліфікованих лікарів сьогодні – запорука здорового майбутнього завтра. Це усвідомлюють благодійники із фонду «Лицем до лиця». Днями вони побували в Черкаській міській дитячій лікарні. Приїхав туди з візитом і кандидат у народні депутати по 195-му виборчому округу Володимир Зубик. Із лікарями він обговорив проблеми медичного закладу, розповів про свої ініціативи та плани на майбутнє. А від благодійного фонду лікарі отримали сертифікати на таке необхідне для лікарні обладнання.\nВолодимир Борисенко, головний лікар Черкаської міської дитячої лікарні: «Реоенцефалограф потрібний для ранньої діагностики захворювань нервової системи. В нас є відділення дитяче на 30 ліжок. У перші дні народження дитини виникають різні патологічні стани, які потребують ранньої діагностики саме на цьому апараті».\nСвоєчасна діагностика вад нервової системи дає можливість їх виліковувати, принаймні, говорять лікарі, суттєво поліпшувати стан дітей. Сьогодні в дитячій лікарні є підготовлені фахівці-неврологи, які вміють працювати з новим обладнанням.\nІншому апарату, який лікарня отримала від благодійного фонду «Лицем до лиця», медики теж не менш раді.\nВолодимир Борисенко, головний лікар Черкаської міської дитячої лікарні: «Спірограф дозволить нам також вчасно визначати функції зовнішнього дихання, тобто визначати наявність патологічних станів при захворюванні органів дихання. Своєчасне обстеження дітей необхідне».\nЛюдмила Авраменко, заступник головного лікаря Черкаської міської дитячої лікарні: «Щодо спірографа – це була мрія нашого алерголога. Кількість дітей із бронхіальною астмою зростає, це світова тенденція. А вона без вчасної діагностики та лікування призводить до інвалідності в майбутньому».\nА із новим обладнанням лікарі можуть запобігти захворюванням, а тому врятувати дітей від інвалідності в майбутньому. Не менш важливо, що із появою нового устаткування батьки зможуть економити. Їм більше не доведеться робити дороговартісні обстеження у приватних клініках. Усе можна буде зробити тут, на базі міської лікарні.\nЛюдмила Авраменко, заступник головного лікаря Черкаської міської дитячої лікарні: «Ми порадилися із колегами, що нам найбільше необхідно. Ми щороку подаємо заявки на обладнання, але ж можливості нашого бюджету обмежені. Якраз ці два апарати нам необхідні. Дітей, які потребують обстеження, багато».\nВолодимир Зубик, кандидат у народні депутати України по виборчому округу № 195: «Діти – це продовження життя. Сьогоднішні діти – майбутні громадяни України. Від того, на якому все рівні тут, залежить те, який стержень буде в цілому в нашій країні».\nПоспілкувавшись із лікарями, кандидат у народні депутати вирішив подивитися, чим живе лікарня. Під час екскурсії він випадково потрапив у палату, де лежить тримісячна дівчинка. Через важку хворобу від неї відмовилися батьки. Як батько п’ятьох дітей, він не міг лишитися байдужим від побаченого. Контроль за лікуванням немовляти він пообіцяв взяти на себе.\nВолодимир Зубик, кандидат у народні депутати України по виборчому округу № 195: «Дивлячись на оцих маленьких, скривджених, як оця маленька дівчинка… Ну, як можна повз просто пройти та не допомогти. За кордоном допомагають тваринам, хіба можемо проходити повз, ми що – не люди? Це – наш святий обов’язок!».\nГоловна » Новини на ВІККА » Політичні новини » Допомога дитячій лікарні


safariauto.co.jp Відгуки | - чи є цей сайт законним або фішинговим\nчи є safariauto.co.jp законним чи афера?\nМи збираємо дані з більш ніж 40 джерел, щоб визначити Рейтинг Довіри. Ми ще не зібрали всю необхідну інформацію про safariauto.co.jp. Будь-ласка, оновіть сторінку через 5 хвилин скориставшись посиланням нижче. Приносимо наші вибачення за незручності.\nЧому safariauto.co.jp має середній чи хороший рейтинг довіри?\nНаш алгоритм дав огляд safariauto.co.jp відносно високої оцінки. Ми оцінили цей рейтинг за даними, які ми могли зібрати про сайт в Інтернеті, наприклад, країну, де розміщено веб-сайт, якщо використовується сертифікат SSL, а також відгуки, знайдені на інших веб-сайтах.\nРешта цієї сторінки показує всі дані, які ми змогли знайти, які можуть допомогти вам переглянути safariauto.co.jp, щоб визначити, чи це надійний веб-сайт або шахрайство.\nФакти про safariauto.co.jp ( що це? )\nJapan: 80% / Australia: 20%\nЗвіт про перегляд safariauto.co.jp запитувався 12 разів.\n3віт safariauto.co.jp останнього оновлення опубліковано 30-01-2019. Якщо ви хочете оновити цифри, скористайтеся посиланням "Оновити дані" нижче.


Обраний президент США Джо Байден і обрана віцепрезидент Камала Гарріс (перша в історії США темношкіра жінка-віцепрезидент) склали присягу — з цього моменту вони офіційно приступили до виконання своїх обовʼязків.\nЧерез пандемію та нещодавній штурм Капітолія інавгурація проходила в нових умовах — на заході було приблизно 100 осіб, скасували традиційний урочистий парад і відмовились від балу.\nПопередній президент країни Дональд Трамп захід демонстративно не відвідав. Уперше за 152 роки очільник Білого дому пропустив інавгурацію свого наступника. Трамп вилетів вранці 20 січня з Білого дому до Флориди, у свій маєток в Мар-а-Лаго.\nЗазначимо, що Байден дуже давно в політиці — вже 51 рік. Президентом він став із третьої спроби — у 1988 та 2008 роках він не пройшов на партійних праймеріз. В адміністрації президента Барака Обами він був віцепрезидентом.\nЗараз його команда озвучила пріоритетні плани — спочатку внутрішня політика, а до важливих міжнародних проблем повернуться трохи згодом.\nГоловним викликом для Байдена стане протидія поширенню коронавірусу у США. Одним із перших кроків стане запровадження маскового режиму на всій території країни та під час міжнародних поїздок. Також він планує повернути членство Штатів у Всесвітній організації охорони здоровʼя.\nТакож Байден обіцяє відмовитися від будівництва стіни на кордоні з Мексикою, яку прагнув збудувати Трамп для захисту від мігрантів.\nЩодо міжнародної політики, Байден обіцяє одразу ж звернутися до союзників США і запевнивнити їх у підтримці та в тому, що вони можуть покластися на Штати.\nПлани щодо України\nБайден у розмовах із лідерами Британії та Франції заявив про готовність спільно вирішувати конфлікт в Україні.\n«Як президент я проясню Кремлю, що вони мусять закінчити свою агресію та окупацію України. Адміністрація Байдена — Гарріс гарантує, що Україна отримає необхідну економічну та військову підтримку, зокрема летальну зброю. Водночас закликаю Україну проводити важливі реформи, які є життєво необхідними для її успіху», — заявляв Байден.\nВіцепрезидент Гарріс неодноразово обіцяла підтримувати Україну і посилити співпрацю між державами, щоб розбудувати Збройні сили та покращити боротьбу з корупцією:\n«На відміну від чинного мешканця Білого дому [про це вона заявила ще у 2019 році, коли президентом був Трамп], я б постійно протистояла Путіну і захищала демократичні цінності, права людини та міжнародне право».\nТрамп програє Пальчевському: українські меми про вибори у США (фото)


Про наших читачів, або Таємниця старої світлини\n1957 рік, Київ, першотравнева демонстрація йде Хрещатиком. У перших рядах від Печерського району – дуже гарні дівчата в українських костюмах. Це студентки київського інституту легкої промисловості, юні й веселі, заквітчані у віночки та яскраві стрічки. Одна зі студенток - красуня на ім’я Ольга особливо привертає увагу фотографів, що знімають демонстрацію. Правда, вона цього не помічає. А через кілька днів у кількох місцях Києва, зокрема при вході до універмагу «Україна», з величезних плакатів (зараз би назвали бікбордів) городянам посміхалася Оля. Довгий час плакати з усміхненим обличчям Олі прикрашали столицю України.\nРік 2020-й. Тільки зараз абсолютно випадково ми дізнаємося, що наша шановна пані Ольга, що все життя є читачкою бібліотеки №14 ( вул. Полякова, 5 Шевченківський р-н), була колись рекламним обличчям великого міста. Ніколи вона не обмовилася про свою юність. Завадила скромність. Та не тільки бібліотека не знала цікаві факти з життя своєї читачки. Її донька також навіть не здогадувалася про маму - фотомодель 50-х. Добре, що ця світлина з далеких п’ятдесятих збереглася.\nДочка пані Ольги - наша улюблена читачка і голова читацької ради Людмила Олександрівна Гармаш. Мама передала їй любов до українського слова і української культури. Удвох вони із задоволенням читають твори наших вітчизняних авторів та слідкують за появою нових імен в українському літературному саду. Пані Людмила не просто читає в нашій бібліотеці, вона пише чудові вірші і є активною учасницею всіх наших бібліотечних подій. А ще вона любить робити подарунки бібліотеці і бібліотекарям. Близько 100 найновіших книги сучасних українських письменників подарувала Людмила Олександрівна бібліотеці.