family – Meanwhile in Longfield..\nPosted on 8.6.2018 8.6.2018 by Huli\nKaupallinen yhteistyö Offerillan kanssa. Kampanjan tarkoituksena oli tutustua sekä testata Offerillan laajaa palveluiden tarjontaa ja kertoa lukijoille Offerillan tarjonnasta sekä hyvistä diileistä omien kokemusten kautta.\nKai tästä voi bloginkin puolella alkaa jo puhua. Olenhan siitä sivulauseissa mm. Instagramin videoissa maininnut ja muutamia kysymyksiä asian tiimoilta jo saanut. Eli kyllä, jos kaikki natsaa niin muuttohan tässä on edessä.\nMinne? No siitä ei vielä olla ihan varmoja. Varmaa on vain se, että haluamme lähemmäs isovanhempia nyt kun kotona häärää myös taapero. Eli lapsuuden kotikulmille olisi tarkoitus palata. Vaikka sitä välimatkaa ei nytkään ole kuin sellaiset 30-40 minuuttia nopeinta autoreittiä, niin kyllä sekin on alkanut tuntua varsin pitkältä matkalta. Ainakin siinä vaiheessa kun tarharumba alkaa ja palaamme kaikki taas normaaliin työrytmiin. Normaalilla työrytmillä tarkoitan myös sitä, että herra Longfield alkaa taas painaa työmatkoja tosissaan ja on poissa reilut 100 päivää vuodessa. Samalla kun minä olen kotosalla yksin ison koiran sekä lapsen kanssa. Painaen siinä sivussa omia ihan vaativia päivätöitä täysillä – blogihommiakaan toki unohtamatta.\nOkei okei, eihän tuo nyt kovin pahalta kuulosta, mutta jos tilannetta voi helpottaa, miksi sitä ei tekisi?\nEn osaa yhtään kuvitella miten tarhaelämä meidän arkea taas muuttaa. Mutta sen tiedän, että mies on paljon kotoa pois, ja itsekin joudun töissä istumaan projekteista riippuen pitkääkin päivää. Silloin olisi ihana tietää, että isovanhemmat ovat lähellä ja voivat auttaa esim. Horation lenkkien sekä pojan tarhahakujen kanssa. Lisäkäsiä tulemme varmasti seuraavien vuosien aikana tarvitsemaan.\nMuutto kotikonnuille tietäisi myös sitä, että isovanhempien lisäksi lähes kaikki sisarukset perheineen olisivat astetta lähempänä. Eihän sekään mikään huono juttu ole!\nMahdollista muuttoa olemme pyöritelleet päässämme joulusta alkaen. Tuossa jokunen kuukausi sitten teimme sen osalta lopullisen päätöksen. Oma asunto laitettaisiin myyntiin ja alkaisimme tosissaan etsiä asuntoa lähempää isovanhempia.\nMahdollisesta muutosta tekee vaikean se, että rakastamme taloamme, isoa pihaa, tilavaa terassia sekä kaikkia ihmisiä joihin olemme täällä saaneet tutustua. Erityisesti isoa kasaa mammakavereita, heidän vuokseen olen jo jokusen kyyneleenkin ehtinyt tirauttaa. Ilman heitä vauvavuosi olisi ollut vielä astetta raskaampi, eikä oma pääkoppa olisi kestänyt edes viime syksyyn asti.\nMutta totuus on kuitenkin se, ettei näistäkään ihanista mammakavereista ole suuremmin apua siinä vaiheessa, kun kaikki palaavat työelämään ja lapsoset menevät päiväkoteihin sekä muihin hoitopaikkoihin. Siinä vaiheessa apua ja lisäkäsiä pitäisi saada muualta. Eikä nämä mammat katoa mihinkään, hehän ovat vain noin puolen tunnin ajomatkan päässä.\nLisäksi muutto olisi ihan mahtava saada ajoitettua niin, ettei pieni ihme ehtisi aloittaa ennen sitä missään hoitopaikassa, vaan voisi sitten aloittaa tarhailun suoraan uuden asunnon lähettyvillä. Tähän nyt ainakin pyritään, saa nähdä miten asiat järjestyvät.\nSillä eihän tässä vielä olla mihinkään muuttamassa. Vihreä Vihervaara pitäisi saada ensin alta pois!\nEn ollut edes tajunnut mikä show asunnon myymisessä on. Tai lähinnä minkä määrän siivousta jatkuvat näytöt aiheuttavat! Ostakaa nyt joku tämä talo! En jaksa enää siivota! Hah!\nVuodenikäisen pojan sekä ison _karvaisen_ koiran kanssa asunto ei kovin montaa tuntia siistinä pysy. Sotkun, hiekan, karvan, pitkin poikin olevien lelujen, pyykin sekä likaisten astioiden määrä on jo ihan tämmöisessä yhden lapsen taloudessa valtava. Kaikki on jatkuvasti sikin sokin ja lattioita pitäisi olla imuroimassa sekä kuuraamassa valehtelamatta joka päivä. Puhumattakaan pihasta sekä terassista! Sillä kyllähän kukkapenkkien, terassien sekä nurmikonkin tulisi olla siisteinä jokaisessa näytössä.\nJäätävän lämmin ja upea toukokuu paljasti myös ikkunoiden todellisen tilanteen.. Viime kesänä niitä ei raskaan vauva-ajan keskellä vain yksinkertaisesti jaksettu pestä, mutta eipä tuo paljon haitannut. Aurinko ei montaa kertaa viime kesänä meitä ilostuttanut, joten sama se oliko ikkunoita pesty vai ei.\nMutta tänä kesänä! Voi hyvä tavaton miten likaiset meidän ikkunat olivat! Erityisesti keittiön, olohuoneen sekä hoitopöydän yhteydessä olevat ikkunat. Nämä ikkunat olivat täynnä joko Horation kuolaa taikka pienen ihmeen nuolemia sekä rähmäämiä jälkiä. Niin ja keittiön ikkunat täynnä kaikenmoisia ruokaroiskeita..\nEn normaalisti kirjoittele näin putkeen yhteistyöpostauksia, mutta tämä Offerillan kamppispostaus tulee ulos nyt tässä kohtaa ihan siitä syystä, että sen aikatauluttamisen kanssa oli vähän haasteita. Alunperin postauksen piti tulla ulos jo ennen meidän Vigon matkaa, mutta ensimmäinen palveluntarjoaja tuotti vähän harmaita hiuksia ja heidän kanssaan emme saaneet oikeastaan mitään sovittua. Asia saatiin kuitenkin hoidettua hienosti Offerillan kautta ja pääsimme hyödyntämään toisen palveluntarjoajan palveluita. Heidän kanssaan kaikki toimi hienosti! Isot kiitokset vielä Offerillan suuntaan, varsin pätevästi saimme kaikki ongelmat heidän avullaan hoidettua.\nViimeksi nappasin Offerillan laajasta palvelu- ja tuotevalikoimasta lahjakortin mattojen sekä sohvan pesuun. Jo tuolloin maaliskuussa aloin haaveilla myös lahjakortista ikkunoiden pesuun, ja aivan kesäkuun alussa meille talsi kaksi nuorta miestä harjojen sekä lastojen kanssa.\nNäiltä herroilta meni reippaat kaksi tuntia vihreän Vihervaaran ikkunoiden pesuun. Upeaa ja kirkasta jälkeä tekivät! Pesivät siinä sivussa myös ikkunapellit sekä kaikkien ikkunoiden ristikot – niitä meidän talossa riittää!\nTiesittekö muuten, että jo entuudestaan varsin hyvillä aleprosenteilla (50-90 prosentin luokkaa) olevista Offerillan kodinhoitopalveluista voi saada myös verotuksessa kotitalousvähennystä? Eipä paljon halvemmaksi näiden palveluiden ostaminen enää käy. Löytyyhän heidän valikoimistaan myös tarjouksia esim. ravintoloihin, elämyksiin sekä kauneushoitolapalveluihin – näiden maksuja ei valitettavasti voi törkätä verotukseen. Heh! Palveluita on kattavasti tarjolla Helsingin lähialueiden, Turun, Tampereen, Jyväskylän sekä Oulun seuduilla.\nEi olisi kyllä meiltä käynyt vihreän Vihervaaran ikkunoiden pesu parissa tunnissa. Ei ikimaailmassa. Nyt oli kyllä jo ehkä vähän liian hyvää palvelua, ystäväni tuli meille nimittäin juuri samana päivänä kylään, ja kun sain pienen ihmeen päiväunille, joimme terassilla kahvia jätskiä syöden samalla kun nuoret herrat kuurasivat ikkunoita. Siinä sitä juoruiltiin viimeisimpiä juoruja kauniista kesäpäivästä nauttien. Joskus hoitovapaalla tuntuu tosi hyvältä olla!\nTämänkin postauksen yhteydessä olisi kiva arvonta tiedossa! Kommentoi tähän postaukseen, mikä Offerillan diileistä houkuttelisi sinua kesäloman alkaessa eniten. Yli 1300 diilin valikoimaan voit käydä tutustumassa Offerillan nettisivuilla. Kerro kaipaamasi diili minulle kommenttikentässä viimeistään torstaina 14.6.2018 ja olet mukana 40 euron lahjakortin arvonnassa, jonka voit käyttää Offerillan sivuilla mihin tahansa diiliin. Tilaamalla Offerillan uutiskirjeen, saat tuoreeltaan tiedot uusista diileistä suoraan sähköpostiisi. Arvonnan säännöt voi kurkata täältä.\nJa jos teillä olisi tarvetta vaikka nyt heti ikkunanpesulle, niin koodilla longfield10 saatte 10 % alennuksen koko Offerillan valikoimasta.\nPosted on 5.4.2018 by Huli\nIdean tähän listauspostaukseen sain Mistä on pienet pojat tehty -blogista. Luin vastaavia postauksia useasta eri blogeista ollessani raskaana ja yrittäessäni selvittää mitä kaikkea vauvakamaa olisi pakko hommata etukäteen, mitä voisimme ostaa tarvittaessa ja mitä emme tarvitse ollenkaan.\nNiinhän siinä kuitenkin kävi, että meille putkahti ihan omanlaisensa vauva, jonka tavat sekä tarpeet eivät olleet ihan yksi yhteen muiden vauvojen kanssa. Ja näinhän se tietenkin menee, jokainen vauva, jokainen äiti, jokainen isä ja jokainen perhe on erilainen, eikä etukäteen vaan voi liiaksi suunnitella. Tämän asian sisäistäminen ja hyväksyminen vei ainakin allekirjoittaneelta tovin jos toisenkin. Minä kun olen mestari suunnittelemaan kaiken etukäteen, minuutilleen.\nMeidän suurimmat hyödykkeet sekä turhakkeet liittyivät pääsääntöisesti siihen, että pieni ihme kärsi koliikista sekä allergioista 8 kuukauden ajan, ja lisäksi hän ei huolinut koskaan tuttia taikka tuttipulloa. Niin ja mistään pötköttelystä ei meidän reipas poika ole koskaan piitannut – menoa on riittänyt alusta asti eikä paikoillaan ole viihdytty juuri ollenkaan. Tästä kertoo sekin, että ollessamme ihan alkukuukausien aikana seurakunnan kerhossa, tuli pappi puhumaan minulle kerhon jälkeen. Hän totesi, että näytän väsyneeltä ja kyseli vointiani. Lisäsi vielä lopuksi, että hän haluaisi olla näkemässä minkä urheilulajin poikamme valitsee, hänestä näki kuulemma heti, että hän on voimakas ja urheilullinen. Voiko yksivuotiaan ilmoittaa jo Teemu Selänteen kiekkokouluun? Heheheh!\nJotta postaus ei veny kahden romaanin mittaiseksi, niin jätän listalta kaikki vauvanvaatteisiin liittyvät turhakkeet ja hyödykkeet pois. Niistä voisin helposti raapustaa teille vaikka oman postauksen – sen verran paljon vaatteiden kanssa on onnistumisia ja sekoiluja ensimmäisen vuoden aikana tullut tehtyä.\nJos jaksat lukea koko postauksen, niin lopussa odottaa yllätys!\nSiellä on ohjeet kahden lipun arvontaan Lapsimessuille!\nKaalinlehdet olivat aivan ehdoton imetystaipaleen alkumetreillä. Jääkaapissa piti olla aina valmiiksi revittyjä kaalinlehtiä, joilla pingottuneita rintoja saatiin rauhoitettua. Meidän koko kämppä haisi ekat kuukaudet kaalille – kaalinlehtiä oli jääkaapissa, keittiön tasoilla, yöpöydillä, lakanoiden välissä, roskiksissa ja ties missä.\nKauratyynyn sain joululahjaksi herra Longfieldilta. Ajattelin aluksi, ettei sille olisi käyttöä. Eikä ollutkaan ennen kuin imetys alkoi. Kauratyynyä lämmitettiin kuitenkin jatkuvasti kotiutumisen jälkeen. Se helpotti pingottuneiden rintojen paineen tunnetta, ja auttoi uudemman kerran viime vuoden lopulla kahden päivän rintatulehduksen kanssa suuresti.\nLansinoh-voidetta meni litroittain. Olin aivan shokissa, kun ymmärsin kuinka paljon yksi voidepurkki maksaa, ja kuinka paljon sillä läträsin. Sitä haettiin apteekista joka viikko lisää. Rinnat olivat kovalla imetyksen alkaessa, rikkoutuneet rinnanpäät tekivät imetyksestä todella kivuliasta, mutta sisulla siitä selvittiin ja sain lopulta kokea ihanan sekä onnistuneen imetystaipaleen, josta kirjoittelin jokunen aika sitten myös blogissa.\nJumppapallo* oli pienen ihmeen synnytyksessä isosti mukana. Sairaalaan asti en sitä raahannut, mutta kotona se oli käytössä. Pienen ihmeen synnytyskertomuksen voi lukea täältä, se taitaa olla koko viime vuoden luetuimpien postausten joukossa. Mutta synnytyksen jälkeenkin jumppapallo oli päivittäin käytössä, sillä ei jumpattu, vaan sen päällä kevyesti istualtaan pomppelehtien saatiin koliikkinen vauva rauhoittumaan ja usein myös nukahtamaan huutokonsertin päätteeksi. Jumppapallo on myyty jo eteenpäin, en halunnut säästää sitä, sillä sen päällä itkimme pienen ihmeen kanssa usein kilpaa, enkä halunnut jättää niitä muistoja turhaan nurkkiin pyörimään.