WWF Suomen raportteja 32 - PDF\nDownload "WWF Suomen raportteja 32"\n1 RAPORTTI 2014 WWF Suomen raportteja 32 Saaristomme on suojeltava Esitys Saaristomeren, Tammisaaren saariston ja Itäisen Suomenlahden kansallispuistojen suojelun kehittämiseksi ja Porkkalan kansallispuiston perustamiseksi\n3 Sisällys Esipuhe 4 Yhteenveto 6 1. Johdanto 8 2. Luonnon monimuotoisuus eteläisissä saaristokansallispuistoissa Vedenalainen luonto Saaristomeren kansallispuisto Tammisaaren saariston kansallispuisto Itäisen Suomenlahden kansallispuisto Suojelun nykytilanne Saaristomeren kansallispuisto Tammisaaren saariston kansallispuisto Itäisen Suomenlahden kansallispuisto Kansallispuistojen laajentaminen Yleistä Saaristomeren kansallispuisto Tammisaaren saariston kansallispuisto Itäisen Suomenlahden kansallispuisto Luontotyyppien ja lajiston suojelun kehittäminen Yleistä Saaristomeren kansallispuisto Tammisaaren saariston kansallispuisto Itäisen Suomenlahden kansallispuisto Uudelleen perustettava Porkkalan kansallispuisto Kansallispuiston perustamisen tarve Kansallispuiston laajuus ja maantieteellinen rajaus Kansallispuistoon liittyvät luonnonsuojelulliset arvot Muut suojelun kehittämisen toimenpiteet 56 Kiitokset 60 Lähteet 61 Liitteet 63 Liite 1. Porkkalan esitetyn kansallispuistoalueen uhanalaiset ja silmälläpidettävät eliölajit sekä luontoja lintudirektiivin I-liitteen lajit 63 Liite 2. Porkkalan esitetyn kansallispuiston Naturaalueiden luontodirektiivin suojeltavat luontotyypit 63\n4 Esipuhe Esipuhe Petteri Tolvanen Kirkkonummen Söderskär on ehdotetun Porkkalan kansallispuiston uloimpia saaria. Kiikarilla saarelta näkee kirkkaalla säällä Tallinnan televisiotornin. 4\n5 Esipuhe Suomenlahden ja Saaristomeren alueet muodostavat maailmanlaajuisesti ainutlaatuisen luonnonympäristön, johon meillä suomalaisilla on vahva side. Lähes kaikki ovat kokeneet Viroon, Ruotsiin tai Pietariin suuntautuvilla laivamatkoilla luontoarvoiltaan rikkaan rannikon ja sisäsaariston vaihtuvan hiljalleen tuulen ja veden karaisemaksi ulkosaaristoksi. WWF Suomi on tehnyt töitä 1970-luvulta lähtien Itämeren ja sen rannikon ja saariston suojelemisen puolesta. Vuonna 2014 vietetään Suomenlahti-vuotta. Teemavuosi kokoaa yhteen asiantuntijoita, päättäjiä ja kansalaisia Suomesta, Virosta ja Venäjältä työskentelemään terveen ja turvallisen Suomenlahden puolesta. Teemavuoden omistaminen Suomenlahdelle kertoo, kuinka arvokas alue on sekä valtioille että meille sen rantojen asukkaille. Suomenlahden rannikon ja saariston pitkäaikaisesta arvostuksesta kertoo myös se, että Porkkalassa sijaitsevalle Stora Träskön saarelle perustettiin kansallispuisto jo vuonna Puisto jäi kuitenkin jatkosodan jälkeen Porkkalan vuokra-alueelle ja se lakkautettiin. Valitettavasti puiston uudelleenperustaminen on unohtunut. Tämä raportti, kuten myös Suomen luonnonsuojeluliiton aiemmat esitykset, osoittaa selvästi painavat perusteet kansallispuiston uudelleenperustamiselle huomattavasti laajemmassa muodossa. Saaristomeren, Tammisaaren saariston ja Itäisen Suomenlahden kansallispuistot suojelevat tärkeitä luontoarvoja ja mahdollistavat niin meille suomalaisille kuin monille ulkomaalaisillekin hyvät puitteet mereisestä luonnosta nauttimiseen. Päättäjien ja virkamiesten on äärimmäisen lyhytnäköistä ja itsekästä sallia jo päätettyjen suojelualueiden toteuttaminen vain osittain. Varsinkin rannikon ja saariston mökittyminen on suunta, joka pitää pystyä nopeasti kääntämään. Jokainen luonnontilaiselle ja arvokkaalle rantapaikalle rakennettu asumus on askel kohti huonompaa. Rakentaminen riistää elintilaa kasveilta ja eläimiltä ja vie alueella liikkuvilta ihmisiltä mahdollisuuden virkistäytyä luonnossa. Kansallispuistoillamme on vahva kulttuurihistoriallinen arvo. Metsästys ja kalastus ovat joissain oloissa olleet tai ovat yhä edelleen kestämättömällä tasolla, ja toimenpiteitä tarvitaan kestävyyden vahvistamiseksi. Maatalous on muokannut alkuperäistä luontoa, mutta luonut toisaalta erittäin monimuotoisia perinneympäristöjä. Saariston perinneympäristöt vaativat säilyäkseen varmuutta siitä, että kansallispuistojen resurssit riittävät hoitotöiden tekemiseen. Tämän esityksen todella runsaan tietomäärän perusteella on helppo nähdä tarpeet olemassa olevien kansallispuistojen merkittävälle laajentamiselle, jotta niiden rajalliset ja uusiutumattomat luontoarvot voidaan säilyttää myös tuleville sukupolville. Haluan kiittää kaikkia vapaaehtoisia työhön osallistuneita ja Suomen luonnonsuojeluliittoa hyvästä yhteistyöstä sekä erityisesti kirjoittajia korkeatasoisesta tekstistä. Kiitos! Jari Luukkonen Suojelujohtaja WWF Suomi 5\n6 Yhteenveto Yhteenveto Lounaissaaristo ja Suomenlahden saaristoalue ovat luonnoltaan rikkaimpia alueita Suomessa. Lounaissaariston ja Suomenlahden alueella on kolme kansallispuistoa: Saaristomeren, Tammisaaren saariston ja Itäisen Suomenlahden puistot. Kasvavaan käyttöpaineeseen nähden eteläisen saaristomme luonnonsuojelu on kuitenkin riittämätöntä. Suurimmat puutteet ovat merenalaisen luonnon suojelussa esimerkiksi Itäisen Suomenlahden kansallispuistossa ei ole suojeltu merenalaista luontoa lainkaan. Myös maanpäällisten luontotyyppien ja lajien suojelun osalta on kansallispuistoissa puutteita, ja Saaristomerellä merkittävä osa jo tehdyistä suojelupäätöksistä odottaa yhä toteutumistaan. Ympäristöministeriö ilmoitti kesällä 2012 harkitsevansa kansallispuistoverkon kehittämistä ja pyysi perusteltuja ehdotuksia mahdollisista uusista puistoista. Ministeriölle tehtyihin Petteri Tolvanen Kirkkonummen Träskön rantakallioilta avautuu näkymä aavalle Porkkalanselälle. 6\n7 Yhteenveto ehdotuksiin sisältyi mm. Porkkalan kansallispuiston perustaminen sekä Saaristomeren kansallispuiston laajentaminen ja kehittäminen. Ympäristöministeriö päätti ottaa näiden alueiden tilanteen tarkempaan tarkasteluun osana kansainvälistä Suomenlahti teemavuotta. Tämän saaristokansallispuistojen kehittämistä koskevan WWF:n raportin keskeisimmät esitykset on listattu alla. Kansallispuistojen merkittävä laajentaminen edellyttää uusia valtioneuvoston periaatepäätöksiä tavoitepinta-aloista. Periaatepäätökset tulee valmistella ja hyväksyä ripeästi. Raportin keskeisimmät esitykset ovat: Porkkalan kansallispuiston perustaminen. Vedenalaisen luonnon monimuotoisuuden perusteella tärkeiksi tunnistettujen vesialueiden sisällyttäminen Itäisen Suomenlahden kansallispuistoon. Tällä hetkellä vesialueet puuttuvat kansallispuistosta kokonaan. Arvokkaita matalia vesialueita on erityisesti Loviisan Söderskärin ja Pyhtään Ristisaaren välisellä alueella sekä Kotkan Reipoon ja Haminan Ulko-Tammion välisellä alueella. Saaristomeren kansallispuiston laajentaminen vähintään 6000 hehtaariin sen yhteistoiminta-alueen sisällä sijaitsevilla saarilla sekä Saaristomeren Natura-alueen toteuttaminen loppuun alkuperäisten suunnitelmien mukaisesti. Yhteistoiminta-alueen läheisyydessä sijaitsevat valtion omistamat alueet tulee liittää kansallispuistoon. Tammisaaren saariston ja Itäisen Suomenlahden kansallispuistojen laajentaminen raportissa esitetyille maa-alueille. Näitä ovat Tammisaaren saariston osalta mm. Jussarön itäosa, Hästö-Busö lähisaarineen ja Odensö. Itäisen Suomenlahden kansallispuiston osalta tärkeitä maa-alueiden laajennuksia ovat mm. Loviisan Hudö ja Lehtinen, Virolahden Mustamaa, Kotkan Vanhankylänmaa ja Kirkonmaan eteläosa sekä Loviisan saariston monet lintuluodot. Vedenalaisen harjuluonnon, matalikkojen ja fladojen lisäsuojelu kaikissa eteläisen saariston kansallispuistoissa. Saaristomerellä erityisesti välillä Jurmo-Dragsfjärd olevia matalia hiekka- ja sorapohjia tulee lisätä kansallispuistoon. Tammisaaren saaristossa kiireisin lisäys kansallispuistoon on Metsähallituksen laatimassa alueen hoito- ja käyttösuunnitelmassa esitetty Segelskärin Mygganin alue vesialueineen ja luotoineen. Lisäksi mahdollisimman laaja kokonaisuus Hankoniemen edustan meriajokasesiintymiä tulee suojella osana kansallispuistoa. Perinneympäristöjen pitkäjänteiseen hoitoon on varattava riittävät resurssit. Haitallisten vieraslajien torjuntaa tulee jatkaa aktiivisesti ja torjuntatyön riittävästä resursoinnista tulee huolehtia kaikissa aiemmin mainituissa kansallispuistoissa. Olemassa olevan vedenalaisesta luonnosta kerätyn kartoitustiedon, myös hanke- ja lajikohtaisten selvitysten tulosten, vieminen keskitetysti yhteen tietokantaan. Tämä helpottaisi aluesuunnittelua ja varmistaisi, että kaikki olemassa oleva tieto on suunnittelijoiden käytössä. Nykyään tieto on hajallaan. Kansallispuistojen hoito- ja käyttösuunnitelmien päivittäminen vedenalaisen luonnon osalta. Hyvin harvassa suunnitelmassa on mainintoja vedenalaisen luonnon suojelusta, kansallispuiston ulkopuolisten toimintojen vaikutuksista ja vaikutusten huomioon ottamisesta tai puistoissa toteutettavista rajoituksista (esim. kalastuksen, ankkuroinnin tai veneilyn rajoittaminen tai kieltäminen paikallisesti). 