\nОт і вчора ми отримали від неї та її подруги з Києва і доброго друга бібліотеки Вікторії Бієнко три книги талановитої сучасної письменниці Марини Гримич – «Клавка», «Second life» та «Падре Балтазар на прізвисько Тойво». Ми дуже вдячні і пані Людмилі, і пані Вікторії за чудовий подарунок. Адже наші читачі дуже цікавляться творчістю Марини Гримич. І про подаровані книги ми поговоримо у наступному дописі.\nМи іноді навіть не уявляємо, які незвичайні люди наші читачі, які у них цікаві життєві історії, що вражають. І дуже добре, що бібліотекарів будуть завжди чекати подібні відкриття. Нам залишається лише пишатися своїми читачами!\nОпубліковано БібліоОстрів о 12:06 Немає коментарів:\nСяючої вам посмішки!\n«Люблю зубних лікарів за їх любов до мистецтва, за широкий горизонт, за ідейну терпимість. Люблю, грішна людина, дзижчання бормашини- цієї бідної земної сестри аероплана…» - чи багато знайдеться людей, хто настільки закоханий у стоматологів? Мабуть, не дуже, окрім Осипа Мандельштама, бо це його слова. Але, якщо розібратися, то ми і справді маємо любити стоматологів, бо від них залежить і наша привабливість, і наша якість життя. 25 липня у нас є нагода подякувати зубному лікарю за його старання.\nЗокрема, зубному техніку, бо у цей день весь світ відзначає його неофіційне свято. Це порівняно молоде свято виникло на початку 2000-х років. Так співпало, що переважно саме в цей день багато молодих фахівців, після закінчення медичних навчальних закладів, коледжів та багатомісячної ординатури заступають на своє перше офіційне робоче місце в якості повноправного дипломованого фахівця.\nНа даний момент зубний технік - окрема професія в сучасній стоматології.\nН,а відміну від стоматологів, зубний технік дуже рідко зустрічається з пацієнтами, тому що ця професія переважно є чисто технічна. Її нерідко порівнюють з професіями годинникаря або ювеліра. Приміром, у Німеччині, за даними проекту DilovaMova.com, зубні техніки вже віднесені не до медпрацівників, а до фахівців точної механіки, і зустріч з пацієнтом у цілому їм необхідна лише для більш точної корекції замовлення.\nУ своїй роботі вони використовують знання, досягнення та напрацювання в галузі хімії, фізики, математики, анатомії, комп’ютерного 3-D моделювання і навіть слюсарну і фрезерну справу та мистецтво гравіювання.\nКажуть, що зубні лікарі – люди веселі і винахідливі, вміють не тільки робити зуби здоровими та красивими. Деякі навіть книги пишуть.\nЗовсім недавно наш читач привіз зі Львова і подарував бібліотеці чудову книгу« Як я став Заблоцьким. Пригоди стоматолога у червонім метелику». Її автор – львівський лікар – стоматолог Ярослав Заблоцький, що має мережу клінік по Україні. Як він розповідає, книга з’явилася випадково. Спочатку певний час Ярослав друкував невеликі оповідання з життя своїх лікарів та пацієнтів на Фейсбук. Виявилося, що ці оповіді знайшли багато шанувальників, які вимагали все нових і нових розповідей, а потім запропонували зібрати все в одну книгу.\nВони і назву придумали, і запропонували назвати опубліковані розповіді пригодами. Так з’явилася книга « Як я став Заблоцьким. Пригоди стоматолога у червонім метелику». Сам автор вважає, що його книга менше всього розповідає про роботу лікарів. Він вважає, що це роздуми над тим, чому нам всім так мало вдається, хоча для досягнень ніяких перепон немає. Але ті, хто вже познайомилися з книгою, дещо іншої думки. Вони вважають, що таку книгу слід обов’язково покласти у кожній клініці, щоб люди розуміли, як лікують зуби, як їх вставляють і взагалі, як роблять нашу посмішку білосніжною і чарівною.\n156 оповідань про роботу стоматологічної клініки доведуть нам, що навіть у найсерйозніших випадках, пов’язаних з хворобами зубів, талановитий зубний технік зможе зробити вас впевненим у собі. У книзі є чому повчитися, є над чим посміхнутися і є над чим задуматися.\nБібліотека – філія №14 (Шевченківський р-н, вул. Полякова,5) приєднується до привітань на адресу таких чудових лікарів і бажає їм вагомих професійних успіхів. Бібліотекарі впевнені, що зможуть допомогти своїм читачам подолати хвилювання перед зустріччю з тим, хто зробить їх неперевершеними.\nОпубліковано БібліоОстрів о 10:57 Немає коментарів:\nПро літню відпустку на морі, чорного кота, смачну каву і таємниці забутих речей...\n«Історія, котра сталося зі мною цього літа була настільки неймовірною, що я і сама вже не була впевнена, чи відбувалося це зі мною насправді… Усе змішалось цього літа, усе переплуталось»,- такими словами починається книга української письменниці Марини Смагіної «Кімната».\nРазом з молодою авторкою ми потрапимо з вами у літню спеку, у відпустку біля моря. Адже опинимося, шановний читачу, на півдні України у місті Степовому. Головна героїня Яна приїхала сюди відпочити, зняла кімнату і, власне, з цього моменту і почалися цікаві таємничі події. Загалом Яна помітила, що місто чудне – і люди тут чудернацькі, і коти чорні і дивні, і кава тут не така, як усюди, з різними цікавими смаками. Кімната Яні дісталася не люксова, а благенька, завалена мотлохом і старими речами.\nНе думала головна героїня, що старий мотлох зіграє таку роль в її житті.\nКожна забута у кімнаті річ - це пам'ять про якісь події тих людей, хто тут жили. Яна взялася розгадати таємниці цих речей, і почалося…. І склався сюжет книги. Книга спокійна і зворушлива, реальність переплітається з містикою, сни з подіями звичайними. Записку з номером свого телефону Яні передає хлопець на ім’я Олє Лукойє, водія, що віз її, звуть просто і звично для нас – Лукрецій. А чорний кіт, який з’являється невідомо звідки і щезає так само непомітно?! З ним теж все не так просто. Одним словом, цікава у головної героїні виявилася літня відпустка.\nА ще книга про те, що у житті ніколи нічого не буває випадковим. Про те, що доля, як і раніше, сама вирішує, що для нас важливе, а що гідне забуття.\nЯкщо Ви збираєтесь у відпустку, поспішайте у бібліотеку №14 (Шевченківський р-н, вул. Полякова,5) і захопіть із собою книгу, що пахне морем і таємницями – «Кімнату» Марини Смагіної. На думку тих, хто її вже прочитав, книга пасує до літа, сонця, моря та тепла. Вона так і проситься з вами у відпустку. Для відпочинку - те що треба! Хто знає, якими пригодами буде наповнена Ваша літня відпустка…. Бажаємо, щоб вони були не менш захопливі!\nОпубліковано БібліоОстрів о 14:10 Немає коментарів:\nТуристичний маршрут у XIII століття\nЯкщо ви полюбляєте мандрувати і відкривати для себе різні країни та культуру інших народів, а паралельно ще й закохані в історію, то книга Вільгельма де Рубрука «»Подорож у східні країни» саме для вас. Найбільший географічний шедевр Середньовіччя чекає на вас у бібліотеці-філії №14 (Шевченківський р-н, вул. Полякова, 5).\nСкладений латинською мовою твір було вперше опубліковано в 1589 році.\nАвтор книги - фламандський монах – францисканець Вільгельм де Рубрук. У 1253—1255 роках за дорученням французького короля Луї IX він здійснив подорож до столиці Монгольської імперії Каракорума. Його головною метою було не тільки вивчення географічних і етнографічних відомостей далеких країн, але й спроба налагодити співробітництво з монгольським ханом. У дипломатичному відношенні подорож Рубрука не принесла французькому королю ніякої користі, оскільки як основу для співробітництва великий хан вимагав формального підпорядкування. Однак ця подорож надала унікальні знання про Центральну Азію.\nВеликі заслуги Рубрука для західноєвропейської географії . Він дав детальний опис степової зони східної Європи, першим виявив, що Волга впадає в Каспійське море і практично точно вказав його периметр. А до тих пір вважалося, що ріка впадає у Чорне море. Від Рубрука Європа дізналася про Казахстан та озеро Балхаш. Він розповів про сусідні з Монголією землі і народи.\nРубрук познайомив європейців з цікавими фактами про Китай, киргизів (Хакасія), урянхайців (тувинців) та інші народи. Разом з його книгою ви помандруєте Кримом, Причорномор’ям та Кавказом XIII століття.\nУ книжковому форматі цей твір видано вперше. Запевняємо вас, що книга надзвичайно цікава і читається дуже легко. Яскрава образна мова (чудовий переклад українською від Андрія Содомора), дивовижні історичні факти, опис культури і щоденного життя маловідомих нам народів, детальні описи природи створюють таке відчуття, ніби ми з вами й справді подорожуємо у часі і бачимо все власними очима.\nА які цікаві релігійні практики шаманів Монголії та буддійських монахів ви зустрінете на сторінках книги ! Додайте до цього й той факт, що автор « Подорожі у часі» особисто зустрічався з монгольськими правителями і залишив нам їх колоритні характеристики. І це не просто історична довідка, це враження дуже спостережливої людини, що непогано розумілася на людській психології.\nДо тексту додається невеликий словник, що розкриває значення стародавніх слів, і це не менш цікаво, ніж сам текст.\nПраця Вільгельма де Рубрука була високо оцінена сучасниками і нащадками. Відомий німецький географ кінця XIX століття О. Пешель назвав її «найбільшим географічним шедевром Середньовіччя». А бібліотека пропонує вам стати віртуальним туристом у далекі країни і давні часи. Подорож безкоштовна!