\nImetysvaatteet ja -liivit olivat ihan ehdottomat onnistuneeseen ja mukavaan imetykseen. Laitoin imetysvaatteisiin sekä -liiveihin useamman sata euroa, enkä kadu niitä pennosia yhtään. Oli ihanaa lähteä liikkeelle ja olla kotona istuvissa ja mukavissa imetysvaatteissa, joiden takia ei tarvinnut piiloutua muiden katseilta toisiin huoneisiin taikka verhota itseään suuremmin. Lisäksi hyväkuntoiset imetysvaatteet liikkuvat kirppareilla varsin hyvin.\nKestävimmät, mukavimmat ja edelleen käytössä olevat imetysliivit ovat Boobin liivit*. Parhaimmat ne ovat myös siitä syystä, että niissä on ikään kuin vähän suojaa, sillä pieni kangaspala jää rinnan päälle kun liivin ”oven” avaa. Näitä käytin aina kylissä sekä julkisilla paikoilla.\nPakko kyllä tunnustaa, että nyt odotan aika kovasti sitä hetkeä kun saan polttaa roviolla kaikki imetysvaatteet ja tutkia mitä muuta omasta vaatekaapista löytyykään.\nLiivinsuojat olivat ihan ehdottomia kaltaiseni suihkutissin kanssa. Aivan ehdottomat. Ja ehdottomasti parhaat (testasin useat) olivat Natusan Baby -liivinsuojat.\nAventin sähkökäyttöinen rintapumppu oli jokaisen euron arvoinen. Teimme pumpattuun maitoon puuroa ja yritimme juottaa maitoa myös tuttipullolla kun minä olin poissa, mutta sen kanssa meillä oli ongelmia, sillä pullo ei oikein kelvannut. Mutta vaikka varsinaisesti pumpattua maitoa emme saaneet tuttipullolla alas, jouduin käyttämään pumppua ihan vain rintojen tyhjentämiseen, sillä maitoa tuli niin hurjasti.\nErgobaby-kantoreppu ja vastasyntyneen lisäosa oli koliikkivauvan kanssa täysin välttämätön. Pystyasento oli usein ainoa, jossa vauvalla oli hyvä (tai ainakin parempi) olla, joten kantoreppu oli meillä aivan alusta asti käytössä. Onneksi olin ostanut kantoreppuun etukäteen myös vastasyntyneen lisäosan, sen avulla saimme repun heti käyttöön. Toki kantoreppu oli myös koiraperheessä tosi kätevä, varsinkin perheessä jossa tykätään samoilla metsässä. Kantorepun avulla pääsimme metsään koko perheen voimin niin, että Horatiokin pääsi nauttimaan tutuista metsäpoluista vauvan syntymänkin jälkeen.\nAlla olevassa kuvassa päällä Vertbaudet-imetysmekko*.\nStokke Steps -syöttötuoli tarjottimella on ollut todella hyvä sijoitus. Vankka, kaunis, laadukas, toimiva, pitkäikäinen sekä helppohoitoinen. Ei se enempää lätinöitä kaipaa.\nTeutonian Prestige -vaunut löysimme Tori.fistä. Ne olivat uudet, sillä niiden alkuperäinen omistaja muutti perheineen vanhaan kerrostaloon, jossa oli niin pieni hissi, etteivät isot vaunut mahtuneet siihen. Meillä kävi niin hyvä tuuri! Teutoniat ovat olleet jokaisen kehun arvoiset, todella laadukkaat saksalaiset kärryt. Toimintoja on vaikka kuinka ja pehmeä kantokoppa toimi meillä paremmin kuin kova koppa. Suuret kääntymättömät renkaat olivat meidän ehdottomalla vaatimuslistalla ja tätä vaatimusta emme ole katuneet. Vaunut ovat toimineet joka säässä ja ties missä metsäteillä todella hyvin.\nBabyzen YoYo Plus -matkarattaat ostin jo raskausaikana heti kun bongasin ne pienessä alessa. Olin lukenut niistä niin paljon hyvää ja suhteellisen paljon matkustelevana meitä kiehtoi se, että matkarattaat saa ottaa lentokoneeseen mukaan käsimatkatavaroina. Autossa ja sisällä kotonakin ne vievät niin vähän tilaa, että hyvä jos niiden olemassaoloa edes huomaa. Matkarattaita on lisäksi helppo sekä mukava työntää, ja ne kääntyvät todella pienessä tilassa hyvin vaivattomasti.\nSinkkivoide on ollut eniten käyttämämme voide vauvalla ensimmäisen vuoden aikana. Aivan huikea aine vaippaihottumaan sekä reisien ja poikien varusteiden väleihin.\nBebanthen-voide on ollut sinkkivoiteen jälkeen toiseksi käytetyin rasva. Käytän sitä paljon myös itse huuliin sekä vauvavuoden aikana rintoihin kun pienet hampaat alkoivat hinkata imettäessä ikävästi. Pieni ihme ei ole koskaan purrut minua, mutta kun hampaita alkoi rytinällä tulla, ei imuote korjaantunut ihan yhtä nopeasti.\nWeleda Calendula Baby Oil* oli ihan mahtava ensimmäisten kuukausien aikana, kun koliikki oli kovimmillaan. Vauvakerhossa oli kerran vauvahieroja paikalla, ja kun hän kuuli tilanteestamme, antoi hän minulle tarkan yksityisopetuksen vauvahierontaa varten. Sillä sai masusta ilmoja paremmin pihalle, ja se toki helpotti pienen vauvan oloa. Weledan Calendula vauvaöljy oli vauvahierontaan todella hyvä, se on öljymäinen, mutta ei kuitenkaan liian märkää taikka liukasta. Vauvan poskiin olen sitä myös välillä levittänyt.\nHoitotaso kodinhoitohuoneessa oli fiksu veto. Mietin pitkään, että haluaisin erillisen kauniin hoitopöydän pienen ihmeen omaan huoneeseen, mutta lopulta kuuntelin kavereita jotka totesivat, että kaikista fiksuinta on asettaa hoitopöytä vesipisteen lähelle – meidän tapauksessa kodinhoitohuoneeseen. Ja onhan se ollut todella kätevä, kaikki tavarat ovat olleet alusta asti lähettyvillä vesipisteen ja vaatteiden lisäksi.\nImetystyyny meillä oli valmiina, mutta koin pitkulaisen tukityynyn sen verran hankalaksi imettäessä, etten käyttänyt sitä enää tyynyn alkuperäisessä tarkoituksessa. Tilalle ostin kehutun Doomoon*, joka oli mahtava. Testasin sitä ensin ystävän luona ja totesin, että vastaava oli saatava. Käytin imetystyynyä muistaakseni nelisen kuukautta, jonka jälkeen myin sen eteenpäin. Neljän kuukauden jälkeen imetys toimi jo kuin itsestään, enkä kaivannut tyynyä enää avuksi.\nPinnasängyn saimme ystävältämme. Jämäkkä, kotimainen pinnasänky on täyttä puuta ja se painaa hurjan paljon. Vielä en osaa arvioida kuinka kauan pinnis tulee olemaan käytössä. Jos joutuisin ostamaan pinnasängyn itse, ostaisin sellaisen josta saisi yhden pitkän päädyn pois, jotta pinnasänky toimisi vanhempien sängyn jatkeena. Pieni ihme siirtyi omaan huoneeseen noin 7-8 kuukauden ikäisenä (jos en täysin väärin muista), hänen nukkumisistaan kirjoittelin blogiin jo aiemmin.\nHoitolaukun tilasin Briteistä. Mietin pitkään onko se aivan turha kapistus, mutta kun törmäsin omasta mielestäni maailman kauneimpaan hoitolaukkuun, oli se pakko saada. Onneksi tilasin, karhukuvioinen Mamas&Papas-hoitolaukku on ollut järisyttävän toimiva. Siihen kuuluva taitettava kosteussuojattu hoitoalusta on ollut myös todella kätevä kapistus. Hoitolaukku on saanut myös tosi paljon kehuja!\nTärkeintä hoitolaukussa on mielestäni tilava koko, hyvät kantomahdollisuudet (eli siis kunnon kantohihnat) sekä se, että laukun saa helposti vaunujen aisaan roikkumaan.\nNabby-itkuhälyttimen ostin sen saamien arvostelujen perusteella jo raskausaikana. Pieni, luotettava, hyvän akkukeston omaava, ei turhista äänistä häikkää ottava itkuhälytin kuulosti oikein passelilta. Ja sitä Nabby on ollut. Ei mitään pahaa sanottavaa, iso suositus.\nVauvavakuutus otettiin jo raskauden aikana. Itselläni ei vakuutusta lapsena ollut, ja muistan ne kymmenet ja taas kymmenet kerrat kun jonotimme äitini kanssa keskellä yötä reilut kolme tuntia Peijaksen päivystyksessä korvatulehdusten takia kännikalojen seassa. Ei kiva. Vakuutusta on tullut ensimmäisen vuoden aikana käytettyä – kävimme koliikin, masuvaivojen, kireiden huuli- ja kielijänteiden sekä allergioiden takia useamman kerran lääkärissä.\nCybex Sirona Plus -turvaistuin hommattiin tosi aikaisessa vaiheessa. Pieni ihme huusi kuin riivattu kaikki automatkat turvakaukalossa, ja ajattelimme kokeilla jos turvaistuimeen vaihto auttaisi asiaa. Kyllä se vähän taisi jopa auttaa, tilavampi ja paremmilla säätömahdollisuuksilla varustettu istuin tuntui hieman miellyttävän pientä ihmettä. Kokonaan autossa huutaminen saatiin loppumaan vasta sen jälkeen kun piipahdimme allergialääkärin luona saaden sieltä lääkkeet ja ohjeet minun sekä vauvan ruokavalioon. Allergisten vauvojen autoraivot olivat lääkärin mukaan yleisiä – tiukka istuma-asento kiristää vatsan seutua ja saa aikaan todella ikäviä kouristuksia vatsassa. Vatsavaivat on tällä erää selätetty ja Cybexin istuin on edelleen loistava, sen myös pitäisi pysyä käytössä vielä pitkään. Plus-kankaista kannattaa maksaa jokunen kymppi lisää, ovat paljon laadukkaammat ja vähemmän hiostavat kuin peruskankaat.\nKnitworksin villapeitto lähti mukaan Gumbostrandin brunssilta jo ennen kuin raskauden ensimmäinen kolmannes oli selätetty! Ihastuin villapeittoon heti ja se oli aivan pakko saada. Villapeitto on palvellut hurjan hyvin. Sen pehmeä pinta ei kutita ja pienen käärön voi kietoa siihen heti syntymän jälkeen. Meillä oli peitto mukana jo synnärillä ja kätilö sekä kaksi hoitajaa kehuivat sitä kilpaa. Useita kehuja se on kerännyt myös kotiutumisen jälkeen. Villapeitto on käytössä edelleen ja keväällä sitä tullaan varmasti käyttämään rattaissa lämmikkeenä kun lämpöpussit on aika heittää mäkeen. Iso peukku suomalaisen käsityön puolesta!\nBabynest-unipesän suojissa pieni ihme nukkui perhepedissä ensimmäiset kuukaudet. Pinnis raahattiin makkariin vähän myöhemmin kun alkoi tuntua siltä, että vauvaa olisi hyvä alkaa opettaa nukkumaan omassa sängyssä.\nSaimme unipesän veljeltäni, jonka kuopus oli juuri kasvanut pesästä ulos. Siis unipesästä, pienen ihmeen serkku on 6 kuukautta meidän poikaa vanhempi, joten kotipesästä hän saa lentää vasta vuosien ja vuosien jälkeen! Unipesä oli aivan huippu. Sitä siirreltiin joustavasti rattaiden, matkarattaiden, pinniksen sekä kehdon välillä aina kun tarve vaati. Imetin öisin unipesän yli, joten vauvaa ei tarvinnut öisin edes siirtää, ja koko perhe sai jatkaa unia kun tissi oli saatu suuhun.\nPeltorit olivat välttämättömät koliikkiperheessä. Välttämättömät. Ei muuta lisättävää.\nUntuvapussiksi hommasin Stokken untuvapussin enkä katunut. Tätä olisi voinut käyttää jo vastasyntyneellä, mutta eka kevät mentiin äitiyspakkauksen makuupussilla. Nyt untuvapussi on pakattu jo kirppiskamoihin ja käytössä on vielä tämän lopputalven kevyempi lämpöpussi. Untuvapussin kanssa ei tarvinnut koskaan miettiä voiko ulos lähteä ja mitä vauvalle pitää pukea ulos päälle. Untuvapussi passasi myös matkarattaisiin, joten tarpeen vaatiessa se heivattiin toisiin vaunuihin. Ehkä ainoa miinus Stokken pussissa oli fleecesuikale vauvan pään ja selän alla. Fleece hiostaa, ja välistä pienen ihmeen niska sekä pää olivat päiväunien jälkeen litimärät.\nFleecepussi toimi toisena lämpöpussina vaunuissa untuvapussin rinnalla. Ostin kevyemmän lämpöpussin tajutessani, että untuvapussi on todella lämmin, eikä sen kanssa sovi ihan miinus viiteen asteeseen lähteä. Kevyempi pussi löytyi tosi hyvässä alessa eikä sille jäänyt hintaa kuin 20 euroa. Tätä pussia käytämme nyt rattaissa, pituus alkaa olla jo liian pieni, mutta juuri ja juuri vetskarit saa vielä kiinni.\nAventin höyrysterilointilaitteen tarpeellisuutta mietin tovin ostohetkellä, mutta päätin sen kuitenkin ostaa koska hintaa ei kovin montaa kymppiä ollut. Mutta vaikka pieni ihme ei tutteja taikka tuttipulloja koskaan oikein huolinut, steriloin laitteen avulla rintapumpun osia, puruleluja sekä satunnaisia kertoja tutteja ja pulloja. Laite oli tosi näppärä ja ensimmäisten kuukausien aikana se pyöri useamman kerran päivässä mikrossa. Miten paljon se olisi siellä pyörinytkään mikäli pullot ja tutit olisivat kunnolla vauvalle kelvanneet!\nMies on ehdottomasti tärkein kaikesta. Ilman herra Longfieldia en olisi vauvavuodesta selvinnyt. Kiitos rakas!\nMuumi leikkimattoa emme olleet hommanneet valmiiksi ja sen hommaamisen olisi voinut jättää kokonaan väliin. Pieni ihme ei ole koskaan viihtynyt pötkötysasennossa pidempään kuin ehkä minuutin. Sylissä hän sen sijaan viihtyi varsin tiiviisti. Melkein 80 euroa maksanut leikkimatto oli täten täysin turha, Horatio siellä kyllä jokusen kerran nukkui, mutta muuten sillä ei juuri mitään tehty. Onneksi sain leikkimaton myytyä varsin kohtuulliseen hintaan eteenpäin kirpputorilla, toivottavasti se ilostuttaa seuraavaa omistajaansa enemmän kuin meidän vauvaa.