7\n8 1. Johdanto 1. Johdanto Riittävän laaja ja edustava suojelualueiden verkosto on luonnonsuojelun kivijalka. Suomen kansallisena tavoitteena on laajentaa suojelualueiden verkostoa tuntuvasti: Vuoteen 2020 mennessä 17 prosenttia Suomen maa- ja sisävesien pinta-alasta on tarkoitus saada suojelun piiriin. Rannikko- ja merialueiden pinta-alasta on tavoitteena suojella 10 prosenttia. Kansallispuistot ovat valtion maille perustettuja suuria luonnontilaisia tai lähes luonnontilaisia alueita. Perustamisen tavoitteena on suojella alueelle tunnusomaisia lajeja ja luontotyyppejä. Lisäksi nimenomaan kansallispuistoissa virkistyskäytön, retkeilyn ja matkailun mahdollisuudet voidaan yhdistää luonnon monimuotoisuuden suojeluun. Valtion mailla sijaitsevista luonnonsuojelualueista pinta-alallisesti suurin osa lähes 60 prosenttia on kansallispuistoja. Luonnon monimuotoisuuden turvaamiseksi tarvitaan lisää suojelualueita. Lisäksi jo olemassa olevien alueiden kehittäminen on tärkeää. Monet Etelä-Suomen kansallispuistot ovat kuitenkin jääneet liian pieniksi luonnonsuojelulliseen tarpeeseen nähden. Lounaissaaristo ja Suomenlahden saaristoalue ovat luonnoltaan rikkaimpia alueita Suomessa. Iso osa eteläisestä saaristostamme sijaitsee hemiboreaalisella kasvillisuusvyöhykkeellä, jossa esiintyy lukuisa joukko lajeja ja luontotyyppejä, joita ei muualla Suomessa tavata. Siksi näiden alueiden suojelun kehittämisellä on suuri vaikutus koko Suomen luonnon monimuotoisuuden säilymiseen ja uhanalaisen lajiston tilan parantamiseen. Tällä hetkellä saariston luonnonsuojelu on riittämätöntä kasvavaan käyttöpaineeseen nähden. Saariston suojelun tärkeyttä on tuotu julkisesti esiin jo 1940-luvun alusta lähtien. Kesti kuitenkin 1980-luvulle ennen kuin kansallispuistoja ryhdyttiin perustamaan saaristoon. Poikkeuksena oli vuonna 1938 perustettu Porkkalan (Stora Träskön) kansallispuisto, joka kuitenkin lakkautettiin Porkkalan vuokra-ajan ( ) päätyttyä. Saaristossa on suuri hyödyntämätön potentiaali luontomatkailun kannalta. Suojelualueiden myönteistä aluetaloudellista vaikutusta voitaisiin kasvattaa merkittävästi nykyisestä, sillä tutkimusten mukaan kansallispuistoihin tehdyt valtion sijoitukset saadaan takaisin jopa kymmenkertaisina. Kansallispuistojen kehittäminen on tärkeää myös virkistyskäytön näkökulmasta, sillä jatkuvasti lisääntyvä vapaa-ajan asuntojen rakentaminen rajaa saaria ja rantoja pois yleisestä käytöstä. Ympäristöministeriö ilmoitti kesällä 2012 harkitsevansa kansallispuistoverkon kehittämistä ja pyysi perusteltuja ehdotuksia mahdollisista uusista puistoista. Ministeriölle tehtyihin ehdotuksiin sisältyi mm. Porkkalan kansallispuiston perustaminen sekä Saaristomeren kansallispuiston laajentaminen ja sen suojelun kehittäminen. Ympäristöministeriö päätti ottaa Saaristomeren kansallispuiston tilanteen tarkempaan tarkasteluun osana kansain- 8\n9 1. Johdanto Panu Kunttu / WWF Suomi Salpausselät muodostavat Saaristomerellä luonnoltaan arvokkaita matalikkoja ja rantaluontotyyppejä. Kuva Öröstä. välistä Suomenlahti teemavuotta. Samalla ympäristöministeriö lupasi tarkastella Itäisen Suomenlahden ja Tammisaaren saariston kansallispuistojen tilannetta sekä Porkkalan kansallispuiston perustamisen mahdollisuuksia. Kaikki kolme olemassa olevaa etelä- ja lounaissaaristomme kansallispuistoa ja Porkkalan saaristo sisältyivät Kansallispuistokomitean vuonna 1976 tekemään ehdotukseen perustettavista kansallispuistoista. Itäisen Suomenlahden kansallispuistoa koskeva ehdotus tosin oli merkittävästi toteutunutta suurempi. Porkkalan kansallispuisto sisältyi tuolloin niin kutsuttuun tavoiteohjelmaan, jonka mukaan se tulisi perustaa 30 vuoden sisällä. Vuonna 2002 ympäristöministeriö ilmoitti käsittelevänsä edellä mainittujen kolmen saaristokansallispuiston laajentamista ja Porkkalan kansallispuiston perustamista. Metsähallitus laati tuolloin Porkkalan kansallispuiston toteutettavuusarvioinnin, jonka tulos oli puiston perustamisen kannalta myönteinen. Arviointi ei kuitenkaan johtanut toimenpiteisiin. Suomi ja EU ovat sitoutuneet pysäyttämään luonnon köyhtymisen vuoteen 2020 mennessä. Lisäksi Suomi on sitoutunut vedenalaisen luonnon suojeluun ja monimuotoisuuden yllä- 9\n10 1. Johdanto pitämiseen useiden kansallisten ja kansainvälisten velvoitteiden kautta. Itämeren suojelukomission eli HELCOMin toimintaohjelmassa ja EU:n meristrategiadirektiivissä on asetettu tavoitteeksi Itämeren hyvän tilan saavuttaminen vuosiin 2020 ja 2021 mennessä. Hyvän tilan mittareita ovat lajien elinvoimaiset kannat sekä luontotyyppien edustavuus ja levinneisyys. Vaikka Itämeren pinta-alasta on suojeltu yli 12 prosenttia, mikä täyttää YK:n biodiversiteettisopimuksen mukaisen merialueiden 10 prosentin vähimmäissuojelutavoitteen, on suojelun taso Suomen vesialueella riittämätön. Monet tärkeät vedenalaiset habitaatit ovat vajavaisesti suojeltuja. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on suositellut, että merellisten suojelualueiden tulisi kattaa vähintään 20 prosenttia jokaisesta habitaattityypistä. Tähän tavoitteeseen ei Itämerellä ja Suomessa ole päästy. Itämeren suojelualueet kuuluvat Itämeren rannikko- ja merialueiden suojelualueverkostoon nimeltään HELCOM MPA (Marine Protected Areas) (entinen HELCOM BSPA). Tähän verkostoon kuuluvien alueiden suojelu tapahtuu joko EU:n Natura ohjelman tai kansallisen suojelun kautta. HELCOMin teettämän selvityksen mukaan nykyisen suojelualueverkoston kytkeytyneisyys ja alueellinen edustavuus eivät ole riittäviä vedenalaisen luonnon monimuotoisuuden suojelemiseksi. Myös muut tieteelliset tarkastelut ovat osoittaneet, että puutteet suojelualueiden kytkeytyneisyydessä voivat estää lajien riittävän suojelutason saavuttamisen. Suomessa meristrategiadirektiivin toimenpanon tavoitteena onkin, että merelliset luonnonsuojelualueet muodostavat tulevaisuudessa ekologisesti yhtenäisen verkoston, joka turvaa lajien mahdollisuuden levitä suojelualueelta toiselle ja siten populaatioiden selviämisen myös pitkällä aikavälillä. Mereisten suojelualueiden kehittämisen erityisenä ongelmana on tiedon puute vedenalaisesta luonnosta. Jos emme tiedä mitä suojellaan ja miltä vaikutuksilta, oikeanlaisten suojelualueiden rajaaminen ja niiden käytön ja hoidon suunnittelu on käytännössä mahdotonta. Meneillään olevasta vedenalaisen meriluonnon monimuotoisuuden inventointiohjelmasta (VELMU-hanke) on saatu arvokasta uutta tietoa suojelualueverkoston täydentämistä varten. Mereisten suojelualueiden ongelmana on myös suojelun riittämätön taso: Lajeille tai luontotyypeille haitallinen ihmistoiminta, kuten kalastus, metsästys, meriliikenne ja soranotto, on harvoin täysin kiellettyä. Esimerkiksi kaikista Itämeren suojelualueista vain kahdella on voimassa kalastuskielto, vaikka kalastus on luokiteltu useimmilla suojelualueilla uhkatekijäksi. Tämä raportti on WWF Suomen esitys Saaristomeren, Tammisaaren saariston ja Itäisen Suomenlahden kansallispuistojen laajentamiseksi ja suojelun kehittämiseksi sekä Porkkalan kansallispuiston perustamiseksi. Esitys sisältää ehdotuksia luonnoltaan erityisen arvokkaiden saarien ja vedenalaisten alueiden suojelusta sekä uhanalaisten luontotyyppien ja eliölajien turvaamisesta. Lisäksi raportti esittelee saaristoluontoa koskevia uhkia, joita voidaan torjua kansallispuistoja kehittämällä. Porkkalan osalta esitys on laadittu yhteistyössä Suomen luonnonsuojeluliiton kanssa, sen Uudenmaan piirin vuonna 2012 ympäristöministeriölle tekemän ehdotuksen pohjalta. 10\n11 2. Luonnon monimuotoisuus eteläisissä saaristokansallispuistoissa 2. Luonnon monimuotoisuus eteläisissä saaristokansallispuistoissa Suomessa kaikki Itämeren suojelualueet (MPA) kuuluvat Natura verkostoon. Naturan ulkopuolelle jääviä mereisiä suojelualueita on noin 1000 km 2. Kun kaikki Natura kohteet, Ramsar-kohteet, kansallispuistot, valtion ja yksityisten maalla sijaitsevat luonnonsuojelualueet sekä Itämeren suojelualueisiin kuuluvat vesialueet lasketaan yhteen, Suomen merialueen kokonaispinta-alasta (talousvyöhyke mukaan lukien) on suojeltu 9,5 prosenttia. Jos talousvyöhykettä ei lasketa mukaan, nousee suojeltujen vesialueiden osuus 14,6 prosenttiin. Kuitenkin myös Suomen vesialueilla suojelualueverkostossa on suuria puutteita. Suomi, Liettua ja Venäjä ovat ainoat HELCOM-maat, joilla ei ole talousvyöhykkeilleen ulottuvia Itämeren suojelualueita. HELCOM suosittelee, että jäsenmaat perustaisivat myös talousvyöhykkeilleen ulottuvia suojelualueita. Valtioneuvoston vuonna 2013 tekemässä Natura verkoston täydennyspäätöksessä on mukana viisi merialuetta, jotka sijoittuvat osittain Suomen talousvyöhykkeelle. Nämä ovat Sandkallanin eteläpuolinen merialue Porvoossa, Hangon itäinen selkä Raaseporissa, Länsileton alue Pyhtäällä, Luodematalat Loviisassa sekä Merikalla Siikajoella. Näiden alueiden yhteispinta-ala on hehtaaria. Suomen mereisiä Natura-alueita on tarkoitus täydentää VELMU-tulosten perusteella. Toinen merenalaisten suojelualueiden yleinen puute on heikko suojelun taso. Useiden Natura-alueiden vesialueiden suojelu toteutetaan vesilain nojalla, mikä ei anna vedenalaisen luonnon suojelulle riittävän vahvoja puitteita. Merenalaisten suojelualueiden suurimmat uhkatekijät ovat usein suojelualueiden rajojen ulkopuolella. Näitä ovat maatalouden rehevöittävät ravinnepäästöt, meriliikenteen aiheuttamat päästöt ja onnettomuusriskit sekä haitalliset aineet. Suojelualueiden hoito- ja käyttösuunnitelmissa on todettu näiden uhkien vaikutus, mutta keinot uhkien torjumiseksi ovat vähissä. Useimmiten näihin ulkopuolisiin uhkatekijöihin pyritään vaikuttamaan esimerkiksi