Причини нальоту на язиці у дорослих. Як позбутися від нальоту?\nОбкладений язик: чи варто бити на сполох?\nЗдорова людина бачить в дзеркалі блідо-рожевого язика з чітко визначеними сосочками. Вранці іноді на ньому з’являється легкий білуватий наліт і слабовиражений запах з рота. Такий стан вважається нормою, досить лише почистити мову при чищенні зубів або обполоснути ротову порожнину спеціальним ополіскувачем для рота. Також не страшний «кольорової» наліт у дитини після вживання лимонаду і деяких ягід, наприклад, чорниці. Через пігментів мову на деякий час забарвлюється в синій, зелений, жовтий або червоний колір.\nВарто прислухатися до свого організму в разі, якщо плівки спостерігаються протягом усього дня протягом тривалого проміжку часу. Постійний наліт на язику дорослих і маленьких дітей – сигнал про патологічний збої в організмі. В цьому випадку слід з’ясувати, чому з’явилася обложенность, і яка патологія ховається за цим симптомом.\nЛікування передбачає, перш за все, санацію ротової порожнини (усунення каріозних вогнищ, гігієнічну чистку, видалення зубних каменів). Якщо присутні коронки, пломби, ортодонтичні конструкції, лікар-стоматолог перевіряє їх цілісність і коректність установки. Стоматити, гінгівіти та інші інфекційно-запальні захворювання слизової передбачають проведення системної та місцевої лікарської терапії.\nВажливо! Якщо відчуття печіння, гіркоти мовою (наприклад, після їжі) вдруге, після усунення першопричини проблеми (лікування основного недуги) дискомфорт пройде самостійно.\nПрепарати, які допоможуть усунути неприємні відчуття на слизовій рота:\nякщо «винуватець» печіння стоматит, кандидоз, застосовують протигрибкові засоби з ністатином, клотримазолом;\nпри вірусної етіології пекущаяся мови (при герпесі) призначають ацикловір, Оксолінову, флореналевой мазь.\nСистемні засоби також чудово справляються з усуненням печіння на поверхні язика – Це Актовегін гель, масло обліпихи, ретинол (вітамін А). При дихальних порушеннях, супутніх глоситом, рекомендується приймати Гидрокортизон.\nЧим лікувати запалення, якщо мова йде про народні засоби? Відваром дубової кори (20 г сухої сировини поміщають в каструльку, заливають водою, відправляють на вогонь, кип’ятять, знімають з плити і наполягають). Готовий склад проціджують і полощуть рот двічі на день. Так, 20 г сухого шавлії запарюють 200 мл окропу, тримають 2-3 години в термосі або герметично закритій каструлі. Коли ліки настоїться, використовують його для полоскань (2 рази / день). Пом’якшити, заспокоїти запалену слизову мови допоможе сирно-сметанний компрес (1: 1) – його прикладають на 10-15 хвилин щодня безпосередньо до м’яза.\nЛікування пекущаяся мови комплексне: місцеве симптоматичне (консервативне, народне) + терапія основного захворювання, що зумовило дискомфорт\nВажливо! Народна терапія є симптоматичним доповненням до основного лікуванню ліками.\nНездорова обложенность – перша ознака захворювання, що виникає ще до початку характерних симптомів. Так ротова порожнина вже сигналізує про початок хвороби. У часто хворіючих дітей нерідко спостерігається обкладений язик, який означає зниження імунного захисту. За локалізацією патологічної плівки можна судити про поразку того чи іншого органу:\nкінчик язика – патологія кишечника (прямої кишки зокрема);\nпоздовжня смуга на середині мови – хвороби хребта;\nсередня частина – ураження слизової шлунка;\nправа сторона – патологія печінки;\nліва сторона – недуги селезінки;\nкорінь язика – запальні захворювання горла / носоглотки, шлунково-кишкового тракту.\nНеприємний вихідний з рота запах\nЧасто поява нальоту супроводжується неприємним запахом, що походить з рота. З’являється він в результаті активізації анаеробних бактерій, які заселяють ротову порожнину. В результаті їх життєдіяльності відбувається викид різних речовин, сірководню. Якщо бактерії активно розмножуються на слизовій тканини, запах посилюється. У медичних термінах неприємний запах називається галитоз.\nНайбільш часті фактори, які викликають появу галитоза:\nУ першому варіанті проблему вирішити нескладно. Потрібно більш ретельно очищати рот, зуби і язик. Коштів для цих цілей в торговій мережі багато.\nУ другому випадку без участі стоматолога ніяк не обійтися. Процес відвідування стоматолога не всім може подобатися. Іноді не тільки карієс є причиною, але, можливо, пародонтит.\nРідше, але можуть спровокувати появу галитоза:\nпорушення функцій нирок і жовчного міхура;\nв період споживання великої кількості ліків;\nу любителів голодних дієт.\nЩільність патологічної обкладенню вказує на ступінь розвитку захворювання. Так, в початковій стадії язик обкладений незначно, плівку легко очистити, пожувавши «Орбіт» або іншу жувальну гумку. Товсті плівки характерні для затяжних і уповільнених хронічних хвороб.\nЩільна плівка на мові характерна для хронічних закрепів, пов’язаних з атонією кишечника і запальними процесами в ньому.\nБіле / сіра пляма на корені язика може з’явитися при тривалому впливі на слизову товстого кишечника токсинів, що надходять з їжею.\nПлями на передній частині і бічних сторонах можуть сигналізувати про запальний процес в легенях або в нирках.\nСильний наліт і суха мова в поєднанні з температурою і інтоксикацією – ознака інфекційного захворювання.\nЯскраво-червоний язик з білими плівками (так званий «малиновий язик») – характерний симптом скарлатини.\nТовсті плівки і виражена вологість – типова картина при патології тонкого кишечника або серйозних ураженнях сечового міхура.\nСирний білуватий наліт – специфічний симптом дріжджового ураження слизової рота. При цьому осередкові плівки і ховаються під ними виразки поширюються і на слизову щік, ясен. При серйозному імунодефіцит і приєднання бактеріальної інфекції плівки поширюються на весь мову і набувають зеленуватого відтінку. Грибковий глосит може виникнути після прийому антибіотиків, кортикостероїдів та препаратів, що пригнічують імунітет.\nСірий колір – ознака важкого захворювання шлунка. Нерідко вказує на розвиток виразкової хвороби, особливо в поєднанні з шлунковими симптомами (хворобливістю в епігастрії, печія, нудотою / блюванням і т. Д.).\nСухий сірий мову – результат зневоднення організму. Часто спостерігається при високій гіпертермії (тривалому підвищенні температури вище 38ºС). При критичному зневодненні, що провокує ацидоз, мова стає майже чорним.\nВологий наліт сірого відтінку – ознака надлишку слизу в організмі.\nТемно-сірий / чорний колір характерний для важких епідемічних захворювань (холера і т. Д.) І хвороби Крона.\nНещільний, трохи жовтуватий наліт нерідко виявляється і у здорових людей в жарку погоду.\nЧервоний мову з гладким жовтим нальотом на кінчику змушує запідозрити розвиток виразки шлунка.\nЖовтий мову у дітей – привід припустити глистную інвазію.\nТовсті плівки інтенсивного забарвлення (помаранчевого нальоту) і специфічний запах сигналізують про холестазе (застої жовчі) при дискінезії жовчовивідних шляхів і про жовтяниці при гепатитах / цирозі / раку печінки.\nОбкладений білого кольору на кінчику язика і жовтого – на корені характерна для крупозної пневмонії.\nСпостерігається у курців: чим більше викурених за день сигарет, тим щільніше і темніше плівка на мові (від сірого до темно-коричневої).\nТакож може вказувати на хронічні легеневі захворювання (емфізема, туберкульоз, бронхоектази) і серйозні розлади з боку селезінки і шлунку.\nКоричнева обложенность – своєрідний «паспорт» хронічного алкоголіка.\nСинюшний наліт або, вірніше, синій / фіолетовий колір мови – дуже тривожна ознака. Такий стан виникає при застої крові в м’яких тканинах мови і свідчить про патологію з боку серця або судин в організмі.\nНаліт у кореня, схожий на розсип вапна, на тлі синюшного кольору язика говорить про захворювання крові.\nСиній, іноді багряного кольору мову нерідко відзначається при інсульті.\nГолубувата обложенность фіксується при дизентерії, тифі.\nЗапобігти появі печії в роті і горлі можна тільки, попередивши їх причину. Для цього достатньо повноцінно харчуватися, підвищувати імунітет (займатися спортом, гартувати організм і так далі), відмовитися від шкідливих звичок, приділяти достатньо часу гігієнічних процедур порожнини рота, своєчасно звертатися до фахівців при незначних симптомах, проходити профогляди, попереджати травмування слизової оболонки рота.\nНавіть невелике печіння мови має стати приводом для візиту до лікаря. Більшу частину захворювань можна швидко усунути без наслідків і запобігти їх перехід в хронічну форму, якщо звертати увагу на незначні симптоми.\nУ мене часто пече мову, до того ж постійно відчуваю гіркоту. За лікарям ходити ніколи. Чи можу я зробити щось сам?\nПривіт, Ігоре! Печіння і гіркий присмак можуть говорити про наявність порушень з боку травного тракту. Особливо, якщо у вас на мові є жовто-білий наліт, а також часто мучить печія і / або відрижка. Вам все-таки варто знайти час і звернутися до фахівця.\nУ мене печіння більше 3 місяців, горить небо, мова, рот чистий, але буває неприємний запах, ходила по лікарях, лікувалась мирамистином, люголем, пила місяць валер’янку, тимчасово пройшло, а тепер знову. Кандидоз що невиявлений, печії і відрижки немає. Куди ще йти, немає впевненості, що хтось знайде причину і вилікує.\nГалина, вам потрібно також спробувати виключити алергічні реакції, в тому числі і на матеріали, які є в порожнині рота – наприклад, металеві коронки. Зверніться до алерголога і стоматолога для очного огляду і діагностики.\nВітаю! Дуже Вас прошу, допоможіть! Більше року мучуся сильної сухістю в роті. У квітні цього року мені поставили діагноз ксеростомія (я тривалий час приймала нейролептики). Призначили електрофорез з йідом калію 10 сеансів. Минуло, але не надовго. Знову звернулася до відділення щелепно-лицьової хірургії (є в нашому місті). Лікар сказала, що допомогти нічим не може. Сухість стала проходити, але щовечора з’являється сильне печіння ясен. Слина в’язка, густа, якась липка, біла. Не знаю що робити. Може мені кудись з’їздити на консультацію ?! Якийсь глухий кут. Вже зневірилася.\nЗдравствуйте.У мене 3 місяці горить рот кіслотой.Обільное слюноотделеніе.Пролечіла Хелікобактер пілорі, п’ю препарати Разо, Урдокса, Ганатон, антидепресант Золофт.Ні чтого не помогает.Сільное печіння в рту.Сдавала аналіз на Кандидоз, відповідь хорошій.На ФГС рефлюкс езофогіт .Снялі протези, печіння НЕ проходіт.Помогіте ласка.\nЩо робити при виявленні нальоту на мові?