\nRintakumit viskasin hormonipäissäni roskiin. Kerroin jo aiemmin eräässä imetyspostauksessa siitä kuinka en voinut rintakumeja käyttää. En pysty tätä mitenkään järjellä selittämään, mutta rintakumien käyttö tuntui väärältä. Syytän hormoneita. Olin hommanut muutamat rintakumit valmiiksi, mutta ne lensivät roskiin kyynelten virratessa silmistä, koska tunsin itseni jotenkin täysin epäkelvoksi äidiksi mikäli vauvani joutuisi imemään maitoa rintakumien läpi. En ymmärrä itseäni vieläkään.\nStokke Steps Bouncer sitteri. Sitteri itsessään oli toki todella tarpeellinen. Mutta ei siitä meidän tapauksessa olisi kannattanut reipasta 150 euroa maksaa. Kuten jo alussa kerroin, pieni ihme ei oikein viihtynyt selällään koliikin ja vatsavaivojen takia, joten sitteriä meillä ei loppupeleissä kovin paljon käytetty. Syöttötuolina se toimi ennen kuin vauva oppi itse istumaan, ja jokuset päiväunet siinä nukkui, mutta muuten jäi varsin vähälle käytölle. Sylissä oltiinkin sitten hurjasti. Mutta sehän on vain hyvä asia. ♥\nTosin sain myytyä sitterin yli 100 euron hinnalla eteenpäin, joten eipä siitä kuitenkaan montaa kymppiä meille maksettavaa jäänyt.\nTutit eivät meidän pojalle kelvanneet, eivät koskaan. Aivan turhaan ostin varmasti 10 erilaista tuttia testiin. Yksikään ei kelvannut.\nTuttipulloihin käytin valehtelematta useamman sata euroa rahaa. Kyllä kaduttaa. Ne eivät vain kelvanneet ja se siitä. Jälkiviisaana olisin ostanut valmiiksi yhden pullon (en kuutta(toista)) ja luovuttanut erilaisten pullojen testaamisen jo aikaisemmassa vaiheessa. Lähes käyttämättömistä pulloista annoin osan eteenpäin Tasty Travelissimo -blogin Martinalle, loput vein neuvolan vaatepisteeseen, josta perheet voivat ottaa vaatteita ja muita tarvikkeita ilmaiseksi itselleen.\nKehto oli ihana. Isälläni on ollut tapana antaa jokaiselle lapsenlapselleen kehto, eikä pieni ihme ollut poikkeus. Rakastuin kehtoon heti kun sen näin ja ajattelin heijaavani siinä vauvaa syntymän jälkeen kaikessa rauhassa. No ei se ihan niin mennyt, kun tosiaan tämä meidän pikkuinen ei ollut mikään pötköttelijä, kehdossa ei hereillä viihdytty juuri lainkaan vaikka kuinka heijasi. Kehdossa nukuttiin kyllä päiväunia ja myös osa yöunista, sillä emme raahanneet pinnasänkyä heti meidän makkariin, mutta suurimman osan alkukuukausien unista vauva nukkui minun kainalossa rinnalle nukahtaen. Se oli meidän perheelle paras ratkaisu, saimme kaikki levättyä näin eniten, ja se jos mikä oli alkukuukausina tärkeää. Mutta jäähän kehto upeaksi sisustuselementiksi meille, joten ei se tavallaan turha ollut – ei vain päässyt niin paljon nukkumiskäyttöön kun olimme alunperin ajatelleet.\nTalkki. En vieläkään ymmärrä mitä sillä pitää tehdä. Kaksi avaamatonta purkkia meiltä löytyy, enkä totisesti tiedä mihin niitä voisi käyttää.\nVauvan kylpyvaahto, pesuaine sekä ihorasva kiikutettiin meille oikein Puolasta asti. Olen kahdella Prahan reissulla ihastunut suunnattomasti paikallisen Manufactura-sarjan tuotteisiin ja raahannut niitä kotiin aika monta purnukkaa (heidän miesten sarjan tuotteet ovat herra Longfieldista täydellisiä). Vauvalle piti toki tilata omat purnukat törkeillä postikuluilla varustettuina. No eipä ole näitä purkkeja paljon käytetty. Pienen ihmeen iho on niin hyvä, ettei sitä ole tarvinnut rasvata eikä pesujen yhteydessä ole saippuoita juuri käytetty.\nUnipussia kohtaan meillä oli suuret odotukset. Ja olihan se toisaalta ihan kätevä, mutten osaa sanoa miten se olisi eronnut tavallisista yöpuvuista. Meillä oli Swaddle Up -pusseja käytössä yhteensä neljä kappaletta, ja kovassa käytössä ne olivat. Jossain vaiheessa koin, että vauvaa oli hieman hankala liikutella/kantaa kun hän oli tiukasti pussin sisällä. Asento oli varmasti vauvalle turvallinen ja tiukka, eikä vauva päässyt lätkimään/raapimaan itseään päähän pussin sisällä, mutta en silti osaa sanoa oliko pussit vajaan 40 euron arvoisia vai olisiko normaalit yöpuvut ajaneet saman asian.\nMobilet pinnasängyn sekä hoitotason päällä olivat täysin turhia! Ja mikä homma niiden kiinnittämisessä ja paikkojen suunnittelussa nähtiinkään. Hoitotason päällä oleva Muumi-mobile tarttui hiuksiini ehkä 50 kertaa kunnes viimein revin sen alas ja heitin roskiin. Pinnasängyn päällä hilluva mobile oli yhtä tyhjän kanssa, pieni ihme ei varmasti koskaan edes tajunnut, että hänen päänsä päällä oli jotain ”kiinnostavaa”.\nTurvakaukaloa ilman emme olisi toki mitenkään päässeet esim. synnäriltä kotiin, mutta silti sijoitan sen tänne turhakkeiden sekaan. Pieni ihme huusi kaukalossa aina niin valtavasti, ettei sitä voi edes uskoa. Sydämeen sattuu kun katson videoita huutavasta vauvasta kaukalossa.. Otin itkuvideoita lääkäriä varten talteen, enkä ole niitä voinut puhelimen uumenista poistaa, vaikka niiden katsominen sattuu paljon.\nKaukolossa vauva ei siis viihtynyt, joten häntä ei siinä pidetty yhtään ylimääräistä sekuntia ja jo aikaisin kesällä ostimme turvaistuimen, jossa oli parempi istuma-asento, enemmän säätömahdollisuuksia sekä tilaa.\nÄitiyspakkaus. Jestas tuntuu pahalta laittaa äitiyspakkaus tänne turhakkeiden sekaan. Niin upea asia kuin äitiyspakkaus onkin, niin kaltaiselleni suunnittelijalle ja himoshoppaajalle se oli kuitenkin loppupeleissä enemmän turhake kuin hyödyke. Vauvan- ja lastenvaatteet ovat vieneet sydämeni ja hamstrasin niitä jo raskausaikana vinot pinot kaappeihin. Lisäksi äitini halusi ostaa vauvalle ”paremman” peiton ja hän on ommellut lapsenlapselleen kaikki lakanat, joten nekin olivat meille turhia. Mitäs muuta siellä pakkauksessa olikaan..? No toki se itse laatikko on tosi hyvä, meillä se toimii muistojen arkkuna ja mahtuu oikein passelisti pinnasängyn alle jemmaan.\nKoliikkikeinu ostettiin vähän paniikissa Tori.fistä kovimpien huutojaksojen aikaan. Eihän se koliikkia parantanut, mutta antoi minulle välillä pariksi minuutiksi lepohetken kun jätin vauvan keinuun ja juoksin talon toiseen päähän puhaltelemaan pahimmat puuskat ulos. Jokusen kuukauden keinu meillä majaili, sitten hökötys myytiin samaan hintaan eteenpäin, eli kuluja tästä ei toisaalta aiheutunut meille yhtään. Uusille omistajille toivotin sydämeni pohjasta jaksamista rankkaan koliikkijaksoon.\nStokken kylpyamme ja kylvetystuki ovat osoittautuneet meille aivan turhiksi. Kodinhoitohuoneessaamme on isompi allas kuin amme on, joten kylvetys onnistuu siinä tosi näppärästi samalla kun oma selkä saa olla suorana. Kylvetystukea käytimme kolme kertaa.. Aivan turha! Ihan vauvana (ja vieläkin) pieni ihme suihkuttelee isänsä kanssa joka ilta, joten ammetta ei siitäkään näkövinkkelistä tarvittu oikeastaan kuin saunassa. Saunassa käymme vauvauinnin yhteydessä joka sunnuntai, joten kotona olemme saunoneet tosi vähän – ehkä viitisen kertaa.\nKaukaloadapterit vaunuihin maksoivat 80 euroa ja olivat kyllä turhimmat 80 euroa koskaan. Tästähän jo lätisin, pieni ihme ei kaukalossa viihtynyt, ihan sama missä tai mihin kaukalo oli kiinnitetty. Yhden kerran onnistuimme käydä Helsingissä niin, että pieni ihme nukkui meno- ja tulomatkan autossa ja vielä lounashetken kaukalossa, joka oli kiinnitetty adaptereilla vaunuihin. Mutta vain sen yhden kerran tämä onnistui. Muuten reissut tehtiin pitkälti kantorepussa.\nHyppykiikku oli kirppislöytö. Mammakaveri löysi sen ja osti meille. Hintaa oli viitisen euroa. Olin varma, että hyppykiikku olisi kova hitti, toisin kävi. Kiikkua käytettiin keinuna ja se oli jokusen hetken ihan lystikästä pienestä ihmeestä, mutta hyppimistä hän ei tajunnut. Kiukku vaan meinasi tulla kun ei päässyt liikkumaan kiikun kyydissä, hah!\nBabyzen YoYo Plus -matkarattaiden makuuosa ostettiin ihan siitä syystä, että pääsisimme kesällä reissuun vauvan kanssa. Sehän meillä oli suurena haaveena. Että matkustaisimme äitiyslomani aikana vaikka minne vauvan kanssa ja reissuissa olisi tosi kätevä olla mukana kevyet matkarattaat, jotka saisi vielä ottaa lentokoneeseen mukaan.\nNo mutta sitten tuli koliikit, masuvaivat sekä allergiat, joten matkasuunnitelmat menivät uusiksi. Makuuasento ei miellyttänyt, joten matkarattaiden makuuosaa ei päästy käyttämään niin paljon kuin oli suunniteltu. Toki se oli valtavan kätevä niinä kertoina kun uskaltauduimme reissuun ja kaikki meni hyvin. Pieni ihme mötkötti vaunuissa esim. lähes koko Muumimaailma-reissun ajan viime juhannuksena ja kyllä matkarattailla tehtiin myös kahvilareissuja sekä muita lyhyitä matkoja. Onneksi makuuosan sai myytyä tosi hyvään hintaan eteenpäin, eli loppupeleissä sille ei kovasti hintaa jäänyt.\nSiinä se oli! Aikamoinen lista! Vieläkö joku jäi uupumaan? Kerro kommenteissa teidän vauvavuoden turhakkeet sekä hyödykkeet ja olet mukana kahden Lapsimessulipun arvonnassa. Liput ovat omani, mutta me emme pääsekään osallistumaan Lapsimessuille, joten laitetaan liput jollekin onnekkaalle eteenpäin. Lapsimessut järjestetään Messukeskuksessa 20.-22.4.2018. Kommentointiaikaa on torstaille 12.4. asti! Otan voittajaan heti seuraavana perjantaina yhteyttä, ja laitan liput postiin. Niiden pitäisi ehtiä hyvin perille ennen Lapsimessuja.\nIsän hoitovapaan puoliväli\nPosted on 26.3.2018 by Huli\nMoitovapaa, Herra Longfield täällä.\nOn aika koti-isän kotiäitiyselämän tilannekatsauksen, jee, kaikki äkkiä lopettakaa kaikki tekeminen nyt ja tulkaa lukemaan!\nNyt on ohitettu puolimatkan krouvi tässä minun kotiäitiurallani, ja tähän asti touhu on kyllä ollut oikein mukavaa. Ekoina päivinä kyllä vähän tylsistytti laitella neljättäkymmenettä kertaa palikoita riveihin ja kasoihin jotka pieni ihme sitten kaatoi, tai toljottaa aina uudestaan samaa rahisevaa ankkasivua pienen ihmeen suosikkikirjasta ”Arvaa kuka?”. Mutta sitten sitä jotenkin kelasi että eihän tämmöstä pönttöilyä nyt varmaan pääse enää elämän aikana koskaan luvan kanssa tämän jälkeen tekemään, ja että onhan tämä nyt aika mukavaa kun ei tarvitse yhtään mitään työjuttuja mietiskellä. Sen kun vaan yrittää ehtiä kasaamaan palikoista semmoset tornit mitkä yhdistyy kaaripalikalla toisiinsa, ja arvuuttelee että mitähän ankkasivulta löytyvä tuhatjalkainen tai perhonen mahtaa sanoa (niillä kun ei ole samanlaisia vinkkejä kuin ankalla, koiralla ja sammakolla). Ehkä eläkkeellä voi sitten taas alkaa turata aikaa johonkin vastaavanlaiseen turhuuteen, niinku vaikka johonkin perhokalastukseen tai rautatiepienoismallien kasaamiseen tai johonkin mitä eläkeläiset ajautuu tylsyyksissään.\nPieni ihme myös ryhtyi kävelemään tuossa reilu kuukausi sitten (varmasti vain sen takia että olen niin hyvä ja kannustava kotiäiti), ja sehän muutti melko tavalla asetelmaa koska nyt pieni ihme vaeltelee toisinaan omin päinkin taloa pitkin ja uppoutuu välillä ihan itsekseen leikkimään norsulla jonka kärsä sylkee palloja tai tutkimaan pienen ihmeen uutta suosikkikirjaa, ”Maalla” kuvasanakirjaa. Ensi alkuun oli jotenkin ihan friikkiä kun pieni ihme taapersi yhtäkkiä jostain kulman takaa esille, että miten hitossa se tolla lailla nyt on oppinut yhtäkkiä menemään. Vastahan se äsken just kiukutteli mahallaan matolla kun ei päässyt siitä mihinkään, ja nyt se jo tuossa talsii silmät teevadin kokoisina menemään ja itsekin selvästi ihmettelee mitä tässä tapahtuu.