vesienhoitosuunnitelmien tai laajemmassa mittakaavassa Itämeren toimintasuunnitelman kautta. Olisi kuitenkin tarpeellista arvioida yksittäisten merellisten suojelualueiden todellista suojelutehoa ja kuvata käytännön toimenpiteitä, joita pitäisi tehdä suojelualueen ulkopuolella, jotta alueen vedenalaisen luonnon suojelutarkoitus toteutuisi. Vuonna 2008 tehdyssä Suomen luontotyyppien uhanalaisuuden arviossa vedenalaisista luontotyypeistä luokitellaan erittäin uhanalaisiksi punaleväyhteisöt, meriajokasyhteisöt 11\n12 2. Luonnon monimuotoisuus eteläisissä saaristokansallispuistoissa Heidi Arponen / Metsähallitus Rakkolevä tarjoaa suojaa monipuoliselle eliöyhteisölle, ja sen esiintyminen terveenä kasvustona kertoo puhtaasta vedenlaadusta. ja näkinpartaisniityt. Vaarantuneita ovat kallio- ja kivikkopohjien rakkoleväyhteisöt sekä uposkasvivaltaiset pohjat. Silmälläpidettäviä ovat sinisimpukkayhteisöt, sublitoraalin rihmaleväyhteisöt, valoisan kerroksen pohjaeläinyhteisöt ja valoisan kerroksen alapuoliset pohjaeläinyhteisöt. Kahdestatoista arvioidusta vedenalaisesta luontotyypistä vain yksi (hydrolitoraalin rihmaleväyhteisöt) luokiteltiin säilyväksi ja yhdestä oli puutteelliset tiedot (vesisammalyhteisöt). EU:n luontodirektiivin mukaan tiettyjä vedenalaisia luontotyyppejä tulee suojella osana Natura suojelualueverkostoa. Suomessa tällaisia luontotyyppejä ovat esimerkiksi vedenalaiset hiekkasärkät, riutat ja laajat matalat lahdet. Suomen kansainväliset vastuuluontotyypit Itämeren vedenalaisten luontotyyppien joukossa ovat meriajokasyhteisöt, näkinpartaisniityt ja Itämeren kalliopohjat. Itämeren vedenalaiset luontotyypit on arvioitu myös HELCOM Red List -julkaisussa vuonna Vedenalainen luonto Saaristomerellä, Tammisaaren alueella ja itäisellä Suomenlahdella on suoritettu kartoituksia vedenalaisen luonnon inventointiohjelman (VELMU) ja Finmarinet-hankkeen puitteissa sekä kansallispuisto- että Natura alueilla. Vedenalaisesta luonnosta on suhteellisen paljon tietoa, vaikka tiedon määrää ei voikaan pitää vielä riittävänä. Myös saadun aineiston käsittely on vielä osittain kesken. 12\n13 2. Luonnon monimuotoisuus eteläisissä saaristokansallispuistoissa Itämeren erityispiirteitä ovat mm. murtovesi, kylmä lämpötila ja talvinen jääpeite. Itämeri on vähälajinen, mutta alueella tavataan sekä suolaisen että makean veden lajeja. Rakkolevä on yksi Itämeren avainlajeista, sillä monet kalat ja selkärangattomat käyttävät rakkolevävyöhykkeen tarjoamaa suojaa ja ravintoa. Sen levinneisyyteen vaikuttavat vahvasti suolaisuus ja kasvupaikan avoimuus. Itäisen Suomenlahden kansallispuisto on rakkolevän itäisintä esiintymisaluetta Itämeressä. Rakkolevän rinnalla myös sinisimpukka on yksi Itämeren ravintoverkon avainlajeista ja tärkeä pohjan eliöyhteisöjä muodostava laji. Suomen vesillä sinisimpukkaesiintymät ovat tiheimmillään ja biomassa suurimmillaan Saaristomeren ja läntisen Suomenlahden uloimmilla alueilla, sillä myös sinisimpukan esiintyminen riippuu vahvasti veden suolapitoisuudesta. Sinisimpukan esiintyvyys vähenee merkittävästi Suomenlahden itäisissä osissa. Tammisaaren saaristosta on löydetty edustavia sinisimpukkayhteisöjä (lähes 100 prosentin peittävyys 6 16 metrin syvyydessä). Sinisimpukka on erityisesti haahkan kaltaisille kokosukeltajasorsille tärkeä ravinnonlähde. Luontodirektiivin luontotyypeistä Saaristomeren, Tammisaaren saariston ja Itäisen Suomenlahden alueilla esiintyy esimerkiksi rannikon laguuneja (fladat ja kluuvijärvet). Saaristomereltä löytyy myös vedenalaisia harjuja ja riuttoja. Salpausselkien harjujatkeet muodostavat Saaristomerellä ainutlaatuisia vedenalaisia hiekkasärkkiä ja sorapohjia. Nämä luovat otollisia elinympäristöjä mm. silmälläpidettävälle meriajokkaalle. Saaristomerellä tärkeisiin vedenalaisiin lajeihin kuuluvat myös mm. mukulanäkinparta ja haarukkalevä. Tammisaaren kansallispuiston vesialueilla tutkittiin 1990-luvulla pohjatopografiaa, kartoitettiin silakan kutupohjat puiston alueelta ja kartoitettiin puiston vedenalaista luontoa kasvillisuus-, pohjaeläin ja kalastoselvityksien avulla. Tutkimuksissa havaittiin 145 kasvija eläinlajia tai lajiryhmää. Alueen leväerikoisuus on vaarantunut tähtimukulaparta, jota esiintyy rehevän Pohjanpitäjänlahden alueella. Lajia uhkaa erityisesti väylärakentaminen, vesiliikenne ja ruoppaus, jotka hävittävät sen elinalueita. Hankoniemen eteläpuolelta löytyy laajoja meriajokasesiintymiä, jotka tarjoavat ravintoa ja suojaa monelle eläinlajille. Meriajokas on ainoa Itämerellä esiintyvä mereinen siemenkasvilaji. Tammisaaren alueelta on tunnistettu myös ilmeisen arvokkaita riuttoja. Riuttoja uhkaa erityisesti rehevöityminen. Vuonna 2008 valmistunut selvitys kartoitti kansallispuiston ulkopuolelle (mutta Natura-alueen sisälle) jääneiden merialueiden matalikkoja. Selvityksessä kartoitettiin pohjan laatua, makrofyyttejä sekä pohjaeläimiä. Tutkimusalueella havaittiin muun muassa punahelmilevää ja haarukkalevää. Itäisen Suomenlahden aluetta luonnehtii murtoveden ja makeiden jokivesien kohtaamisesta johtuva vedenlaadun voimakas vaihtelu. Tältä alueelta löytyy vedenalaisia harjuja ja hiekkasärkkiä. Itäinen Suomenlahti on tärkeä vaelluskaloille: merilohelle, meritaimenelle sekä vaellus- ja karisiialle. Alueella tavataan myös ankeriasta ja nahkiaista. Kaikki edellä mainitut kalalajit on luokiteltu joko uhanalaisiksi tai silmälläpidettäviksi. Ei-kaupallisista kalalajeista alueella esiintyy vaarantuneeksi luokiteltu rantanuoliainen, jota on havaittu Pyhtään, Kotkan, Haminan ja Virolahden edustan merialueilla. 13\n14 2. Luonnon monimuotoisuus eteläisissä saaristokansallispuistoissa 2.2 Saaristomeren kansallispuisto Saaristomeri on Suomen merialueista suolaisin. Tuhannet saaret luovat topografialtaan ainutlaatuisen monimuotoisen alueen, joka ulottuu suojaisista mantereen läheisistä alueista ulkosaariston avoimille merialueille. Veden keskisyvyys on 23 metriä ja syvin kohta vain 146 metriä. Ulkosaaristo on kivikkoista ja hyvin avointa. Ulappavyöhykkeen ulkosaaristo on Saaristomeren kansallispuistossa hyvin edustettuna. Saaristomeren kansallispuiston runkosuunnitelman mukaan kansallispuiston tärkeisiin suojelukohteisiin lukeutuvat vedenalaiset harjut ja riutat. Saaristomeren sisäsaaristoa luonnehtivat pehmeämmät pohjat ja rantojen ruovikot. Sisäsaaristoa kansallispuistossa ei ole, mutta laajennusten myötä sitä olisi puistoon mahdollista sisällyttää. Saaristomeri on luonnoltaan monimuotoisimpia alueita Suomessa. Alueen geologinen syntyhistoria, maantieteellinen sijainti, saarten suuri lukumäärä ja maatalouden pitkät perinteet tekevät siitä ainutlaatuisen. Suomen merialueilla on reilut yli aarin kokoista saarta, joista lähes puolet sijaitsee Saaristomerellä. Saaristomeren luontotyypeistä korvaamattoman arvokkaita ovat perinneympäristöt, lehdot, tervalepikot, harjusaaret, kalkkivaikutteiset luontotyypit, fladat ja vedenalaiset hiekkasärkät. Alueen elinympäristöihin kuuluu myös vanhoja metsiä ja soita. Varsinais-Suomen hienoimmat letot ja lähdekorvet ovat Saaristomerellä. Moni näistä luontotyypeistä on omaleimainen nimenomaan Saaristomerelle, joten niiden suojelu ei onnistu muualla Suomessa. Myös uhanalaisten lajien määrä alueella on poikkeuksellisen korkea: uhanalaisia tai silmälläpidettäviä lajeja on tavattu 467. Saaristomeren kansallispuiston lajirunsautta kuvaa hyvin se, että yhteistoiminta-alueelta on löydetty vähintään puolet monien eliöryhmien, kuten putkilokasvien, lintujen, perhosten, luteiden ja kääpien koko Suomen lajimäärästä. Pelkästään Örön saarella on tavattu 1657 perhoslajia 1, joskaan kaikki eivät elä alueella pysyvästi. Saaristomeren Natura-alueelta on määritetty 45 Natura-luontotyyppiä, kun koko Suomessa niitä on 69. Suomen 14 ensisijaisesti suojeltavasta Natura-luontotyypistä alueella esiintyy kahdeksan. 2.3 Tammisaaren saariston kansallispuisto Suurin osa Tammisaaren saariston kansallispuiston maa-alueista sijaitsee ulko- ja sisäsaaristovyöhykkeellä. Näiden saaristovyöhykkeiden lisäksi puisto ulottuu myös merivyöhykkeelle. Saaret ovat pääosin kallioisia. Saarten metsät ovat ulommilla saarilla kuivia tai kuivahkoja kankaita, mutta sisempänä on myös tuoreita ja lehtomaisia kankaita. Lehtoja on vain pieninä laikkuina. Luonnontilaisimmat metsät ovat ulkosaaristossa, mm. Jussarössä. Soita on vähän ja ne ovat pienialaisia. Rantaluontotyyppien kirjo on monipuolisinta meri- ja ulkosaaristovyöhykkeellä, jossa esiintyy mm. merenrantakallioita, kivikkorantoja ja rantaniittyjä. 