\nВнутрішнє розслідування, внутрішня історія…\nПочаток липня. Літо у розпалі. Пекуче сонце, температура + 38 градусів, від спеки нікуди не заховаєшся. Важко дихати, серце відчувається як величезний орган, що займає всю грудну клітину. І це не дивно: уявіть собі, яке навантаження зараз витримує ваше серце – єдиний орган, який ніколи не відпочиває.\nБібліотека – філія №14 (Шевченківський р-н вул Полякова,5) може допомогти вам пережити і спеку, і серцеву слабкість. Читачеві треба просто звернутися до книги популярного німецького письменника Йоганнеса Гінріха фон Борстеля «Серце – найважливіший орган нашого тіла» із серії книг «Внутрішня історія». Ви можете цілком довіряти думкам Борстеля, адже він за фахом кардіолог і багато років працював лікарем швидкої допомоги. Його книга миттєво стала сенсацією, її перекладено на багато мов.\nКнига написана легкою і зрозумілою мовою, вона неймовірно захоплива. Автор розповідає маловідомі факти про найвідоміший орган – серце, його будову, хвороби і їх профілактику. Здається, немає такого «сердечного» питання, на яке Борстель би не відповів. Як попередити інфаркти і інсульти? Як підтримувати серце в тонусі? Від чого залежить робота серця і чому його називають «командним гравцем»? Як захистити серце від стресів та нервових подразнень? У тому числі, як допомогти серцю у спекотні літні дні? І, звичайно ж, як харчуватися, аби серце працювало як могутній мотор?\nНе думайте, що вас чекають тільки анатомічні описи та медичні терміни. Так, вони , звичайно, присутні - не забувайте, що письменник - колишній лікар швидкої. Він не жахає свого читача страшними серцевими хворобами, а просто наводить багато прикладів зі своєї практики, дає унікальні поради і розбавляє свою оповідь кумедними випадками з життя своїх пацієнтів та свого власного. Почитаєш і у самого виникає питання – а як, власне, справи у мого серця?\nКнига «Серце – найважливіший орган нашого тіла» дозволить кожному провести власне внутрішнє розслідування у справах свого організму. Прийшов час зайнятися власним здоров’ям! Книга готова допомогти нашим читачам і чекає у бібліотеці, де, до речі, досить прохолодно.\nОпубліковано БібліоОстрів о 13:18 Немає коментарів:\nЩоденник шоколадної фанатки\nДень п’ятий, 10 липня\nСьогодні день шоколадних цукерок. Обожнюю їх! Між іншим, перші цукерки було створено у 1839 році. До них почали додавати найрізноманітніші начинки. Але найпопулярнішою і до наших днів є ніжний крем із цілим лісовим горіхом. Асорті з цукерок були улюбленими ласощами європейського вищого світу. Вибагливі панянки ласували маленькими цукерочками, і виглядало це дуже елегантно.\nА читаємо захопливий детектив Марії Брікер «М’ятний шоколад». Читаємо, хвилюємось, переживаємо сюжет роману і заспокоюємо себе коробкою чудових шоколадних цукерок, наприклад, «Київ вечірній». Такий закручений сюжет! Актриса отримує сценарій майбутнього фільму від сценариста, що загинув. Причому закінчення сценарію їй читати не дозволяється… Чому?\nДень шостий, 11 липня, Всесвітній день шоколаду.\nКуплю всі види шоколаду, кілька коробок із цукерками і буду читати пречудовий роман Джоан Гарріс «Шоколад» - дивовижну розповідь про те, як вишуканий смак шоколаду змінив життя не тільки головних героїв роману, але й цілого містечка. Або давайте подивимось однойменний фільм за романом . А потім обов’язково пригощу своїх подруг їх улюбленими шоколадками. Адже, як і тисячі років тому, шоколад залишається для нас чимось більшим, ніж просто солодке частування.\nОпубліковано БібліоОстрів о 18:04 Немає коментарів:\nДень третій, 8 липня\nСьогодні править бал чорний шоколад, який виготовляють з тертого какао, масла какао, цукру і ванілі. Чорний шоколад – найкорисніший, він не впливає на фігуру і допомагає роботі серця і нервової системи. Какао-продуктів у ньому від 35 до 55 відсотків. А ще є чорний гіркий шоколад – 65-80% какао. Такий шоколад дуже підходить до розповіді про негаразди у коханні. Є і книга відповідна - “Шоколад із чилі” польської письменниці Йоганни Ягелло.\nІноді падають на плечі несподівані життєві труднощі, ніби тебе життя випробовує на міцність. Або ти випробовуєш на міцність кохання, як головна героїня книги учениця мистецького ліцею Лінка Барська. Її кохання як гіркий шоколад : і солодко-ніжне , і пекучо-гірке водночас. Але тим і цікаве. Воно не мусить завжди нагадувати молочний шоколад. Читаємо, їмо чорний шоколад і трохи сумуємо.\nДень четвертий, 9 липня.\nЩоб поліпшити дещо мінорний настрій дня минулого, розкриваємо книгу нашого улюбленця Мирослава Дочинця «Хліб і шоколад». Книга про велике кохання двох, яке не припиняється і в потойбіччі. Як завжди, Дочинець чомусь вчить. Цього разу нас, жінок, вмінню «створювати» своїх коханих чоловіків. Уявляєте, як це цікаво? А шоколад до цієї книги підходить білий – повноцінний представник шоколадної імперії. Він дійсно дуже білий, бо до нього додається сухе молоко і відсутнє какао терте. Він по-особливому ніжний і жіночний.\nОпубліковано БібліоОстрів о 11:03 Немає коментарів:


29 січня: Святого Гонората Арльського ~ Помісна Церква\n29 січня: Святого Гонората Арльського\n29.1.13 Життя Святих, місяцеслов-січень, персоналії\nСвятий Гонорат народився в Галлії в знатній сім'ї. Ще в юності він звернув свій погляд до християнства й переконав старшого брата Венанція разом з ним вести суворе та благочестиве життя. Брати щедро роздавали милостиню, приймали в себе жебраків і мандрівників. Під впливом читання «Житія преподобного Антонія Великого» вони вирішили залишити сім'ю й світ, щоб присвятити життя Христу в тиші пустелі. Святий старець на ім'я Капрасій став їхнім духовним батьком. Вони вирушили на Схід, щоб побачити святих отців, які перебували в пустелях Палестини і Єгипту. Однак по дорозі Венанцій помер, і святий Гонората повернувся в Галію.\nЗа порадою Леонтія, єпископа Фрежюс, він оселився разом із своїм духовним батьком на Лерінском острові (біля Канн), де було дуже багато змій. Віруючи в Господню обітницю ( Мк 16: 12.), Святий Гонорат звільнив Лерін від цього лиха однією лише силою молитви. Незабаром пустельний острів став одним із самих великих і славних чернечих центрів Заходу. Згодом звідси вийшли багато святих єпископів, таких як святитель Максим Рьєській († 455; пам'ять 27 листопада), святитель Іларій Арльскій († 449; пам'ять 5 травня), святитель Луп Труасський († 478; пам'ять 29 липня), святитель Евхерій Ліонський († 449; пам'ять 16 листопада), святитель Яків Тарентезскій († 429; пам'ять 6 січня), і богослови, такі як святий Вікентій (пам'ять 24 травня).\n426 року святий Гонорат був обраний єпископом Арля, митрополії в Південній Галлії, і незабаром зумів відновити порядок і благодійну діяльність в цій неспокійній єпархії. Відрікшись від усіх почестей і благ світу цього, єпископ продовжував жити як чернець, нічого не змінивши в подвижницької способі життя. Він був всім для всіх, являючи собою живий образ милосердя. Однак незабаром його сили вичерпалися, і він відійшов до Господа 16 січня 429 року, продовжуючи до самого кінця наставляти і утішати віруючих.


Новини Росії » Порошенко відвідав поранених міліціонерів у Львові\nЯнварь 28, 2020 5:11 дп Вы находитесь Здесь:Главная HOT NEWS Порошенко відвідав поранених міліціонерів у Львові\nОпубликовано admin 16.07.2015 в HOT NEWS, Події | 0 Комментариев\nПрезидент відвідав у Львові потерпілих під час вибухів правоохоронців.\nПрезидент України Петро Порошенко в середу ввечері завершив робочу поїздку до Закарпатської області, після чого попрямував до Львова, де відвідає потерпілих під час вибухів на двох дільничних пунктах правоохоронців.\n«Президент завершив робочу поїздку до Закарпатської області та поїхав до Львова, де відвідає потерпілих службовців Львівського міського управління ГУМВС у Львівській області», — йдеться в повідомленні, оприлюдненому на сайті глави держави.\nПізніше про поїздку у Львові написав президент на своїй сторінці в Facebook.\n«Не міг не приїхати до Львова. Подякував обом дільничним, пораненим внаслідок теракту. Це справа честі для правоохоронних органів. Маємо все зробити, щоб знайти та покарати тих, хто організував цей теракт, щоб у Львові і ніде більше в Україні не підривали бомби», — повідомив він.\nНе міг не приїхати до ЛьвоваПодякував обом дільничним, порареним внаслідок теракту.Це справа честі для правоохоронни…\nНагадаємо, у Львові вранці 14 липня з інтервалом у 20 хвилин пролунали вибухи біля двох відділків міліції. Двох правоохоронців було поранено — 24-річний співробітник правоохоронних органів у важкому стані був доправлений до лікарні, також потерпіла 31-річна інспектор, жінці відірвало ногу.\nПравий сектор заперечує причетність до вибухів у Львові\nМіністерство внутрішніх справ України пов’язує вибухи у Львові зі збройним конфліктом у Мукачевому.