\nMukavaa touhusta on varmasti tehnyt myös se että pienen ihmeen ongelmat on tällä hetkellä saatu hyvin selätettyä. Mahavaivoista johtuvia muutaman tunnin huutoitkukonsertteja ei ole ollut enää aikoihin, nokkamukipullosta on opittu juomaan maitoa oikein mainiosti ja syöminen ja nukkuminen ja eritoten se ennen niin haastava nukahtaminen sujuu myös erinomaisesti nykyään. Autolla ja kärryllä kulkeminenkin on tässä ihan viime aikoina opittu suorittamaan ilman isompia huutoja. Voi lähinnä keskittyä vaan ihmettelemään kaverin päivittäin tapahtuvaa kehitystä ja välillä pukea hänet muovikassiin.\nKotona hengailun lisäksi olen pitänyt lupaukseni mennä ukkelin kanssa kaikkiin niihin samoihin musiikkileikkikouluihin ja värikylpyihin ja vauvasirkuksiin ja vauvauinteihin kuin missä Hulikin pienen ihmeen kanssa meni (vauvauintiin toki mennään aina koko poppoo yhdessä). Ensimmäiset kerrat vaikkapa muskarissa ja värikylvyssä oli kyllä vähän hirvittäviä kun oli vähän ulapalla vielä kaikista ihan perushommistakin, niinku vaikka että missä järjestyksessä pienelle ihmeelle kantsuikaan ulkovaatteet pukea ja joudummeko lastensuojelun piiriin jos pieni ihme alkaa huutamaan julkisilla paikoilla enkä saa sitä rauhoittumaan. Mutta vauvanhoidon kanssakin tuntuu olevan vähän sama kuin minkä tahansa muun homman kanssa, eniten oppii kun vaan menee heikoille jäille soheltamaan ja kantapään kautta huomaa mikä homma missäkin vaiheessa toimii. Ja täytyy kyllä tunnustaa että enhän minä oikeasti missään heikoilla jäillä ole ollut, Huli on varustanut minut semmosilla jäänaskaleilla ja kelluntaliiveillä eli neuvoilla ja vinkeillä ja järkännyt meidän kämpän sillä tavalla että kaikki vaatteet ja varusteet ja systeemit on millintarkassa järjestyksessä, että helppohan se sieltä on aina käydä ohjeiden mukaiset rensselit ja vermeet hakemassa.\nPaikallisten kotimammojen kanssa olen myös jonkun verran asioinut, kuten uhosin. Yksillä kaverisynttäreillä käytiin pienen ihmeen kanssa, ja erinäisissä riennoissa (eli just näissä muskareissa ja värikylvyissä) on myös tullut paikallisia mammoja tavattua ja kuulumisia vaihdeltua. Ja vielä se WhatsApp-ryhmä mihin minut hyväksyttiin kotiäitiyteni alkumetreillä on ihan aktiivinen ja elinvoimainen, eli ei kai ne mitään varjoryhmää ole siihen sivuun perustaneet johon minut on unohdettu kutsua. Vakaa aikomukseni on vielä ennen työelämään paluuta järjestää jonkunnäköiset pullakahvisysteemit täällä meillä kotimammoille, kerran jo elvistelin pullanleipomisillani WhatsAppiin ja sain vastaukseksi kehotuksen jättää moiset ilmoittelut tekemättä jos en ole pullia muille tarjoamassa tai muuten sängyn päädystä voi joku kaunis aamu löytyä irtileikattu kumiankan pää.\nAlkuperäisistä uhoamisistani olen siis kotiäitiyteni aikana leiponut pullaa ja tehnyt pataruokaa, makaronilaatikkoa piti myös tehdä karmea satsi ja siihenkin minulla on jo resepti katsottuna, joku päivä tarvitsisi vaan kaupassa käydä jotta pääsisi asiassa ajatusta pidemmälle. Ja nyt tosiaan tuo paikallisten mammojen pullakahvit täytyy myös järjestää. Sitten voin hyvillä mielin sanoa että minä olen kotiäidin poika, lähes kotiäiti siis itsekin.\nAlla olevan linkin takaa voitte käydä vielä lukemassa fiiliskiä ennen kotiäitiurani alkua.\nKun mies jää hoitovapaalle\nPosted on 21.2.2018 26.2.2018 by Huli\nEn nyt uskalla edes veikata kuinka kauan sitten uunipeltilihapiirakat olivat tosi in. Niitä putkahteli monessa blogissa tuolloin vastaan, ja muistan miettineeni, että meidän kotona vastaavaa popsittiin kun olin ihan pieni tyttö. Tuolloin buumin aikaan lihapiirakka jäi kuitenkin tekemättä, vaikka se to do -listalla olikin.\nMeidän kotona äiti ei tehnyt lihapiirakkaa uuninpellille, vaan uunivuokaan. Päälle laitettiin yleensä jokin koriste ylijäämätaikinasta – kerran se oli isäni nimi kun piirakkaa syötiin hänen syntymäpäivänsä kunniaksi. Meillä ei olla koskaan kiskottu mitään hienoja ruokia viinien kera vanhempien synttärien aikaan, pöytään on nostettu ihan tavallista kotiruokaa ja ruokajuomana on ollut maito.\nMaitoa olen varmasti juonut tuhansia ja taas tuhansia litroja elämäni aikana. Nythän tässä ollaan pian aika jännän edessä, kun pieni ihme täyttää vuoden ja hänelle pitäisi alkaa jonkinlaista maitoa juottaa – siis muuta kuin (tai ainakin rinnalla jotain muuta kuin) äidinmaitoa. Jos imetys aiheuttaa aikamoisia tunnepuuskia lähes jokaisessa äidissä, niin samoja fiiliksiä on havaittavissa myös taaperoikäisten maidon valinnasta puhuttaessa. Että onko se oikea valinta nyt sitten rasvaton maito, kevyt maito, täysmaito, luomu maito vai kenties kaura- tai soijamaito.\nMekin olemme asiaa jonkin verran miettineet, ja tulleet siihen järkevään ratkaisuun, että pieni ihme alkaa vuoden ikäisenä juoda ihan samaa maitoa kuin me vanhemmatkin. Ruokajuomana pidetään pääsääntöisesti vesi, mutta onhan se vain taivaan tosi, että joidenkin ruokien kanssa on pakko juoda maitoa. Tämmöisiä ruokia ovat esimerkiksi maksalaatikko, letut, suklaa (kaikissa olomuodoissa), pulla, hernekeitto, nakkimössö sekä äidin paksupohjainen jauhelihapitsa. Niin ja tietenkin äidin lihapiirakka.\nTekaisin lihapiirakan herra Longfieldin tädille, jonne kokoonnuimme ison köörin kanssa eräänä viikonloppuna. Pienen ihmeen uusin serkkupoika oli tuohon aikaan Tasty Travelissimo -blogin Martinan masussa, joten meidän poika oli ison lapsikatraan nuorin edustaja. Siellä meidän pieni touhottoja ähisi FMAMin nahkatöppösissä sekä rusetissa. Päälle valikoitui tällä kertaa Rylee + Crun ihastuttava ketturomper, josta tilasin ensin liian pienen koon, mutta koska kuosi oli niin nätti, oli toinenkin tilaus pakko tehdä.\nKyllä oli taas mukava kaikkia sukulaisia nähdä ja vaihtaa kuulumisia. Pieni ihmekin oli yllättävän rohkea kyläilijä! Hyvä tästä vielä tulee, tosi hyvä.\n2 kpl sipulia hienonnettuna\n1-2 tl paprikaa jauhettuna\n1 dl kermaa (tai vettä)\n3 dl keitettyä riisiä\n2 kpl kovaksi keitettyä kananmunaa\n2 kpl Pirkka esikaulittu ja laskostettu voitaikina 500 g\n1. Ruskista jauheliha pannulla. Lisää mukaan hienonnettu sipuli, mausteet, lihaliemi ja neste. Hauduta. Lisää riisit. Anna jäähtyä. Lisää paloitellut kovaksi keitetyt kananmunat.\n2. Kauli sulaneesta voitaikinasta pohjaksi isompi levy ja kanneksi pienenpi.\n3. Aseta isompi levy laakean, voidellun uunivuoan pohjalle. Pohjapalan reunat saavat tulla uunivuoan reunojen yli, ne nostetaan myöhemmin kannen päälle. Levitä päälle täyte tasaisesti. Nosta kansilevy täytteen päälle. Nosta pohjalevyn reunat kannen päälle ja nipistä ne kauniisti kanteen kiinni. Apuna voi käyttää vettä, joka toimii liiman tapaan.\n4. Koristele halutessasi ylijäämätaikinalla. Minä tein suurella karhupiparkakkumuotilla voitaikinasta lihapiirakan päälle karhukuvion. Voitele lihapiirakka kananmunalla ja pistele sen jälkeen haarukalla ilmareikiä sinne tänne.\n5. Paista 200-asteisessa uunissa noin 30 minuuttia. Lihapiirakka on valmis kun se on pinnalta kauniin rusehtava.\nKurkkaa vielä lopuksi postaus Lappeenrannan perinneherkuista – Vetystä ja Atomista. Eli paikallisista lihiksistä.\nPosted on 16.1.2018 by Herra Longfield\nMoliikki, Herra Longfield täällä.\nMinullapa alkaa piakkoin uusi ura. Olen elämäni aikana normaalien työ- ja opiskeluhommien ja tämän bloggailun lisäksi kokeillut mm. mallin, näyttelijän, rokkitähden, kolumnistin ja tieteislehtitoimittajan uraa. En löytänyt noilta aloilta kutsumustani, mutta ehkä löydän sen seuraavaksi kun tarkoitus olisi kokeilla miten siipeni kestävät kotiäitinä.\n(Koska kaikkia kuitenkin kiinnostaa miten nuo muut urani menivät, niin: malliurani koostui yhdestä hiusmallina olosta Sörnäisissä joidenkin brittiläisten saksiniekkojen leikeltävänä, näyttelijänurallani esitin Juulian Totuudet –tv-sarjassa jääkiekkojoukkueen varamaalivahtia eli seisoin rivissä jäähallissa jääkiekkopaita päälläni samalla kun Reino Nordin ja Martti Syrjä ja jotkut muut näytteli oikeasti, rokkitähtivaiheessani soitin vanhan ala-asteemme limudiskossa bändimme kanssa yhden keikan, kolumnistiurani koostuu yhdestä Mondo-lehteen kirjoitetusta artikkelista ja tieteislehtitoimittajan ominaisuudessa olin mukana kirjoittamassa jotain liirumlaarumia höyryverkkosäädöistä ja niiden simuloinneista johonkin alan lehteen jota lukee ehkä 7 ihmistä maailmassa.)\nKotiäitiurani ei näillä näkymin tule olemaan kovinkaan paljon noita edellisiä urakokeilujani mullistavampi, sillä tarkoitus olisi olla yhdessä pienen ihmeen kanssa kotona kokonaista 3 kuukautta. Sen jälkeen tehdään Hulin kanssa taas läpsystä vaihto, minä menen takaisin töihin ja Huli tulee korjaamaan pienen ihmeen 3 kuukauden aikana särkyneen psyykeen.\nMutta, kyllä tämä kotiäitiyden kokeileminen hieman enemmän jännittää kuin esimerkiksi aikoinaan jäähallissa rivissä seisominen. Olen nyt tuosta joulukuun puolivälistä lähtien ollut jo täyspäiväisesti kotona Hulin ja pienen ihmeen kanssa, ja entistä kirkkaammaksi on muodostunut kuva siitä että kotiäitiys tulee olemaan aika hemmetin rankkaa puuhaa sitten kun helmikuussa ryhdyn tätä koko palettia yksinäni täällä pyörittämään ja Huli käy arkipäivisin hakemassa leivän pöytään. Pieni ihme on kaikesta mahtavuudestaan huolimatta aika vaativa kaveri, ei laisinkaan sellainen paikallaan köllöttäjä kuin jotkut tapaamani vauvat ovat. Koko ajan on meno ja touhotus päällä, ja itsesuojeluvaistoa kaverilla ei tunnu olevan laisinkaan joten kopsahteluja ja muksahteluja sattuu tuon tuosta jos silmä välttää. Muutamana päivänä oon nyt hengaillut jampan kanssa kahdestaan joitakin tunteja kun Huli on jossain omilla teillään riekkunut, ja ei se kyllä mitään sohvalla makoilua ja telkkarin katselua ole ollut. Päiväunien aikana sentään saa vähän hengähtää, tosin silloinkin yleensä tekee mieli siivota kaikki edellisen hereilläoloajan sotkut ja ehkä jotain ruokaa tehdä tai vastaavaa. Ja koska pienen ihmeen päiväuniajat on keskimäärin semmosta 45 minuutin luokkaa, niin ei siinä paljoa ehdi ostos-tv:tä katsella.\nHuli on melko ahkerasti rampannut pienen ihmeen kanssa ties missä aktiviteeteissa, ja minä kyllä olen ajatellut jatkaa samalla linjalla – kaikki musiikkileikkikoulut, värikylvyt ja vauvauinnit jatkuu samalla tavalla minunkin kotiäitiyteni aikana, ja lisäksi sain joululahjaksi Hulilta vielä jonkun ihme vauvasirkushässäkän aloittamisen joten sinnekin sit mennään piene ihmeen kanssa kekkuloimaan. Olen kyllä käynyt jo ainakin kertaalleen kaikkia näitä jutskia Hulin kanssa kokeilemassa, ja ihan mukavaa puuhaahan se on pienen ihmeen kanssa käydä muita vauvoja ja vanhempia kattelemassa ja siinä sivussa vähän jotain helistimiä heiluttelemassa ja katsomassa kuinka vauvat litistelee mustikoita paperille ja harjoittelevat sukeltamista. Kai me niissä pienen ihmeen kanssa kahdestaankin pärjätään. Huli ja pieni ihme ovat myös sulautuneet osaksi erilaisia kotimammaporukoita jotka jotain kahvitteluhetkiä ja vauvalenkkejä ja tämmösiä järjestävät, ja kovasti mieleni tekisi mennä näihinkin porukoihin kuokkimaan ja ihmettelemään että mitä siellä oikein tapahtuu – luulisin että ainakin kerran pystyisin itseni muljuttamaan kotiäitikahveille mukaan, seuraavalle kerralle saattaa sitten olla uusi erillinen WhatsApp-ryhmä perustettu johon minut on sattumoisin unohdettu kutsua.