1 Jaakko Kullberg, henk.koht. tiedonanto 2013 Kansallispuistossa esiintyy 13 maanpäällistä Natura-luontotyyppiä. Tammisaaren saariston ja Hangon saariston Natura-alueella (FI ) niitä on yhteensä 22. Tällä kansallispuiston sisältävällä, mutta paljon laajemmalla Natura-alueella uhanalaisia eliölajeja 14\n15 2. Luonnon monimuotoisuus eteläisissä saaristokansallispuistoissa Panu Kunttu / WWF Suomi Vanhaa metsää Jussarön saaren länsiosassa. on tavattu 105 ja silmälläpidettäviä 109. Metsien luontoarvosta kertovat Jussaröstä ja Älgöstä löytyneet vanhan metsän kääväkkäät: kahdeksan punaisen listan lajia ja kuusi alueellisesti uhanalaista lajia. Lintu- tai luontodirektiivien priorisoimia lajeja alueella on tavattu Itäisen Suomenlahden kansallispuisto Itäisen Suomenlahden kansallispuistolla ja sen ympärille sijoittuvilla Natura verkoston alueilla on tärkeä merkitys luonnon- ja kulttuuriympäristöjen suojelun, kalastusja virkistyskäytön sekä harvinaisten maaperämuodostumien, kuten hiidenkirnujen, kalliorotkojen ja rantavallien kannalta. Kalastus-, merenkulku- ja sotahistoria on jättänyt jälkensä ympäristöön, ja alue on myös kulttuurihistoriallisesti merkittävä. Aluetta luonnehtivat ulkosaariston laajat ulapat yksittäisine saarineen. Itäisellä Suomenlahdella on suurehkoja metsäisiä saaria myös kaukana avomerellä. Rantojen, metsien ja kallioiden kasvillisuustyypit ovat hyvin edustettuina, mutta perinneympäristöjä ja soita on niukasti. Itäisen Suomenlahden kansallispuisto on kuuluisa monipuolisesta saaristolinnustostaan. Puisto sijaitsee Venäjän tundralle muuttavien arktisten hanhien, vesilintujen ja kahlaa- 15\n16 2. Luonnon monimuotoisuus eteläisissä saaristokansallispuistoissa jien muuttoreitillä. Tällä reitillä tapahtuvaa kansainvälisesti ottaen harvinaisen tärkeää muuttoa kutsutaan arktikaksi. Arktisten läpimuuttajien runsauteen nähden melko harvat yksilöt pysähtelevät alueella, mutta huonon sään yllättäessä suuri määrä lintuja voi laskeutua odottamaan sään paranemista. Pesimälinnustoon kuuluu monia tyypillisiä ulkosaariston lajeja kuten suurina kolonioina pesivät ruokki ja riskilä, jotka ovat molemmat myös Suomen kansainvälisiä vastuulajeja. Myös selkälokkeja esiintyy runsaasti itäisen Suomenlahden ulkosaaristossa, vaikka laji on taantunut viime aikoina voimakkaasti. Erittäin uhanalaisen etelänkiislan Suomen pääpopulaatio pesii itäisellä Suomenlahdella. Metsälinnuston kannalta nykyisen kansallispuiston tärkeimpiä saaria ovat Kilpisaari ja Ristisaari. Kansallispuiston hoito- ja käyttösuunnitelman alueella on tavattu 19 Natura-luontotyyppiä, 50 uhanalaista lajia ja 15 direktiivilajia. Kasvilajisto on monipuolinen ja sen erikoisuuksiin kuuluu muun muassa Itämerellä endeeminen merivihvilä. Alueella esiintyy kasvilajeja kuten rantahirvenjuuri ja pikkutervakko, jotka ovat harvinaisempia läntisellä Suomenlahdella ja Saaristomerellä. Kansallispuiston hiekkarannat ovat lajistollisesti merkittäviä. Petteri Tolvanen Pyhtään Ristisaaren ja Kaunissaaren välinen harjujakso on osa valtakunnallisesti arvokasta maisema-aluetta ja harjujensuojeluohjelman kohde. Näkymä Pyhtään Ristisaaren pohjoiskärjestä. 16\n17 3. Suojelun nykytilanne 3. Suojelun nykytilanne 3.1 Saaristomeren kansallispuisto Ajatus Saaristomeren saariston suojelusta sen ainutlaatuisen luonnon turvaamiseksi esitettiin julkisesti ensi kerran vuonna 1941, ja jo seuraavana vuonna ehdotettiin kansallispuiston perustamista. Keskustelu jatkui vuosikymmeniä, ja kansallispuisto perustettiin lopulta vuonna Kansallispuiston perustamisen taustalla oli huoli saariston autioitumisen jälkeisestä tilojen pirstoutumisesta, maakeinottelusta ja vapaa-ajan asuntojen nopeasta lisääntymisestä. Kansallispuiston yhteistoiminta-alue rajaa alueen, jonka sisällä valtion omistamat maat kuuluvat kansallispuistoon. Tämän rajauksen sisällä maapinta-alasta kansallispuistoon kuuluu vain 23 prosenttia, joten suurin osa alueesta on suojelematonta yksityismaata. Jo 1970-luvulla kartoitettiin biologisesti erityisen arvokkaat alueet puiston perustamisen lähtökohdaksi. Selvityksessä paikannettiin noin 6300 hehtaaria saaria, joilla todettiin erityisiä luontoarvoja. Tällä hetkellä kansallispuistoon kuuluu saaria noin 3500 hehtaaria (kartta 1). Lisäksi Saaristomeren kansallispuiston yhteistoiminta-alueen sisällä on 634 hehtaaria yksityisiä luonnonsuojelualueita (kartta 1). Vuonna 1986 ympäristöministeriön asettama Saaristomeren kansallispuiston suunnitteluryhmä piti 3000 hehtaarin kokoista kansallispuistoa alueeltaan liian hajanaisena, toiminnallisesti epäyhtenäisenä ja vapaa-ajan rakentamisen pahasti pirstomana. Suunnitteluryhmä ehdotti kansallispuiston pinta-alatavoitteen kaksinkertaistamista ja maanhankinnan tehostamista. Keinoiksi suunnitteluryhmä ehdotti vaihtomaajärjestelmän kehittämistä ja ostomäärärahojen lisäämistä. Merkittävää edistystä puiston laajentamisessa ei tämän jälkeen ole kuitenkaan tapahtunut. Nykyinen kansallispuisto ei täytä niitä suojelun tarpeita, joita tällä maamme lajiston ja luontotyyppien kannalta monimuotoisimmalla alueella on. Kansallispuisto on liian pieni ekologiseen tarpeeseen ja maankäyttöpaineisiin nähden. Yli 1000 hehtaaria kaikkein arvokkaimpiakin alueita on edelleen kokonaan vailla suojelua. Samaan aikaan vapaaajan asuntojen määrä alueella on kasvanut rajusti, mikä pirstoo aiemmin yhtenäisiä ja luonnontilaisia alueita. Vuonna 1974 kansallispuiston yhteistoiminta-alueella sijaitsi 227 vapaa-ajan asuntoa, mutta 2000-luvulle tultaessa vapaa-ajan asuntojen määrä oli viisinkertaistunut. Tulee myös muistaa, että Saaristomeren kansallispuiston yhteistoiminta-alue kattaa vain osan laajemmasta Saaristomeren saaristosta, jossa suojeluaste on muutaman prosentin luokkaa. Valtio voisi kuitenkin ostaa vapaaehtoisilla maakaupoilla maata Saaristomeren kansallispuiston yhteistoiminta-alueelta ja liittää ne osaksi kansallispuistoa. 17\n18 3. Suojelun nykytilanne Panu Kunttu / WWF Suomi Saaristomeren kansallispuistoon kuuluvassa Stora Hästössä on ihanteellinen luonnonsatama. Saaristomeren kansallispuiston yhteistoiminta-alueella sijaitsee valtakunnallisesti arvokas maisema-alue (Saaristomeren kulttuurimaisemat) ja UNESCO:n biosfäärialue. Osa alueesta lukeutuu myös BirdLifen määrittelemiin kansainvälisesti tärkeisiin lintualueisiin (IBA). Saaristomeren kansallispuistoon kuuluu noin hehtaaria valtion vesialuetta. Puiston kokonaispinta-alueesta noin 93 prosenttia on vesialuetta ja se on Selkämeren kansallispuiston jälkeen vesipinta-alaltaan suurin merellinen kansallispuisto. Suojelualue sijaitsee kokonaan Suomen aluevesillä. Saaristomeren kansallispuiston vedenalainen luonto on hyvin monimuotoista. Tästä huolimatta alueen vedenalaisen luonnon suojelu on edelleen puutteellista. Kansallispuiston runkosuunnitelmassa mainitaan kansallispuiston tärkeä rooli Itämeren arvokkaiden merenpohjien suojelussa. Vedenalainen luonto, siihen vaikuttavat uhkatekijät ja uhkien aiheuttamien paineiden hallitseminen on kuitenkin puutteellisesta tiedosta johtuen mainittu runkosuunnitelmassa vain hyvin pintapuolisesti. Yleisten vesialueiden käytön kohdalla uhkista mainitaan pelkästään kalastus, jota säädellään kalastuslain 6 :n mukaisesti eli varsin väljästi. Luonnoksessa vesiviljelyn kansalliseksi sijainninohjaussuunnitelmaksi Saaristomeren alue (jossa vedenlaatu on tyydyttävä) on määritetty alueeksi, jossa vesiviljelyn kuormitusta ei tulisi enää lisätä. Luonnoksessa on kuitenkin esitetty vesiviljelyn keskittämiselle soveltuvia, 18\n19 3. Suojelun nykytilanne yli 10 metriä syviä alueita, jotka voidaan jättää kansallispuiston laajennussuunnitelmien ulkopuolelle. Suunnitelmaa tulee päivittää, jos uutta tietoa arvokkaista vedenalaisen luonnon kohteista kertyy. Alueen muiksi uhkatekijöiksi on arvioitu mm. rantarakentaminen, ruoppaus, maatalouden aiheuttama rehevöityminen ja ihmistoiminnan aiheuttama häiriö. Myös alueen säännöllinen matkustajalauttaliikenne on huomioitu paikallisesti merkittävänä häiriötekijänä. Uhkiin kuuluvat myös vieraslajien leviäminen sekä hiekan- ja soranotto. 3.2 Tammisaaren saariston kansallispuisto Tammisaaren saariston kansallispuisto perustettiin vuonna 1989 säilyttämään edustava osa Suomenlahden saaristo- ja meriluontoa. Perustamisen yhteydessä kansallispuistoon liitettiin vuonna 1956 perustettu Jussarön luonnonpuisto. Kansallispuiston nykyinen maapinta-ala on 844 hehtaaria ja vesipinta-ala 4577 hehtaaria. Kansallispuisto on osa BirdLifen määrittelemää kansainvälisesti tärkeää lintualuetta (IBA), joka kattaa ulkosaaristoalueen laajoilta osin Inkooseen saakka. Tammisaaren saariston kansallispuisto on osa laajempaa Natura verkostoon kuuluvaan Tammisaaren saariston, Hangon saariston ja Pohjanpitäjänlahden merensuojelualuetta, jonka kokonaispinta-ala on hehtaaria. Sen alueesta noin kolmannes on suojeltu kansallisen lainsäädännön nojalla. Kokonaisuudessaan tähän Natura-alueeseen kuuluu Heidi Arponen / Metsähallitus Meriajokas on ainoa Itämerellä esiintyvä mereinen siemenkasvilaji. Meriajokasyhteisöt ovat yksi Suomen kansainvälisistä vastuuluontotyypeistä. 19\n20 3. Suojelun nykytilanne hehtaaria vesialuetta, ja se sijoittuu kokonaan Suomen aluevesien sisälle. Merialueen suojelun tavoitteena on suojella merenpohjaa, vedenalaista luontoa ja vesiympäristön tilaa. Suurin osa Natura-alueen vesialueen suojelusta toteutetaan vesilailla. Alueeseen rajoittuu myös Hangon itäisen selän Natura-alue. Tämän Natura-alueen suojelua on määrä toteuttaa vesilain ja ympäristönsuojelulain nojalla. Myös tätä aluetta ehdotetaan Itämeren suojelusopimuksen nojalla sisällytettäväksi HELCOMin rannikko- ja merialueiden suojelualueverkostoon. Alueella esiintyy muun muassa riuttoja. 