Сайт фестивалю мистецтв - Бессарабський колорит » Ворничани\nВорничани – село, центром правління є сільська рада. Розташовані Ворничани за 10 км від районного центру – Хотин, 20 км – від залізничної станції Мамалига. Село налічує 600 мешканців.\nПерша згадка про Ворничани відноситься до XVII ст. В південній частині села на лівому березі Потоку розташоване поселення черняхівської культури (ІІ^ ст. н. е.). За 3 км на північний захід від села в урочищі Чотири корчми виявлено поселення заруби-нецької культури (II ст. до н.е.) та черняхівської культури (ІІ^ ст. н. е.).\nСело Ворничани завжди входило до складу с. Пашківців. За відомостями історич¬них джерел 1817 року, Ворничани належали „господину ворнику Димитракию из Мол-давии”. Ця вотчина займала 1030 ф землі. Від власника-ворника – пішла назва Ворничан.\nВ селі до цих пір є місце, де жив управляючий (економ) села і яке називається „Дво-\nрисько”. Колись там стояв високий кам’яний будинок під червоною черепицею. Двір був обсаджений вільхами, поруч були: великий став і сад. Свідком тих часів є стара груша, яка самотньо стоїть серед поля. Та ще стара криниця, в якій давно вже немає води. Ле¬генди розповідають, що старе село Ворнича-ни в давнину було ближче до с. Білівців. Але коли його спалили турки на початку XV! ст., то уцілілі жителі поселились на новому місці (теперішні Ворничани). При румунському пануванні село називалось Веки Кетум.\nІз „Кишинівських єпархіальних відо¬мостей” від ІІ пол. ХІХ ст. відомо про те, що жителі села сплачували великі податки: м’ясо, зерно, шкури, вовну, яйця, мед, пух, пір’я.\nЗаймались ворничанці землеробством і скотарством, чому сприяли природні умови: наявність родючих земель, м’який клімат. В давнину в с. Ворничанах було ба¬гато овець і кіз.\nСело має кілька урочищ: Попів горб, Вільха, Середній горб, Бізорня (колишнє провалля), Ями.\nНа навколишній території є багато місць, де сталися провали. Один з таких про¬валів знаходиться на досить високому місці. Тепер воно заросло очеретом.\nЄ в селі так звана Турецька криниця, вода з якої вважається найчистішою і най¬смачнішою. Криниця ця ніколи не пересихає.\nЗа переказами старожилів, с. Ворничани заселено представниками різних народів: українців, поляків, росіян, євреїв, циган. Дуже багато в селі прізвищ: польських – Думан-ські, Кваснєвські; російське – Заплатний. В 1886 році в селі було тільки 64 надільні двори.\nЗдавна село Ворничани спільно з Пашківцями входило до Данковецької волості Хотинського повіту Бессарабської області (з 1873 року – губернії).\nВ 1886 році селом володіли брати Маркус і Юхим Колпакчі. Їм належало 1032 деся¬тин землі і 98 десятин лісу, всього 1130 десятин. Селяни ж мали 512 десятин землі (на 64 господарства).\nПереважна більшість жителів Ворничан – люди православної віри. Відомості про найдавнішу дерев’яну церкву села не збереглись. Але про сучасну церкву свідчить гра¬мота від 11 липня 1907 року. Сама ж церква вступила в дію в 1909 році. Церква кам’яна, в Ім’я Пресвятої Богородиці.\nМешканці села Ворничан ніколи не мирилися з пануванням експлуататорів, що¬разу виступаючи за волю, за національне визволення. Особливо гнів народний про¬явився в період Хотинського повстання 1919 року, в якому ворничанці брали активну участь.\nПід час придушення повстання село зазнало великих збитків: багато будинків та сараїв було спалено загарбниками. Селяни скаржились, що під час пожежі згорів їх одяг, хліб, необмолочене збіжжя і просили владу відшкодувати збитки.\n22 роки румунської окупації – це найчорніша сторінка в історії Ворничан. Тотальна румунізація, жорстокі покарання, грабежі – ось чого зазнали жителі села. Проте потяг до знань, до освіти жив у думках ворничанців, в період румунського панування в селі існувала початкова школа з румунською мовою на¬вчання. В селі тоді (у 1930 році) проживало 775 чоло¬вік населення.\nМрія про волю, про справжнє людське життя завжди турбувала мешкан¬ців Ворничан. Тому, коли 28 червня 1940 року на Хотинщину прийшла Чер¬вона Армія, селяни цього села вітали її хлібом-сіллю, сподіваючись, що при¬йшла справжня свобода. Але її прихід ознаменував¬ся націоналізацією всього,\nщо нажили селяни важкою працею впродовж багатьох років. У селян відібрали землю, знаряддя праці, загнали у колгосп. Очолив його І. А. Думанський. За важкий труд у колгоспі селяни одержували „трудодні” (палички-відмітки).\nЩе більше горя принесла ворничанцям Велика Вітчизняна війна. Напад фашист¬ської Німеччини, вступ у село румунських окупантів привів до занепаду економіки села, до зменшення кількості жителів. В 1944 році на фронт було мобілізовано всіх чоловіків, 47 з яких не повернулися в село із поля бою.\nА тут після війни нові біди: епідемія висипного тифу, голодомор 1946-1947 ро¬ків. Багато ворничанців пішли з життя в ці роки. У жительки села Ольги Гаврилівни Черній померли три дочки, а згодом і чоловік. Люди втрачали розум, трапився навіть випадок канібалізму. Та владу це не турбувало. Вона будь-якою ціною намагалася ві¬дібрати від селян продукти харчування, прирікаючи дітей на вірну смерть. Був у селі випадок, коли „уповноважений” застрелив на очах у сина матір тільки за те, що та не віддала мисочку якоїсь поживи, що тримала для дітей.\nВ 1947 році в селі відкрилась початкова школа, якою завідувала М. Е. Хоменко (Митківська). З нею вчителем працювала Л. Д.Черній (Мартинюк).\nПочали працювати у Ворничанах фельдшерсько-акушерський пункт (зав. Г. Чусо-ва) та бібліотека.\nДеяке полегшення в житті селян настало в 70-ті роки, коли важка селянська праця стала оплачуватися краще від попередніх років. В 1973 році в селі було побудовано приміщення клубу і книгозбірні. Сумлінна праця колгоспників відзначалася урядови¬ми нагородами. Орденом Леніна було нагороджено Б. М. Думанського, орденом Трудо¬вого Червоного Прапора – Н. І. Шатковську, В. А. Какаразу.\nВ 1983 році в селі за сприяння В. П. Думанської, яка була депутатом обласної ради, збудовано типове приміщення магазину.\nУ Ворничанах з’явилась електрика, а з нею – телевізори, пральні машини. На подвір’ї у багатьох ворничанців з’явились автомашини, мотоцикли. Але перебуван¬ня колгоспників у спільному господарстві з данківчанами негативно позначилось на\nподальшій економіці села. Коли їх спільний колгосп розпався, то у виграші ви¬явились Данківці, де були зведені капітальні будів¬лі птахофабрики, олійні, тракторного стану, млина, посаджений плодовий сад.\nНині в селі Ворничани є ТзОВ „Світанок”. Еконо¬міка товариства ще слабка, через те, що частина земель пустує.\nВ 2002 році в селі ство¬рено кооператив і розпоча¬то газифікацію селянських жител.\nНа території села діє православна церква, побудована в 1910 році, два молитовні будинки ЄХБ і АСД. В 2007 році біля пам’ятника полеглим на війні землякам спору¬джено каплицю.\nЖителі села мають змогу відвідувати клуб, філію районної центразізованої біблі¬отечної системи.\nВорничанці гордяться своїми земляками, які чесною працею прославляють не тільки їх село, а й всю Україну. Один з них, випускник військового училища Військово-повітряних сил України, лейтенант Володимир Грицишин був запрошений на прийом випускників до президента України Л.Кучми у Маріїнський палац, де президент вру¬чив йому золоту медаль випускника коледжу.


Людський вектор. Населення України продовжить старіти / Новое Время\nЕкономіст, демограф і соціолог\n02 липня 2016, 18:31 1 коментувати\nІ концентруватися у великих містах. Перш за все — у столиці з її розвиненим ринком праці\nЗміна характеру демографічного розвитку практично всіх європейських країн у другій половині ХХ століття позначилася і на Україні. Мова про зниження народжуваності до рівня, нездатного забезпечити навіть просте відтворення населення, і про значне його старіння.\nА також про зменшення дитячої смертності та смертності від інфекційних захворювань, появу масштабної трудової міграції та значне зростання міграційного обміну населенням загалом.\nАле якщо в економічно розвинених країнах зниження народжуваності супроводжується зниженням смертності та збільшенням середньої тривалості життя, а міграційні процеси забезпечують збільшення загальної чисельності населення і хоча б частково компенсують зміни вікової структури населення, то в Україні склалася принципово інша ситуація. За півстоліття так і не вдалося досягти зростання тривалості життя, а трудова міграція продовжує вимивати з країни активних і діяльних людей, більшість з яких прагне назавжди залишитися у тих (головним чином західноєвропейських) країнах, де вдалося знайти роботу. А сальдо міграцій — хоча і позитивне, але недостатнє для компенсації перевищення смертності над народжуваністю. Та й події в Криму та Донбасі не додають оптимізму.\n42,8 млн осіб — така ймовірна чисельність населення України до 2030 року\nВиходячи з цього, можна констатувати не надто радісні демографічні перспективи: нас напевно чекає подальша депопуляція, населення старітиме та продовжить концентруватися у великих містах, що характерно для бідних країн. Перш за все — у столиці з її розвиненим ринком праці. Найімовірніше, загальна чисельність населення України до 2030 року становитиме 42,8 млн осіб, а якщо Крим повернути не вдасться — 40,4 млн.\nАле навряд чи кількісні параметри відіграватимуть вирішальну роль, на перший план вийдуть якісні характеристики населення: стан здоров'я, рівень освіти, креативність, творчість, здатність сприймати нові знання і розв'язувати нові завдання, мобільність, відповідальність, толерантність. Зміняться і вимоги до робочої сили: тепер доведеться вчитися не тільки на початку трудової діяльності, а постійно.\nЯкщо Україна нарешті доб'ється перелому в образі життя широких верств суспільства (йдеться про зниження зайнятості у небезпечних та шкідливих умовах, поліпшення якості довкілля та доступності медицини), знизиться смертність, особливо чоловіків працездатного віку. Всі передумови для цього є вже сьогодні. А це означає, що все більше людей доживатимуть до глибокої старості.\nЗгідно з прогнозом Інституту демографії та соціальних досліджень ім. Птухи Національної академії наук України, до 2030 року 13% жителів перейдуть 70‑річний рубіж, а на 100 осіб активного віку (20-64 роки) припадатиме 34 особи віком 65+ (серед жінок це співвідношення досягне 43). Зараз процес демографічного старіння трактується переважно негативно, враховуючи проблеми пенсійного забезпечення та системи соціальної допомоги. Але це об'єктивний процес розвитку цивілізації, досягнення чи не головної мрії людства — тотального довголіття, і саме так його і потрібно оцінювати.