\nВиявивши обкладений язик без будь-якої серйозної симптоматики, не слід впадати в паніку і терміново бігти до лікаря. Можливо, дана ситуація викликана вашим способом життя: курінням, прийомом жирної їжі, великою кількістю випитої кави / міцного чаю, вживанням їжі з фарбувальними компонентами. В цьому випадку необхідно кілька днів поспостерігати будинку і скорегувати харчування.\nСлід пам’ятати, що традиційна чистка зубів нездатна повністю усунути з’явилася обложенность. Малоефективні і мають тимчасовий ефект полоскання відварами лікарських трав (ромашкою, материнкою, подорожника, м’ятою і ін.). Щоб видалити плівки, слід використовувати спеціальні щітки з шорсткою поверхнею для чищення язика.\nЗвернення до медичного закладу доцільно при потемнінні патологічних плям, при їх ущільненні і поширенні.\nВикористання народних методів для лікування і профілактики\nВ якості профілактики, а також в лікувальних цілях народні методи дуже ефективні. Використовувати можна найпростіші і всім доступні лікарські рослини.\nНайпростіший спосіб – це полоскання ротової порожнини настоєм з лікарських трав. Підібрати компоненти не складе великих труднощів. Це можуть бути знамениті своїми протимікробними діями як шавлія, ромашка, так і звіробій. Для приготування розчину на 1 л окропу потрібно взяти всього по 1 чайній ложці подрібненої рослини. Коли настій охолоне, його слід процідити. Полоскати рот отриманою рідиною кілька разів в день. Після прийому їжі обов’язково полоскати рот і в проміжках.\nВикористовувати настій з дубової кори теж можна. Такий настій добре зміцнює ясна, але він відмінно виконує функції очищення. В даному випадку потрібно столова ложка з гіркою подрібненої кори на 1 л окропу. Настій має гіркий присмак. Готовий розчин можна розбавляти кип’яченою, але охолодженою водою.\nОбстеження, що виявляє причину виникнення обкладений язик\nЛікар-терапевт спочатку ретельно збере анамнез. Увага приділяється вже діагностованим захворюванням і скарг пацієнта. Зазвичай діагностика включає цілий комплекс інструментальних / лабораторний обстежень:\nзагальне клінічне дослідження крові (на запалення в організмі вказує лейкоцитоз, прискорене ШОЕ);\nдослідження на хелікобактер (при підозрі на виразкову хворобу шлунка);\nбіохімія (визначення функціональності печінки);\nпосів зіскрібка з ротової порожнини на флору і чутливість до антибіотиків;\nфіброгастродуоденоскопія (найбільш інформативне обстеження слизової, починаючи з стравоходу і закінчуючи дванадцятипалої кишкою);\nкопрограмма (при ознаках запалення кишечника).\nПечіння і свербіж в області мови – сигнал організму про початок патологічного процесу. Жінкам необхідно рекомендувати розпочинати своєчасне і повноцінне лікування для попередження всіляких ускладнень.\nЗ огляду на поліетіологічность глосалгії, лікування потрібно проводити після ретельного обстеження. Якщо у вас були неприємні відчуття в області мови, то можна поділитися методами лікування і загальним самопочуттям на той момент в формі коментарів нижче.\nЯк прибрати наліт на язиці?\nОсвіта хворих плям різного кольору і щільності на мові є симптомом патологічного стану організму. Самостійне усунення плівок – лише тимчасовий захід. Тільки кваліфікований і комплексне лікування захворювання, що спровокував появу обкладенню в роті, допоможе назавжди позбутися від нальоту на язиці.\nЛікування повинен призначати кваліфікований лікар відповідно до отриманих діагностичними даними. Самолікування може призвести до хронізації патологічного процесу і більш тривалого лікувального курсу. Подібний підхід абсолютно неприйнятний при постійній обкладений язик і інших супутніх хворобливих симптомах. Непроходящие, важко видаляються плівки нерідко вказують на серйозні органічні ушкодження.\nВизначимо причини, нестоматологіческого характеру, які можуть викликати виникнення такого симптому, як хворобливі відчуття у вигляді печіння або пощипування мови.\nДефіцитні явища в організмі . При нестачі певних речовин в організмі можуть виникати відчуття, що нагадують пощипування кінчика язика. Цей симптом часто супроводжується присмаком заліза в роті, або бажанням їсти крейду. Картина хвороби характерна для залізодефіцитної анемії, нестачі вітамінів (фолієвої кислоти), нестачі цинку.\nЗахворювання шлунково-кишкового тракту . При порушенні травлення одним із симптомів може бути печіння мови. Основним недугою, що викликає симптом є гастрит, при якому відбувається рефлюкс (викид соляної кислоти з шлунку в стравохід). При підвищеній кислотності хворий в першу чергу буде відчувати гіркоту в роті, поступово переходить в болючість язика, що виникає через дії кислоти на слизову. Подібна симптоматика актуальна для холециститу, який призводить до порушення виведення жовчі і міграції травного соку в стравохід. При отруєнні, одним із симптомів буде блювота – це також може стати причиною печії, як побічного явища після інтоксикації організму.\nОстеохондроз . Дистрофічні і дегенеративні процеси в хребті можуть приводити до оніміння мови і порушення мови. Остеохондроз – це головна підстава для появи печіння, що виникає через порушення кровотоку і пошкодження нервової прохідності. При шийному остеохондрозі часто порушується приплив крові до голови, після чого хворий може відчувати запаморочення, оніміння в шиї і навіть мовою.\nГормональні порушення . При порушенні продукції гормонів щитовидною залозою або залозами, можуть виникати деякі аномальні відчуття, в числі яких оніміння і печіння мови. Найчастіше симптом можуть відчути жінки в період клімаксу, коли організм стикається з гормональною перебудовою. Мають дану проблему не тільки дорослі, а й діти підліткового віку. Такі зміни в організмі супроводжуються підвищеним потовиділенням, збільшенням чутливості шкіри, висипаннями та ін.\nПсихічні розлади . У психіатричній практиці зустрічається таке явище, як парестезії – порушення відчуттів, що виникають на нервовому грунті або через загострення низки психічних порушень. Це відчуття печіння, оніміння, відчуття повзання мурашок в певному місці без явних фізіологічних причин. В окремих ситуаціях саме мова приймає на себе «удар», через що парестезії вражають його як речовий орган.\nГРЗ . Захворювання вірусної і бактерійної етіології, що викликають запалення слизової горла, можуть привести до виникнення дискомфортних відчуттів в ротовій порожнині. При ігноруванні симптомів фарингіту, інфекція може поширитися, вражаючи слизові ротової порожнини і нижніх дихальних шляхів. Застуда – це одне з найбільш поширених нестоматологіческіх захворювань, що викликають печіння мови.\nНазад Ефективне відбілювання зубів в домашніх умовах: найкращий спосіб очищення емалі без допомоги стоматолога\nДалее Лікування стоматиту у дорослих в домашніх умовах: швидкодіючі рецепт


SpaceX відправить на орбіту 4425 супутників для роздачі широкосмугового інтернету - SE "UKRKOSMOS"\nГоловна > Новини та Медіа > SpaceX відправить на орбіту 4425 супутників для роздачі широкосмугового інтернету\nSpaceX відправить на орбіту 4425 супутників для роздачі широкосмугового інтернету\nЗ кількох тисяч супутників, запущених в космос людиною з жовтня 1957 року (коли в космос відправився перший такий апарат, створений в СРСР і називався Супутник-1), за приблизними підрахунками в даний час знаходяться в робочому стані трохи більше 1400. Змінити ситуацію зголосився підприємець-мільярдер Ілон Маск, який обіцяє вивести на орбіту ще 4425.\nКомпанія SpaceX подала в американську Федеральну комісію з зв’язку заявку на запуск 4425 супутників більше, ніж в даний час обертається навколо Землі. Про це повідомляє Business Insider.\nСупутники, маса кожного з яких складе 386 кілограмів, планується розташувати на орбіті на висоті від 1150 до 1 275 кілометрів над Землею, що дасть їм можливість забезпечувати покриття еліптичної зони шириною в 2120 кілометрів.\nМета запуску супутникового угруповання, за словами представника компанії SpaceX, полягає в наданні послуг зв’язку користувачам по всьому світу.\nДля запуску угруповання в SpaceX намітили план, що складається з двох етапів.\nНа першому етапі компанія планує запустити на орбіту 1600 супутників, які будуть обертатися на орбіті на одній висоті.\nПотім компанія хоче запустити 2825 супутника на чотири різні за висотою орбіти.\nУ SpaceX заявили, що перші 800 супутників забезпечить покриття широкосмуговими послугами території США і міжнародного ринку.\nПісля того, як система буде повністю оптимізована, вона забезпечить користувачам можливість широкосмугового доступу на швидкості в 1 Гбіт сек при низькій затримці.\nКомпанія SpaceX лише однією з небагатьох компаній, які поставили перед собою завдання розгорнути послуги надання доступу до супутникового інтернету в найближчі кілька років Серед інших подібних компаній можна згадати, зокрема, OneWeb консорціум,створений за участю Airbus, Virgin Galactic і інших гравців з сектора телекомунікацій, а також компанію Boeing Co., яка розглядає можливість запуску на орбіту угруповання з більш ніж 1000 низькоорбітальних супутників. Крім того Boeing в партнерстві з компанією ViaSat виведуть на орбіту террабітних супутники для надання послуг зв’язку у віддалених регіонах.\nКрайній термін для початку надання послуг компанією OneWeb, встановлений регуляторними органами, 2019 рік, однак тимчасові рамкидля SpaceX і Boeing ширше.\nПлани по запуску супутникового широкосмугового інтернету і у компанії Samsung. Для цього гігант світу електроніки планує задіяти 4600 низькоорбітальних супутників.\nДо речі, SpaceX також належить патент на право експлуатації супутників, за допомогою яких вона планує надавати доступ в мережуінтернет жителям сільських і важкодоступних регіонів.


В Україні стартували весняно-польові роботи: вже підживлено 580 тисяч га озимих – Національний Промисловий Портал\nОновлено: 28.02.2017 - 12:33\nЗавдяки сприятливим погодним умовам в Україні стартували весняні польові роботи. Уже в 10 областях розпочато внесення поживних речовин: озимих культур на зерно підживлено на площі 579 тис. га (8% до прогнозу), озимого ріпаку – 96 тис. га (11%).\nНайбільше підживлено озимих зернових у Одеській – 241 тис. га (32%), Миколаївській – 111 тис. га (19%), Херсонській – 103 тис. га (19%) та Запорізькій – 69 тис. га (10%) областях.\nСтаном на сьогодні, сходи озимих зернових культур отримано на площі 6,8 млн га (95% до посіяних). З них в доброму та задовільному стані – 5,5 млн га (81%), у слабкому та зрідженому стані – 1,3 млн га (19%).\nСходи озимого ріпаку отримані на площі 860 тис. га (96% до посіяних). З них в доброму та задовільному стані – 689 тис. га (81%), в слабкому та зрідженому стані – 170 тис. га (19,8%).