3.3 Itäisen Suomenlahden kansallispuisto Itäisen Suomenlahden kansallispuisto sijaitsee Kymenlaakson rannikkoalueella Pyhtään, Kotkan, Haminan ja Virolahden kunnissa. Kansallispuiston perustamista ehdotettiin vuonna 1976 kansallispuistokomitean mietinnössä ja se perustettiin vuonna Kansallispuistokomitean mietinnössä puiston pinta-alaksi ehdotettiin hehtaaria. Kansallispuiston pinta-ala on tällä hetkellä 707 hehtaaria. Vesialueita ei kansallispuistoon sisälly lainkaan, vaikka alkuperäissuunnitelmien mukaan niitä piti kuulua puistoon noin hehtaaria. Kymenlaakson seutukaavaliiton vuonna 1978 laatiman Itäisen Suomenlahden perustamisselvityksen mukaan ehdotetun vesialueen liittäminen kansallispuistoon olisi ensiarvoisen Ari Laine / Metsähallitus Itäisen Suomenlahden erityispiirteisiin kuuluvat hiekkapohjat, joita esimerkiksi siika käyttää kutualueenaan. 20\n21 3. Suojelun nykytilanne tärkeää mm. hylkeiden suojelun, tutkimuksen ja ammattikalastuksen kannalta. Vaikka Itäisen Suomenlahden kansallispuisto levittäytyy koko Kymenlaakson saariston alueelle maakunnan länsireunalta aina Venäjän rajalle, se on vesialueiden puuttumisen takia pintaalaltaan Suomen kansallispuistoista toiseksi pienin. Kansallispuisto sisältyy kokonaan Itäisen Suomenlahden saariston ja vesien Natura alueeseen (FI , SCI ja SPA), joka puolestaan kuuluu Suomen Itämeren suojelualueverkostoon ilmoittamiin kohteisiin (ns. MPA-alueisiin). Itäisen Suomenlahden Natura alueen (kokonaispinta-ala hehtaaria) saarista suurin osa kuuluu kansallispuistoon, mutta Natura-verkostossa olevia vesialueita ei sisälly kansallispuistoon lainkaan. Natura-alueesta on suojeltu noin 1 prosentti (kansallispuisto, pelkkää maa-alaa) ja 99 prosenttia on suojelematta. Itäisen Suomenlahden kansallispuiston ja Natura alueen hoito- ja käyttösuunnitelman alueeseen kuuluu noin hehtaarin laajuinen kokonaisuus, josta vettä on noin hehtaaria. Tästä suunnittelualueesta suurin osa kuuluu Natura verkostoon. Itäisen Suomenlahden saariston ja vesien Natura-alueen ( hehtaaria) saarista suurin osa kuuluu Itäisen Suomenlahden kansallispuistoon. Alueen hoito- ja käyttösuunnitelman suunnittelualueessa on mukana Itäisen Suomenlahden Natura alueen lisäksi myös osa Pernajanlahtien Natura alueesta (Pernajan saariston merensuojelualue, FI , SCI ja SPA). Pernajanlahtien Natura-alueeseen kuuluvat mm. Loviisan Hudön ja Bysketin saaret, jotka on tarkoitus perustaa luonnonsuojelualueiksi, sekä yksityiseksi luonnonsuojelualueeksi perustettu Loviisan Storskarvenin saaristo. Valtaosa alueesta ( hehtaaria) on valtion yleisiä vesialueita, minkä lisäksi suunnittelualueeseen kuuluu muita valtion ja yksityisten tahojen omistuksessa olevia vesialueita ja saaria. Maanomistajia on alueella huomattavan monta. Itse kansallispuiston lisäksi hoitosuunnitelman suunnittelualueella on kolme luonnonsuojelualueeksi perustettua valtion omistamaa luotoa (Loviisan Bisaballen, Grillskär ja Söderskär). Lisäksi pieni osa linnustollisesti erittäin arvokkaasta Loviisan Aspskärin ja Haverörenin luonnonsuojelualueesta ja osa Orrengrundin saarista on jo siirtynyt tai todennäköisesti siirtymässä Metsähallituksen hallintaan. Aspskärin ja Haverörenin saariston luonnonsuojelualue kuuluu kansainvälisesti merkittävien kosteikkojen (Ramsar) luetteloon ja Pernajanlahtien Natura alueeseen. Alue lukeutuu lisäksi BirdLifen määrittelemiin kansainvälisesti tärkeisiin lintualueisiin (IBA). Kansallispuiston hoito- ja käyttösuunnitelman periaatteita noudattava uudistettu järjestyssääntö on annettu Metsähallituksen päätöksellä tammikuussa 2014, mutta se ei ole vielä astunut voimaan siitä tehtyjen valitusten käsittelyn takia. Järjestysäännön mukaan kolmella kansallispuiston saarella (Haminan Metsäharu, Rääntiö ja Rääntiön hattu) on ympärivuotinen maihinnousukielto, ja monilla tärkeimmillä saaristolintujen pesimäsaarilla on maihinnousu kielletty linnuston häiriöttömän pesinnän turvaamiseksi /15.8. Koska kansallispuistoon ei kuulu vesialueita, ei vesillä ja jäällä liikkumista voida nykyisessä puistossa järjestyssäännöllä rajoittaa. 21\n22 4. Kansallispuistojen laajentaminen 4. Kansallispuistojen laajentaminen 4.1 Yleistä Saaristomeren, Tammisaaren saariston ja Itäisen Suomenlahden kansallispuistoja tulee merkittävästi laajentaa. Tämä edellyttää valtioneuvoston uusien periaatepäätösten valmistelua, jossa tavoitepinta-alat asetetaan uudelleen. Valmistelu tulee toteuttaa viipymättä. Yleisten vesialueiden liittäminen osaksi kansallispuistoja ja Saaristomeren kansallispuiston yhteistoiminta-alueen laajentaminen edellyttää kansallispuistolakien uudistamista. Vesilailla suojeltujen Natura alueiden suoja on käytännössä varsin heikko. Vesilain tavoitteena on edistää, järjestää ja sovittaa yhteen vesivarojen ja vesiympäristön käyttöä niin, että se on yhteiskunnallisesti, taloudellisesti ja ekologisesti kestävää. Lisäksi tavoitteena on ehkäistä ja vähentää vedestä ja vesiympäristön käytöstä aiheutuvia haittoja sekä parantaa vesivarojen ja vesiympäristön tilaa. Lain 2 mukaan vesitaloushankkeella on oltava lupaviranomaisen lupa esimerkiksi jos se melkoisesti vähentää luonnon kauneutta, ympäristön viihtyisyyttä tai kulttuuriarvoja taikka vesistön soveltuvuutta virkistyskäyttöön tai jos se aiheuttaa vahinkoa tai haittaa kalastukselle tai kalakannoille. Tietyt vesitaloushankkeet, kuten suuret ruoppaukset, ovat vesilain nojalla aina luvanvaraisia. Rajoitukset eivät kuitenkaan ole kattavia, ja esimerkiksi yleisen vesiliikenteen ja liikkumisen rajoittaminen tai kalastuksen rajoittaminen ei ole lain nojalla mahdollista. Lain 11 mainitaan muutama vesiluontotyyppi, joiden vaarantaminen on kielletty. Jos vesiluontotyypin suojelutavoitteet eivät huomattavasti vaarannu, vesitaloushankkeet ovat näilläkin alueilla mahdollisia poikkeusluvalla. Suojeltavien vesiluontotyyppien listalla on kuitenkin vain yksi täysin mereinen luontotyyppi: luonnontilaiset enintään kymmenen hehtaarin suuruiset fladat. Lista on siis erittäin puutteellinen, eikä vesilaissa myöskään määritetä, milloin vedenalaisen luonnon kartoituksia vaaditaan. Mereisten suojelualueiden suojelutilannetta hankaloittavat puutteet vesialueiden omistusoikeuksien selvityksissä ja alueiden rajauksissa. Yleisesti ottaen alueen sisältyminen Naturaverkostoon ei vaikuta kalastukseen tai kalastusoikeuksiin, kuten ei myöskään metsästykseen (ellei alue ole luonnonsuojelulailla suojeltu). Natura-alueeseen kuuluminen ei myöskään vaikuta vesiväylien liikenteeseen, niiden kunnossa- ja ylläpitoon tai parantamishankkeisiin. 4.2 Saaristomeren kansallispuisto 1970-luvulla laaditun kansallispuistoselvityksen mukaan suunnilleen nykyisellä yhteistoiminta-alueella suojelunarvoisten saarien pinta-ala oli noin 6300 hehtaaria 425 eri saarella 22\n23 4. Kansallispuistojen laajentaminen Panu Kunttu / WWF Suomi Kansallispuisto antaa saaristoluonnolle vahvan turvan. Tämän lisäksi se tarjoaa retkeilymahdollisuuksia. tai luotoryhmällä. Ehdotukseen sisältyneiden kohteiden pinta-alasta 70 prosentille ei ole vielä perustettu luonnonsuojelualuetta (kartta 1). Kansallispuistoselvityksen alueista Natura-verkostoon sisältyy alle puolet, ja niistäkin neljäsosa on vielä toteuttamatta. Tätä kansallispuistoselvitystä voi edelleen pitää yhtenä lähteenä suojelun kehittämisen suunnittelulle. Yhteistoiminta-alueen yleiskaavoissa on suojelumerkintä (SL) 196 sellaisella maahehtaarilla, jonne ei vielä ole perustettu luonnonsuojelualuetta ja jotka eivät kuulu Naturaan. Lisäksi Saaristomeren kansallispuiston yhteistoiminta-alueella on toistasataa erityisen merkittävää lintuluotoa, joista valtaosa ei ole suojelun piirissä. Kemiönsaarella sijaitsevan Purunpää Långsidan-ranta-alueen liittämistä kansallispuistoon pidettiin tärkeänä, sillä se on seudun ainoa alue, jossa mannervyöhyke vaihtuu suoraan 23\n24 4. Kansallispuistojen laajentaminen ulkosaaristovyöhykkeeseen. Maanomistaja Konstsamfundet vastusti maiden liittämistä kansallispuistoon. Lopulta alueesta tuli osa Naturaa. Rauhoitusmääräykset kieltävät kuitenkin vain rakentamisen, ja metsätalouden on annettu jatkua ennallaan. Alueen rauhoitusmääräyksiä tulisi tiukentaa. Lisäksi alueen hankkimista osaksi kansallispuistoa tulisi selvittää uudelleen. Saaristomerellä sijaitseva UNESCO:n biosfäärialue on kansallispuiston yhteistoimintaaluetta huomattavasti laajempi. Mahdollisuuksia laajentaa kansallispuiston yhteistoiminta-aluetta etenkin itä- ja luoteisosissa tulisikin selvittää. Kansallispuistotoimikunnan ja Kansallispuistokomitean ehdotuksissa yhteistoiminta-alueen raja kulkee Rosalan ja Hiittisten pääsaarien pohjoispuolelta, toisin kuin nykyään. Ympäristöministeriön tulee pikaisesti valmistella valtioneuvoston periaatepäätös, jolla Saaristomeren kansallispuiston tavoitepinta-alaksi vahvistetaan aiempiin selvityksiin perustuen vähintään 6000 hehtaaria saaria yhteistoiminta-alueelta. Tämä tavoite tulisi täyttää ripeästi, jotta yhtenäisiä aluekokonaisuuksia pystytään vielä säilyttämään. Kansallispuiston laajentamisen pohjana tulee olla Natura verkoston alueet, ennen puiston perustamista laadittu selvitys sekä muut yhteistoiminta-alueella paikannetut luonnon monimuotoisuuden kannalta arvokkaat, suojelemattomat alueet. Kansallispuistosta saataisiin vahvempi ja monipuolisempi, jos valtion omistamia alueita yhteistoiminta-alueen lähistöltä liitettäisiin osaksi kansallispuistoa. Nämä alueet on esitelty taulukossa 1 ja kartassa 1. Lisäksi kansallispuiston yhteistoiminta-alueen välittömässä läheisyydessä sijaitsevat Puolustusvoimien käytössä olevat alueet Korppoon Gyltössä ja Kemiönsaaren Skinnarvikissa. Molemmilla alueilla on merkittäviä metsäluonnon monimuotoisuuteen liittyviä arvoja. Gyltön alueeseen sisältyy myös Lempersön saari, Skinnarvikin varikkoalueeseen puolestaan Granholmen, Halsholmen, Falkön ja osa Storönin saaresta. Alueet on tärkeä liittää osaksi kansallispuistoa, jos Puolustusvoimien toiminta alueilla loppuu. Ne toisivat merkittävän lisän kansallispuistoon metsäluonnon kannalta. Samalla kansallispuiston saavutettavuus paranisi, sillä alueille pääsee tietä pitkin. Kansallispuiston yhteistoiminta-alueen rajojen sisällä on muitakin saaria, jotka ovat Puolustusvoimien käytössä 2. Saaristomeren kansallispuistolain mukaisesti ne liitetään osaksi kansallispuistoa, jos Puolustusvoimien toiminta saarilla tulevaisuudessa loppuu. 