\nПодальша глобалізація, розширення найрізноманітніших зв'язків між країнами і континентами, формування численних промислових, наукових, аграрних, театральних та інших центрів сприятимуть підвищенню значимості й транснаціональних структур. Люди все частіше протягом життя стануть міняти не тільки село чи місто, але і країну проживання. Очікується етнічне і навіть расове змішання. Багато українців, у тому числі й освічених, з великим творчим потенціалом, попрямують на пошуки роботи до інших країн, повертаючись в Україну ззовні. І що швидше і краще буде розвиватися наша економіка, то привабливішою стане Україна для мігрантів. Чимало з них добре адаптуються до життя в нашій країні, але чимало хто створюватиме проблеми для місцевих громад і для держави в цілому. На жаль, уникнути цього не вдасться, отже, варто виробляти політичні рішення заздалегідь.\nУзагалі, міграційні процеси відіграють вирішальну роль у розподілі населення на території країни. Якщо різниця в умовах життя міських і сільських мешканців збережеться, населення продовжить концентруватися у великих містах, першою чергою в Києві, де легше отримати доступ до переваг сучасного життя. Відтак тут з'явиться більше житла і машин, зросте потреба у воді, електроенергії, утилізації відходів. І одночасно все більше сіл перетвориться на примари.\nСвітовий досвід доводить, що випереджальний розвиток мегаполісів не приносить щастя ні мешканцям, ні країні в цілому. Тому варто змінювати ситуацію вже зараз. Спочатку — взятися за дороги. До речі, розв'язання цього питання спростить і проблему зайнятості (як відомо, кожне робоче місце в будівництві вимагає 6-7 робочих місць у суміжних галузях). Це означає, що в найближчому майбутньому сільські жителі зможуть отримати доступ до якісної освіти та медичної допомоги, а ринки праці, замкнуті сьогодні в межах одного або максимум двох-трьох населених пунктів, стануть доступні мешканцям принаймні стокілометрового ареалу.\nУ перспективі люди, як це відбувається сьогодні в Європі та Північній Америці, зможуть досить комфортно жити в селах і невеликих містечках. У виграші залишаться всі: і населення, і території, позбавлені занепаду, і великі міста, і країна загалом.\nКолонку опубліковано в журналі Новое Время від 3 червня 2016 року в межах проекту "Україна і світ 2030". Републікування повної версії тексту заборонено\nПро формування української нації 1\nРозмови про головне 2\nЗа трудові заслуги. Яка пенсійна реформа потрібна Україні 0\nБезвіз і Донбас. Зцілення Європою 6


Ключ захисту програми 1С - Бібліотека користувача\nАвтор admin На читання 5 хв Переглядів 8 Опубліковано 22.12.2021\n1С підтримує роботу як з програмними, так і з апаратними ключами.\nРозберемося докладніше з кожним з цих видів:\nПрограмний ключ захисту 1С\nУмовно програмну ліцензію 1С можна поділити на 2 види:\nАпаратний ключ захисту 1С\nІснують 4 види апаратних ключів, кожен має відмітний колір і маркування:\nМенеджер ліцензій 1С\nВідповіді на типові запитання по ключам захисту 1С:\n№1. 1С не бачить ліцензії\n№2. Драйвер ключа захисту HASP встановлюється з помилкою.\n№3. Помилка: HASP not Found (-3), (Error 7), (H0007)\n№4. HASP Device Driver not installed (-100)\n1С, як і будь-яка інша програма, вимагає, щоб користувач використовував тільки ліцензійні версії. Для підтвердження того, що програма куплена офіційно використовують ліцензійні ключі 1С\nПрограмна ліцензія 1С — це файл, який зберігається на ПК і бере участь у запуску 1С. Якщо файл активований пін-кодом, то запуск 1С буде здійснений, в іншому випадку (якщо запуск здійснюється вперше) буде потрібно ввести ПІН, який знаходиться в комплекті поставки. Програмний ключ прив’язується до апаратної частини комп’ютера, тому періодично, при заміні комплектуючих комп’ютера, доводиться активувати ліцензію 1С повторно.\nОднокористувальницька ліцензія встановлюється на один ПК і дозволяє використовувати платформу 1С. При цьому варто відзначити, що кількість конфігурацій і інформаційних баз програмний ключ не обмежує.\nБагатокористувацька ліцензія встановлюється на сервер (1С: Підприємство, сервер терміналів, WEB-сервер). При зверненні 1С-клієнта до 1С-сервера програмне забезпечення сама відстежує кількість вільних ліцензій і дозволяє (або не дозволяє, якщо кількість ліцензій вичерпано) працювати з 1С. При цьому варто відзначити, що багато користувачів ліцензія до 50 користувачів може бути активована не тільки на сервері, як загальна, її можна активувати на 50 різних клієнтських комп’ютерах як 50 на одного користувача ліцензій. Але якщо хоча б одна ліцензія з комплекту багатокористувацької активована як одного користувача, то подальше використання ліцензій як «комплекту» вже неможливо.\nБільш надійним, але разом з тим, і більш дорогим способом захисту 1С є апаратні ключі. Апаратні ключі захисту (HASP-ключ) виглядають як флешка і відзначають 1С, як минулий ліцензування. В даному випадку, на відміну від програмної ліцензії, ПІН зберігається на HASP, а не в файлі на комп’ютері / сервері.\nКлюч для одного користувача (локальний). Ключ має синій колір і маркування H4 M1 ORGL8. Даний ключ поставляється разом з продуктами, у яких є ліцензія на один персональний комп’ютер.\nКлюч мережі. Ключ червоного кольору. HASP-ключ вставляється в один комп’ютер і видно всім комп’ютерам в мережі. Маркується як NETXX ORGL8 .., де ХХ — ця кількість ліцензій. Є різновиди на 5, 10, 20, 50, 100, 300, 500 ліцензій.\nСерверний ключ для 32-бітного сервера. Має фіолетовий колір і маркування ENSR8. Завжди поставляється разом з ліцензією на сервер.\nСерверний ключ для 64-бітного сервера. Має зелений колір і маркування EN8SA. Може працювати також і з 32-розрядними серверами.\n!!! Варто підкреслити, що фахівці 1С не рекомендують використання локального ключа і мережевого ключа на одній машині. При запуску 1С буде ідентифікований локальний ключ, а мережевий використовуватися не буде, при цьому всі інші користувачі мережі не зможуть «бачити» мережевий ключ і, як наслідок, не зможуть працювати в 1С.\nУ разі роботи з багатокористувацької ліцензією необхідно, щоб 1С знала про наявність такої ліцензії в мережі. За це відповідає Менеджер ліцензій 1С (Hasp License Manager). Менеджер ліцензій 1С є додатковим програмним забезпеченням (входить в комплект поставки), без якого розрахована на багато користувачів ліцензія не буде коректно працювати.\nУ разі використання апаратних ключів, якщо 1С не бачить ліцензій, в першу чергу необхідно упевнитися, що на HASP-ключі блимає індикатор. Це показник того, що пристрій визначено і драйвер HASP-ключа встановлено. Якщо лампочка не горить, спробуйте підключити ключ-флешку в інший порт USB, або зверніться до системного адміністратора, можливо у користувача не вистачає прав доступу для установки драйвера.\nТакож, в першу чергу переконайтеся, що до комп’ютера підключений ключ потрібної серії. пам’ятайте, що ключі можуть блокувати один одного.\nМожливо несумісні операційна система і драйвер ключа. Спробуйте завантажити новішу версію драйвера.\nФайли драйвера можуть бути заблоковані через те, що зайняті іншим процесом. Спробуйте перезавантажити комп’ютер і відразу після завантаження встановити драйвер. Або застосуєте консольную версію утиліти установки з параметрами командного рядка: hinstall -i -kp\nHASP в мережі працює по порту 475. Переконайтеся, що на комп’ютері з ключем, на комп’ютері з запущеним додатком і в мережі не блокується порт 475. Він може бути заблокований брандмауером або антивірусом.\nПоширена помилка Windows XP. Драйвер захисту завантажується повільніше, ніж сервер захисту з автозавантаження. Замість сервера захисту використовуйте Менеджер ліцензій LMSETUP, який встановлюється, увагу, як служби (Service) Windows!\nНа додаток скажімо, що при роботі з 1С можуть одночасно функціонувати два і більше менеджерів ліцензій, але для запобігання появи помилок кожному менеджеру має бути присвоєно своє унікальне ім’я. Для цього використовують файл nhsrv.ini, потрібно змінити значення параметра NHS_SERVERNAMES в секції NHS_SERVER. Більш того, необхідно повідомити ці імена кожної копії запущеної програми. Для цього використовують nethasp.ini: в параметрі NH_SERVER_ADDR вказують ip-адреси серверів, в параметрі NH_SERVER_NAME вказують їхні імена в тому ж порядку, в якому були вказані адреси.\nЗахист сервера будь-якої компанії рано чи пізно можуть


Боролися за життя 3 місяці: у Львові врятували хлопчика з мозковою комою – Львівська мануфактура новин\nБоролися за життя 3 місяці: у Львові врятували хлопчика з мозковою комою\n09 Червня, 16:42\nУ Західноукраїнському спеціалізованому дитячому медичному центрі, що у Львові, врятували 10-річного Лева, в якого був крововилив у мозок і мозкова кома. Про це повідомили у лікарні.\nЗа словами лікаря-анестезіолога Іванни Андрейчук, 10-річного киянина до львівської лікарні привезли ще початку війни у критичному стані. Спочатку його лікували у київській лікарні ОХМАТДИТ, де кілька днів він перебував на апараті ШВЛ, але коли почались обстріли столиці, родина прийняла рішення евакуюватись у Львів. У дорозі родина провела 27 годин. Важкий переїзд без кисневої підтримки та медичного супроводу, на думку медиків львівської лікарні і спричинив крововилив у мозок та мозкову кому.\nУ Лева на момент поступлення був високий рівень цукру (30 при нормі до 6,6), низьким рівнем гемоглобіну, низькою сатурацією (60), гострою нирковою недостатністю і анурією (повною відсутністю сечі).\n«Після додаткових обстежень виявили важку двобічну пневмонію, тромбоцитопенію, а після МРТ – ще й крововилив у паренхіму та шлуночки головного мозку. Це усе засвідчувало стан важкої поліорганної недостатності, можливою причиною якого був декомпенсований цукровий діабет», – каже лікарка.\nУ мозковій комі Лев пробув два тижні, потім ще два тижні провів у реанімаційному відділенні на апараті високопотокової оксигенотерапії. Загалом майже три місяці медики лікарні боролись за його здоров’я – проводили нирково-замісну терапію, корегували глікемію, надавали неврологічне лікування та реабілітацію.\nЗі слів Іванни Андрейчук, лікарям вдалось стабілізувати глікемію і вилікувати ниркову недостатність – наш маленький пацієнт уже не потребує гемодіалізу. Після тривалої реабілітації та лікування у невролога підліток став на ноги і почав ходити з підтримкою, повністю відновилась функція рук.\nМама Лева – Олена каже, що син майже відновився – він розмовляє і жартує, як і до хвороби. За її словами, тривалі проблеми із здоров’ям почались у сина після перенесеного ковіду – підвищився рівень цукру, з’явився ацидоз, відмовляли нирки.\nЗараз 10-річний Лев поїхав на реабілітацію у спеціалізовану клініку за кордоном.