ПРИРОДНО-МОРАЛЬНА ПРАВОВА ОСНОВА УКРАЇНСЬКОГО СУСПІЛЬСТВА – Четверта Хвиля\nГоловна > Світогляд > Моральна основа > ПРИРОДНО-МОРАЛЬНА ПРАВОВА ОСНОВА УКРАЇНСЬКОГО СУСПІЛЬСТВА\nОлександер Шокало 13.07.2018 07.09.2018 Моральна основа, Світогляд, Суспільство й Право, Україна\t0\n«Громадянське суспільство» чи «збірна особа народу»?\nПоняття «громадянське суспільство» витає в нашій суспільній атмосфері як інтелектуальна абстракція. Це нібито одна з наших національних мрій, яка, одначе, не має реальної природно-моральної правової й соціальної основи.\nТеоретично, правова й соціальна основа громадянського суспільства – рівність перед законом усіх громадян, незалежно від їхнього соціального статусу й статків, а також рівність громадян та інститутів держави. А насправді, в Україні тільки бідні відповідають перед законом, а багаті відповідають (звітують) перед владою, яка санкціонує їхнє пограбування суспільства й країни. Вище від природно-морально правових принципів і писаних законів у нашій країні стоять партійна доцільність, адміністративний авторитаризм і платний протекціонізм, тобто корупція як узаконене беззаконня (державний бандитизм). Корупція є суттю паразитарної «держави в державі» (Пантелеймон Куліш) з клептократично-плутократичним (злодійсько-багатійським) способом владарювання. То як же тоді, за теорією громадянського суспільства, громаді перебрати на себе частину управлінських повноважень і функцій влади? Для цього українським громадянам необхідно, не теоретично, а фактично, власною політичною волею й відвагою стати правочинними суб’єктами управління суспільством, аби самим розвивати суспільну свідомість і суспільний лад, а не бути безвольним знаряддям владних зверхників. Але передусім людям належить досягти особистої моральної зрілості й духовної збірності в суспільному єстві – в «збірній особі народу» (Пантелеймон Куліш), аби явити волею національного духу своє найвище природне право – гідно жити на питомій землі. Історіософ П. Куліш ґрунтує концепцію «української національности й духовної волі» на глибинному осягненні універсального, Всеєдиного космічно-природного принципу, який визначає і загальнолюдський моральний принцип життя: «…Народи живуть по закону Божому, по закону природи, і вся правительська мудрість тілько в тому і єсть, щоб сього закону не ламати, – скажемо лучче: щоб об сей закон не розбитись. Тим же то і наш мизерний, знівечений і незгідний нарід український має таке велике право на свою жизнь, як і найменша травинка на свою»; «Національна й соціальна динаміка підлягає такому ж незмінному законові, як і променистість речовини».\nМоральної зрілості й духовної збірності люди досягають у послідовній єдності своїх істинних думок, вольових дій і правдивих слів. Моральність виявляється в людях тоді, коли закінчуються балачки, заклики, й люди починають праведно діяти згідно зі своїми істинними думками й правдивими словами та природженими здібностями. Одвічний вселюдський принцип моральної зрілості людини, на противагу аморальним переконанням, святенницьким приписам, релігійно-ідеологічним догмам, природно ясний: людина повинна істинно думати, справедливо діяти й правдиво висловлювати свою суть. Звільнившись від неправди, облуди й пізнавши правду, людина свідомо обирає власний моральний життєвий шлях – шлях особистого й суспільного ладу. А найсправедливіший внутрішній суддя людини й людської спільноти на цьому шляху – совість як взаємність на моральній основі.\nДемократія як форма управління декларує максимум участі громадян у суспільному житті й державних справах. Це і є ідея громадянського суспільства, ідея прямої демократії – реальної демократії за участю. В минулому українці реалізували цю ідею в вічовій одностайності (нині це зветься правовим консенсусом), коли усвідомлено ухвалювали всі суспільні рішення за природно-моральним принципом волі.\nВоля – основоположний принцип-закон природно-звичаєвого права\nВ українському традиційному природно-звичаєвому праві воля – одвічний основоположний принцип, дієвий правовий чинник, який діє вже не одне тисячоліття й означений цим ясним правовим поняттям. Воля – основоположний принцип нашого питомого природно-звичаєвого права, в якому передбачено право, обов’язок і відповідальність людини. Саме відповідальність людини перед спільною волею владовує між собою її права та обов’язки, особисте й суспільне. Відповідальність – це найвищий вияв моральної зрілості людини й суспільства, дієвості всенародної волі. Волю приймає одностайним волевиявом усенародне віче – зібрання вітців, вільних господарів, очільників родин і родів. Віче приймає волю як результат ради – рішення (українське рада має спільну етимологію з латинським ratus – вирішене, затверджене). Тому рада стала синонімом віче. На віче-раді волю приймають усі й виконує кожен. До українського традиційного вічового права подібна тільки нинішня швейцарська правова система, в основі якої також – одностайність або консенсус в ухваленні суспільних рішень.\nВічова воля – це не проста сума висловленої волі приватних осіб на основі їхніх приватних інтересів, це сходження в одній точці волевиявлення громадян, фокусування спільної енергії, синергічне помноження у взаємодії їхніх спільних інтересів. Волю приймають усі й усі дотримуються цього принципу-закону та відповідають за його дотримання. Свідома одностайність через нерозривне поєднання в принципові волі права, обов’язку й відповідальності забезпечує суспільну злагоду, морально-духовно-соціальну цілісність етнічного єства. Воля становить основу суспільного договору й народного суверенітету.\nНині це одвічне природне право українців брати безпосередню участь у суспільних справах підмінено представницькою демократією, коли владарююча еліта через свої партії узурпувала природне право народу на прямий волевияв. А до цього нам ще імпортовано ліберальну демократію, яка розтліває суспільну мораль пріоритетністю особистих прав і свобод, що по суті є звільненням від основ природно-морального принципу волі – від обов’язків та відповідальності.\nВнутрішня моральна воля людини є мірилом її самостійної життєвої сили й рушієм життя. Коли свобода – це неприйняття людиною будь-яких обмежень, навіть моральних цінностей, то воля є виявом моральної зрілості людини й народу, показником сили особистого й національного духу. Свобода – лише форма вияву волі, а воля – суть сама в собі. Але форма може бути й позбавлена суті. Так свобода без моральності обертається наругою над моральною волею – стає сваволею. Аморальна людська істота своєю свободою-сваволею, вседозволеністю нехтує правами, обов’язками й відповідальністю людини. З проявом аморальної свободи сили без правди закінчується свобода правди без сили. І тільки внутрішня моральна воля забезпечує людині самостійну силу життя по правді. Моральна воля сильної духом людини спонукає до самостійного волевияву й інших людей. Людина, яка має моральне почуття обов’язку й відповідальності, робить справу свого життя не як може, а як належить це робити.\nМоральна воля й совість – дві всеперемагаючі сили людської моральності над аморалізмом нелюдства. Коли в людині діють моральна воля й совість, людина звільняється від неволі й усього несправедливого в житті. Саме завдяки совісті – моральній взаємності – люди самоорганізовуються в збірну цілісність народу й самовладовують свій питомий суспільний лад – національну державу.\n«Душа народу владовує державу» – в цій японській філософемі явлено досвід організації питомої держави за програмою душі народу силою національного духу. На засаді національного духу ґрунтує українську філософію держави й права Памфіл Юркевич: «…дух народу творить державу. Певна національність дається взнаки як потужна влада… …Національний дух є вищим законодавцем, який настановляє, що належить визнати правом і що треба відкинути. Право – явище національного духу. …Будь-яке право тільки тоді має силу, коли воно національне, бо національність є природне об’єднання взаємністю». Розглядаючи право як «явище національного духу, історичного характеру народу та одвічної ідеї правди», П. Юркевич обґрунтовує надзвичайно своєчасне й нині переконання, що «дух народу виявляється в його законах через моральність влади», а запозичені закони лише тоді працюють на суспільні інтереси, коли вписуються в контекст духовних і суспільно-політичних традицій нації.\nОблудність партійної демократії\nЧужа нам ліберальна демократія під прикриттям облудної риторики «прав і свобод» призводить до революцій і до захоплення влади фінансово-кримінальною верхівкою, яка заволодіває партіями й державною номенклатурою та через них маніпулює суспільством. Зрештою всяка революція – лише зміна владарюючих еліт. Завжди еліта забезпечує свою вигоду, а демос лишається при своїх незбутніх інтересах. Як зіронізував Володимир Маяковський: «Кому бублик, а кому дырка от бублика – это и есть демократическая республика». Демократія як влада партійної більшості забезпечує вигоду владним партіям, партноменклатурі, чиновникам, але не людям. За демократії над особистою волею людини тяжіє тиранія більшості, незалежно від того, як вона зветься – диктатура пролетаріату чи коаліція демократичних партій.\nБританський філософ і політик Джон Стюарт Мілль глибоко розкрив суть демократії: «Демократія не означає волі автоматично, бо демос, який керує, не є тим самим демосом, яким керують». Усе, що гнітить і знищує людську особистість, є деспотизмом. Дуже великою небезпекою для людини й народу є деспотизм безкультурної, безтямної більшості, а надто якщо нею керує злочинна політична сваволя. І досі в нашому суспільстві триває те, від чого застерігав Пантелеймон Куліш: «Біда, як велика сила деспотства та викличе велику силу рабства» й що ствердив Фрідріх Ніцше: «Бунт – геройство рабів».\nНа жаль, у нас мало громадян знають і розуміють це: через збайдужіння вони перестали сприймати правду, зате схильні вірити брехні – бо дивляться на світ через «облудні призми всяких партій» (Микола Гоголь). І доки люди віритимуть ошуканцям, доти ті й дурачитимуть їх, маніпулюватимуть заради власної вигоди.\n«У правді сила, а не в силі правда»\nАле недостатньо тільки знати правду. Необхідно жити по правді – діяти справедливо. Це провідний моральний принцип волі, дотриманням якого люди забезпечують взаємодію, взаємодопомогу в суспільстві. За принципом волі право має передувати силі, що ясно сформульовано в українській народній філософемі: «У правді сила, а не в силі правда».\nФактично, «громадянське суспільство» – це штучне поняття для ліберальної підміни духовно-природного феномену етнічного суспільства, що зветься народ, нація. Громадянин – позанаціональна сутність, що обмежує культурно-соціальну універсальність людини вузькою сферою держави та її політики. У громадянському суспільстві громадянин – це не людина як самостійна особистісна складова народу, нації з відповідною етнокультурною ідентичністю, а людина як пожиточний член держави з відповідною громадянською ідентичністю.\nПам’ятаєте ж у Володимира Маяковського: «Я – гражданин Советского Союза» і як логічний висновок: «Гвозди бы делать из этих людей – не было б крепче в мире гвоздей…». Поняття «граждане Советского Союза», «советский народ», «советские люди», якими означували політичну націю в «Советском Союзе», лишились як атавізми в пострадянських травматизованих соціальних спільнотах, що їх називають політичними націями. Квазітеоретичне поняття «політична нація» так само абсурдне, як і «громадянське суспільство», бо нація як «суцільний культурний організм» (Іван Франко) сама собою вже є політичним, самоврядним, державоорганізуючим чинником. А зловживає поняттям «політична нація» різноетнічна владна еліта, яка позиціонує себе як «український політичний клас».\nБудь-яке суспільство складається з громадян певної національності. Тому замість абстрактно-оманливого поняття «громадянське суспільство» застосовую конкретне природно-моральне правове поняття справедливе українське суспільство (з етнічним означенням за титульною українською нацією). Справедливе суспільство – це коли на морально-правових засадах взаємності й справедливості взаємодіють у спільних інтересах родина, виборні органи місцевого самоврядування й державної влади, громадський сектор, бізнес, тобто – людська особистість і «збірна особа народу».\nНаціональна держава й «держава в державі»\nА щодо самої держави, то вона може бути національною, наднаціональною й безнаціональною.\nНаведу проникливі висновки Памфіла Юркевича про основоположні принципи національного права, яке забезпечує єдність народу й основу національної держави: «…Коли ми організацією досягаємо єдності, то держава творить народ (римська республіка), коли любов’ю творимо організацію (грецька політея), то дух народу творить державу».\nНаціональну державу як систему суспільного саморозвитку породжує сам народ волею національного духу як свій справедливий суспільний лад із власного життєвого ресурсу й на основі природно-морального права.\nНаднаціональну державу – імперію й імперське суспільство формує владарюючий клас (політична еліта) своїми бюрократичними механізмами. Імперська ідеологія й колоніальна адміністрація клонує своє пожиточне громадянське суспільство й маніпулює його масовою свідомістю для підтримки своєї агресивної політики.\nБезнаціональна держава як антисистема визиску – це паразитарно-корупційне, злочинне формування, «держава в державі». А належні до державних бандитських угруповань не мають національних ознак, вони належать до винародовленого фінансового племені. Антилюдську, антикультурну суть «держави в державі» визначив український вчений-гуманітарій Володимир Державин: «Держава, багатша за своїх громадян, є ворожим культурі чинником».