2 Muun muassa Gyltö galten, Ormskär, Gloskär, Besaskär, Gullskär, Morgonlandet ja Ejskär. Ympäristöministeriön tulee ohjeistaa ja resursoida ELY-keskusta ostamaan kansallispuiston yhteistoiminta-alueella myyntiin tulevia alueita sekä vapaa-ajan tontteja. Vain tällä tavoin voidaan varmistaa, että Saaristomerellä säilyy riittävän suuria yhtenäisiä aluekokonaisuuksia. Lisäksi tulee tapauskohtaisesti selvittää mahdollisuudet ostaa myyntiin tulevia vapaa-ajan tontteja, jotka rajoittuvat kansallispuistoon tai muihin saariston suojelualueisiin tai sijaitsevat näiden sisällä. Tätä varten on laadittava ajantasaiset kartat suojelemattomista kohteista, joiden hankkimista tulee priorisoida. Ympäristöministeriön tulee myös laatia ohje siitä, miten kansallispuistoa tulisi täydentää suojeluvarausten ulkopuolelta esim. virkistyskäytölle tärkeillä luonnonsatamilla, Salpausselkien harjualueilla ja uloimman saariston saarilla ja luodoilla. 24\n25 4. Kansallispuistojen laajentaminen Saaristomeren Natura-alueen toteuttaminen Saaristomeren Natura-alueesta oli vielä vuonna 2011 toteuttamatta noin 1000 hehtaaria. Lisäksi muista seudulla sijaitsevista Natura-alueista on toteuttamatta noin 270 hehtaaria. Natura verkoston kohteiden toteuttaminen on saatava viivyttelemättä päätökseen, koska kyseessä on suurin ja luonnoltaan monimuotoisin keskeneräinen Natura-alue Lounais- Suomessa. Suojelu tulisi toteuttaa ensisijaisesti ostamalla alueet valtiolle, jolloin alueet voidaan liittää kansallispuistoon. Näin niiden hoito, käyttö sekä valvonta on helpompi järjestää. Vaikka Naturaan kuuluvat alueet on valtioneuvostossa hyväksytty luonnonsuojelulailla toteutettaviksi ja monet niistä on myös kaavassa merkitty luonnonsuojelualueiksi, päättivät ympäristöministeriö ja Varsinais-Suomen ELYkeskus vuonna 2009 säästösyistä jättää osia Natura-alueista toteuttamatta. Näille paikoille ollaan sallimassa vapaa-ajan asuntojen rakentaminen. Säästösuunnitelma sallii 115 uuden vapaa-ajan asunnon rakentamisen Natura-alueille ja kaavojen SL-alueille. Päätöksen taustalla on alueen rantarakentamista ohjaavien kaavojen ylikorkea mitoitus, jonka seurauksena korvattavaa rakennusoikeutta on kaavoissa myös arvokkailla suojelualueilla. Ympäristöviranomaiset eivät ole katsoneet tarkoituksenmukaiseksi korvata rakennuspaikan arvoa maanomistajalle, eikä Natura-arvioitakaan ole vapaa-ajan asuntojen rakennushankkeissa edellytetty. 3 Rakennuspaikat (rp): Kemiönsaari, Södra Benskär (3 rp), Storön (2 rp), Små Kalskären (2 rp); Parainen, Bodö (3 rp), Åselholm, Långskär (4 rp), Nauvo, Berghamn, Troll Birsskär ja Skogsflisan (4 rp +2 rp). WWF:n mielestä kaikki Natura-alueille ja kaavojen suojelualueille sijoitetut rakennuspaikat tulee korvata. Tätä varten ympäristöministeriön tulee valmistella uusi ohje ja valtuutus ELY-keskukselle maakauppojen tekemiseksi ja vapaa-ajan asuntotonttien ostamiseksi. Saaristomeren Natura-alueiden toteuttamiskustannusten säästöistä tulee luopua, ja ELY-keskusta tulee ohjeistaa hankkimaan kaikki ne maa-alueet, jotka ovat vielä ostamatta Natura-kohteiden sisältä. Näiden joukossa on erityisen kiireellisiä luonto- ja virkistyskäyttöarvoiltaan erittäin merkittäviä kohteita 3. Ympäristöministeriön tulisi myös järjestää yhdessä ELY-keskuksen kanssa neuvottelut Paraisten ja Kemiönsaaren kuntien kanssa mahdollisuuksista siirtää pois suojelualueille osoitettuja rakennusoikeuksia, kiirehtiä näitä koskevia kaavamuutoksia sekä huomioida paremmin kansallispuiston kehittämistarpeet kaavoissa. Kuntien yleiskaavojen suojelualueilla olevat ns. korvattavat rakennuspaikat tulee siirtää toisaalle saman maanomistajan maalle tai korvata maanoston yhteydessä. 25\n27 4. Kansallispuistojen laajentaminen Myös arvokkaiden vedenalaisten luontokohteiden suojelu Saaristomerellä on hyvin puutteellista. Vedenalaisen luonnon kartoitukset ovat edelleen keskeneräiset ja myös kerätyn aineiston käsittely on kesken. Tästä syystä taulukossa 2 ehdotetut aluelisäykset Saaristomeren kansallispuistoon perustuvat vedenalaisen luonnon osalta vain alustavaan tietoon, ja ne on syytä analysoida tarkemmin ennen päätöksentekoa ja tarkkoja rajauksia. Tiedon puute ei kuitenkaan saa olla este sille, että valtio ryhtyisi vesialueiden hankintaan jo arvokkaiksi todetuilla alueilla. Salpausselkien jatkeet sijoittuvat osittain Natura-alueen sisälle ja kuuluvat kokonaisuudessaan kansallispuiston yhteistoiminta-alueeseen, mutta suuri osa arvokkaista vedenalaisista pohja-alueista on jäänyt sekä kansallispuiston että Natura-alueen rajojen ulkopuolelle. Tämän laajan merialueen sisäpuolelle jäävien matalien merenpohjien liittämistä kansallispuistoon tulisi selvittää tarkemmin vedenalaisten kartoitustietojen pohjalta. Tarvittaessa alueen voisi yhdistää suoraan Höglandin rannikonläheiseen kansallispuistoalueeseen. Eri kehitysvaiheiden fladat ja kluuvit muodostavat tärkeitä pesimisalueita vesilinnuille. Lisäksi niiden ympäröiviä vesialueita alhaisempi suolapitoisuus sekä korkeampi veden lämpötila ja rehevä kasvillisuus luovat suojaisia kutu- ja poikasalueita useille kalalajeille. Panu Kunttu / WWF Suomi Yhä suurempia vapaa-ajan asuntoja rakennetaan yhä pienemmille saarille. Tämä on kestämätön suuntaus. Kuva Vänön ulkosaaristosta. 28\n28 4. Kansallispuistojen laajentaminen Fladojen ja kluuvien kasvillisuus muodostuu muun muassa vitakasveista ja näkinpartaislevistä. Luonnontilaisia fladoja uhkaavat muun muassa rehevöityminen ja vapaa-ajan asutuksen leviäminen sekä ruoppaukset. Kaksi muista ehdotetuista alueista erillään olevaa kohdetta Saaristomerellä, joita on tutkittu perusteellisemmin myös vedenalaisen luonnon puolelta, ovat Ormskär-Storlandet ja Jungfruskär. Ormskär ja osa Storlandetin saaresta kuuluvat kansallispuistoon, ja mahdollisuutta niiden ympäristössä olevien vesialueiden lisäämiseksi kansallispuistoon tulisi tarkastella. Kartassa 1 esitetään luonnoltaan arvokkaiksi todetut maa- ja vesialueet, joiden suojelua tulee edistää. Valtion ympäristöhallinnon tulee selvittää mahdollisuuksia niiden hankkimiseksi osaksi kansallispuistoa. Taulukko 1. WWF:n esitys Saaristomeren kansallispuiston yhteistoiminta-alueen läheisyydessä sijaitsevista valtion omistamista alueista, jotka tulisi liittää kansallispuistoon. Näistä suurin osa kuuluu Natura verkostoon. Alue Maaala, ha Vesiala, ha Hallinta Kuvaus Korppoo, Lom (Lohm), Alnäs 35 Valtion omistama, Naturassa Vanhoja metsiä ja suojaisia salmia. Korppoo, Kulm 30 Valtion omistama, Naturassa Korppoo, Verkholm 26 Valtion omistama, Naturassa Lajirikas pähkinälehto, jossa kasvaa mm. äärimmäisen uhanalainen lahokaviosammal ja harvinainen seljakämmekkä. Vanhoja metsiä ja suojaisia salmia. Rajautuu luonnonsuojelualueeseen. Korppoo, Grisselborg Nauvo, Västra ja Östra Gunnkobbarna Nauvo, Lisas grund Parholmarna Högholm Furuholm Nauvo, Vansor Houtskari, Berghamn, Storlandet 3,5 Valtion omistama, Naturassa 3,5 Valtion omistama, Naturassa 7,5 45 Valtion omistama, Naturassa Valtion omistama luonnonsuojelualue 37 Valtion omistama luonnonsuojelualue Linnustollisesti tärkeä saari. Mukana kansallispuistoselvityksessä. Linnustollisesti tärkeät saaret. Mukana kansallispuistoselvityksessä. Tärkeitä vesi- ja lokkilintujen pesimä-luotoja. Sijaitsee luonnonsuojelualueen vieressä. Vesialue koostuu luonnontilaisesta ja eri kehitysvaiheita käsittävästä kluuvijärvestä. Linnustollisesti tärkeä kohde. Metsät koostuvat kalliomänniköistä ja lehtolaikuista. Kaksi palstaa. Pohjoisosan 11 hehtaaria rajautuu luonnonsuojelualueeseen. Saaristomeren arvokkaimpia lehtoalueita. Alue on pääosin pähkinälehtoa, mutta osaksi myös umpeen kasvanutta tuoretta lehdesniittyä. Puusto muodostuu pääosin kookkaista haavoista ja saarnista. Alue on Houtskarin lajirikkaimpia. Kasvilajeja on tavattu yli 300 ja joukossa on myös harvinaisuuksia, kuten haavayrtti ja varsankello. Korppoo, Lövskär 21 Valtion omistama, Naturassa Rajautuu luonnonsuojelualueeseen. Tervaleppälehto, pähkinälehto ja vanha kangasmetsä. Korppoo, Stora Limskär 3,5 Valtion omistama, Naturassa Kalkkivaikutteisia ketoja. Korppoo, Lillgyltö, Träskskär 4 Valtion omistama Rakentamaton kalliomännikkösaari. 