\nVaikka nykyaikana tämmöinen perheen isän suorittama kotiäitiysjakso ei nyt enää mitään ihan tavatonta ole – kaveripiirissä ja työelämässä vastaan tulleista isukeista aika moni muukin on tätä kokeillut – niin olen huomannut että kyllä tähän vielä vähän jännästi suhtaudutaan. Varsinkin naisväeltä tulee herkästi ylistäviä ja kannustavia kommentteja että on se hienoa että tämmöseen ryhdyt ja kyllä se onkin mainiota että uskallat ja voi että mikä sankari olet, patsas sinulle tulisi pystyttää ja paraati ja kansallinen liputuspäivä perustaa. En usko että naiset saa hirveästi mitään tämmösiä kommentteja kun kertovat, että minä sitten kotiin jään lapsia hoitamaan, mutta sitten kun mies jää muutamaksi kuukaudeksi puuroja keittämään ja vaippoja vaihtamaan ja kärrylenkkejä tekemään, niin se onkin Nobel-palkinnon arvoista itsensä uhraamista. Päin naamaa en ole tainnut kuulla vielä kertaakaan mitään tämmösiä ”kai sä pidät hametta sit kanssa päällä” –kommentteja, joita kuulemma vielä melko lähimenneisyydessä kotiin jäävät isät varsinkin muilta miehiltä herkästi saivat, eli sillä osastolla on sitten kai jotain kehitystä tapahtunut (paitsi omalla kohdallani, koska itse tituuleeraan itseäni kotiäidiksi). Ehkä tasa-arvon ja yleisen järkevyyden lisääntymisen lisäksi tää tämmönen koti-isukkien kuolemattomiksi sankareiksi kohottaminen on myös niitä kommentteja hillinnyt, mutta nyt saattais sitten olla aika jo kääntää sitäkin kelkkaa, ei tässä nyt kuitenkaan mitään raajoja olla itseltään amputoimassa.\nMutta vaikkei käsiä irti sahatakaan, niin kyllä tämä kotiäitiyteen heittäytyminen silti tosiaan hieman jännittää. Sitä miettii että pärjätäänkö me kahdestaan vai voiko pieni ihme jotenkin saada itsensä lukittua pesukoneen sisään ja entä jos joskus epähuomiossa syötänkin sille aamupuuron sijaan mikrotettua erikeeper-liimaa ja mitä hittoa minä sitten teen jos pieni ihme alkaa kesken musiikkileikkikoulun huutamaan kuin palosireeni ja voiko se tukehtua kuumuuteen jos lähdetään plussakeleillä vaunulenkille ja olen pukenut sille neljät talvihaalarit päälle. Olen kyllä yrittänyt kuunnella Hulin ohjeita ja myös välillä koittanut työntää sitä syrjään ja tehdä itse ja sitä kautta sitten oppia näitä tämmösiä pukemiskommervenkkejä ja syöttämistekniikoita kantapään kautta, ja joka päivä tässä luotto kasvaa että ehkä me kuitenkin selviämme tästä kaikki melkein täysissä ruumiin ja sielun voimissa ja kenties jopa ilman yhtään lastensuojeluilmoitusta.\nYhtään en kyllä ihmettele sitä mitä työterveydenhoitajalta kuulin kun hänelle kotiinjäämisaikeistani kerroin. Hän nimittäin tiesi kertoa, että vaikka aika moni mies nykyään kotiäitiyttä kokeileekin, on kuitenkin vielä paljon niitäkin jotka eivät hommaan ryhdy, ja he usein perustelevat sitä sillä että perheen talous ei kestä jos minä en ole tienaamassa ja ei pysty nyt just kun projektia pukkaa ja oon niin tärkee jätkä kato että maailma kaatuu jos jäisin himaan ja mitä näitä nyt on. Toki varsinkin tämmöset taloussyyt saattaa usein olla ihan relevanttejakin, varsinkin jos mies tienaa paljon naista enemmän, koska nää tämmöset kotihoidon tuet ja mitä lie kuntalisiä siinä kotiin jäädessä saakaan on kyllä sen verran pikkusia summia, että hankalahan niillä on toimeen tulla jos toisen puolison tulot on kovastikin paljon pienemmät. Usein kuitenkin kun asiasta sitten enemmän keskustelee, tulee ilmi että talous- ja työkiireasioiden sijaan useammin on kyse ihan vaan siitä, että miehet ei uskalla jäädä himaan, koska se tuntuu jotenkin niin isolta muutokselta ja ajatus siitä että sitten minulla on vastuu siitä lapsesta ja minähän en osaa enkä tiedä mitään enkä pärjää, en tahdo, en uskalla. Siihen ajatusmaailmaan pystyn kyllä hyvin samaistumaan, koska on tässä kuitenkin aika isosta asiasta ja vastuusta kyse kun omaa lasta jää hoitamaan ja hengissä pitämään. Tosin odotan kyllä kaiken kauhun seassa kotiin jäämistä myös ihan innolla ja mielenkiinnollakin, koska tällaista tilaisuutta meille tuskin enää tulee (ainakin just nyt tuntuu siltä että pieni ihme ei tule sisaruksia saamaan), joten tästä mahdollisuudesta on nyt otettava kaikki irti. Viime aikoina on tuntunut, että joka viikko pieni ihme keksii jotain uutta ja ihmeellistä, ja tuntuu mukavalta päästä seuraamaan tätä kehitystä ihan lähietäisyydeltä ja herkeämättä edes nyt sitten 3 kuukauden ajaksi. Pieni ihme tulee kotiinjäämisjaksoni aikana viettämään ensimmäisiä syntymäpäiviään ja kukaties ottamaan ensi askeliaan ja kehittämään kommunikointiaan nykyisestä ähkimisestä ja sormella osoittamisesta ihan oikeihin sanoihin asti, ja ties vaikka osaisi musiikkileikkikoulussa tamburiiniakin heiluttaa melkein tahdissa. Ja on kyllä kiva hypätä työasioistakin ihan ulos muutamaksi kuukaudeksi, ei tässä varmaan ennen eläkkeellä jääntiä tämmöstäkään mahdollisuutta enää tule.\nSaapa nähdä. Minun pitäisi kotiinjäämisjaksoni aikana vielä kirjoittaa fiiliksistäni tänne blogiin, ja vielä kerta kiellon jälkeen rustata joku yhteenveto koko ruljanssista sittenkin kun taas työelämään siirryn takaisin. Ihan mielenkiintoista nähdä onko tämän hetken kauhukuvat muodostuneet todellisuudeksi ja olen jossain lataamossa kun 3 kuukautta on lusittu, vai sujuuko kaikki kuin tanssi ja minä pakotan Hulin jäämään töihin ja otan itse loparit jotten vaan tipahda kotimammojen uusimmista juoruista ulos.\nVuosi 2018 – haaveet ja toiveet\nPosted on 7.1.2018 7.1.2018 by Huli\nViime keväänä, pienen ihmeen syntymän jälkeen, tuntui täysin mahdottomalta, että kesä saapuisi joskus – saati joulu. Mutta niin ne rankat päivät, viikot sekä myös kuukaudet kuluivat vauvan kanssa. Ensin selätettiin imetyksen kivulias alkutaival, sitten koliikki, sitten leikattiin kireät huuli- sekä kielijänteet, sen jälkeen vuorossa olivat hampaat, jotka saivat pienen pojan varsin kiukkuiseksi. Sen jälkeen alettiin vierastaa kaikkia muita paitsi äitiä ja isää, jossain välissä vain äiti kelpasi. Vauvan itkuisuus jatkui. Päiväunia nukuttiin kaksi kertaa 30 minuuttia 15-60 minuutin huutokonsertin päätteeksi. Öisin herättiin sentään vain pari kertaa. Äidin paino alkoi nousta ja tulevaisuus ei näyttänyt ihanan aurinkoiselta – hyvä kun jaksoi ajatella seuraavaa itkuista päivää. Tässä välissä taisi tuoreen äidin pää hajota ja piti käydä lääkärin luona purkamassa omia tuntoja. Neuvolan täti alkoi viimein uskoa, ettei kaikki ole ihan okei ja vanhemmat alkavat näyttää aika väsyneiltä. Saimme perhetyöntekijän kylään auttamaan unikoulun kanssa, hoitoapuakin olisimme saaneet, mutta en ollut valmis ottamaan sitä vastaan. Kaikki aikanaan. Samassa rytäkässä suuntasimme kotimammakavereiden vinkkien toimesta yhdelle etelä-Suomen ”parhaalle” allergialääkärille, ja vihdoin alkoi aurinko paistaa vihreään Vihervaaraankin. Kun vielä joulun aikoihin pienen ihmeen eroahdistus alkoi lieventyä, saatamme nyt vihdoin sanoa, että tiedämme miltä siellä vaaleansinisessä vauvakuplassa oikein tuntuu olla. Siihen vain meni meidän tapauksessa noin kahdeksan kuukautta. ♥\nVuosi 2017 piti sisällään niin paljon kyyneleitä, raskaita päiviä, huolta pienestä sekä omasta jaksamisesta, että otan uuden vuoden enemmän kuin mielelläni vastaan.\nOlen tosi huono tekemään lupauksia jotka myös pidän, ja sen lisäksi minulle on kerrottu, että minun tulisi pyrkiä eroon kaikista täydellisistä mielikuvistani, joita olen varsin hyvä luomaan pienen pääni sisällä. Sen sijaan minun tulisi näin vauvan saapumisen jälkeen pyrkiä ajattelemaan, että asiat menevät miten menevät. Niinpä en tehnyt yhden yhtä lupausta vuodelle 2018, mutta haaveita ja toiveita kaikilla saa toki olla. Haluatteko kuulla minun toiveeni vuodelle 2018?\nEnsinnäkin odotan aidosti todella paljon helmikuuta, jolloin palaan hetkeksi töiden pariin. On ihanaa päästä hengähtämään tämän kaiken vauva-arjen keskeltä täysin toisenlaiseen ympäristöön, ja aloittaa pienen ihmeen kanssa ikään kuin puhtaalta pöydältä toukokuussa jäädessäni hoitovapaalle. Lisäksi on helpottavaa tietää, että pieni ihme on hyvässä hoidossa isänsä kanssa kotona.\nKuinka upeaa onkaan, että isä voi viettää pienen poikansa kanssa tiivistä aikaa kolmen kuukauden ajan aivan kahdestaan? Se tekee meille kaikille kolmelle todella hyvää. Herra Longfield saa opetella itse omat rutiininsa pienen ihmeen kanssa ilman, että minä olen koko ajan kertomassa miten asiat tulisi tehdä. He voivat tehdä ihan mitä lystäävät, tulla ja mennä miten haluavat ja näin tiivistää keskenäistä suhdettaan aivan uudella tavalla. Ja mikä parasta – samalla minä saan kaivattua omaa aikaa, joskin toki töiden ääressä, mutta tällaiselle suorittajalle (oli kyse sitten työntekijänä olemisesta taikka äitydestä) tekee enemmän kuin hyvää irrottautua arkisin työpäivien ajaksi vauvasta ihan kokonaan.\nToukokuusta alkaen on sitten taas minun vuoroni jäädä kotiin. Tosin aika pian sen jälkeen herra Longfield pitää kesälomansa sekä isyysvapaansa ja salaa haaveilemme kesällä yhteisestä reissusta. Siis koko perheen voimin (miinus Horatio). Mutta reissun kohtalo selviää kun kevät etenee, ja näemme mihin ihmeeseen kotihoidon tuki riittää. Meillähän oli suuret suunnitelmat suunnata koko tammikuuksi reissuun, mutta ne suunnitelmat kuopattiin jo aikoja sitten kun vauva-arjen todellisuus iski päin kasvoja ihan tosissaan. Reissujen aika on sitten kun on. Nyt on hyvä olla kotona kaikessa rauhassa.\nToivon, että imetystaival ei päättyisi vielä ihan pian. Toki en osaa sanoa miten töihinpaluuni asiaan vaikuttaa, mutta jos vain maitoa tulee entiseen tahtiin, niin imettämisen lopettamisen kanssa ei ole kiirus. Mutta tosiasia on varmaan se, että tämän vuoden aikana saan kroppani taas kokonaan ihan vain omaan käyttööni. Sitä minä kyllä odotan. Odotan, että saan viskata KAIKKI kauhtuneet imetysliivit sekä -vaatteet roskiin (parasta olisi polttaa ne roviolla) ja ostaa uusia alusvaatteita niin paljon kuin vain pankkitili antaa myöten. Aion uskaltautua ensimmäisen kerran elämässäni liiviasiantuntijan käsittelyyn ja paljastaa hänelle itseni. Se jännittää jo nyt.\nNyt pitää kyllä perua aiemmin sanomaani. Yhden lupauksen olen nimittäin itselleni salaa vuodelle 2018 tehnyt. Rankan vauva-arjen keskellä itsestä huolehtiminen jäi jonnekin risukasan pohjalle, ja paino nousi synnytyksen jälkeen ihan liikaa. Pakko se on tunnustaa, että rankkojen aikojen aikana ainoa huvi oli iltaisin avattu karkkipussi, sillä sai jotenkin nollattua rankan päivän, vaikka joskus karkit suussakin vollotin ihan tosissaan.\nSain omasta toiveestani joululahjaksi kolmen kuukauden tapaamiset ravintoterapautin kanssa, ja huomenna meillä on ensimmäinen tapaaminen. Ruokavalio on laitettava nyt kuntoon. Totuus on se, etten yksinkertaisesti ehdi käymään nyt jumpissa (ainakaan kun palaan töihin), joten mitään PT-tapaamisia minun on aivan turha ottaa, tekemättömistä treeneistä saisin vain lisää stressiä ja sitä en totisesti tähän elämänvaiheeseen kaipaa. Jumppien aika on sitten kun on. Juuri nyt liikunta rajoittuu lähinnä vaunulenkkeihin ja sen kanssa on vain elettävä.\nPaino laitetaan tämän vuoden aikana ruotuun. Hidasta se tulee olemaan, sillä imettämisen yhteydessä laihduttaminen on vähän niin kuin kiellettyä, mutta katsotaan mitä saamme ravintoterapeutin kanssa aikaan. Hän tietää tilanteeni varsin yksityiskohtaisesti, ja odotan hurjasti meidän huomisia treffejä. Minun tulee olla kunnossa – sekä henkisesti että fyysisesti. Pieni ihme on ansainnut sen. Eiku MINÄ olen ansainnut sen.\nBlogin osalta elettiin loppuvuonna hauraalla pohjalla. Mietin jo kesän jälkeen pitäisikö pillit laittaa pussiin. Haluan antaa kaikkeni pienelle ihmeelle, olla aidosti läsnä, olla mahdollisimman hyvä äiti ja näiden vahvojen tunteiden sekamelskassa blogi alkoi tuntua täysin turhalta ajankäytöltä, sillä haluan olla myös mahdollisimman hyvä vaimo rakkaalle miehelleni, jota rakastan niin syvästi, ettei sitä voi oikein edes selittää. Yhteinen aika on kortilla ja kaikki koneella vietetty aika kutistaa tuota aikaa entisestään.