\nНаціональні держави самозасновуються на ґрунті національних культур, на засаді національного права. Імперії тримаються на колоніальній ідеології й загарбницькій політиці. Нинішні глобалістичні наднаціональні формування, що по суті є філіями глобальної фінансової імперії, тримаються на торгівлі й економічно-фінансових інтересах владарюючих груп. А їм прислуговують паразитарно-корупційні безнаціональні формування паразитарних держав у державах. Про «національні особливості» «української» «держави в державі» образно висловився перший Президент України Леонід Кравчук: «Ми, як вареники в макітрі. Прийшли вибори – макітру труснуло: ті, які були внизу – опинилися зверху, ті, які були зверху – опинилися внизу, та все одно усі в сметані». Отже, український варіант «держави в державі» – це «владна макітра», з якої не випадає жоден, хто туди потрапив.\nНашвидку прикрита ширмою «незалежності» Україна нидіє під паразитарним визиском «власної» «держави в державі», яка керується узаконеним беззаконням – державним бандитизмом. І досі українське суспільство перебуває під гнітом атавістичної імперської колоніальної ідеології й геополітики, що панують на пострадянському просторі. А над усім цим – глобальна транснаціональна павутина фінансової цивілізації, прикрита ліберальною ідеологією. Досі тут зберігається стара імперська політична антисистема з умовно національними економічними зонами, формально розділеними незалежницькими ширмами. Тими національними зонами жорстко керує об’єднана злочинною метою партійно-кримінальна кліка руками корумпованого чиновництва у власних інтересах, у свою чергу керована інтересами транснаціонального капіталу. Свого часу більшовицьке узаконене беззаконня породило організовану злочинність, яка стала існувати за своїми неписаними законами. Згодом більшовизм підім’яв під себе криміналітет, змусивши його співпрацювати з владою.\nПростежується певна циклічність у зміні форм владарювання паразитарних структур над людьми. Так колективно надбаний за 74 роки державного соціалізму всенародний капітал поділили й привласнили комсомольські активісти, внуки більшовиків-колективізаторів, а тепер провадять кримінальний перерозподіл награбованого. Компрадорсько-клептократично-плутократична влада заковтнула національні ресурси й спродує їх уроздріб і оптом. Необільшовики, намагаючись приховати свою кримінальну суть, називають себе олігархами. Але вони не успадкували родових статків, як справжні олігархи, а привласнили чуже багатство, пограбувавши суспільство. Тому ці новоявлені пани – типові злочинці-плутократи. Так на зміну державному соціалізмові прийшов державний бандитизм.\nПрикритий ширмою націонал-демократії необільшовицький тоталітаризм за суттю своєю нічим не відрізняється від старого більшовицького тоталітаризму. Жорстку тоталітарну антисистему, засновану більшовиками, замінила підготовлена в її надрах неототалітарно-ліберальна мутантна антисистема влади. Ця влада тільки називає себе «новою», а владарює по-старому – здійснює владні, а не управлінські функції. Бо як можна управляти суспільством і будувати незалежну державу, не маючи стратегічної системи управління культурно-соціально-економічним розвитком і відповідної національної державницької ідеології.\n«Нова» компрадорсько-клептократично-плутократична влада нібито відкинула всяку ідеологію й сповідує демократичні свободи, а насправді прикриває цим ідеологію фінансової вигоди й власні політично-майнові паразитарні інтереси та свою нездатність і небажання урядувати. Свобода в їхньому розумінні – передусім звільнення від обов’язків та відповідальності перед суспільством. Свободолюбні демократи упроваджують у життя керований зовні хаос, а у свідомість і підсвідомість людей через уседозволеність – латентну ідеологію неолібералізму. Неоліберальна вседозволеність нехтує морально-правовою основою національного суспільства й вивільняє руйнівні аморальні сили зла здегенерованих елементів. Неолібералізм – це передусім ненасильницьке й безкарне руйнування морально-правових основ справедливого суспільства через злочинну бездіяльність наділених владою. За пусті обіцянки й декларації ще нікого не притягнуто до відповідальності. Найгірше, що може статися – це народний осуд, але аморальні зверхники від цього не страждають, бо позбавлені совісті.\nВидатний російський публіцист Всеволод Никанорович Іванов у «Вогнях у тумані» подав проникливий аналіз більшовизму й породженого ним масового аморалізму: «Розшаліле серце більшовизму тішить затаєна громадянська війна… Для подолання революції потрібна була совість, а совісті якраз і не було».\nПісля більшовицького перевороту Україну також заполонила пошесть аморалізму. Світового визнання мислитель, академік Володимир Вернадський, повернувшись у 1918 році на батьківщину на запрошення гетьмана Павла Скоропадського для заснування Української академії наук, констатує в щоденнику, що Україні випав історичний шанс здобути волю й закріпити її у формі держави, але обмаль моральних людей і більшість українців бездіяльні: «Дивовижно, як люди, особливо урядовці-українці, балакають і нічого не роблять» (5. VII. 1918).\nІ нині в Україні виявилася подібна суспільна неспроможність. Український народ, перебуваючи під деморалізуючим гнітом беззаконня й зради владарями та посадовими особами національних інтересів, практично позбавлений політичної волі й не здійснює функції суспільного самоуправління. А ті, що уособлюють владу, ведуть приховану неоліберальну війну проти цього народу. Одержимі шаленою тягою до посад, до наживи, позбавлені морального стриму в задоволенні своїх особистих потреб та кланових інтересів і пов’язані круговою порукою чиновники різних рангів зарозуміло гадають, що від них залежить життя всіх інших. (Чиновницька посада визначає свідомість того, хто до неї прив’язаний). А насправді неототалітарна система використовує й їх як підручний матеріал для утвердження себе. Крім того, ліберальний неототалітаризм послуговується непрофесійністю, догідливістю, багатопартійним корпоративізмом, фаворитизмом, а віднедавна керується ще й помаранчево-революційною доцільністю. Тут замість моральних принципів діють аморальні переконання й неоліберальні догми. А на публіку видаються патріотичні гасла, патетичні заклики й заклинання, нарікання на «стару» владу й славослів’я «новій».\nУ цьому особливо прислужилася «новій» владі, як до цього – «старій», люмпенізована інтелігенція – здеморалізована, здегенерована інтелектуальна злидота, яка не зайнята у сфері духовного чи матеріального виробництва, але непогано заробляє собі спекуляцією на національній ідеї, на патріотизмі, на розпродажі природних і людських ресурсів України. Цілком відповідає нинішнім українським реаліям теза Магатми Ганді про запроданство індійської інтелігенції англійським колонізаторам: «Вирощена колонізаторами інтелігенція – ворог свого народу». Люмпен-інтелігентів використовують як оглашенних усі без винятку партії для проповідування своїх облудних догм, бо ті позвикали бути на видноті (а чи знають люди, скільки вже партій поміняли за гроші їхні «кумири»?). Саме через партійну люмпен-інтелігенцію влада провадить свою злочинну політику членування суспільства на сегменти і втягування його в безперервне громадянське протиборство з самим собою, аби відвернути від правдивого бачення причин суспільного безладу, від поступального руху до суспільного ладу.\nПолітичне шоу «помаранчева революція»\nПоказовий приклад – політичне шоу, офіційно назване «помаранчева революція», а в народі прозване «помаранчева дискотека». Цей масштабний політичний фарс підім’яв під себе протестні настрої народу, увів в оману суспільство. Що то за революція така й чия то революція в «незалежній демократичній державі»? Ми стали свідками, а дехто й мимовільними учасниками, оманливо-театралізованого вуличного політичного дійства. Майдановий психоз обернувся для особливо завзятих учасників-статистів глибоким постмайдановим розчаруванням аж до стресу. Якщо в усяких революцій є свої герої й свої жертви, то в «помаранчевої» герої – нинішня неоліберальна, непрофесійна влада, а жертва – українське суспільство. На майдані по суті нічого не відбулося, крім ритуалізованої «під революцію» передачі влади від одного маріонеткового клану іншому, що засвідчило перемогу однієї з двох зовнішніх фінансово-політичних сил, яким підлегла Україна. А в Україні зроблено підміну адміністративного авторитаризму («кучмізму»), революційним авторитаризмом «помаранчевих». Авторитаризм непрофесійності, керований помаранчево-революційною доцільністю, цинічно нехтує законом і авторитетом моралі. Психоз аморалізму й далі підступно поширює в суспільстві оглашенна люмпен-інтелігенція.\nПропаганда «нового» режиму навіює ілюзорність змін в Україні: «На майдані народилося українське громадянське суспільство», «З майдану почалася нова історія України». Ці облудні формулювання не мають нічого спільного з дійсним станом нашої суспільної свідомості й реальним життям країни. Вся ця суспільна самоомана нагадує події в Україні 1918 року, які в саркастично-сумному зображенні передав Павло Тичина: «На майдані коло церкви революція іде. – Хай чабан! – усі гукнули, – за отамана буде. …На майдані пил спадає. Замовкає річ… Вечір. Ніч…». Тоді з самоврядної сільської громади зробили несамовиту отару, й чабани-отамани повели її на громадянську бойню. В нинішню «революцію» переважна частина українського суспільства покладала на «помаранчеву» (чи на іншого кольору) власть таку саму надію, як радянське суспільство покладало надію на свою власть. Хіба це не рудимент «совковості»? Згадаймо, як маніпулювали масовою свідомістю радянських людей у серпні 1991, лякаючи їх «захопленням влади ГКЧП». Політичне шоу на Красной Прєснє вражало людей агресивністю, участю бронетранспортера й трьома жертвами (росіянин, українець і єврей), одразу посмертно удостоєних «Героя Росії». А ось Майдан Незалежності демонстрував «помаранчеву толерантність», бо тут застосовано іншу технологію – масову психотерапію «нових» політичних груп, на що наклалися також підсвідома масова апатія суспільства до дій влади й водночас співчуття українців одне одному.\nТепер народ критикує й зневажає «власть» не за те, що вона помаранчева чи ще якась, а за те, що вона – «власть» для самої себе, відсторонена від народу і цим виявляє себе як правонаступниця попередньої тоталітарної власті, що нехтує природно-моральними правовими принципами людської спільноти. Тому люди нарікають передусім самі на себе за недостатність громадянської волі, за втрату пильності й піддатливість партійній облуді. А тим часом на хвилі громадянського збурення партійні авантюристи, перетворивши всенародний майдан на партійний базар, нахапали собі задешево політичного капіталу. З партійного базару почався перерозподіл фінансового капіталу й іншої всенародної власності між супротивними владно-олігархічними кланами (все відбувається, як по писаному в Маркса). Але до українського суспільства й до української історії цей майдан-базар має лише той стосунок, що засвідчив факт тотального маніпулювання масовою свідомістю. Якщо й з цього історичного уроку ми не зробимо належних висновків, не розгледимо під партійною облудою правди, то шлях до справедливого суспільного ладу нам надовго буде перекритий.\nВражені пошестю паразитизму люди не бачать причини суспільного зла й визискують одне одного для задоволення особистих потреб, нехтуючи Всеєдиним моральним принципом. «Ми повинні працювати не для себе, а для Всеєдиного. Людство нинішньої доби збочило тільки через те, що уявило, наче треба працювати для себе, а не для Всеєдиного», – так ще в середині ХІХ століття Микола Гоголь просто й відверто розкрив першопричину марнотності захланного людського існування й застеріг своїх сучасників, нагадавши їм одвічну Істину. А вже на початку 20-х років ХХ століття одурманений більшовизмом Володимир Винниченко змушений був жорстко констатувати незворотне: «… Ми з вами так загубили образ Божий, що самі себе не впізнаємо». Нехтуючи природно-моральною основою, люди остаточно втрачають духовну перспективу життя.\nУ нинішній Україні захланність стала звичним явищем: одні приватизують природні ресурси, інші – партії й владу, ще інші – право на патріотизм і навіть на проповідування Істини, використовуючи таким способом людський ресурс у своїх особистих інтересах. Зиск став засобом і метою життя так званої еліти – корумпованої касти, яка узурпувала владу в Україні. Панівна каста, паразитуючи на єстві нації, виснажує її життєві сили й позбавляє перспективи саморозвитку. Конкуруючі групи (влада й т. з. опозиція) воюють між собою за володіння національними ресурсами, які дають можливість контролювати все суспільство, всю країну.\nТак звана українська опозиція – не альтернатива управління країною, а конкуренція у привласнені й володінні майном країни. Суть майнової конкуренції між кланами паразитарної еліти ще понад 400 років тому визначив найвидатніший мислитель в українській і польській культурах доби Відродження Станіслав Оріховський: «Моє» і «твоє» — два джерела всякої незгоди в суспільстві. Через них спочатку виникають суперечки та судові позови, які породжують ненависть. Із ненависті пізніше виростають заколоти, а після заколотів неминуче настає крах держави…». Тому так звана помаранчева революція – це старт конкурентів попередньої влади в подальшому пограбуванні й руйнації країни. Як і всяка революція, ця також лише замінила одну паразитарну еліту на другу.\nДля маніпулювання суспільною свідомістю паразити застосовують технології деструктивних культів, виводячи з рівноваги етнічну світоглядну систему. Втративши духовно-соціально-правові орієнтири, люди гублять упевненість у своєму нинішньому житті й перспективу майбутнього, марнують свої життєві сили. Усе це призводить до деформацій українського соціуму й цілого світу етнічної культури, зокрема до катастрофічного поглиблення демографічної кризи, руйнування духовного, психічного, фізичного здоров’я – до занепаду ресурсу життєвої сили народу.\nСтратегія саморозвитку людини й народу\nЛюдям передусім необхідно навчитися розрізняти проминущі потреби організму бути й безвічне прагнення душі жити (Костянтин Ушинський). Бо через надмірності люди гублять необхідне в житті. Саме в прагненні душі жити й виявляється індивідуальна життєва ідея-програма людини.