29\n29 4. Kansallispuistojen laajentaminen Taulukko 2. WWF:n esitys Saaristomeren kansallispuistoon liitettävistä vesialueista. Alueiden pinta-alat ovat arvioita ja kohteiden tarkempia rajauksia tulisi tarkentaa vedenalaistiedon karttumisen myötä. Alue Vesiala, ha Kuvaus Utö (Parainen) - Dragsfjärd (Kemiönsaari) Sisällyttämällä kansallispuistoon Salpausselän jatke välillä Utö Dragsfjärd suojelun piiriin tulisi näyttävä sisä-ulkosaaristovyöhykkeisyys. Erityisesti Salpausselkien harjusaarten ja näiden vedenalaisten jatkeiden suojelu olisi tärkeää. Arvokkaita ovat alle 10 metrin syvyydessä sijaitsevat hiekka- ja sorapohjat, joita uhkaavat soranotto, kalankasvatus, laivaväylät ja tuulivoiman rakentaminen. Näitä arvokkaita merenpohjia sijaitsee Salpausselän kärjessä. Jurmon ympäristössä on havaittu laajoja meriajokasesiintymiä, ja arvokkaita merenpohja-alueita esiintyy myös erityisesti Fårön ja Bodön sekä Nötön saarten ympärillä. Myös Jurmon itäpuolella sijaitsevalla Kummelskärin alueella on havaintoja runsaista meriajokasesiintymistä. Hiekkapohjia ja meriajokasesiintymiä on Jurmo Dragsfjärd-alueen itäisessä päädyssä Sandön ja Högsåran alueella. Ympäristöministeriön tulee antaa ELY-keskukselle ohje etenkin matalien merialueiden ostoon kansallispuistoon liitettäviksi. Örö, Rosala ja Hiittinen (Kemiönsaari) Alue on pirstaleisten pienten saarten ja luotojen ansiosta geologisesti monipuolinen alue. Alueelta on löydetty puhtaita hiekkapohjia ja meriajokaskasvustoja, ja todennäköisyys ahvenvita-ruusulevä-jouhileväyhteisöjen ja rakkolevä-ahvenvita-yhteisöjen esiintymiselle on suuri. Myös näkinpartaislevien esiintymisen todennäköisyys on alueella suuri. Tämä alue on jäänyt kansallispuiston ja suurimmalta osalta myös Naturaalueen ja kansallispuiston yhteistoiminta-alueen rajauksen ulkopuolelle. Tämän alueen sisällyttäminen kansallispuistoon toisi suojelun piiriin myös erilaisia flada- ja kluuvijärvikohteita. Vänön vesialueet (Kemiönsaari ja Parainen) Jungfruskär (Parainen) Ormskär Storlandet (Parainen) Saaristo on pienipiirteistä ja syvyysvaihtelultaan runsasta. Todennäköisesti arvokas alue, vaikka kattavia vedenalaiskartoituksia ei ole vielä tehty. Alueen monimuotoisuutta tulisi tarkastella ja selvittää, miltä osin kansallispuistoon voisi liitää yksittäisiä pienempiä alueita tai laajempia saaristokokonaisuuksia Jungfruskärin, Hamnön ja Nölstön alueella kartoitettiin vuonna 2005 pohjan laatua ja eliöyhteisöjä. Alueella havaittiin sekä sinisimpukkaesiintymisiä että monimuotoisia putkilokasviyhteisöjä (esimerkiksi meriajokasta) Storlandetin alue voidaan monimuotoisuudeltaan luokitella melko suuren tai suuren monimuotoisuuden omaavaksi, ja alueelta on kerätty suhteellisen paljon vedenalaista tietoa. Fladat - Lisäksi ehdotettuun vedenalaisen luonnon aluekokonaisuuteen tulisi mahdollisuuksien mukaan sisällyttää alueen tunnistetut fladat. Näitä ovat esimerkiksi Snåldön ja Toronskäret (Öröstä pohjoiseen), Lilla Gallbyskäret, Västersundet, Lädan, Lilla Bärsskäret ja Korsskären (Bodöarna-alueesta etelään ja itään). Lisäksi Flatö ja Ramsö (Jurmosta pohjoiseen) ja Birsskär (Jurmosta koilliseen). 4.3 Tammisaaren saariston kansallispuisto Tammisaaren saariston kansallispuiston laajentamisen tarve on suuri, sillä etenkin kesäaikaan virkistyskäyttöpaine on alueella todella voimakas. Laajemmassa kansallispuistossa käyttöpaine jakautuu tasaisemmin ja käyttöä on mahdollista kanavoida paremmin sitä parhaiten kestäville kohteille. Tammisaaren saaristolle tyypillisen luonnon turvaaminen edellyttää puiston laajentamista, jotta alueella esiintyviä uhanalaisille lajeille sopivia elinympäristöjä ja uhanalaisia luontotyyppejä voidaan suojella tehokkaasti. 30\n30 4. Kansallispuistojen laajentaminen Valtion omistamilla mailla sijaitsevat kansallispuistoon liitettäviksi sopivat alueet on esitelty taulukossa 3 ja kartassa 2. Näistä osa on mukana Tammisaaren saariston ja Hangon itäisen saariston hoito- ja käyttösuunnitelmassa. Lisäksi nykyisen kansallispuistorajauksen tuntumassa on useita yksityisomistuksessa olevia luonnoltaan ja sijainniltaan arvokkaita suojelemattomia maa- ja vesialueita. Näitä ovat esimerkiksi Briggharudjupet, Jussarön ympäristö ja Busö. ELY-keskuksen tulisi aktiivisesti tarjota suojelua METSO-ohjelman kautta yksityis- ja yhteisömaille kansallispuiston tuntumassa, kuten Älgössä ja muissa metsäisissä saarissa kansallispuiston itä- ja länsipuolella. Kansallispuiston laajentamista Hankoniemelle tulee selvittää, sillä alue kuuluu monilta osin samaan Tammisaaren saariston ja Hangon saariston ja Pohjanpitäjänlahden merensuojelualue -nimiseen Natura-alueeseen. Hankoniemen etelärannalla sijaitsevien Naturaan kuuluvien valtion maiden liittäminen kansallispuistoon tulee selvittää. Mahdollisuuksien mukaan samaan Natura-alueeseen kuuluvien yksityisomistuksessa olevien suojelemattomien alueiden omistajille tulee tarjota mahdollisuutta myydä tai vaihtaa maata, jotta alueita voitaisiin liittää kansallispuistoon. On tärkeää luoda laajoja ja yhtenäisiä suojelualueita, jotka kattavat eri saaristovyöhykkeitä sisäsaaristosta merivyöhykkeeseen. Hankoniemellä Puolustusvoimien harjoitusalueena tällä hetkellä toimiva Syndalen on nykyisen käytön mahdollisesti loppuessa tärkeä suojella. Sen liittäminen kansallispuistoon olisi tärkeää, jotta kansallispuistossa olisi edustavammin manneralueita. Metsien, soiden ja harjuluonnon luonnehtima Syndalen on luontoarvoiltaan yksi Etelä-Suomen arvokkaimmista kohteista sekä lajistoltaan että elinympäristöiltään. Siellä elää muun muassa harvinaisia paahdelajeja. Tulevaisuuden kansallispuistolaajennuksena voi pohtia myös Lappohjassa sijaitsevaa, Natura-verkostoon kuuluvaa vesi-, ranta- ja metsäaluetta. Russarön ympärillä on Puolustusvoimien käytöstä vapautuneita saaria (Stora ja Lilla Linnskär, Stora ja Lilla Tärnan, Södra Klovaskär ja Norrkobben, yht. 16,4 hehtaaria), jotka ovat tärkeitä lintujen pesimäsaaria. Näiden suojelun edistäminen on tärkeää, sillä saaret eivät kuulu Naturaan. Ne voisi liittää joko kansallispuistoon tai Tulliniemen linnustonsuojelualueeseen. Tammisaaren saariston ja Hangon saariston ja Pohjanpitäjänlahden merensuojelualuetta uhkaavat suurelta osin samat tekijät kuin Saaristomeren kansallispuistoa. Uhiksi on määritelty myös esimerkiksi öljyonnettomuudet, teollisuuden ja meriliikenteen päästöt ja energiantuotanto. Alueen vedenlaatu vaihtelee tyydyttävästä huonoon. Alueen hoito- ja käyttösuunnitelmassa otetaan vedenalaiseen luontoon vaikuttavan ihmistoiminnan osalta kantaa lähinnä kalastukseen ja metsästykseen. Alueella harjoitetaan sekä ammatti- että kotitarvekalastusta. Suoranaisia käytännön toimenpiteitä vedenalaisen luonnon suojelemiseksi hoito- ja käyttösuunnitelmassa ovat esimerkiksi fladojen hoito ja rantojen siivous. Myös liian intensiivinen virkistyskäyttö voi aiheuttaa haittoja vedenalaiselle luonnolle. Suojelualueen hoito- ja käyttösuunnitelmassa mainitaan erityisesti veneilyliikenteen vaikutukset vedenlaatuun ja tarve selvittää ankkurointikieltoalueiden ja/tai veneilylle rajoitettujen alueiden perustamista. 31\n32 4. Kansallispuistojen laajentaminen Tammisaaren saariston ja Hangon itäisen saariston hoito- ja käyttösuunnitelman liitteenä olevassa laajennussuunnitelmassa esitettyjen alueiden liittäminen kansallispuistoon olisi erittäin tärkeää. Tämän aiemmin tehdyn laajennusehdotuksen lisäksi tulisi harkita kansallispuiston laajentamista ulkomerelle talousvyöhykkeelle asti. Finmarinet-hankkeen kartoitusalueen ulkopuolelle jäänyt, talousvyöhykkeelle ulottuva merialue on katsottu kiinnostavaksi. Ympäristöjärjestö Oceanan toteuttaman kartoituksen mukaan Natura-alueen eteläpuoleinen, talousvyöhykkeen rajalle asti ulottuva alue on kokonaisuudessaan edustava. Kansallispuiston laajentaminen talousvyöhykkeelle toisi arvokkaan lisän Suomen toistaiseksi puutteelliseen ulkomerialueiden suojeluun. Vedenalaisen luonnon kannalta merkittävät vesialueet on esitetty taulukossa 4 ja kartassa 2. Ympäristöhallinnon tulee käynnistää valtion omistamien alueiden osalta suojelun edistäminen ja selvittää yksityisomisteisten alueiden osalta mahdollisuuksia suojeluun. Taulukko 3. WWF:n esitykset Tammisaaren saariston kansallispuistoon liitettävistä maanpäällisen luonnon perusteella valituista alueista. Alue Maaala, ha Vesiala, ha Hallinta Kuvaus Jussarön itäosa Metsähallituksen hallinnassa 20 hehtaaria boreaalista luonnonmetsää ja keto, uhanalaisia perhosia ja läntisen Suomenlahden merkittävimpiä meriotakilokkiesiintymiä. Stadsfjärdenin saaret: Kalvön, Slåtterholmen ja Kavelholmen Segelskär Myggan sekä Äggharun Skarvkyrkan Hästö-Busö lähisaarineen ja Pattskär Metsähallituksen hallinnassa 32 Natura-aluetta, luonnonsuojelulaki toteutustapana. Luodot sijaitsevat yleisellä vesialueella Metsähallituksen luontopalveluiden hallinnassa, mutta vuokrattuna Puolustusvoimille. Vapautumassa lähitulevaisuudessa. Useita lehtotyyppejä, jalopuita, luonnontilaista metsää, harmaahaikarakolonia. Yli 20 rakentamatonta luotoa. Arvokas pesimälinnustoltaan sekä merisorsien levähdysalueena (erityisesti haahka ja alli). Vesilintujen metsästys tulee tällä alueella lopettaa linnustoarvojen takia ja luodoille tulee asettaa maihinnousukiellot. Saaressa on 11 Natura-luontotyyppiä, uhanalaista lajistoa ja monipuolisesti eri metsätyyppejä ja kulttuuriympäristöjä. Odensö 178 Metsähallituksen metsätalouden hallinnassa, mutta vuokrattu Yrkeshögskolan Novialle opetuskäyttöön. Alue on talousmetsäkäytössä, mutta sisältää runsaasti METSO-ohjelman kriteerit täyttäviä metsiä: rantojen tervalepikoita, lahopuustoisia kuusikoita ja vanhoja kalliomänniköitä. Rannat ja korkeat kalliot meren äärellä toisivat kansallispuiston helpommin tavoitettavaksi virkistyskäyttöön. 