Буковинський інтелектуальний календар СЕРПЕНЬ 2018\n1 серпня – 90 років від дня народження художника Григорія Васильовича Васягіна (1928 – 2005)\nВін народився в селі Малаївка, яке нині знаходиться в Татарстані. З дитинства мав хист до малювання, тому по закінченні початкової школи навчався в Казанському художньому училищі у важкі воєнні роки. Був здібним студентом, тому одразу по його закінченні, в 1948 році, поступив в Харківський державний художній інститут вдосконалювати свої знання в художньому мистецтві. Тут він навчався малярства в таких знаменитих художників-викладачів, як Сергій Бесєдін, Йосип Карась, Сергій Солодовнік, Єфрем Світличний, Григорій Томенко.\nПо закінченні вищої художньої школи, в 1954 році, Григорій Васягін приїхав в Чернівці ще досить молодим юнаком працювати в Чернівецьку організацію художників. Якраз на той момент на Буковину, в Товариство художників, було направлено ціле гроно молодих і талановитих художників. І звичайно, що всі вони були зачаровані горами, магією цього дивовижного краю та його людьми. Їздили на етюди, писали карпатські пейзажі і портрети…\nПрацював в галузі станкового малярства, портрету і пейзажу. Саме тут в 1961 році був прийнятий до Національної спілки художників України. Брав участь в республіканських виставках.\nТворча манера Васягіна-пейзажиста базується на пленерних засадах і активному використанні жовтого та зеленого кольорів; портретний живопис вирізняється точністю передачі зовнішньої подібності зі збереженням тонких психологічних характеристик. Основні роботи художника: «Весна в горах» (1957), «Дорога в Карпатах» (1960), «Думи мої, думи» (1964), Перевал Німчич» (1967), «В променях сонця» (1997).\nЙого роботи зберігаються у Чернівецькому художньому музеї, а також в музеях Харкова та Києва. Все життя прожив і творив в Чернівцях і саме тут мав персональну ювілейну виставку в 2003 році.\nОстанні роки життя були затьмарені важкою хворобою, проте його не залишали наодинці друзі-художники та опікувалися чернівецькі лікарі.\nТут же відійшов у вічність в 2005 році. Вже по його відході, в 2008 році, друзі - художники організували Персональну виставку в Чернівецькому художньому музеї з нагоди 80-річчя, де було представлено 55 робіт.\n5 серпня – 160 років від дня народження перекладача, педагога, культурного діяча\nСергія Ігнатійовича (Іларійовича) Шпойнаровського (1858-1909).\nВін народився в родині пароха із Драчинець Ігнатія Шпойнаровського. Батьки з дитинства навчали його грамоти, а він мав хист і працелюбство до науки. Тому, коли хлопчик рано залишився сиротою, то далі не тільки самотужки долав навчання, але й заробляв на шматок хліба уроками для дітей із заможних родин. А потім поступив до самої престижної на той час цісарсько-королівської державної гімназії (нині школа № 1 на вулиці Емінеску). А найвищу науку подався здобувати в Чернівецькому університеті, де вивчився на «професора української мови для середніх шкіл». На той час тут навчались знамениті студенти: Іван Франко, Лесь Мартович, Василь Сімович, Юліан Кобилянський, Мирон Кордуба. А викладали такі знакові для української науки та педагогіки імена як професор Ст.Смаль-Стоцький, О.Калужняцький та інші. Роки навчання залишили в нього назавжди глибокий пошанівок як до колег-студентів, так і до викладачів. Своє коротке життя він цілковито присвятив педагогіці і достойно продовжив подвижницьку справу своїх викладачів.\nСергій Іларійович був і залишається одним із перших достойних вчителів української мови на Буковині, який в досить складних і непростих умовах того часу надто багато праці та зусиль поклав все свідоме життя на виховання українців.\nВ гімназії, нині №5, за адресою вулиця Д.Загула, 8, в якій він працював всього два роки, впродовж 1891–1893 років, вперше почав «справжнє викладання справжньої української мови» в 1893 році. Тут він викладав рутенку, латину, каліграфію, всього 20 годин.\nЯк писав пізніше про вклад професора Шпойнаровського його колега Іларій Карбулицький в своїй ґрунтовній праці «Розвій народного шкільництва на Буковині»: «Іменованим професором для руської мови Сергій Шпойнаровський, гімназіальний суплент у Чернівцях» у 1893-94 н.р. в німецькомовній учительській семінарії працював в умовах, коли вперше були запроваджені пробні лекції в обох краєвих мовах – українській і румунській, а в усіх школах Буковини …з 1894-95 року так само по всіх школах – фонетичний правопис». Роботи свідомим педагогам було чимало. А ще й додаткові навантаження, так як мав таке солідне навантаження як Член екзаменаційної комісії до загальних народних і міських шкіл, класний керівник.\nДуже важливим на той момент стало те, що саме С.Шпойнаровський в 1891 році запровадив замість граматики Осадци граматику Огоновського, яка була доступна і зрозуміла учням. Чим значно посприяв піднесенню у процесі вивчення української мови. Ще й прилучився до створення шкільної бібліотеки « ...тепер за старанєм Шпойнаровського мають вони для свого вжитку багату руску бібліотеку гімназіальну, в котрій находять підмогу свого знання, підпору і пізнанню рідної мови».\nТа й сам професор Шпойнаровський, як тоді було прийнято казати, писав підручники для свої вихованців, які би були доступні і зрозумілі для науки. В 1896 році, у Львові, вийшла «Читанка руска для 2 кляси шкіл середніх» на 325 сторінок. А вже трохи пізніше, в 1900 році, підготував і видав у Чернівцях такий підручник «Руска читанка для 1 кляси шкіл середніх». Її перевидали з доповненнями в 1910 році. Туди були включені твори самих видатних українських письменників того часу, як от Т.Шевченка, І.Франка, Ю.Федьковича, М.Шашкевича, Б.Грінченка, С.Яричевського, Марка Вовчка та інших класиків, що й на сьогодні здається недосяжним. Також там були статті про окремих українських письменників, матеріали з історії, переклади окремих творів з інших літератур. Про їхню високу вартість вже тоді писала газета «Буковина», що «…читанки Шпойнаровського були не лише доказом великого поступу в тім напрямі у нас: вони представляються значно краще, ніж аналогічні підручники українських галицьких гімназій, що признавали і признають фахівці по нинішній день». Та власне за його читанками вчилися гімназисти Західної України. А ще він з професором Юліаном Кобилянським готували для українських вчителів такі фахові підручники як «Педагогіка» і «Дидактика».\nВпродовж усієї своєї педагогічної діяльності він був самим активним і діяльним членом освітніх товариств. Насамперед, входив до керівного складу, а також обирався головою товариства «Руська школа», а ще виконував функції секретаря і касира, і все однаково ретельно та без нарікань. Скільки то праці прийшлось тоді прикласти, аби можна було пізніше так оцінити: « Виділ товариства пильнував все з напруженням всіх свої сил, які лиш мав до розпорядимости, щоб здобувати чимраз ширше поле для української мови, цього найважнішого чинника в публічнім житті нашого народу, а передусім всіх старань, щоб нашій мові признано по можливості всі їй приналежні права горожанства в школі і в церкі…»\n1 вересня 1904 року багаторічними стараннями посла Миколи Василька до Австрійського парламенту було відкрито українську гімназію в Кіцмані, яка стала першою україномовною гімназією Буковини. Першим її директором аж до відходу у вічність був невтомний професор Сергій Шпойнаровський. його ж стараннями, за підтримки місцевої влади, для неї було збудоване окреме і досить розкішне, як на той час, приміщення (нині там знаходиться головний корпус аграрного технікуму). В цій гімназії «…вчили по-українському релігії, української мови, латини й математики». Це на той час, коли інші гімназії були німецькомовними. На його честь з 1993 року в Кіцманському районі засновано премію імені Сергія Шпойнаровського.\nІ навіть при такому навантаженні він знаходив час, аби познайомити німецькомовного читача саме з українською літературою. Насамперед йдеться про твори Тараса Шевченка і він був одним з перших, хто презентував європейському читачеві саме українську літературу. Він переклав і видав в Чернівцях поезії та поеми Кобзаря, серед яких «Кавказ», «Наймичка», «Гамалія», балада «Тополя». Переклади вийшли у Чернівцях під назвою «Schewtschenkos ausgewählte Gedichte» в 1904 і 1906 роках, також у збірці «Taras Schewtschenko — der grösste Dichter der Ukraine», яка була видана у Відні в 1914 році до ювілею поета. Ці видання і до сьогодні не оминають увагою перекладачі та автори монографій по перекладу. Особливо якщо йдеться про переклади творів Шевченка.\nВідійшов у вічність 29 вересня 1909 року і прожив дуже коротке життя – всього 51 рік. Спочиває на Руському кладовищі.