\nЗбагнувши власну індивідуальну програму, ми усвідомлюємо свою природжену функцію в суспільному єстві й через причетність до цілого осягаємо спільну програму життя свого народу – національну ідею. Осягнути суть національної ідеї й спільні життєві інтереси свого народу багатьом заважають егоцентризм, гординя, зарозумілість, пиха, марнослав’я, заздрість, користолюбство, нехтування суспільним гараздом заради особистого блага. Цими користолюбними проминущими потребами керується передусім так звана еліта – дегенерати й призвідці розпаду націй і національних держав. Дегенерація еліти настає через те, що вона існує з потреб організму й не керується прагненням душі жити. Безвічним прагненням душі керуються духовні подвижники – генератори національного духу. Аби позбутися тієї моральної недуги, яка заважає людям досягти взаєморозуміння й жити у взаємності й взаємодопомозі, необхідно дотримуватися одвічного морального принципу мудрості духовного подвижництва: працювати й не шукати вигоди, породжувати й не привласнювати, досягати успіху і не вихвалятися, ставши великим, не панувати. Цього досягти непросто, але це – життєва необхідність. Цей принцип життя в істині, як і саму істину, неможливо вкласти комусь у голову. Цей індивідуальний принцип необхідно пропустити самому через серце – внутрішньо пережити в особистому досвіді й осягнути серцем, а потім волею духу передати розуму для здійснення. Такий шлях духовного подвижництва – шлях ладу, шлях життя в істині – справедливого життя.\nА для самоорганізації справедливого суспільства і його поступального саморозвитку необхідна стратегія, заснована на національній ідеї-програмі, яка забезпечить людям самореалізацію в чотирьох сферах життєдіяльності: родина, освіта, праця, життєвий простір. Суттю цієї стратегії є ідеологія забезпечення цілісності й самостійної сили українського народу на духовно-соціально-правових засадах самотворення справедливого суспільства й заснування ним питомого суспільного ладу – правової Української національної держави.\nГромадянське суспільство не забезпечить самоорганізації Української національної держави через свою ліберальну суть з абстрактною громадянською ідентичністю й потворною соціальною толерантністю. Питомий суспільний лад в Україні може забезпечити тільки неповторна «збірна особа народу» – справедливе суспільство, згуртоване на традиційній світоглядній морально-правовій основі з провідними чинниками національної ідеї, державницької ідеї та національної ідеології.\nУкраїнська національна ідея – життєва програма збірної душі українського народу; духовно-соціальна програма культурної самоорганізації, саморозвитку, самореалізації неповторної збірної особи народу моральною волею національного духу з власних первенів і з ресурсу самостійної життєвої сили на основі традиційного світогляду й духовно-господарського досвіду; основа суспільного ладу з духовно-соціально-правовими програмними орієнтирами національної ідеології. Кожен народ має свою життєву програму, яка формується з життєвих програм особистостей у його збірній душі в процесі його духовного народження як збірної особи. Аби набути належний ресурс самостійної життєвої сили для здійснення національної ідеї, народові необхідно мати свою природно-духовну основу – рідну землю й традиційний світогляд.\nУкраїнська державницька ідея – політико-правова основа реалізації нацією своєї духовно-соціальної програми у власному суспільному ладові – національній державі.\nУкраїнська національна ідеологія – світоглядна система традиційних ціннісних духовно-соціально-правових орієнтирів самовладованого життя українського суспільства на основі української національної ідеї та на правових засадах усенародної волі й вселюдського морального принципу; спрямовуюче осердя самоврядування народу в національній державі.\nНа засадах національної й державницької ідей та ідеології виробляється стратегія суспільного поступу, складовими якої є соціальний, економічний і політичний компоненти. Морально-правову основу справедливого суспільства, його культурного саморозвитку й національного державотворення становлять основоположні принципи взаємності й справедливості: «…Там, де нема взаємності й справедливості, там не може бути й суспільства; бо Земля і Небо, люди й боги поєднані поміж собою спільним ладом, згодою й справедливістю. …Без взаємності народ поділяється (за різними думками про справедливість) на багато партій, із яких кожна вважає свої тенденції законними, справедливими. Між тими партіями точиться постійна жорстока боротьба, яка в кінцевому наслідку призводить до падіння держави. Отже, взаємність, як і справедливість, становлять основу держави» (Памфіл Юркевич).\nСьогодні в Україні справедливе суспільство не є політичним пріоритетом, і влада не задіює суспільного потенціалу до управління державою. Але й потенціалу громади ще необхідно розкритися на основі національної ідеї-програми зі світоглядним орієнтиром національної ідеології й започаткувати новітню українську історію. Якщо політика в ідеальному сенсі – це мистецтво суспільного, державного самоуправління, то морально-правові засади справедливого суспільства – основа справедливої політики.\nУ справедливому суспільстві сам народ як свідома збірна особа володіє природним правом на владу. В Конституції України записано: «Носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування» (Ст. 5). Так має бути. Але поки що право українського народу узурпували політичні партії й державні органи, до яких належить лише близько 3% суспільства. Та й саме поняття «Український народ» знівельовано вже у преамбулі Конституції: «Верховна Рада України від імені Українського народу – громадяни України всіх національностей…» – з нього прибрано корінну, титульну націю українського суспільства. У Конституції СРСР аналогічною тезою декларували «радянський народ» – політичну націю як конгломерат усіх національностей, які проживали на території Радянського Союзу. Що ж відбувається в нинішній Україні? Самостійний народ намагається творити національну державу, чи несамостійна влада в задекларованій «суверенній і незалежній, демократичній, соціальній, правовій державі» проводить соціальний експеримент: формує пожиточне суспільство – безетнічну політичну націю під уніфікованою назвою «Український народ»? Заголовна теза Основного Закону задекларовує «Український народ» як етнополітичний конгломерат і одразу вилучає з політичного життя український народ як етнокультурну спільноту, титульну, корінну українську націю – базовий націєтворчий і державоутворюючий чинник. Отже, політичний чинник одразу починає превалювати над етнокультурним чинником. А механічно змішана політизована маса руйнує духовно-світоглядні засади культури збірної особи українського народу.\nКультура, право, політика\nКультура, за Григорієм Сковородою, – це «друге, духовне, народження» людини через осягнення нею «заповітного, священного в собі». Суть усіх національних культур єдина – це динамічна система й процес самоладування, саморозвитку, самореалізації етнічного світу моральною волею індивідуального духу особистості й національного духу збірної особи народу з власного духовного первеня й ресурсу самостійної життєвої сили на основі традиційного світогляду й духовно-господарського досвіду з духовно-соціально-правовими програмними орієнтирами національної ідеології.\nПозанаціональних культур не буває, бо культура – функція національного духу. Тільки на засаді національної культури можливий розвиток національної політики – системи забезпечення питомого суспільного ладу. Як переконливо ствердив український вчений-економіст і державний діяч Михайло Туган-Барановський: «…Політика ніколи не може бути вищою від рівня культури». Тож для підвищення рівня політики суспільству передусім необхідно подбати про належний рівень власного культурного саморозвитку й зрілості національного духу. Бо «…національний дух є вищим законодавцем, який настановляє, що належить визнати правом і що треба відкинути. Право – явище національного духу» (Памфіл Юркевич).\nСправедливе суспільство може збутися тільки завдяки власній культурній самореалізації та волі національного духу. На культурній основі відбувається самоорганізація громад, місцеве самоврядування, які стають показниками суспільної дієвості людей. Особливо бракує громадської самоорганізованості на селі, яке опинилося перед загрозою втрати нашого найціннішого національного природного ресурсу – землі. А українське село одвіку було моделлю громадського, вічового самоврядування, й цей правовий звичай потужно виявися за козаччини: «…кожен знав тоді, що він правосильний член нації, кожен обертав у своїй голові політичні ідеї; не обмежувався тільки своїм домом, своїм селом, містом; думка його була така широка, як широка Україна…» (Пантелеймон Куліш. Повість про український народ). Україна має історичний досвід дієвості засад справедливого суспільства і в містах (Магдебурзьке право, братства з їх національно-культурною й громадсько-політичною спрямованістю); і в органах місцевого самоуправління (земські установи, які діяли з 1865 р. до більшовицького перевороту); і в масовому розвитку різних форм кооперації, яка почала поширюватися з кінця 1860-х рр. і до 1910-х рр. охопила близько 80% українського суспільства. Справедливість суспільства в Україні трималася на національній засаді самопомочі – «Нарід – собі» (Ольгерд Бочковський). Збірна особа українського народу як справедливе суспільство збудеться моральною волею духу та громадянською відвагою на національній моральній засаді взаємодопомоги. Найвищим виявом духу морально зрілої громади є воля – основоположний принцип природно-звичаєвого права, який приймає громада і який передбачає право, обов’язок і відповідальність кожного громадянина.\nСутнісними ознаками формування справедливого суспільства є його самоорганізованість ізсередини, всупереч різним формам і способам зовнішнього владного впливу. Цей вплив здійснюється різними методами адміністративного тиску на громадян, що породжує їхню тотальну втому й безнадію, а також маніпулюванням суспільною свідомістю через формальні громадські організації-грантожери та партії-клони. Зрештою, навіщо антагоністичні партійні сегменти в суспільній свідомості, коли ми самоорганізовуємось у справедливе суспільство, яке за своєю суттю має бути самостійним, самоврядним? Проблеми становлення українського суспільства необхідно розглядати в контексті не тільки внутрішніх політико-правових чинників, а й зовнішніх політико-ідеологічних деструктивних впливів, які суперечать національним інтересам України.\nЦентральноєвропейська морська країна, найбагатша за сільськогосподарськими й людськими ресурсами та найбідніша за рівнем життя суспільства, стала полігоном для демонстрації геополітичних інтересів РФ і США. На догоду їм панівна еліта наввипередки продає національні інтереси українців, прикриваючи свою державну злочинність «великою політикою». Хоч насправді в Україні немає національної політики – системи суспільного самоуправління, самоврядування.\nВладодержці в Україні за суттю своєю маріонетки, й боротьба за владні привілеї конкуруючих партійок – це прагнення маріонеток прив’язатися до ниточок ляльковода. З цього погляду всякі вибори – політичний фарс. Зневага до країни й до народу стала цинічно відвертою навіть при використанні антуражу «під аборигена». В Україні виник паралельний маріонетковий антисвіт, який існує за порогом совісті. Там владарюють гроші, за які купують державні посади і всенародну власність, там чеснотами вважаються пиха, прислужництво, блуд, а фуршети важливіші за працю. Усе це породжує суспільний безлад, руйнує духовні, моральні вартості, плюндрує життя.\nВзаємодопомога – зародок моральності\nЗберегти природно-моральну правову основу життя й забезпечити суспільний лад в Україні можливо тільки на наших традиційних засадах – взаємодопомозі й співпраці, які нам належить відродити. Справедливе суспільство виникло з первісної спільності, заснованої на природній взаємодопомозі й співпраці, що є зародками моральності (Петро Кропоткін), і сама моральність – це не низка приписів, а нормальне природне життя, якого від народження прагне людина (Памфіл Юркевич). Моральна спільність етносу виробила продукт збірної свідомості – товариські звичаї та обряди, які регулюють життя етнічної спільноти. Традиційні звичаї та обряди – це водночас і основні механізми культурного саморозвитку людської особистості й поколінь народу, й символічні вияви культурної традиції-передачі, які безперервно прилучають людину до першопочатків культурного життя, до безвічного джерела духовності, єднають людей однієї культурної системи в «збірну особу народу».\nТрадиція (від латинського traditio – передача) – це безперервний процес передачі життєдійних імпульсів у духовній і соціальній сферах. Традиція виявляється й діє як духовно-енергетична сутність у формі живого психо-соціального механізму народних звичаїв та обрядів, моральних заповітів і принципів та інших способів передачі духовно-господарського, соціального досвіду поколінь народу. Народна традиція – це програмні засади життєдіяльності етносу в єдності з рідною землею, з життям минулих і прийдешніх поколінь. Засадничою суттю національної традиції є ідея-програма життя збірної особи народу, а мобілізуючим світоглядним чинником суспільного життя є національна ідеологія, що мобілізує «суцільний культурний організм нації» (Іван Франко) для організації питомого суспільного ладу.