\nMutta jokin suurempi voima minua koneelle kuitenkin vetää. Ei läheskään niin usein kuin ennen, mutta kuitenkin. Kameraa raahaan mukanani enää harvoin, mutta kyllä se hoitolaukkuun sujahtaa uusien postausideoiden toiveissa aina silloin tällöin.\nBlogin kohtalolla en sen suuremmin mieltäni rasita. Eihän tämä nyt ihan oikeasti ole kuin yksi blogi miljoonien muiden joukossa, mutta toki minulle ja herra Longfieldille varsin rakas sellainen.\nMitäs muuta? Ennen kaikkea toivon vuodelta 2018 itselleni mielenrauhaa, luottamusta olla sellainen äiti kuin olen, rakkautta rakkaimpiani kohtaan, ikimuistoisia hetkiä pienen perheeni kanssa ja kaivattua rakkautta itseltäni itselleni. Se oli vuonna 2017 vähän kadoksissa.\nEiköhän tästä aika upea vuosi vielä saada!\nPosted on 1.1.2018 31.12.2017 by Huli\nSinun ei tarvitse kertoa minulle kuinka suuresti minua rakastat, jos vain jaksat hidastaa askeltasi omiini sopiviksi, kun aika tekee minusta hitaan ja vanhan.\nSinun ei tarvitse myöskään kertoa, että olen sydämesi valittu, jos vielä vuosienkin jälkeen silmilläsi jaksat väkijoukosta etsiä minun silmäni – ja jäädä niihin kiinni.\nJos vain jaksat ymmärtää minua silloin, kun en itsekään itseäni ymmärrä, ja pysyä samassa huoneessa kanssani silloin, kun itse itsellenikin olen sietämätön, en koskaan vaadi sinua todistamaan rakkauttasi minuun.\nSinun ei tarvitse kertoa minulle, kuinka suuresti minua rakastat, mutta kerro Rakkaani, kerro silti. Kerro usein, jotta rakkaudenkipeä korvani kuulisi sen, minkä vapiseva sydämeni jo tietää.\nPosted on 14.12.2017 14.12.2017 by Huli\n1. joulu pienelle ihmeelle\n2 joulukonserttia pienen ihmeen kanssa ennen jouluaattoa\n3-vanainen amaryllis tuo jouluntunnelmaa ruokapöydän päällä\n4 kynttelikköä koristaa vihreää Vihervaaraa\n5 pulloa glögiä juotu tähän mennessä\n6 (siis kuusi) kannetaan sisään huomenna, se kaadetaan omasta pihasta\n7 päivän päästä pääsemme herkuttelemaan koko perheen voimin Klaus K:n joululounaalla\n8 erilaista jouluvaloa valaisee vihreää Vihervaaraa sisällä ja ulkona\n9 joululahjaa vielä hommaamatta (miten tässä näin kävi, mun piti olla ajoissa tänä vuonna!)\n10 yötä jouluun\n11 aitoa kynttilää lämmittää kotiamme\n12 yön jälkeen vihreässä Vihervaarassa keitetään kaksi isoa valurautapannullista riisipuuroa\n13 joulukoristetta on ripustettuna vihreässä Vihervaarassa\n14. joulu kun vietämme joulua yhdessä herra Longfieldin kanssa\n15 kuukautta sitten tiesimme, että vuoden 2016 joulu tulee olemaan viimeinen, jonka vietämme ilman pientä ihmettä\n16. joulukuuta alkaa herra Longfieldin 4,5 kk loma yhdistettynä hoitovapaaseen\n17 vuotta sitten ostin herra Longfieldille ensimmäisen joululahjan\n18 vuoden päästä pieni ihme on täysi-ikäinen ja saa juoda aattona terästettyä glögiä sekä viiniä ruoan kanssa. Meidän pieni poika!\n19 asteen pakkasessa talsin jokunen joulu sitten lenkkiä Kodan kanssa. Se taitaa olla muistini mukaan kovin pakkanen, jossa olen koiran kanssa kävellyt. Ei se nyt sinänsä jouluun liity, mutta tuli heti mieleen kun näin numeron 19 ammottavan postauksen luonnoksessa tyhjänä. Silloin oli kylmä, ripset sekä kulmakarvat olivat ihan jäässä lenkin päätteeksi.\n20. joulukuuta olen päättänyt harjata sekä pestä Horation ihan vimosen päälle\n21 päivää ja vanhempainrahakauteni päättyy!\n22. joulukuuta laitamme kinkun uuniin, jotta pääsemme syömään sitä jo aatonaattona. Aattona emme ole kotona, joten joulua fiilistellään kotona jo etukäteen.\n23 on aatonaatto. Masussa on perhosia, ja ihana kutkuttava jännitys valtaa mielen sekä koko kropan. Illalla koko perhe menee joulusaunaan, vihta on hommattu.\n24. joulukuuta vietämme joulua veljeni luona, heidän kotinsa on kuin tehty joulua varten. Tulee varmasti tunnelmallinen ja lämmin joulu kera ison lapsikatraan!\nHelmeilevää joulun odotusta jokaiseen kotiin!\nPieni ihme 8 kuukautta\nPosted on 22.11.2017 22.11.2017 by Huli\nVarmaan pitäisi kirjoittaa, että jestas kun aika rientää, meidän vauva on jo 8 kuukauden ikäinen! Mutta ennemmin haluan sanoa, ettei aika ole koko aikaa rientänyt. Päivät ja viikot ovat tuntuneet välillä hurjan pitkiltä, arki on ollut rankkaa ja sitä on vain toivonut, että aika kuluisi nopeammin.\nMutta vaikka kuinka uupunut olenkaan, kuinka vähän omaa aikaa minulla onkaan, kuinka paljon kuulosuojaimet korvilla vauvaa yritän nukuttaa, kuinka monta suklaalevyä ja karkkipussia olenkin syönyt piristääkseni itseäni tai kuinka monta automatkaa olen istunut takapenkillä sormet korvien suojina, on pieni ihme niiden kaikkien arvoinen – aivan heittämällä!\nSe ilo, onni sekä rakkaus mitä voi toista kohtaan tuntea on jotain aivan käsittämätöntä. Se on aivan erilaista rakkautta mitä koen ystäviäni, miestäni, koiraamme taikka muuta perhettäni kohtaan. Se on jollain tavalla syvempää, tunnollisempaa ja pysäyttävämpää kuin mikään muu tunne mitä olen elämäni aikana kokenut.\nParasta tässä kaikessa on tähän asti ollut se, että näkee oman lapsen kehityksen niin läheltä kuin se vain on mahdollista. Toista ei halua päästää silmistään hetkeksikään, ettei vain missaa mitään tärkeää. Mahdollisimman hyvän ja vakaan kiintymyssuhteen vuoksi olen päättänyt heittäytyä täysin pienen ihmeen pauloihin ja olla häntä lähellä just niin paljon kuin hän vain sitä haluaa.\nHerra Longfield saa punoa pian omaa kiintymyssuhdettaan pieneen ihmeeseen ihan tosissaan hänen jäädessään helmikuusta alkaen vauvan kanssa kahdestaan kotiin. Katsotaan miten monet kyyneleet minä omassa työhuoneessani rintapumppua pumpaten tulen vielä helmikuusta alkaen vuodattamaan.. Onneksi kesän alusta on taas minun vuoro jäädä taaperomme kanssa kotiin sekoilemaan.\nMutta siis tänään meidän oma pieni rakas poikavauva on 8 kuukautta vanha!\nViimeinen kuukausi on ollut kehityksen kannalta kaikista hurjin. Hampaita on tullut kaksi lisää ja yksi puskee läpi häiriten unia oikein tosissaan. On opittu istumaan, nousemaan tukea vastan seisomaan ja tänä aamuna pieni herra päätti alkaa kontata! Hoitopöydällä otettiin ensikonttaukset ja treenejä jatkettiin pitkin päivää. Kovin hataraa meno vielä on, mutta sen verran rohkea jässikkä täällä on, ettei varmaan kovin kauaa mene, kun vauhtia on enemmän kuin äiti kestää.\nTotisesti pieni ihme on rohkea. Rohkea, tarkkaavainen ja temperamenttinen. Hän mennä metkottaa muskareissa, värikylvyissä ja kerhoissa ihan itsekseen pitkin huoneita tutustuen kaikkeen mahdolliseen uuteen. Äidin perään ei paljon jakseta katsella. Itku tulee vasta siinä vaiheessa, jos joku vieras aikuinen sattuu menemään liian lähelle. Vauvauinnissa ei ole itku tullut kertaakaan, siellä tehdään jo reippaasti yli metrin lähettisukelluksia ja tullaan pää edellä liukumäestä alas.\nKyllä meillä on menoa sekä melskettä tässä seuraavien kuukausien ja vuosien aikana tiedossa! Mutta jestas me odotamme sitä – yhteisiä seikkailuja, menemisiä, tulemisia, kaikkea uutta ja ihmeellistä mitä saamme perheenä yhdessä kokea! Ja tottahan toki menossa on mukana myös maailman paras karvainen isoveli.\nSanattoman onnellinen olen minä tästä kaikesta. ♥\nPssst.. Muistathan, että 45 euron Minisun-tuotepaketin arvontaan voi osallistua lauantaihin asti. Ohjeet tämän postauksen takaa!\nÄrsyttävimmät hokemat raskausaikana\nPosted on 15.10.2017 14.10.2017 by Huli\nPieni ihme on saamassa alkukeväästä uuden serkun! ♥ Ja ei, se ei ole Sauli Niinistön vauva.\nHerra Longfieldin siskon perhe on kasvamassa! Nähdessäni kälyni sekä hänen ihanan masunsa vähän aikaa sitten, tuli omaa raskausaikaa oikein ikävä!\nSamalla muistin, että olin joskus viime vuoden puolella aloitellut postauksen ärsyttävistä ja mukavista hokemista raskausaikana. Mukavien hokemien postauksen viskasin jo pitkän aikaa sitten roskiin, koska siihen kertyi noin kolme hokemaa. Hah! Mutta näitä ärsyttäviä oli hieman enemmän, joten tätä postausta en ollut viskannut roskakoriin, vaan jemmannut ja unohtanut sen luonnosten sekaan.\nPalataan siis hetkeksi noin vuosi taaksepäin ja katsotaan mitkä kommentit mua ärsytti raskaana ollessani.\nÄlä koske mun vatsaan\nTämä ei kyllä ole varsinaisesti mikään hokema, mutta mua ärsytti suunnattomasti kun vatsaa tultiin hiplaamaan tuosta noin vaan lähes tuntemattomien ihmisten toimesta. Tuli vaivaantunut olo ja vaistomaisesti vedin itseäni aina taaksepäin. Olisi ollut kiva, että hiplailijat olisivat edes kysyneet ensin lupaa. Toisaalta en kyllä keksi miten olisin osannut nätisti sanoa, että ”pidä kätesi minusta erossa, en minäkään tule sinun pyllyä hiplaamaan”.\nEn ihan saa kiinni siitä, miksi pyöristynyt vatsa on yhtäkkiä kaikkien yhteistä omaisuutta.\nJuo nyt aamukahvisi lämpimänä vielä kun voit\nOlin kirjoittanut postaukseen seuraavan tekstin valmiiksi\nEnsinnäkin en juo kahvia. Teen voin lämmittää aamun aikana vaikka 10 kertaa uudestaan. Ja eiköhän sen pienen ihmisen tarpeet mene noin niin kuin oletuksena kymmenen kertaa jonkun hemmetin lämpimän teen/kahvin edelle.\nKomppaan omaa kommenttiani edelleen. Sen verran pitää lisätä, että olen kyllä synnytyksen jälkeen saanut ihan jokaisena aamuna juoda teeni kuumana.\nLisäsin tämän hokeman postauksen luonnokseen, kun olin käynyt kaupungin järjestämässä fyssarin tapaamisessa. Taisin olla tapaamisen jälkeen hieman hormonipäissä, sillä sain lähes raivarin kun olimme tekemässä lähtöä ja kolmen lapsen äitinä toiminut fyssari sanoi tämän aamukahvikommentin meille kaikille raskaana oleville äideille. Ettei hän sitten mitään muuta lopetuskommenttia ensimmäistä kertaa raskaina oleville naisille keksinut sanoa. Jestas, puhisin ja pihisin kun pääsin tapaamisesta pois.\nPian et saa syödä lounasta lämpimänä etkä rauhassa moneen vuoteen\nTähän alkuun pitää laittaa taas näkyville kommenttini jonka olin kirjoittanut postaukseen valmiiksi noin vuosi sitten:\nNo mutta hyvä, ehkä karistan raskauskilot siten nopeammin. Plus oikeasti kuinka moni nainen on Suomessa kuollut nälkään äidiksi tulemisen jälkeen? Veikkaan nolla. Rauhassa? Mitä sekin tarkoittaa? Jos menen töissä joskus harvoin yksin syömään, ahdan lounaan sisuksiini jälkkärin kera valehtelematta alle vartissa. Eiköhän pieni ihme anna minulle edes sen vartin omaa aikaa lounasaikaan? Ja jos ei anna, niin jätän jälkkärin väliin. Silloin kuluu vain 10 minuuttia.\nHahah, onpas tuo kirjoitettu varsin tuohtuneena!\nLämpimänä olen lounaani kyllä saanut syödä, mutta en useinkaan rauhassa. Pieni ihme osoittautui alkuun varsin vaativaksi ja huomionkipeäksi tyypiksi, joten lounaan syön hyvin usein hänen (ja Horation) kanssa lattialla. Siinä on molemmat poikani ihan lähietäisyydellä ihmettelemässä mitä äiti oikein tekee. Jossain vaiheessa sanoin kyllä herra Longfieldille, että rauhallisia lounashetkiä on ikävä. Onneksi niistä pääsee nauttimaan aina silloin tällöin, kun pieni ihme nukkuu päiväunia, ja oma nälkä osuu juuri sille ajalle.\nJa ne raskauskilot? No ne kaikki 8 jäi synnärille, mutta jotenkin niitä on alkanut nyt tulla lisää! Mitä ihmettä?! Eikö sen imettämisen pitänyt kuluttaa kaikki ylimääräinen energia..? Heheh!\nKun ei varastoon voi nukkua! Ja ainakin omalla kohdallamme olemme kyllä nämä jutut miettineet, tai ainakin tiedostaneet ennen kuin tähän hommaan päätimme ryhtyä. Väsymystä on tiedossa, se lienee täysin selvää. Kuinka kovasti se iskee? En voi tietää, enkä ala kauhistella muiden kokemuksilla. Otetaan vastaan mitä tulee ja mietitään keinoja sitten siinä tilanteessa. Apukäsiä meillä on onneksi lähellä. Siitä olemme kiitollisia jo näin etukäteen.\nNäin totesin viime vuoden puolella. Nukkumispuolesta kirjoittelin blogiin just vähän aikaa sitten oman postauksen, sen voi kurkata tämän linkin takaa.