\nЯк пише найретельніша дослідниця життя і педагогічної праці Сергія Шпойнаровського професор Надія Бабич: «Народ, який знає своїх віджилих Доброчинців, може розраховувати на світле майбутнє. Згадуймо, вивчаймо, примножуймо їхні справи, щоби не втратити себе».\nВдова пана директора – Ольга Шпойнаровська, мешкала на вулиці Українській, 48, тоді це була адреса Josefsgasse, 20. Це житловий будинок кінця ХІХ століття, внесений до реєстру пам’яток архітектури місцевого значення і сьогодні він називається «Дім з ластівками», так як в ньому збереглися фрески на стелях проїзду та сходової клітки, які зображують небо з ластівками та янголами.\n12 серпня – 195 років від дня народження громадського та культурного діяча,\nдиректора цісарсько-королівської І державної гімназії у Чернівцях\nШтефана Вольфа (Stefan Wolf ,1823 – 1898).\nПортрет Штефана Вольфа.\nХудожник Кнап Франц Ксаверій\nВін народився в Шьонштейні (Моравія, нині на території Чехії), де отримав початкову освіту. Вищу науку студіював Ольмюцькому університеті, де вивчав філософію, педагогіку, класичну філологію та юридичні та політичні науки. Працював в гімназіях Австро-Угорської імперії та у відомій віденській гімназії для дітей аристократів – Терезіанум.\nПроте на прохання самого цісаря Франца Йосифа І приїхав у Чернівці, аби підняти на високий рівень освіченість цього далекого закутка імперії. Він очолював цей самий престижний навчальний заклад міста того часу – цісарсько-королівську І державну гімназію у Чернівцях впродовж 1859-1887 років. Окрім того він викладав латину і навіть написав підручник з латинської мови, який декілька раз перевидавався. Як ретельний чоловік, написав монографію «Ретроспективна історія Чернівецької вищої гімназії за 1850-1872 роки». Під його редакцією друкувалися «Щорічники» гімназії і навчальні програми. Ці видання і дотепер не втратили своєї актуальності і за ними історики пишуть сторінки історії Чернівців. За час його праці гімназія стала зразковою на всій території Австро-Угорщини.\nЯк було прийнято на той час, всі освічені і небайдужі чернівчани завжди брали активну участь в житті міста. Штефан Вольф також, не зважаючи на серйозну працю вчителя та директора, знаходив час і на громадську працю. Він був активним членом міської ради та державної шкільної ради, популярного на той час «Загального Чернівецькького гімнастичного товариства», яке навіть очолював впродовж 1868 – 1870 років.\nБув членом крайової шкільної ради, де брав активну участь в обговоренні питань педагогіки та навчального процесу. За невтомну працю на ниві просвіти був нагороджений рицарським хрестом ордена Франца Йосифа.\nА ще він знаходив час для виховання своїх 5 дітей, яких дуже любив і до яких ставився з великою ніжністю. Штефан Вольф і деякі з його дітей проживали в затишному районі – так званому «Кварталі вілл». У віллі за адресою вулиця Федьковича, 38 мешкав з родиною Карл Вольф, директор цісарсько-королівської гімназії у Чернівцях, який замінив на цій посаді свого батька Стефана Вольфа.\nВідійшов у вічність шановний директор Штефан Вольф 27 лютого 1898 року в Чернівцях і спочиває на православному цвинтарі.\n28 серпня – 155 років від дня народження\nлексикографа, перекладача, педагога Володимира Фердинандовича Кміцикевича ( 1863 – 1942)\nНародився цей науковець у Польщі, тому немає докладніших даних про його дитячі та юнацькі роки. Викладав класичну філологію у гімназіях Галичини й Буковини. Один із засновників педагогічного товариства ім. Г. Сковороди в Чернівцях. В 1912 році у співавторстві уклав «Німецько-український словар», який присвятив Іванові Франкові та Ользі Кобилянській. Він є автором і упорядником «Грецько-українського словника», який вийшов в 1922-23 роках. Як було прийнято на той час у літературно-наукових колах, він займався і перекладами. З німецької мови переклав драму «Вільгельм Телль» Фрідріха Шиллера, яка була видана у Львові в 1887 році з передмовою Івана Франка. В 1903 році з латини переклав «Платонову оборону Сократа». Він також є автором ряду історико-літературних статей, особливо про Григорія Сковороду, яким він дуже захоплювався.\nВідійшов у вічність 29 липня 1942 року в Чернівцях, де й спочиває на православному цвинтарі.\n30 серпня – 90 років від дня народження відомої славістки, румунської літературознавиці-україністки, перекладачки, професора\nМагдалини Андріївни Ласло-Куцюк (Laszlo-Kuţiuk Mag¬¬dalena;. 1928 – 02. 09. 2010, Бухарест).\nВона народилась у місті Тімішоара (Румунія) в угорській родині. Навчалася в Клузькому, Бухарестському, Харківському університетах. Саме в Харкові вона досконало вивчила українську мову і назавжди захопилася творчістю Сковороди, Котляревського, Шевченка, Франка, Лесі Українки. Впродовж 1955—1983 років викладала українську літературу в Бухарестському університеті. Стала україністом, славістом, знавцем і популяризатором української літератури ХІХ—ХХ століть у Румунії і в Західній Європі. Вона підготувала антології з українських поезій, оповідання, університетський курс лекції з української літератури. Вона відома дослідниця української і румунської літератур, їхніх зв’язків і взаємовпливів.\nУ творчій особі і в прізвищі Магдалини Ласло-Куцюк поєднався румунський та український дух. А в прізвищі до свого румунського — Ласло — додала чоловікове Куцюк, бо судженим її став український поет, перекладач, громадський діяч, член-засновник Союзу українців у Румунії Кирило Куцюк-Кочинський. Історія ХХ століття дивним чином вплинула на їхнє життя і заслуговує на увагу.\nКирило Куцюк спочатку навчався у Дерманській духовній семінарії, а потім закінчив Львівську політехніку. У роки Другої світової війни перебирається з дружиною на Вінниччину, де служив у церкві. В 1944 році на території Румунії йому вдалося втекти з ешелону українських бранців, котрих везли на примусову працю до Німеччини. Оселився в Румунії і працював будівельником у Сучавському повіті. Від важкої праці та всього пережитого він важко захворів. Там зустрів жінку, котра була набагато молодшою від нього. Проте це не завадило їй відчути його неординарну особистість. Вона його виходила та стала його другою дружиною та натхненницею. І цією жінкою була молода і освічена Магдалена Ласло.\nВ 1959 році був арештований за політичні переконання і відбув п'ять років. І тут знову його підтримкою стала Магдалина, яка допомагала і підтримувала в усьому. Під час ув'язнення почав писати вірші. На той час дружина вже була професоркою україністики Бухарестського університету, письменницею та літературним критиком.\nМагдалина Андріївна володіла румунською, угорською, українською, російською, англійською, німецькою і французькою мовами; популяризувала українську літературу в Румунії та Західній Європі. За довгі роки наукової праці вона видала дуже значну кількість праць. Авторка розвідок з питань розвитку української класичної та сучасної літератури : «Шевченко в Румунії» (1961), «Дослідження українського фольклору в Румунії» (1965), «Румунсько-українські літературні взаємини ХІХ — початку ХХ ст.» (1972), «Питання української поетики» (1974), «Велика традиція. Українська класична література в порівняльному висвітленні» (1979), «Шукання форми: Нариси з української літератури XX століття» (1980), «Засади поетики» (1983). Праці « Вогонь і слово: Космогонічний міф на Україні» (1992) та « Боги світла і боги темряви» ( 1994), ) спрямовані на осмислення духовності української нації, її міфологічної свідомості та на своєрідність її переломлення у творах українських письменників різних часів.\n«Ключ до белетристики» (2000), «Творчість Шевченка на тлі його доби» (2002) та інших. У монографії «Exotica limitrofă: Stu¬¬dii comparate româno-ucrainene» («Сусідня екзотика: Порівняльні румунсько-українські студії», Бухарест, 1997) у широкому культурологічному розрізі розглянула у зіставленому аспекті малодосліджені або дискусійні питання української історії, фольклору і літератури.\nУ працях «Ключ до белетристики», «Ghid de auto¬¬cunoaştere: Elemente de socio¬nică» («Шлях до самопізнання: Елементи соціоніки»; обидві – Бухарест, 2000) Л.-К. продемонструвала ефективність різних раніше мало використовуваних щодо української літератури методів аналізу – герменевтики, психоаналітики, інтертекстуальні, соціонічні.\nУпорядкувала, написала передмови, примітки до виданих українською мовою «Антології української класичної поезії» (1970), видання «З книги життя: Антологія українського класичного оповідання» (1973). Вперше видала повне зібрання творів буковинських письменників Сильвестра Яричевського (1977–78), ) та «Сонети і ронделі Ореста Масикевича».\nЗа значний вклад в розвиток української літератури має високу Міжнародну відзнаку – Премію ім. І.Франка.\nВідійшла у вічність Магдалина Ласло-Куцюк 2 вересня 2010 року в Бухаресті де й спочиває.