\nСуттю традиції національної культури є духовно-господарський, соціальний досвід, що його набувають, зберігають і передають покоління народу в своїх звичаях та обрядах. Обряди – це форми побутування звичаїв. У звичаєвій традиції виявляється безвічність національного духу: «Не вмирають ті звичаї, яким визначено бути безвічними. Вмирають у букві, але оживають у духові. Тьмяніють тимчасово, вмирають у пустих і вивітрених натовпах, але воскресають з новою силою в обраних, аби в наймогутнішому світлі розлитися від них по цілому світу…» (Микола Гоголь). Ця постійна передача безвічного дієвого знання в людському житті здійснюється через звичаї. Звичаї становлять собою моральний, психосоціальний механізм передачі культурної традиції: попередні покоління народу в процесі культурного саморозвитку породжують свої звичаї, а подальші покоління, дотримуючись звичаїв, забезпечують самовідродження «збірної особи народу». На живій звичаєвій основі народної традиції ґрунтується неповторність світу етнічної культури та справедливий суспільний лад: «Народи! Старайтеся насамперед мати добрі звичаї, аніж закони: звичаї – найперші закони» (Піфагор).\nАле під впливом владних ідеологій у колективній свідомості замість традиційних народних звичаїв та обрядів, замість первинного дієвого знання насаджуються ритуалізовані культи, які стають ідеологічною основою паразитарної влади. Та влада, стаючи абсолютною, руйнує природну взаємодопомогу й традиційну співпрацю як моральну основу справедливого суспільства.\nАби припинити цю тотальну злочинність, задіявши для цього чинні закони, необхідна політична воля. Марно сподіватися її від аморальної влади, чільники якої «балакають і нічого не роблять». Вихід один – громаді мобілізувати свою політичну волю й відвагу на основі вселюдського морального закону в триєдності істинного думання, справедливого діяння й правдивого висловлення.\nЗвільнившись від неправди, облуди й пізнавши правду, людина свідомо обирає власний моральний життєвий шлях – шлях особистого й суспільного ладу. Основне джерело особистого й суспільного гаразду – чесна праця за професійним покликанням, «споріднена праця»: «Щасливий, хто з’єднав свою приватну справу із загальною. Се є істинне життя» (Григорій Сковорода). Людина щаслива у своїй праці, коли не вона для праці як засобу нагромадження багатства, а праця для її саморозвитку. Людина сповнена щастя й радощів, коли праця пристосована до її природних здібностей. Природне розуміється як внутрішня, духовна сутність, притаманна зовнішньому, видимому світові природи й кожній живій істоті. Коли праця відповідає цій глибинній сутності людини, вона забезпечує розвиток особи й суспільства, гарантує радість спільної творчої праці за всієї різнорідності людських здібностей. Зраджує спільну справу той, хто не виконує покладеного на нього священного обов’язку. Сковорода уособив глибинні моральні цінності українського світогляду, закоріненого в благородстві праці хліборобської культури, й наперед на віки визначив саморозвиток українського суспільства. Григорій Сковорода по праву є духовним батьком і творцем українського національного відродження. Згідно з його вченням, перспективу життя народу визначає самоусвідомлення ним своєї духовної єдності, а моральна воля духу пробудженої нації – передумова національного відродження України. Бо «націоналізм – всесвітня сила», яка породжує взаємодопомогу й альтруїзм серед поневолених націй та вивільняє нації від духовного, економічного й політичного рабства (Микола Міхновський).\nАле владні паразитарні сили намагаються тримати людину й суспільство в омані, відволікаючи від свідомого життєвого вибору й реалізації свого особистого покликання, свого життєвого ресурсу, свого природного права. Бо свідомий вибір і його цілеспрямована енергія дають поштовх процесові послідовних змін на краще, чого й боїться влада, покладаючись у своїй антисуспільній політиці на «облудні призми всяких партій». Всяка держава своєю облудною політикою сама неминуче призводить себе до загину. Цю неминучість проникливо охарактеризував Володимир Державин: «Кожен режим гине насамперед через самоотруєння власною пропагандою, яка була первісно призначена для мас».\nМоральність справедливого суспільства й партійна заангажованість – речі несумісні. Більшовицькі вожді люто ненавиділи й нищили не так ворогів своїх з інших політичних таборів, як «сочувствующих» – усіх позапартійних, тобто сам народ, який не піддавався поляризації партійними догмами. Їх насторожувала чуйність, милосердя, совісливість людей, які готові співпереживати горе інших і допомагати їм. Таким позапартійно-милосердним виявився майже весь український народ, за винятком люмпенізованої злидоти – більшовицьких прислужників-активістів. Тому українців як громадсько самоорганізованих, моральних, совісних, чуйних людей більшовики оголосили найнебезпечнішими і знищували український народ як клас розкуркуленням, колективізацією, репресіями, голодовками.\nНа початку так званої української незалежності такі позапартійні, суспільно дієві, які ще в «перестройку» заповзялися були відроджувати кооперативний рух, виявилися загрозливими для незалежної від моралі й совісті влади, і вона зробила все, аби спровадити їх з України. Тому український середній клас став формуватися за кордоном із трудових міґрантів, яких принизливо називають заробітчанами. Так ось ті «заробітчани», яких налічується близько 8 мільйонів і які, працюючи на економіку розвинутих країн, водночас рятують і українську економіку своїми щорічними інвестуваннями до 30 мільйонів євро (третина держбюджету; приблизно таку ж суму олігархи вивозять в офшори й стільки ж грошей обертається на ринку торгівлі людьми, зокрема в секс-бізнесі, на який працюють понад вісімсот тисяч українок). За останні 15 років Україна набула статусу країни-донора, бо з неї поставляють світові, крім природних ресурсів, неоціненний національний ресурс – людей (від немовлят до дівчат на виданні, від різноробів до вчених). У березні 2004 року Комісія для боротьби з нелегальною торгівлею українцями при Світовому Конґресі Українців оприлюднила на 48-й сесії ООН заяву, де наголошено: «Україна є одним із найбільших джерел людей, які стають жертвами торгівлі». Ось таку новітню форму винародовлення українців санкціонує «нова» влада. Це тому, що можновладці в Україні дбають не про інтереси суспільства й країни, кинутих на поталу, а про свої власні кланово-партійні, майнові й фінансові інтереси та догоджають інтересам зовнішніх фінансово-політичних сил, які тримають свою партійно-владну колоніальну адміністрацію в Україні в такій же залежності, як і українських трудових міґрантів за кордоном. Заробітчанство стало суцільним лихом для України – воно вразило все суспільство від найбідніших поденників до найбагатших чиновників.\nПозбавивши громадян України права на працю в своїй країні, влада перманентно позбавляє їх і права обирати та бути обраними до рад усіх рівнів (на виборах 2002 р. в закордонному окрузі змогли проголосувати лише 20 тисяч виборців, а у 2004 – вже 106 тисяч). Але за кордоном перебуває четверта частина(!) українського електорату, наголошу – позапартійного, незалежного, самодостатнього.\nПовноцінне відтворення збірної особи українського народу можливе лише в тісній взаємодії з закордонною частиною українського етнічного соціуму. Подолати нинішню духовно-світоглядну, соціально-економічну, морально-політичну кризу в Україні можливо тільки спільними зусиллями громадянської волі, громадської ініціативи й відваги та національної гідності збірної особи українського народу. Це запорука нашого національного суверенітету – нашого гідного життя.\nГідно жити воліє передусім людська душа, яка прагне взаємності з іншою душею, прагне людяності, доброти, милосердя. В душі – наша життєва програма-ідея, моральна матриця, закладена в кожному від народження, це прихована здатність людини, її духовний ресурс – можливості її культурного саморозвитку. Культурно зрілий народ сам собі дає раду й наводить лад у суспільному, державному житті моральною силою взаємодопомоги.\nМоральна суть національної держави\nТа поки що суспільна думка вражена демолібералізмом і пропагандистською дезінформацією, що розповсюджується крізь «облудні призми всяких партій» і притлумлює традиційну світоглядну основу національної ідеї та ідеології. На політичному кону заповзято владарює в особистих, а не в національних, інтересах паразитарна еліта – найгірші, найнегідніші, які мають владу. В цей час народ особливо потребує осягнення на ясній світоглядній основі своєї національної ідеї-програми й дієвої державницької ідеї та ідеології, які консолідують націю на творення питомого державного ладу на традиційних культурних засадах.\nМи збудемося як «збірна особа народу», як «суцільний культурний організм нації» й створимо свій національний державний лад, коли осягнемо власну національну ідею-програму, а за основу духовного зростання візьмемо свій питомий світогляд і відродимо ідеологію всенародної взаємності та взаємодопомоги як моральний чинник спільного думання й діяння справедливого суспільства. Ми зможемо забезпечити процес націєтворення й здійснення державного будівництва лише на основі питомої культурної традиції зі своєї національної ідеї-програми й за своєї державницької ідеології. Без власної ідеї-програми, ідеології й держави народ тратить ресурс своєї життєвої енергії на обслуговування чужих ідеологій і утвердження чужих держав, на розвиток чужої культури, на задоволення чужих політичних і економічних інтересів.\nДержава у нашій свідомості досі ототожнюється з потворними формами «старої» й «нової» влади. Ми ще не маємо держави, яка покликана оберігати, захищати людську сутність і яка є об’єднаною силою всього національного єства у перспективі його культурного саморозвитку для досягнення моральної, духовної зрілості людей. З таким моральним обґрунтуванням розглядав державу Памфіл Юркевич: «Не керувати, а привертати, не нав’язувати, а розвивати, не підкоряти, а звільняти – це кінцева мета релігії й держави. …Отже, держава є інститут, що має за мету звичайну охорону наших правових інтересів, і є моральний організм, що існує для вдосконалення людини, бо лише на ґрунті державному і за допомогою держави можливе здійснення чеснот і щастя. Сама держава є не що інше, як здійснення у великих розмірах моральності й щастя. …Держава має моральну суть, як і людина…».\nНову систему соціально-економічного управління в Україні необхідно засновувати на природно-моральних правових засадах національної традиції. Зупинити нинішній безлад і стабілізувати націє- й державотворчий процес може тільки спільна моральна воля й самостійна сила збірної особи українського народу через усенародний референдум про мораторій на продаж землі й інших національних стратегічних ресурсів як основи самостійності України та на діяльність усіх політичних партій і деструктивних культів (релігійних, політичних, комерційних і масової психотерапії), які уводять людей в оману й паралізують їхню волю. Нинішні партії й культи абсурдною безліччю своєю руйнують світоглядну, природну-моральну правову основу українського суспільства, розколюють соціальне єство на підконтрольні сегменти.\nМораторій на всі без винятку політичні партії стане реальною протидією корупції й вивільнить до суспільно корисних дій державницькі сили, а людські й фінансові ресурси партій спрямуються для продуктивного духовного, господарського, соціального розвитку цілого суспільства. До нагальної необхідності запровадження такої громадянської ініціативи спонукають антидемократичні результати останніх парламентських виборів за вигідним для партій пропорційним законом, у результаті чого українське суспільство не має свого представництва у вищому законодавчому органі за реґіональними, етнічними й соціальними ознаками. За цим законом близько 99% громадян України (вони не належать до жодних партій) позбавлені основного політичного права балотуватися на виборах до рад усіх рівнів та через них брати безпосередню участь в управлінні державою (такого не було навіть за більшовицького тоталітаризму). Тому кожен має добре подумати й вирішити так, як велять його совість і людська гідність, жива душа й мудре серце, аби надалі не бути безвольним знаряддям «всяких партій» у привласненні ними влади над народом.\nУкраїнці – давній народ з глибинною духовно-генетичною основою, що закорінена в генотипі й духовному типі аграрної людності, яка духовно народилась і культурно визріла в продуктивній праці на рідній землі. Нині народ наш переживає кризовий період свого оновлення й духовного відродження після тисячоліття психосоціальної деформації під релігійно-політичним чужинським гнітом, після останнього століття більшовицького геноциду й спричинених ними деморалізації, деградації, винародовлення. За вселюдським моральним законом ми неминуче зобов’язані перейти на новий якісний рівень свого самостійного й справедливого, культурного й гідного життя.\nГеній світового письменства з українським серцем Микола Гоголь заповів своєму народові: «…Ще нам є змога викинути, відштовхнути від себе негідне нас і впровадити в себе все, що вже неможливо іншим народам, які набули форми й загартувалися в ній». Через сотню років Юрій Липа підтвердив цей моральний імператив: «…Нема ніяких т. зв. об’єктивних перепон до вивищення і утвердження наново великого народу, що мав поразку. …Призначення України тільки в ній самій, її доля в її людях та в їх моральних і матеріальних засобах».


Бластери Nerf N-Strike - купити Бластери Nerf N-Strike у Одесі, Україна |【Будинок іграшок】\nМагазин іграшок у Одесі / Бренд / NERF / Бластери Nerf N-Strike\nБластери Nerf N-Strike у Одесі\nВиробники товарів для дітей не втомлюються нас дивувати, і щодня в магазинах Одеси з'являються новинки, адресовані дітям різного віку та інтересів. Іграшки для дітей Бластери Nerf N-Strike стануть прекрасним подарунком для вашої дитини і порадують своєю оригінальністю. Продукція виготовлена з якісних і екологічно чистих матеріалів.\nВ інтернет-магазині «Будинок іграшок» ви зможете оперативно оформити замовлення. Для цього необхідно відкрити сторінку товару, прочитати відгуки, ознайомитися з характеристиками, описом, обрати Бластери Nerf N-Strike і купити за прийнятною ціною. Не сумнівайтеся — така іграшка зацікавить дитину, стане джерелом гарного настрою та позитивних емоцій.