\nVaikka meillä ei täysiä öitä ole nukuttu vielä kertaakaan, niin rehellisesti voin sanoa, etten siitä huolimatta ole ollut väsynyt kuin ehkä parina päivänä. Hormonit varmaan jeesaavat minua, sillä herra Longfield on ollut päiväunien tarpeessa useammin kuin minä.\nKyllä ne vaivat ja kivut vielä tulevat\nTästä sain kuulla kaikista eniten! Pahimpiin voivottelijoihin törmäsin erilaisissa perhevalmennuksissa, joissa muut raskaana olevat naiset ihan kilpailivat siitä, kenellä oli eniten vaivoja, närästystä, selkäkipuja, turvotusta, oksentelua, mielitekoja jne jne jne. Eniten mieleen on jäänyt synnytysvalmennus, jossa edessämme istuvien naisten keskustelu eteni suunnilleen näin:\nNainen 1: Jos tää raskaus on tosiaan näin kamalaa, niin kyllä jää ensimmäiseksi ja viimeiseksi raskaudeksi.\nNainen 2: Joo, ihan sama. Mua närästää niin paljon, että söin eilen yhden koko levyn Rennietä.\nNainen 1: No äläpä! Mä söin eilen melkein kaksi levyllistä.\nItse kirjoittelin postauksen luonnokseen raskausaikana seuraavasti:\nIlmeisesti on täysin epätavallista voida raskauden aikana hyvin ja nauttia siitä? Eihän tässä mitään sairautta podeta, vaan eletään elämän yhtä ihmeellisintä ja upeinta aikaa! Yhdeksän kuukautta on ihmiselämästä varsin lyhyt aika.\nMulla oli tosiaan maailman iisein raskaus. Nautin lähes joka sekunnista! Aina kun näen raskausmasun valtaa mut suunnaton onni ja samalla haikea olo. Se kaikki on omalta osaltani tällä hetkellä takana päin. Se, että sisälläsi kasvaa toinen ihminen, on jotain ihan käsittämätöntä – niin upeaa ja ainutlaatuista. En todellakaan tahdo mennä sitä aikaa keneltäkään muulta pilaamaan pelottelemalla niillä kivuilla ja vaivoilla jotka varmasti ihan just kohta sullekin iskee päälle, ja minä muuten söin sitten enemmän Rennietä kun sinä, ettäs tiedät.\nViimeisenä tähän listaan pääsee Horation ihmettelijät. Tai siis ne, jotka olivat vahvasti sitä mieltä, että Horatio ja pieni vauva ei jostain ihmeen syystä mahtuisi saman katon alle. Että mitähän v*ttua?\nHoratio on ollut alusta asti ihan paras karvainen isoveli.\nHoratio on lempeä, laiska, pehmeä, karvainen, suloinen, rauhallinen ja valtavan tunnollinen. Horatio asettuu hyvin usein pienen ihmeen viereen lattialle (pari kertaa on mätkähdetty myös osittain vauvan päälle), tulee lähes aina jalkojeni juureen kun imetän poikaa, ottaa rehvakkaan asennon vaunujen ja vastaantulevien juttelemaan jäävien ihmisten väliin, nukkuu pienen ihmeen pinnasängyn vieressä ja vartioi kotiamme terhakkaammin kuin koskaan ennen.\nToki koiraa sekä vauvaa täytyy pitää silmällä, oli kyseessä sitten kuinka lepsu karvainen kaveri tahansa. Koskaan ei tiedä mitä voi sattua kun pikkuinen kiskaisee yllättäen viiksikarvoista tai tunkee sormensa koiran avonaiseen silmään. Lapselle on tärkeää opettaa jo pienestä pitäen eläinten kunnioittamista sekä oikeanlaista käsittelyä.\nHoratio on vielä niin nuori poika, että pieni ihme saa kokea sen kanssa montaa upeaa ja kivaa hetkeä. Hullua ajatella, että Horatio on luultavammin meidän kanssa vielä silloinkin kuin pieni ihme astelee kouluun! Ja Horatio tulee olemaan myös se koira, josta pieni ihme saa ensimmäiset muistonsa ja tulee muistamaan Horation varmasti koko loppuelämänsä ajan. Niin minäkin muistan ikuisesti meidän ensimmäisen kissan sekä koiran – jotka asustelivat meillä kun itse olin aivan pieni vauva.\nTätä postausta viilatessani herra Longfield kiikutti eteeni kirjekuoren, jossa meitä pyydettiin kälyni lapsen kummeiksi! Oih, kyllä oli ihana kirje se. Saa meidän pieni ihme sitten alkukeväällä lainasisaruksen, ja varmaan koetaan serkusten kanssa monia kivoja hetkiä tässä vuosien saatossa! Nyt pitää vain malttaa hetki vielä odotella pienokaisen syntymää sekä ehkä siihen päälle vielä jokunen vuosi, että päästään kunnolla rymyämään porukalla!\nElämä on. ♥


Casa Marghe - Rapallo | Hotels.com\nCasa Marghe, Rapallo, Liguria, ItaliaMatkakohde\nCircolo Golf e Tennis Rapallo (golf- ja tenniskeskus) (5 minuutin kävelymatka)\nPyhän Gervasiuksen ja Protasiuksen basilika (21 minuutin kävelymatka)\nPorta delle Saline (portti) (21 minuutin kävelymatka)\nMarina di Rapallo (26 minuutin kävelymatka)\nCastle-on-the-Sea (Castello sul Mare) (linna) (26 minuutin kävelymatka)\nSpiaggia pubblica Travello (34 minuutin kävelymatka)\nVia tre scalini 10, Rapallo, 16035, Italia\nSan Michele di Pagana (35 minuutin kävelymatka)\nCastello di Punta Pagana (linna) (37 minuutin kävelymatka)\nSpiaggetta di Prelo (38 minuutin kävelymatka)\nSanta Margherita Ligure Castle (linna) – 4,5 km\nMarina di Santa Margherita – 4,5 km\nRapallon asema – 23 minuutin kävelymatkan päässä\nZoaglin asema – 10 minuutin ajomatkan päässä\nReccon asema – 11 minuutin ajomatkan päässä\nOle hyvä ja ota majoitusliikkeeseen yhteyttä ennen matkaasi käyttäen varausvahvistuksessa olevia tietoja, jos aiot saapua kello 12.00 jälkeen. Normaalin sisäänkirjautumisajan jälkeen saapuvien asiakkaiden on otettava yhteyttä majoitusliikkeeseen etukäteen saadakseen sisäänkirjautumisohjeet sekä ohjeet avaimen hakemiseen. Asiakkaat pääsevät sisään yksityisen sisäänkäynnin kautta.\nMyöhäisestä saapumisesta veloitetaan 30 EUR lisämaksu kello 20.00–21.30 välisenä aikana\nTällä majoitusliikkeellä on lainsäädännön vaatima lisenssi.Majoitustilan rekisteröintinumero CITRA 010046-LT-0522\nCasa Marghe Rapallo\nCasa Marghe Apartment\nCasa Marghe Apartment Rapallo\nTarjoaako Casa Marghe ilmaisen peruutusoikeuden ja täyden hyvityksen?\nKyllä, Casa Marghe tarjoaa täysin hyvitettäviä huoneita sivustollamme. Ne voi peruuttaa siihen asti, kunnes sisäänkirjautumiseen on muutama päivä aikaa. Muista vain tarkistaa tarkat ehdot ja rajoitukset majoitusliikkeen peruutuskäytännöistä.\nMillaisiin puhtaus- ja hygieniatoimenpiteisiin Casa Marghe on ryhtynyt?\nKyllä. Läheisiin ravintoloihin kuuluvat Trattoria La Sosta (9 minuutin kävelymatkan päässä), Pizzeria da Romina (15 minuutin kävelymatkan päässä) ja Villa delle Donne (3,9 km:n päässä).


Jani hates you all: The Sydänpuu single is now out.\nPosted by Jani Liimatainen at Wednesday, July 03, 2013\nRhodi 2.0 July 3, 2013 at 11:59 PM\nMaybe on Amazon, maybe I will buy it.. I would rather pay 6 euro + 7 euro for shipping but I guess it's just me :/\nMariana July 4, 2013 at 12:57 AM\nMe too, Rhodi, but now that I found out the single is not limited to the Finnish iTunes Store only, it will be easier for me to get it :D...\nLelu July 4, 2013 at 12:37 AM\nJohan oli, mä tykkäsin siitä bridgestä ja alusta !! Mutta kun.. nojoo voisin vaikka tanssia tätä biisiä Suomi-baarissa. Joo mä tein historiaa...mä ostin sen 99c iTunesista. tätä ennen oon ostanut sen sonata Arctican Ecliptican, koska tein siinä olevasta biisistä opinnäytteen. Mut Jani, et sä kyllä osaa laulaa :) kaikella rakkaudella. Toivotaan, että Radio Suomi lämpenee tälle tai sitten Iskelmä Radio..herranjestas hän on muusikko, täytyyhän hänen saada radiosoittoa...niinniin kauhee duuni\nNo hyvinhän tuo tuntuu herra nuotissa pysyvän eikä äänikään huono ole. Minä pidän. Toki nämä on mielipide-asioita myöskin. Ja kuten joku aiemmassa postauksessa kommentoikin, Sydänpuu alkoi vitsinä. Ei sitä silloin tarvitsekaan kummoinen laulaja olla jos ei tosissaan vedetä. Sulla sen sijaan tuntuu olevan suuria vaikeuksia kieliopin ja oikeinkirjoituksen kanssa ;) Kaikki ei voi osata kaikkea näköjään.\nLelu July 4, 2013 at 2:11 PM\nMitähän säkin mua täällä kyyläät ?? En ala enempää selittää...\nNo enpä tiedä voiko sitä kyyläämiseksi sanoa jos ensimmäistä kertaa ikinä tänne kommentoin. Tosin minä nyt olen jo tällainen nelikymppinen karvainen aikuinen mies, joka ei tajua kaikkea. Kunhan nyt vain mainitsin, että kaikki ei osaa kaikkea. Jos Jani ei mielestäsi osaa laulaa, miksi vaivautua kuuntelemaan? Sinä et mielestäni osaa tuota kirjallista ulosantia, siispä jätän tästä edespäin kommenttisi lukematta ja keskityn niihin jotka on kieliopillisesti oikein ja helppo lukea. Solves the problem.\nLelu July 4, 2013 at 9:28 PM\nvittu, että sä oot tyhmä !! Mä just kehuin sitä sinkkua ja sä vaan vittuilet.... että toiset sukupolvet on sitten ajastaan jäljessä !! Mä oon sua ihan vitusti nuorempi, että ei voi mitään. Sitäpaitsi mä oon ihan huippuälykäs ja yliopistossa ja mua ei ihan vittuakaan kiinnosta sun kommenttisi, et näin...\n4 X vittu yhteen kommenttiin...kertoo melko paljon kirjoittajansa äo:stä. Ja sukupolvesta. Ja minä olen siis eri kommentoija kuin aiemmin. Vaikutat joo todellakin huippuälykkäältä :D\nLelu July 5, 2013 at 12:43 PM\nja kuka tahansa voi mennä anonyyminä kirjoittamaan, mitä tahansa ja miten tahansa ja sanoa olevansa mikä nyt sattuu sinä päivänä miellyttämään. Mä ihmettelen, että miten on edes mahdollista kirjoittaa täällä anonyyminä. Että siitä tämä alhainen ärsytyskynnys. Tää kertoo vaan siitä, ettei aihe kiinnosta niin paljon, että viitsisi rekisteröityä. Loppuuks tää nyt tähän, kiitos\nPojat pojat (ja tytöt?)...\nHadder Ceballos July 4, 2013 at 1:27 AM\nlet us know when the single will be available on amazon\nmatandomuertos July 4, 2013 at 1:34 AM\nAmazon! amazon!! ahaha\nLayra Canalis July 4, 2013 at 8:40 AM\nYay for you Jani! (that sounds weird when I say it...) now to wait for it to be on Amazon.\nZyra Yan July 4, 2013 at 5:13 PM\nYesterday I bought! and I can say that I loved! There is something addictive in it that can't stop to listening...\nNurys Acevedo Gaete July 4, 2013 at 7:03 PM\nThank you for uploading it on Amazon :D\nLelu July 4, 2013 at 10:40 PM\nI try to talk at Zetor in Finland Helsinki that they play the single Malja by Sydänpuu !! It`s a Finnish disco who play only finnish music. They can by it for iTunes for 99c. Go Jani go !!\nMarry Lichen July 5, 2013 at 9:04 PM\nI bought it via Nokia Music\na_Sniper July 6, 2013 at 12:26 PM\nMoi Jani, todella suuri kiitos Sydänpuun uudesta biisistä :) Aivan mahtava, onko tähän sanat jostain löydettävissä?\nTuleekohan se Sydänpuun levy joskus vielä? :)\nMurtunut mies muistojen portilla\nsynkän sisäänkäynnin äärellä\nAstun sisään mustaan maailmaan\njätän turhan ylpeyteni narikkaan\ntämän yön yksinäinen viettää kanssa virheiden\nIkävä, häpeä, kuin vanha ystävä\nkatumus, kaipaus, nuoruuden hairahdus\nrikottu lupaus, ne kaikki pyytämättä pöytääni istuutuu\nMalja nyt kaikille virheille, elämäni erheille, valinnoille väärille\nte olitte kauniita kerran mutta vuodet ovat vierineet\nteitä kaltoin ovat kohdelleet, eivät säälineet minuakaan\nKunniavieras omissa juhlissaan, toivon ettei kukaan tulisi puhumaan\nvaikka itse kaikki vieraat kutsuinkin\nEi kaipaus katoa kaipaamalla, ruma muisto kaunistu muistelemalla\nei häpeä häviä häpeämällä, en silti pysty lopettamaan\nte olitte kauniita kerran, mutta vuodet ovat vierineet\nteidän kauneutenne turmelleet, eivät säälineet minuakaan\na_Sniper July 7, 2013 at 2:27 PM\nAntero July 13, 2013 at 11:51 PM\nTuossa biisissä on kyllä erittäin koukuttava melodia ja hyvät sanat, joiden tahdissa laulaa mukana. Tykkään tosi paljon! Ja itse oon digannu myös Janin lauluäänestä niin Sydänpuu -biiseissä kuin taustalauluissakin (live-Sonata, Cain's Offering, Blackoustic jne)!\nKiitos tästä. Toivottavasti saadaan kuulla vielä uusia biisejä jossakin vaiheessa :)\n"Lelu",ÄÖ Zero? WTF. Olen samaa mieltä kuin "Antero".Toivon että Jani Ja Risto tekevät levyn ja mukana on myös Sydänpuun aikaisemmat tuotokset.\nPatrik Grönroos July 21, 2013 at 4:32 PM\nTämä toimii. 99 cents well spent. Lisää vaan kun on putki päällä!