Три технології, які роблять підвіску вашого автомобіля ідеальною - 1ca\nДодому Статті Три технології, які роблять підвіску вашого автомобіля ідеальною\nКращі сучасні системи підвісок машин\nВ автомобілі немає зайвих частин, все важливо, аж до самого невеликого і непотрібного на перший погляд болтика. Однак є в машинах одна система, яка рідко отримує належну увагу, але її правильна робота – це запорука нормальної керованості і щоденної безпеки. Ми говоримо про систему підвіски. Конструктори автомобілів знаходяться в перманентних пошуках її ідеальною налаштування і в процесі безперервного удосконалення конструкції. Ідеальне поєднання комфортної їзди та спортивної керованості річ дуже важко досяжна. Тим не менш сучасні технології дозволяють наблизитися до мрії і деякі з них непогано з цим справляються.\nПредставляємо вашій увазі три новинки в світі підвісок. Де використовуються, як з’явилися, у чому їх відмінності? Короткий огляд.\nМагнітні Амортизатори MagneRide\nМагнітні амортизатори заслужено завойовує все більшу популярність у світі. Власники Ferrari FF, Audi R8, деяких моделей Cadillac, BMW і інших моделей оцінили по достоїнству цю технологію, розроблену General Motors. Амортизатори працюють шляхом зміни прохідного електричного струму через магнитореологическую рідина (також відома під назвою феромагнітної рідини) за рахунок чого магнітні амортизатори здатні за частки секунд змінювати свої фізичні властивості, стає жорсткішим або м’якше, за рахунок зміни щільності знаходиться в них рідини під впливом електричних магнітів роботою яких керують спеціальні електронні датчики, сенсори і системи автомобіля. На виході водій отримує відмінну керованість під час динамічної їзди і м’якість на додачу з зручністю при звичайному русі по дорозі.\nСистема підвіски розійшлася по світу, але General Motors, будучи розробником не зупиняє робіт над проектом, постійно удосконалюючи його. Третє покоління магнітних амортизаторів тепер встановлюється на нові моделі Chevrolet Corvette, і як кажуть ці американські спорткари мають просто приголомшливі дані керованості. Завдяки внесеним змінам, рідина в новому поколінні демпфуючих елементів ще швидше переходить з рідкої консистенції до густий і навпаки. Раніше в роботі амортизаторів спостерігалася деяка затримка. Теперьпроблема вирішена. Наслідок? На швидкості в 100 км/год Stingray здатний підлаштуватися під кожен дюйм дорожнього полотна.\nДинамічна стабілізація підвіски Active Curve\nБудь мотоцикліст скаже вам, що завалювати байк в швидкісний поворот – це природна реакція, обумовлена фізикою рухомого двоколісного тіла. Ми ж додамо, нам хотілося б щоб і автомобілі так могли. Може, вже можуть! 2015 Mercedes-Benz S65 AMG Coupe обзавівся такою фантастичною системою.\nСуть роботи системи крену Mercedes-Benz проста і складна одночасно. За допомогою датчика бічного прискорення, поєднаного з передньої відеокамерою, S65 стежить за поворотами і в потрібний момент підключає свою пневмопідвіску нахиляючи кузов в бік апекса повороту (до вершини траєкторії повороту). Автомобіль проходить віраж стабільніше і без сильних кренів. Правда основною метою є не підвищення швидкості проходження вигину дороги, а, швидше, підвищення комфорту, так як пасажири відчувають менші бічні навантаження на швидкості. Можливо в майбутньому схожі технології з’являться і на бюджетних автомобілях.\nP. S. Ця ж система може відмінно підійти і для роботи на бездоріжжі. Розробки вже ведуться.\nМодель 2015 Audi RS 7 – це останній автомобіль «RS», який обзавівся амортизаторами з об’єднуючою їх гідравлічний системою. Audi називає її Dynamic Ride Control або скорочено DRC.\nУ той час як звичайні підвіски, щоб протистояти крену кузова використовують сталеві стабілізатори поперечної стійкості, хитра гідравлічна система на RS працює дещо інакше, перерозподіляючи рідина в амортизаторах на ту сторону автомобіля, де сконцентрована навантаження під час швидкісного маневру.\nСистема підвіски від Audi веде себе також розумно, як і дві попередні технології. При звичайній їзді на «цивільних» швидкостях DRC не вступає в роботу, забезпечуючи вільний хід колеса і плавний рух. Але варто підняти швидкість і увійти в швидкісний поворот поведінку автомобіля зміниться, м’якість пропаде і амортизатори адаптуються до нових умов забезпечуючи стійкість і зовсім іншу керованість.\nЦе все одно, що одночасно мати автомобіль зі стабілізатором поперечної стійкості і без нього залежно від ситуації.\nСучасні виробники, що створюють автомобіль з найкращим компромісом між продуктивністю і керованістю, використовують схожий варіант, але у кожного з них своя реалізація єдиної задачі. Гідравлічна система стабілізації не ідеальна, але на даному етапі вона підійшла ближче всіх до повноцінної активної підвісці.\nЩо сталося з підвіскою Bose?\nЩе в 2004 році Bose розкрив страшну таємницю за сімома печатками. З’ясувалося, що компанія таємно працювала над активною системою підвіски, увага, аж з 1980 року! За допомогою потужної електромагнітної амортизаторной стійки система Bose може миттєво вивісити або піджати одне з чотирьох коліс незалежно один від одного з метою утримання кузова в рівному положенні.\nРоботу технології Bose продемонстрував на прикладі «выгулки» Lexus LS400. На будь-яких швидкостях не проносився японський седан з тестового полігону, які б віражі не закладав, кузов залишався абсолютно непорушним. Також підвіска непогано справлялася з нерівностями. Здавалося, ось воно, початок нової ери з абсолютно новими можливостями. Компанія Bose пророкувала, що через кілька років система буде доступна на серійних автомобілях. Минуло більше десяти років. Де обіцяна активна підвіска?\nВиявляється, випробування досі ведуться, принаймні, в цьому намагаються переконати представники компанії. На резонне запитання журналіста одного із зарубіжних видань, чи побачимо ми магнітну підвіску в найближчі п’ять років, відповідь з фірми послідувала негайно:\n“Так. Поки нам доводиться працювати з автовиробником у розробці та налаштування підвіски, але технічно це можливо”.\nА поки магнітна підвіска від розробника Bose використовується в сидіннях деяких вантажівок для погашення зайвої вібрації замість пневматичної елемента і чекає свого зоряного часу.\nпопередня статтяЗакон про обовязкове білому кольорі таксі Московської області\nнаступна стаття5 незвичайних способів продовжити життя вашому автомобілю


Зарплати українців зростають найшвидше у Європі (Британська консалтингова група ECA підрахувала, що темпи зростання зарплат в Україні у 2013 році будуть найвищими в Європі)\nЗарплати українців зростають найшвидше у Європі\n14.11.2013 08:12 124\nБританська консалтингова група ECA підрахувала, що темпи зростання зарплат в Україні у 2013 році будуть найвищими в Європі.\nЗа основу брали плани зміни фонду зарплати у 316 компаніях із 64 країн світу. У нас номінальні доходи збільшаться на 8%, так само - в Китаї і Росії. Але з урахуванням низької інфляції ми виходимо на перше місце у Європі. На другому місці після нас - болгари і греки.\n«На помітне зростання впливає чимало факторів. В Україні криза пов'язана із зовнішніми проблемами, а в Європі - навпаки. Там вона більш затяжна », - пояснив президент Центру антикризових досліджень Ярослав Жаліло, повідомляють «Новости@Mail.Ru».\nДругий фактор - хороший споживчий попит, який забезпечує непогану динаміку зростання ВВП. По-третє, значну частку у зростанні зарплат становить оплата праці бюджетників: ця сфера, незважаючи на кризу, у нас непогано фінансується. Крім того, вітчизняна економіка виходить із тіні, і зарплати перестають платити у конверті.\nпопередня новина Місію Кокса-Кваснєвського продовжили до Вільнюського саміту наступна новина Президент доручив голові НБУ зменшити вартість кредитів


Пружини Деу Матіз — купити пружини — Оригінал і аналоги\nПружини Daewoo Matiz\nКращий вибір серед своєї категорії запчастин від нашого інтернет магазину - це пружини Деу Матіз! Висока якість виконання гарантує правильну роботу всього вузла на протязі всього терміну служби. А доступна ціна дозволить зробити ремонт вашого автомобіля більш економним, швидким і простим.\nПружини Деу Матіз: заміни своєчасно - керуй впевнено!\nКожна поставлена нами деталь - це запорука надійності всього автомобіля. Не виняток і пружини Деу Матіз, яку ви можете замовити прямо з цієї сторінки. Ми гарантуємо:\nПам’ятайте: тільки професійна установка забезпечить довговічність деталі, безпеку при управлінні, тривалий термін служби. І тоді пружини Деу Матіз від нашого інтернет магазину задовольнить навіть найвимогливіших до якості власників цієї моделі!\nПружина підвіски задньої 96316780-MAGNUM TEHNOLOGY (Poland)\nПружина підвіски передньої 96316749-Genuine\nПружина підвіски задньої 96323314-OEM (Korea)\nПружина колодок передніх 96316583-GM (Korea)


Seat вперше випустив робоплатформи для роботи на заводі - Новини - TCH.ua\nSeat вперше випустив робоплатформи для роботи на заводі (2 фото)\n12 лютого 08:01\nСамохідні візки транспортують деталі між цехами.\nКомпанія Seat вперше починає використовувати платформи-роботи для перевезення зовнішніх деталей автомобілів.\nУ Bosch розповіли, коли почнуть продавати безпілотники\nПро це повідомляє пресслужба Seat.\nУ листі зазначається, що на заводі автокомпанії у італійському місті Марторель почали використовувати електричні безпілотники, які обладнанні GPS та низкою інших функції для орієнтування на місцевості. Завдяки цьому вони повністю автономно доставляють деталі територією заводу.\nSeat передає, що наразі на підприємстві випущено всього вісім самохідних візків. Вони доповнили автопарк із 200 керованих платформ на заводах у Барселоні і Марторелі.\nДля перевезення вантажів безпілотники утворюють 25-метровий рухомий склад, який може перевозити вантаж максимальною вагою 10 тонн та долати відстань 3,5 км. Щодня кожен рухомий склад долає відстань до 240 км.\nGeneral Motors і Honda представили новий спільний безпілотник. Відео\nНаразі існують два маршрути між ковальним, пресовим та металевими цехами, які забезпечують поставки бокових частин та мобільних елементів. Завдяки такому нововведенню немає потреби, щоб вантажівки перевозили запчастини між цими цехами.\nТакож зазначається, що автоматизовані самохідні візки забезпечують ефективніші поставки запчастин, зменшуючи викиди CO2 на 1,5 тонни.\nНагадаємо, що в Америці машини-роботи почнуть доставляти продукти. Стартапу дозволили випустити на вулиці п'ять тисяч безпілотників.\n© За матеріалами SEAT.ua / ІВ