Спеціальність «Фармація» – Національний фармацевтичний університет (НФаУ)\nДекан фармацевтичного факультету спеціальності «Фармація» – доктор фармацевтичних наук, професор Вишневська Лілія Іванівна: «Гіппократ свого часу сказав, що«Медицина»- це найкраща з спеціальностей», а мені хотілося б перефразувати, що найкраща зі спеціальностей – це «Фармація» , так як лікар не може допомогти хворому без лікарських засобів.\n«Фармація» – від грец. Pharmakeia – науково-практична галузь, яка займається питаннями пошуку, отримання, дослідження, застосування, зберігання, виготовлення та відпуску лікарських засобів, а сьогодні це ще й «ласий шматочок бізнесу».\nПровізор від лат. – Рrovisor – аптечний працівник, який заздалегідь дбає, передбачає і допомагає.\nФармацевтична галузь – це тисячі аптек, аптечних пунктів та аптечних кіосків. Така потужна індустрія постійно має потребу в кадрах, насамперед молодих, здатних освоїти новітні технології сучасної фармації.\nКращі кадри в області «Фармації» готує лідер фармацевтичної освіти – Національний фармацевтичний університет (НФаУ), що має більш ніж 350 річну історію підготовки фармацевтів на денній та заочній формах навчання, 5 років навчаються випускники шкіл, 4 роки, хто має диплом молодшого спеціаліста та 2 року, бакалаври.\nПісля навчання випускники отримують дипломи провізора (спеціаліст) або магістра фармації (магістр).\nВипускники можуть обіймати посади провізора, провізора-токсиколога, провізора-аналітика, завідувача аптекою, завідуючого аптечним складом, завідувача аптечної базою, завідувача відділом, завідуючого лабораторією, хіміка-аналітика, наукового співробітника фармацевтичної галузі.\nПісля закінчення вузу випускники можуть працювати в аптеках, на аптечних складах, фармацевтичних виробничих підприємствах, фармацевтичних фірмах, митних службах, науково-дослідних установах, контрольно-аналітичних, наукових та судово-медичних експертних лабораторіях.\nДля організації аптечної справи, виробництва, оптової торгівлі ліками необхідно знати кон’юнктуру ринку медичних засобів, володіти знаннями з маркетингу, розбиратися в юридичних законах, що регулюють торгівлю та виробництво препаратів, вміти складати контракти та договори. При роботі із закордонними партнерами потрібно знання іноземної мови, вивчити який можна в НФаУ, а також освоїти такі спеціалізації як: дослідження фармацевтичного ринку, технологія ветеринарних препаратів, використання лікарських препаратів у клінічній практиці, виробництво готових лікарських засобів (ГЛЗ) на основі біотехнології, виробництво та застосування косметичних препаратів, контроль якості лікарських засобів, контроль якості продуктів харчування і харчових добавок, лікарські рослини і фітотерапія, малосерійне виробництво ГЛЗ, організація і регулювання діяльності виробництв фармації, виробництво в фармації, розробка лікарських засобів, технологія гомеопатичних лікарських засобів, хіміко-токсикологічний аналіз, якість стандартизації та сертифікації.\nПерш хотілося б уточнити: фармацевт – це фахівець в області фармації з середньою освітою, а провізор – фахівець, який отримав вищу фармацевтичну освіту. На сьогодні в аптечній мережі з вищою освітою працюють 35% фахівців, а у фармацевтичній промисловості – до 10%. Ці цифри говорять самі за себе.\nНемає простих професій. У кожній професії є свої нюанси, свої принади, свої труднощі, свої проблеми … А професія фармацевта – це ще й колосальна відповідальність. Саме від роботи фармацевта залежить здоров’я і благополуччя нації. Сьогодні фармацевт і провізор, крім володіння навичками професії, обов’язково повинен знати і сучасні технології продажу, і основні принципи маркетингу, і багато іншого.\nРобота провізора пред’являє до людини, оволодів цією професією, численні вимоги, які, наприклад, згідно з визначенням Ванкуверській комісії «Роль фармацевта в системі охорони здоров’я» (1997 р.) передбачають наявність спеціальних знань, особливого ставлення до справи, навичок і поведінки. Ці якості підсумовані у визначенні «Фармацевт – сім зірок»:\n• фармацевт, що надає догляд за пацієнтом, – він повинен сприймати свою практику як частина дій всієї системи охорони здоров’я та частина роботи інших фармацевтів; надані їм послуги повинні бути високої якості;\n• фармацевт, який приймає рішення, – зокрема, здатний оцінити, проаналізувати і правильно визначити курс дій;\n• фармацевт – сполучна ланка між лікарем і пацієнтом, він повинен бути знаючим і впевненим у собі під час спілкування з іншими професіоналами охорони здоров’я та суспільством, яке вимагає навичок не тільки вербального, а й невербального, письмового характеру;\n• фармацевт – лідер, що передбачає, в тому числі, співчуття і розуміння інших, а так-же здатність приймати рішення, ефективно спілкуватися та керувати;\n• фармацевт – це менеджер, він повинен вміти ефективно управляти людськими, фізичними і фінансовими ресурсами, інформацією, а також позитивно сприймати керівництво з боку інших;\n• фармацевт, постійно отримує знання, тобто принципи і бажання постійного і невпинного навчання протягом усього життя;\n• фармацевт – вчитель, зобов’язаний допомагати у навчанні та підготовці майбутніх фармацевтів, а також навчатися.\nСамі ключові поняття в професії фармацевта – це розуміння і увагу до відвідувача. У хорошого фармацевта поступово складається своя клієнтська база, саме вона – “знак якості” його роботи.\nКожному з нас доводиться відвідувати аптеки, і туди ми йдемо не тільки за ліками, а й за косметичними засобами та супутніми товарами. Аптечна галузь розвивається стрімко швидко, і тому фармацевти та провізори завжди були і завжди будуть затребуваними.\nСьогодні фармацевт в аптеці – це і медик, і біолог, і хімік, і психолог, і перша швидка допомога … Згідно зі статистикою люди середнього віку та молодь звертаються до лікарів лише в самих крайніх випадках, а частіше вони йдуть за консультацією саме в аптеку до провізора . Звичайно, провізор (фармацевт) не має права проводити діагностику або виписувати рецепти, але зобов’язаний вміти дати грамотну пораду. А перш ніж давати поради, провізор-фармацевт повинен сам добре знати препарати, їх можливі побічні дії, протипоказання, вміти правильно і кваліфіковано підібрати заміну, пояснити, коли і як застосовувати той чи інший препарат.\nПри створенні ліків необхідна хороша пам’ять, предметно – дієве мислення, високий рівень концентрації уваги, розвинене почуття відповідальності. А розробка нових препаратів вимагає схильності до дослідницької роботи. Провізор-фармацевт повинен знати фізико-хімічні властивості лікарських засобів, технології, правила зберігання. Він повинен вільно орієнтуватися в їх видах і групах, склад, правила застосування, дозуванні. Добре розбиратися у вихідній сировині, обов’язково знати латину.\nВраховуючи колосальний науковий потенціал і багату сировинну базу Україні, однією з пріоритетних завдань розвитку нашої держави є створення лікарських засобів вітчизняного виробництва.\nНа сьогоднішній день професія – провізора затребувана й престижна на сучасному ринку праці. Вони впевнені в тому, що завжди знайдуть роботу. Наші випускники – це майбутні фахівці, від кваліфікації яких залежить здоров’я нації.\nА студенти нашого факультету – це гордість української фармації! Понад 400 студентів 1-5 курсів активно працюють у студентських наукових товариствах на 48 кафедрах нашого ВНЗ, з блиском виступають на Міжвузівських науково-практичних конференціях студентів та молодих вчених та міжнародного рівня, в тому числі, і захищають свої перші наукові праці, отримують Грамоти за призові місця. Це – Хохлова Наталія, яка отримала Грамоту МОЗ України за кращу наукову студентську роботу, Литкін Дмитро, Шаравара Микола, Змисля Марія, Тимофєєв Максим, Цивунін Вадим, Мінакова Дарина, Комісаренко Микола, Березенцева Ірина, Борисенко Людмила, Лега Дмитро, Наконечна Ірина, Андрощук Євгенія, Бурий Олексій, Баранков Влад, Дмитренко Сергій, Олексієнко Олексій, Колодязна Тетяна, Калініна Юлія, Коноваленко Ілона, Краснощок Андрій, Ловкайтес Анна, Ігнатенко Марія … (шкода, що не вистачить місця перелічити всіх наших чудових студентів!).\nЗ року в рік відмінники навчання нагороджуються стипендіями Президента України – Губанова Н.С., Куц О.М., Здорик А.А., Белозерова О.В., Баранська О.М., Гусарова В.І., Троцько Д. С., Хохлова Е.А., Куликівська К.Ю., Лега Д.О., Цівунін В.В., Наконечна І.Ю.; Верховної Ради України – Сапегіна Н.Л., Василина В.Ю., Солоха О.А., Андрощук Е.О., Сентяй В.О., Комарицький І.Л.; Кабінету Міністрів – Булига Л.А., стипендія ім. Н.А. Валяшка – Мішнева Є.Д., Зарудко І.М.; стипендія ім. А.С. Масельського – Наконечна І.Ю. та ін …\nНаші студенти – переможці Всеукраїнської та Міжнародної олімпіади з «Фармації» в 2010 році – Булига Лідія, Комарицький Ігор, Сентяй Валерія, Наконечна Ірина, Цівунін Вадим …\nПольща, Словенія, Болгарія, Прибалтика, Німеччина, Росія, Йорданія … – країни, звідки наші студенти приїжджають переможцями та призерами наукових конференцій.\nХотілося б висловити подяку Директору приватної фірми «ГАММА55» Пегусовій І.О., яка дає нам таку можливість – заохотити стипендіями студентів контрактної форми навчання за високий рівень знань з профільних дисциплін, за активну життєву позицію та участь у житті Університету. Саме в аптеках мережі «ГАММА 55» вони отримують свій перший провізорських досвід.\nНаші студенти встигають не тільки навчатися, а й активно брати участь і бути переможцями в спортивному житті країни: неодноразова чемпіонка України, бронзовий призер з плавання в параолімпійської збірної – Тимофєєва Марія – студентка 4 курсу, випускник Колосов Олександр – бронзовий призер Європи, срібний призер Україні по біатлону.\nСтуденти фармацевтичного факультету є учасниками і переможцями конкурсів «Молодіжний лідер року» в номінаціях «Поет року» – Саранський Андрій, Назарко Антон, як автори поетичних збірок та пісень.\nПро наших студентах можна ще розповідати і розповідати … Це саме ті майбутні аптечні працівники які заздалегідь дбають, передбачають, допомагають. Це ті люди, які будуть рухати, розвивати і прикрашати нашу Фармацію. Це ті, кому не страшно буде довірити здоров’я нації.\nРанее Предыдущая запись: Розклад проведення кандидатських іспитів\nДалее Следующая запись Лекційний матеріал кафедри технології ліків


Податок на нерухомість збільшать\n2020-04-21 Переглядів: 6\nДо 1 липня українцям, які володіють "зайвими" квадратними метрами, доведеться сплатити відповідний податок. При цьому зайвими вважається метраж, перевищує норму, яка для квартири становить 60 кв.м., а для приватного будинку - 120 кв.м. Ставка такого податку, в середньому, становить 1,5% від мінімальної зарплати.\nВідповідно до Податкового кодексу, українці, які володіють житловою нерухомістю, площа якої перевищує нормативний показник, отримають квитанції на сплату відповідного податку вже до 1 липня 2020 року. Примітно при цьому, що кошти від сплати таких податків йдуть не на державну, а в місцеву казну, тому і правом підвищувати податкову ставку також наділили місцеву владу. Мінімальна ставка - 1,5% від мінімальної зарплати, тобто, 41,7 гривні за кожен "сверхнормовий" квадратний метр.\nПримітно, що місцева влада має право на зміну норми неоподатковуваного житлового метражу. Зводити його частку не можна, а ось збільшувати - запросто. Так, наприклад, замість нормативних 60 кв.м. для квартири, в тому чи іншому населеному пункті можуть почати стягувати податок з житла, чий метраж перевищує 80 кв.м. При цьому податкову ставку також можна змінювати, однак не в бік збільшення. Втім, на її зменшення розраховувати не варто, оскільки місцеві бюджети в чималому ступені наповнюються саме за рахунок цього податку.\nУ поточному році українці будуть платити податок на нерухомість за 2019 рік. Саме тому при розрахунку буде використовуватися і торішній розмір мінімальної зарплати - 4173 гривень. Таким чином, для прикладу, за квартиру площею 150 квадратних метрів доведеться сплатити податок (при податковій ставці в 1% і нормі в 60 кв.м.) 3755 гривень.