Kestävää matkailua Verlassa / UPM Verlan tehdasmuseo\nTule käymään Kestävää matkailua Verlassa\nKestävää matkailua Verlassa\nUnescon määritelmän mukaan kestävä matkailu on matkailua, joka ottaa huomioon niin nykyiset kuin tulevat taloudelliset, sosiaaliset ja ekologiset vaikutukset keskittyen kävijöiden, elinkeinon, ympäristön ja paikallisyhteisön tarpeisiin – YK:n alainen maailman matkailujärjestö UNWTO.\nVerla on sitoutunut Suomen Unescon maailmanperintökohteille ja Metsähallituksen luontopalveluille vuonna 2016 laadittuihin yhteisiin kestävän matkailun periaatteisiin, jotka otetaan huomioon kaikessa omassa toiminnassa ja yhteistoiminnassa matkailuyrittäjien kanssa.\n1. Tuemme kohteiden arvojen säilymistä ja edistämme niiden suojelua\n2. Minimoimme ympäristön kuormitusta\n3. Vahvistamme paikallisuutta\n4. Edistämme kohteiden tuottamaa hyvinvointia ja terveyttä\n5. Edistämme paikallistaloudellista kasvua ja työpaikkojen luomista\n6. Viestimme yhdessä kohteen arvoista ja palveluista\nSuomen maailmanperintökohteiden yhdistyksen kanssa on tehty 2019-2020 kohdekohtaiset kestävän matkailun mittarit ja seurantamalli. Mittarit perustuvat yhteisiin kestävän matkailun periaatteisiin. Tietoperustana on hyödynnetty muun muassa 2018 toteutettua kävijätutkimusta.\nKohteen arvojen säilyttäminen ja suojelu\nEnsimmäinen kestävän matkailun periaate vaikuttaa kaiken tekemisen taustalla. Verla on erittäin hyvin suojeltu. 30 rakennusta on suojeltu lailla ja uudempien rakennusten osalta suojelu on käsitelty osayleiskaavassa, joka sai lainvoiman 2020. Verlassa kohteen omistaja on pyrkinyt aktiivisesti huolehtimaan siitä, että kohteen suojelu on saatettu maailmanperintöarvojen vaatimalle tasolle: UPM on itse hakenut kohteen rakennusten suojelua ja myös kaava oli vireillä UPM:n aloitteesta. Suojelu on kohteessa tuotu myös käytännön tasolle. UPM on toteuttanut useita merkittäviä kohteen pitkäaikaista säilymistä tukevia investointeja: keskeisissä rakennuksissa on palosuojaus, 2015 Verlankoskeen valmistui suojapato estämään veden tulo tehtaaseen ja 2018 palautettiin lämmitysjärjestelmä tehdasrakennuksiin. Rakennuksia, rakenteita ja ympäristöä ylläpidetään pitkäjänteisesti ja suunnitelmallisesti.\nVerla sijaitsee etäällä valtaväylistä ja se on vain osittain julkisilla saavutettavissa, joten moni vieraileekin kohteessa omalla autolla. Tämän vuoksi kesästä 2018 on parkkipaikalta löytynyt KSS Energian sähköautojen latauspiste.\nVirtuaalista saavutettavuutta on parannettu mm. 2015 Skyview-sovelluksella, jossa pääsee ilmakuvien ja 360-kuvien avulla tutustumaan kohteeseen melko kattavasti. Verkossa on saatavilla myös ladattava ja tulostettava kävelyopas maailmanperintökohteen työväenasuntoalueeseen. Näin kohteeseen pystyy tutustumaan monipuolisesti ympäri vuoden, veloituksetta, omatoimisesti. Myös tehdasalueen opastettu historiapolku kannustaa vierailijoita omatoimiseen tutustumiseen vuoden ympäri.\nTavoittelemme mahdollisimman vähäpäästöistä energiaa. Tehdasmuseon lämmitysjärjestelmä käyttää puupellettiä ja käyttösähkössä on 2020 siirrytty Verlan vesivoimalaitoksen puhtaaseen vesisähköön. Runkovesiputkistossa on paineenalennusventtiilit vedenkäytön vähentämiseksi. Myös jätehuollon laajempi kierrätys on saatu järjestettyä 2021.\nMonien palautteiden mukaan Verlan hiljaisuus ja rauhallisuus koetaan myönteisenä arvona, eli syrjäinen sijainti ei ole pelkästään heikkous. Kulttuurikohteessa hyvinvointia saadaan myös kokemuksellisuudesta. Verlassa tähän liittyy erityisesti kytkeytyminen menneisiin sukupolviin ja omiin juuriin. Tehdasmuseon monilla kielillä saavutettavat opastukset ja maailmanperintöalueen itsenäisesti koettavat reitit ovat oman toimintamme keskiössä aineettoman kulttuurisen hyvinvoinnin tuottamisessa. Alueen kaunis ympäristö ja luonto ovat myös tärkeässä roolissa kohteen hyvinvointia lisäävänä tekijänä.\nKannustamme kävijöitä nauttimaan metsästä, joka on Verlassa tärkeä myös kulttuurihistoriallisesta näkökulmasta. Verlan Metsäpolku esittelee tämän päivän vastuullista metsänhoitoa ja polulla voi nauttia rauhallisesta metsästä.\nVerla on paikallistaloudellisesti merkittävä toimija: kohde on sesongin aikana noin 20 henkilön työpaikka. Lisäksi kohteen ylläpito ja korjaukset työllistävät useita henkilöitä vuosittain. Matkailun paikallistaloudelliset vaikutukset muodostuvat kohteen vierailijoiden rahan kulutuksesta kohteessa ja sen lähiseudulla, sekä kuluttamisesta johtuvista välillisistä, välittömistä ja kerrannaisista vaikutuksista. Suomen maailmanperintökohteiden yhdistys koordinoi Suomen maailmanperintökohteille yhtenäisen kävijätutkimuksen ja paikallistaloudellisen selvityksen 2018, jonka mukaan kohteen matkailun kokonaistulovaikutus on 2,5 milj. € / vuodessa ja työllisyysvaikutus 24 henkilötyövuotta. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun Verlasta tehtiin paikallistaloudellinen selvitys.\nUPM Verlan tehdasmuseolle on myönnetty Visit Finlandin Sustainable Travel Finland -merkki osoituksena arvokkaasta ja pitkäjänteisestä työstä kestävän matkailun eteen. Sustainable Travel Finland on Visit Finlandin kestävän matkailun ohjelma, jonka tavoitteena on tarjota kohteille konkreettinen kestävän matkailun työkalupakki ja jatkuvan kehittämisen malli. Tutustu Sustainable Travel Finland -ohjelmaan tästä.


(Ohjattu sivulta Arsenal de Lorient)\nPerustettu 2002 (yksityistetty)\nPuheenjohtaja Pierre Eric Pommelle\nKotipaikka Pariisi, Ranska; päätoimipiste: 40-42 Rue du Docteur Finlay Paris, 75732 France\nToimiala laivanrakennus- ja puolustusteollisuus\nLiikevaihto 4,155 mrd. USD (2019)\nOmistaja Ranskan valtio, Thales\nNaval Group S.A. (vuosina 2007-2017 DCNS, vuosina 2003-2007 DCN eli Direction des Constructions Navales) on ranskalainen sotilaalliseen meriteollisuuteen keskittynyt teollisuuskonserni. Yritys suunnittelee ja valmistaa pinta-aluksia, sukellusveneitä, elektronisia komponentteja, torpedoja ja valvontajärjestelmiä. Yritys tarjoaa asiakkailleen koulutusta, simulointeja ja huoltopalveluja maailmanlaajuisesti.\nYhdysvaltalainen Defence News -uutispalvelu kokosi arvionsa maailman sadasta suurimmasta aseteollisuusyhtymästä liikevaihtoineen vuonna 2019. Uutispalvelu arvioi Naval Groupin maailman 30. suurimmaksi aseteollisuusyritykseksi (2019) liikevaihdon 4,16 miljardiksi Yhdysvaltain dollarin liikevaihdolla. \nNaval Group (edeltäjineen) on huoltanut järjestelmiä ja vaihtanut polttoaineen esimerkiksi ydinkäyttöiseen lentotukialus Charles de Gaulleen.\nNaval Group on edeltäjineen (DCNS) osallistunut esimerkiksi seuraavien Ranskan laivaston hankkeisiin: ballistisilla ohjuksilla varustettu ydinsukellusvene Le Terrible, eurooppalaiset FREMM-monitoimifregatit ja ydinkäyttöiset Barracuda-luokan hyökkäyssukellusveneet (2021-). Naval Group suorittaa vaativiakin alusten elinkaareen liittyviä huoltotoimenpiteitä, kuten ydinkäyttöisen lentotukialus Charles de Gaulle -lentotukialuksen polttoainetankkaus ja huoltoineen.\nYhtiön taustalla on Ranskan vanhimpia telakoita kuten Ruelle (perustettu 1751), Nantes-Indret (1771), Lorient (1778) ja Cherbourg (1813). Vuonna 1926 yhtiöllä oli hallinnassaan nykyiset telakkansa.lähde?\nToisen maailmansodan aikana Ranskan laivaston alusten suunnittelusta ja valmistuksesta vastasi DCN, johon myöhemmin liitettiin puolustusteollisuuden hallinnointi Délégation générale pour l'armement, DGA. Vuonna 1997 Ranskan hallitus päätti uudelleen järjestää telakkansa sekä laivastonsa hallinnan. Suunnittelu ja hallinto eriytettiin valmistuksesta, jolloin DCN muodosti teollisen osan. Vuonna 2000 DCN:stä muodostettiin puolustusministeriön alainen kansallinen yhtiö irrottamalla se DGA:sta. Vuotta myöhemmin hallitus ilmoitti yhtiön yksityistämisestä.\nVuonna 2002 DCN ja Thales muodostivat yhteisyrityksen nimellä Armaris markkinoidakseen toimintojaan. Yhteistyö paransi DCN:n asejärjestelmävalikoimaa ja laajensi Thaleksen toiminnan laivanrakennukseen. Armaris omisti puolet Horizon SAS:sta, joka oli ranskalais-italialaisen Horison fregatin hallinnointiyritys sekä puolet EuroSysNav SAS:sta, joka oli Horizon-projektin taistelujärjestelmätoimittaja.lähde?\nDCN ja Thales sopivat 29. maaliskuuta 2007 Ranskan hallituksen kanssa yhtiöiden Ranskan-toimintojen yhteenliittämisestä. DCN vastaanotti Thaleksen toiminnot Ranskan meriteollisuudessa lukuun ottamatta laitteistoihin liittyviä toimintoja. Samalla yhtiöstä tuli Armariksen ja MOPA2:n ainoa omistaja. Thales sai 25% osuuden DCN:stä Ranskan valtion hallinnoidessa 75%. Samassa yhteydessä nimi muutettiin DCN:stä DCNS:ksi.lähde?\nRakenteilla ollut FREMM-luokan fregatti fregatti D655 Bretagne (2019; kuva vuodelta 2017).\n↑ a b c d e f Naval Group SA bloomberg.com. Viitattu 1.1.2021. (englanniksi)\n↑ a b c Top 100 for 2020 (2019 revenue) defensenews.com. Viitattu 1.1.2021. (englanniksi)\n↑ a b Naval Group naval-technology.com. Viitattu 2.1.2021. (englanniksi)\n↑ FTI Medium-Size Frigates naval-technology.com. Viitattu 2.1.2021. (englanniksi)\n↑ Gowind 2500 Corvette naval-technology.com. Viitattu 2.1.2021. (englanniksi)\nISNI: 0000 0004 0640 0718\nNoudettu kohteesta ”https://fi.wikipedia.org/w/index.php?title=Naval_Group&oldid=19460479”


Ford Mondeo 2,0 TDCi 163hv Titanium Wagon Farmari 2011 - Vaihtoauto - Nettiauto\n2,0 TDCi 163hv Titanium Wagon\nHuoltokirja, Viimeisin huolto tehty 139931 km / 30.12.2016, Osanahkaverhoilu, Parkkitutka: Anturit takana, Ilmastointi, automaattinen, Ajovakauden hallintajärjestelmä ESC, Aluvanteet kesärenkaissa, Aluvanteet talvirenkaissa, Kahdet-renkaat, Vakionopeudensäädin, Ajotietokone, Metalliväri, Radio ja soitin, Ohjaustehostin, Monitoimiohjauspyörä, Sähköikkunat, Sähkötoimiset peilit, Keskuslukitus, Maahantuotu käytettynä, Tähän autoon mahdollista ostaa Vaihto+ Turva. Kysy lisää myyjiltämme !\nFord Mondeo 2.0, '10, 186 km\nNettiauto ID 9169006