Кондиціонери Daikin в Дніпрі від компанії "AC-DNIPRO магазин климатического оборудования".\nКомпанія Daikin стала одним із світових лідерів виробляють кліматичну техніку. Саме кондиціонери Дайкин поєднують в собі кращі сучасні технічні досягнення, високу надійність і величезна кількість функцій, які значно підвищать комфорт життя.\nВибираючи кондиціонери Дайкин, Ви, безсумнівно, віддаєте перевагу одному з найбільш якісних та високотехнологічних продуктів. Купити кондиціонер Daikin — це значить вибрати оптимальний варіант з усіх пропозицій на ринку сучасної кліматичної техніки.\nЗавдяки широкому асортименту Ви завжди зможете підібрати оптимальний варіант для вашого приміщення.\nСерія FTXB-C Инвертерные спліт-системи daikin5\nСерія FTXK-A инвертерные спліт-системи daikin4\nСерія FTXZ-N Инвертерная спліт система Daikin3\nСерія FTXG-LW/S Emura Инвертерные спліт-системи Daikin4\nСерія FTXS-K/G інверторні спліт-системи daikin7\nКондиціонер Daikin FTYN 20 L / RYN 20 L\nКондиціонер Daikin FTYN 25 L / RYN 25 L\nКондиціонер Daikin FTYN 35 L / RYN 35 L\nКондиціонер Daikin FTYN-L/RYN-60L\nКондиціонер Daikin FTXK25A/RXK25A\nКондиціонер Daikin FTXK50A/RXK50A\nКондиціонер Daikin FTXS20G/RXS20L\nКондиціонер Daikin FTXS25K/RXS25L\nКондиціонер Daikin FTXS35K/RXS35L


Брежнєва змінилася до невпізнання: “Анорексія, як у Джолі”. Politeka\nБрежнєва змінилася до невпізнання: “Анорексія, як у Джолі”\n20 квітня, 20:47\nВідома співачка Віра Брежнєва здивувала своїх шанувальників зовнішнім виглядом, багато хто залишилися приголомшеними занадто худою співачкою\nВіра Брежнєва частенько ділиться зі своїми підписниками унікальними кадрами з повсякденного життя. Вона не раз доводила, що є однією з найбільш привабливих і сексуальних співачок нашого часу. Днями співачка опублікувала черговий знімок у своєму Instagramі.\nТак, зірка вразила шанувальників своєю точеною фігурою, але в той же самий час змусила їх турбується про своє здоров’я.\nНа новому знімку артистка позує в боді чорного кольору, а також образ доповнюють чоботи на високій шпильці. Віра Брежнєва красиво позує на камеру, поставивши одну з ніг на вентилятор, цим самим демонструючи свої надмірно стрункі форми.\nКадр виконавиця вирішила підписати загадковими словами: «Ти розумієш, тут така справа…».\nКористувачі мережі не залишилися байдужими до нового знімка і залишили неймовірну кількість компліментів в бік Віри Брежнєвої.\n«Красоооотка ❤», «Віра Брежнєва ви найкраща красуня для всіх нас улюблена співачка тільки не свята», «Сама досконалість!», «Шикарний вигляд!!!», «Ооооогоо нічо собі, воооо круто, і я люблю в чорне одягатись.👍👍👍👍», «Віра,молодець, красуня!», «Ви неймовірна, Віра! Ви дівчина з душею ангела».\nПравда варто зауважити, що деякі фанати залишилися дуже занепокоєними тим, що Віра Брежнєва вже занадто схудла і виглядає на цьому фото, як справжній скелет.\n«худовата», «Яка худюща🤗», «зайва худоба не прикрашає…», «Худа як балалайка!!! 😣😣😣😪», «Щось Вер ви худа зовсім , треба більше їсти 😊 а так все норм 👍», «Віра, ви все худіше і худіше, будь ласка, не доведіть до анорексії, як у Джолі…».\nТеги: Вера Брежнева Вера Брежнева Instagram\nРозгнівана Полякова вчепилася в кривдників дочки, їй відповіли: "Мама Оля, повірте..."


Вона і війна. Історія воєнного лікаря Олени Каракай із Сум – Сумські Дебати\n14:29 / 18 Серпня 2017\nМінометні обстріли, операції при світлі ліхтаря та вихід з Іловайського пекла.Вона пішла в зону АТО медиком, коли все тільки починалося. Була єдиним лікарем на пункті переправи. Десятки поранених щодня проходили через одні руки – руки Олени Каракай.\nСама Олена з Донбасу. Народилася та виросла в Амбросіївці. Там же 13 років пропрацювала акушером та лікарем швидкої. В АТО, розповідає, їх відправили першими.\n– Була з самого початку і до самого кінця – до виходу із Іловайського котла. До тих пір як закрилася ця територія для нас, як вона стала тимчасово-окупованою. Тобто з початку березня 14-го року та вийшли ми 28-го серпня. Ми були перші, першізустріли все. Застава наша стояла на кордоні. Це Савур Могила та пункт пропуску Успенка-безпосередньо на лінії розмежування. Мибули базою переправки. Я їздила забирала хлопців і перевозила до шпиталю. Переправляли по-різному: гвинтокрилом, якшо був відкритий повітряний простір, або нашою швидкою, яку ми зробили з газелі.\nЯк звикали до умов на фронті після роботи у лікарні?\n– Я в акушерстві була в операційному відділі, тому зашивати, накладати пов’язки – це як раз те, чим я займалася та що потрібно було на війні. Крім того, я чергувала на швидкій, тому для мене все це не було чимось диким. Ані темп роботи, ані поранення. Траплялося різне і на «гражданці». Крім того, медицина це моє хобі й мрія дитинства, тож скаржитися тут не варіант.\nЯк воно бути однією із небагатьох жінок серед купи чоловіків? Не відчували тиску чи зневаги?\n– Як в житті так і в армії, як людина себе поводить, так до неї і відносяться. Я була з чоловіками на рівні. Ніхто не думав жінки то чи чоловіки, ми в першу чергу військові. Але ж були і дівчата, які от справді дівчата. Вони вередували, боялися, не хотіли щось робити. А я була одна на всіх медик. Я розуміла, що в мене немає вибору, що крім мене їм ніхто не допоможе. Просто брала і робила своє. На мирній території у вас залишилися діти та сестра.\nЯк вони переживали вашу службу?\n– Просили повернутися звичайно, кинути все це, плакали. Але я чітко розуміла, що дітей у мене двоє і вони впораються. А от хлопців в АТО в рази більше і на той момент вони потребували моєї допомоги куди більше. Багато поранених було? Вони були постійно. У нас був пункт переправи, тому всі вони через нас заходили та виходили. І всіх, хто потребував допомоги залишали мені. Я лікувала і відправляла на шпиталь, якщо стан дозволяв. Гвинтокрилом чи «Газелькою», як дозволяла ситуація. Найбільше одночасно було – 39 хлопців. І всі потрібна допомога тут і зараз. То допомогали самі поранені, хто міг діставати ліки чи робити перев’язку. Я координувала, а вони робили. Складно було, але гріла та думка, що колись же це має закінчитися. Насправді, і подумати не могла, що зараз вже третій рік як ми вийшли з Іловайську, а воно все і досі триває…\nЯкий день для вас був справді пеклом на фронті?\n– 26 серпня. Ми виходили з Іловайського котла. Цей день ми називаємо нашим другим Днем народження. Поранених було дуже багато. Їх ніхто не рахував. Все поле, вся дорога були всіяні. Перед нами пройшли Збройні сили, їх колона була розбита. Вони просто, як гриби валялися, мертві, хто їх рахував.\nЯк зберегти «холодний розум» у таких умовах і не зірватися?\n– В мене ніколи не було такого, що я роблю щось не усвідомлюючи. Є такі люди, які спочатку «взяли себе в кулачок», щось зробили, а потім вже до них доходить. Ні, мене називають «железнойбабой» у таких ситуаціях. Все треба робити холоднокровно. Якщо хочеш врятувати людині життя, треба розуміти, що ти робиш. Робити все одразу та чітко і думати не потім, а вже зараз. Це людське життя його не можна відкласти на потім. Якийсь не обережний рух і все, людина помре.\nЯка операція у польових умовах для вас була найбільш складна?\n– Складно було всюди. Але був один випадок, коли оперувати треба було під мінометним обстрілом. Все гримить, світла немає, а чоловіку треба «шити» стегнова артерія. У нього безліч переломів й інших травм, але якщо не зробити терміново саме це, то він помре від втрати крові. Мені тримали ліхтарик, а я оперувала. Він вижив. А були і такі випадки, коли хлопці помирали на руках і я нічого не могла зробити, абсолютно. І цей тягар залишається і досі.\nУ чому основна складність роботи лікаря на війні?\n– У тому, що бути тут потрібно не тільки лікарем, а і психологом. Мене дуже цікавить саме психологічний момент, який грає дуже важливу роль для поранених. З кожним треба поговорити, заспокоїти, увімкнути телефон і налаштувати зв’язок, щоб він міг поговорити із близькими. Я не сортувала хворих за новою картковою системою. Для мене всі були у рівних умовах. Крім того, не було у цьому сенсу. Я одна і крім мене ще хтось не буде допомагати їм. З усіма з них і зараз спілкуємося, зустрічаємося. Я для них не тільки друг, а і сімейний лікар вже. Телефонують всі мені, коли хтось із сім’ї захворіє.\nЗараз Олена Каракай із дітьми живе у Сумах. Менший син закінчив Кадетське училище імені Харитоненка в обласному центрі, а донька вчиться на останньому курсі місцевого університету. Сама Олена працює у медичній частині Сумського прикордонного пункту. Приймає тих, хто повертається з АТО та готує нових. До мирного життя після АТО, говорить, звикала довго.\nЯк звикали до мирного життя?\n– Спочатку взагалі не спала. Засинала тільки зі снодійним. Бо там, переважно, вночі не було можливості спати, бо якраз приносили поранених. Дрімали тільки вдень, якщо не було хворих, або у машині, доки доправляли хлопців до шпиталю. Зараз вже звикла. Проте, готова за потреби, знову піти на фронт. Там залишилися мої хлопці. Якщо я там буду потрібна, я піду. Поки ж намагаюся допомагати звідси.\nУже в Сумах Олена брала участь у волонтерських проектах. Допомагала збирати гроші на аптечки в АТО за допомогою акції «Кава з волонтером», брала участь у Патріотичному квесті, під час якого збирали кошти на фронт. У травні 2017-го року Президент особисто вручив Олені медаль «Захисника Вітчизни».\n← Японська компанія “Mitsubishi Corporation” зацікавилась акціями “Сумиобленерго”\nНа що жителі Сумщини витрачають гроші? →


Насіння Огірок Застільний ранньостиглий 1 г: продаж, ціна у Харкові. Насіння і розсада овочевих культур від "1000 дрібниць за низькими цінами" - 1118122725\nНасіння Огірок Застільний ранньостиглий 1 г\nОгірок Застільний ранньостиглий жіночий тип цвітіння насіння 1 г\nРанньостиглий (45-52 днОгірок Застільний ранній, жіночий тип цвітіння, насіння 1гя) сорт з переважно жіночим типом цвітіння. Урожайний, з продовженим періодом плодоношення. Цінується за схильність до Пучкова утворення зав'м'язів і високі товарні якості плодів.\nСильнорослі, середньоплетиста. Зеленці короткі - до 10-12 см, циліндричні, масою до 110 р. Поверхня крупнобугорчатая, забарвлення зелене з світлими смугами, восковий наліт слабкий. Гіркота в зеленці відсутня, смак свіжих і консервованих плодів хороший і відмінний. Товарна врожайність висока.\nСтійкий до різких перепадів температур. Для відкритого грунту і весняно-літніх плівкових укриттів.


Друкована версія » Пенсіонерку ув'язнили на 10 діб за стрічку Януковича\nТаке рішення виніс сьогодні Шевченківський райсуд Києва, повідомив народний депутат фракції "БЮТ-Батьківщина" Сергій Сас, який був присутній на засіданні.\nЗа словами народного депутата, суддя застосував до 65-річної жінки, яка прийшла мирно святкувати 20-річчя Незалежності, найтяжчу міру адміністративного покарання.\n"Це при тому, що Галина Миколаївна має низку подяк і нагород з роботи і характеризується як добропорядна людина", - зазначив Сергій Сас.\n"Те, що сьогодні було вчинено у Шевченківському райсуді під головуванням судді Кравця, є ніщо інше як залякування власних громадян висловлювати свою думку, погляди і переконання. Я вважаю це одним зіштрихів диктатури, що встановлюється в Україні", - зазначивСас.\nНагадаємо, 24 серпня Галина Швидка на знак протесту проти політичних репресій та розбудови диктатури в країні відрізала прізвище "гаранта" від стрічки на вінку "Тарасу Шевченку від Віктора Януковича".\n"Слідчі намагалася вичавити із жінки версію, ніби вона зрізала стрічку на сувенір на добру згадку про президента, однак, Галина Швидка принципово наполягає на тому, що свій вчинок зробила свідомо на знак протесту проти політики Януковича", - повідомляла прес-служба партії "Батьківщина".