4.4 Itäisen Suomenlahden kansallispuisto Kansallispuistokomitean mietinnössä vuonna 1976 Itäisen Suomenlahden puiston pintaalaksi ehdotettiin hehtaaria, käytännössä koko entisen Kymen läänin ulkosaaristo Haapasaarta lukuun ottamatta. Kansallispuiston perustamisselvityksessä vuonna 1978 ehdotettiin puiston maapinta-alaksi 897 hehtaaria. Maapinta-alan suojelutavoitteesta on tähän mennessä toteutunut 707 hehtaaria eli vajaat 80 prosenttia. Perustamis- 34\n33 4. Kansallispuistojen laajentaminen Taulukko 4. WWF:n esitykset Tammisaaren saariston kansallispuistoon liitettävistä merialueista. Alueiden pinta-alat ovat arvioita ja kohteiden tarkempia rajauksia tulisi tarkentaa vedenalaistiedon karttumisen myötä. Alue Vesiala, ha Kuvaus Hankoniemen etelärannikko (Hanko) Tulliniemen linnustonsuojelualueen pohjoispuoli (Hanko - Raasepori) 6636 Meriajokkaan ja meriajokas-hapsivitayhteisöjen runsaita esiintymiä. Nämä alueet voisi mahdollisuuksien mukaan liittää rannikolla jo oleviin yksityisiin luonnonsuojelualueisiin Hankoniemen kärjen edustalla olevan Natura-verkostoon kuuluvan Tulliniemen linnustosuojelualueen pohjoispuolella on myös arvokkaita vedenalaisia alueita, joiden liittämistä suojelualueverkostoon tulisi harkita. Naturaalueen itäinen osa, Tulliniemen suojelualue, on rauhoitettu luonnonsuojelulain mukaisena suojelualueena ja siihen sisältyy myös noin 2110 hehtaaria vesialueita. Natura-verkostoon kuuluvalla muulla alueella (Tullinimen suojelualueen länsipuoli) suojelun piiriin kuuluvat ainoastaan saaret eikä siihen sisälly vesialueita. Suojeltavista luontotyypeistä alueella löytyy vedenalaisia hiekkasärkkiä (noin 10 prosenttia pinta-alasta) ja riuttoja (noin 5 prosenttia pinta-alasta). Natura-alueen pohjoispuolen ulkosaariston luodot ja riutta-muodostelmat ovat todennäköisesti korkean suojeluarvon omaavia. Täktomin merenlahdet (Hanko) Hästö talousvyöhyke (Raasepori) 157 Västerfjärden, Österfjärden ja Täktbukten kuuluvat lintuvesiensuojeluohjelmaan ja ne on lunastettu valtiolle suojelutarkoituksiin. Ne ovat tärkeitä lintualueita ja lisäisivät kansallispuiston monimuotoisuutta Kansallispuiston etelä- ja itäpuoleisten alueiden vedenalaisissa kartoituksissa on löydetty muun muassa runsaita ja edustavia sinisimpukkaesiintymiä, ja Segelskärin alueella on elinvoimainen punaleväyhteisö. Ulkosaariston alueella on havaittu muun muassa runsaita kilkkiesiintymiä metrin syvyydessä. Kilkki on esimerkiksi turskalle tärkeä ravinnonlähde, ja se on kärsinyt Itämerellä erityisesti hapettomien pohjien yleistymisestä. Turskaakin on havaittu alueella. selvityksen mukaan kansallispuistoon olisi tärkeää liittää myös ehdotettu vesialue. Suojeltavaksi ehdotetun vesialueen pinta-ala on samaa luokkaa kuin kansallispuistokomitean mietinnössä, noin hehtaaria. Tällä hetkellä puistossa ei kuitenkaan ole suojeltua vesialuetta lainkaan. Se on puiston suurin puute ja tärkein kehittämistä vaativa asia. Puiston perustamisselvityksessä listattiin valtion omistuksessa olleiden alueiden lisäksi yksityisessä omistuksessa olevia saaria, jotka tulisi hankkia osaksi kansallispuistoa. Näistä vaille suojelua ovat edelleen Haminan Punaparrat, Suntholmit, Kukio (77 hehtaaria) ja Selkäluodot sekä viisitoista Haapasaaren ympärillä olevaa yksityisomistuksessa olevaa saarta, yhteispinta-alaltaan 107 hehtaaria 4. Lisäksi Tammiota (150 hehtaaria) ehdotettiin osaksi kansallispuiston suojavyöhykettä. Näistä pesimälinnuston suojelun kannalta tärkeitä täydennyksiä kansallispuistoon olisivat Haminan Selkäluodot ja Suntholmin luodot sekä Kotkan Haapasaaren saariston Saukonkari ja Vähä-Saukonkari (ks. taulukko 5). 4 Pitkäluoto, Ristiluoto, Sääskari, Viksouri, Suuri Saukonkari, Tynnyrikari, Takarivi, Kunnetoin, Ollinkari, Karpalokari, Suuri Petäjäinen, Nimetöin, Vähä- Petäjäinen, Länsisaari ja Keskisaari-Virluoto-Itäsaari Puiston murtovesiekosysteemin suojelu mainitaan perustamisselvityksessä yhtenä erityistä huomiota vaativana suojelukohteena. Selvityksessä ehdotetaan, että kaikki luonnonvarojen hyödyntäminen puiston merenpinnan alla tulisi kalastusta lukuun ottamatta olla kiellettyä. Kansallispuistoon liitettäväksi ehdotetut alueet kuuluvat valtaosin Itäisen Suomenlahden saaristo ja vedet -Natura-alueeseen. Niiden vesialueista suurin osa on suojeltu vesilain nojalla. 35\n34 4. Kansallispuistojen laajentaminen Alueen suurin Natura-alue, Itäisen Suomenlahden saaristo ja vedet, kattaa noin puolet Kymenlaakson merialueesta. Alueesta 99 prosenttia on vielä ilman suojelua. Suojelu on tarkoitus toteuttaa maa-alueilla ja muutamilla tärkeimmillä vesialueilla luonnonsuojelulailla. Pääosa merialueesta on kuitenkin tarkoitus suojella vesilailla. Vesilailla suojeltujen Natura alueiden suoja on käytännössä varsin heikko. Kansallispuiston tuoreen hoito- ja käyttösuunnitelman mukaan Metsähallitus on varautunut kansallispuiston laajentamiseen. Suunnitelman mukaan kansallispuistoon voidaan liittää kaikki suojelualueella sijaitsevat Metsähallituksen hallinnoimat maa-alueet 5 sekä yksityisluontoiset valtion vesialueet, jos se nähdään tarkoituksenmukaiseksi. Kaiken kaikkiaan Metsähallituksella on hoidossaan kansallispuiston vuonna 2012 valmistuneen hoitosuunnitelman suunnittelualueella noin 3000 hehtaaria luonnonsuojeluun varattuja alueita. Niistä pinta-alallisesti suurin osa on ns. rantamatalavesiä eli kansallispuistoon kuuluvien saarien ympärillä olevia Metsähallituksen omistamia yksityisluontoisia vesialueita. Vesialueiden osalta suunnittelualueesta noin hehtaaria koostuu Metsähallituksen hallinnoimista yleisistä vesialueista. Metsähallituksella ei ole näillä alueilla hallintovastuuta esimerkiksi ammattikalastuksesta. Maa-alueista pinta-alaltaan suurimpia ja suojelun kannalta merkittävimpiä jo Metsähallituksen hoidossa olevia alueita, joita ehdotetaan liitettäväksi kansallispuistoon, ovat Loviisan Hudö lähisaarineen, Virolahden Mustamaa, Kotkan Vanhankylänmaa ja Loviisan Lehtinen. Yhdessä ne lisäisivät kansallispuiston maapinta-alaa noin 450 hehtaarilla eli yli 60 prosentilla nykyisestä. Lisäksi valtiolla, mutta ei Metsähallituksen hallinnassa, on noin 38 hehtaaria Loviisan Orrengrundin saaristoa. Nämä sekä muita potentiaalisia ja suojelun kannalta tarpeellisia täydennyksiä puistoon on esitetty taulukossa 5 ja kartassa 3. Edellä mainittujen alueiden lisäksi Metsähallituksen luontopalveluiden hallintaan on siirtynyt pieni osa (1,6 hehtaaria) Loviisan Aspskärin yksityisestä luonnonsuojelualueesta. Tämä on esitetty hoitosuunnitelmassa alueena, jonka kansallispuistoon liittämiseen Metsähallitus varautuu. Vesialueet puuttuvat kokonaan Itäisen Suomenlahden kansallispuistosta, ja puistoon olisikin tärkeä liittää vedenalaisen monimuotoisuuden kannalta tärkeiksi tunnistettuja alueita sekä suojelualueen suunnittelualueen sisä- että ulkopuolelta. Finmarinet-hanke kartoitti Suomen rannikolla sijaitsevien merellisten Natura suojelualueiden sekä niiden lähialueiden vedenalaista eliöstöä ja elinympäristöjä. Hankkeen tulosten perusteella suositellaan Itäisen Suomenlahden kansallispuiston ulkopuolelle jäävien Natura-alueiden sisällyttämistä kansallispuistoon niiden vedenalaisten luontoarvojen suojelun turvaamiseksi. Mitään tarkempia aluerajauksia ei ole kuitenkaan esitetty. 5 Pois lukien Loviisan Lehtisen saaren vanha kasarmialue, joka on hoitosuunnitelman mukaan tarkoitus pitää kansallispuiston ulkopuolella. Kymenlaakson maakuntavaltuuston hyväksymässä kauppa- ja merialuekaavassa on esitetty osittain olemassa olevalle Natura-alueelle sijoittuva alue, joka on erityisen tärkeä vedenalaisen monimuotoisuuden kannalta. Sen rajaus pohjautuu alueella tehtyihin kartoituksiin ja erityisesti alueen topografian poikkeukselliseen monimuotoisuuteen, mikä viittaa myös korkeaan biologiseen monimuotoisuuteen. Tämän alueen suunnittelussa merellisten elinympäristöjen monimuotoisuus on otettava huomioon. Alueelle ei saa suunnitella toimenpiteitä, jotka merkittävästi heikentävät näiden elinympäristöjen monimuotoisuutta. Kartalla 3 36\n35 4. Kansallispuistojen laajentaminen Taulukko 5. WWF:n esitykset Itäisen Suomenlahden kansallispuistoon liitettävistä maanpäällisen luonnon perusteella valituista alueista. Alue Maaala, ha Vesiala, ha Hallinta Kuvaus Loviisa, Hudö 220 Metsähallituksen luontopalveluiden hallinnassa. Tarkoitus perustaa luonnonsuojelualueeksi. Virolahti, Mustamaa Metsähallituksen hallinnassa, vuokrattuna Puolustusvoimille. Kotka, Vanhankylänmaa 68 Metsähallitus, vuokrattuna Puolustusvoimille. Loviisa, Lehtinen (pois lukien vanhan kasarmin alue) Loviisa, Bisaballen ja Grillskär sekä Bysket lähiluotoineen Loviisa, Söderskär Kolmikivi, Kiviriki, Lålättan ja Österbådan Kotka, Kirkonmaan eteläosa sekä Kirkonmaan eteläpuolen saaret (Heinäsaari, Heinäsaarenkari, Hernekari, Sorkka) Metsähallituksen luontopalveluiden hallinnassa. 11 Metsähallituksen hallinnassa olevia saaria. Bisaballen ja Grillskär valtion hallinnassa olevia jo perustettuja luonnonsuojelualueita. 11 Metsähallituksen hallinnassa olevia saaria. Söderskär jo perustettu luonnonsuojelualue. 130 Kirkonmaan eteläosa Metsähallituksen metsätalouden hallinnassa. Heinäsaari, Heinäsaarenkari, Hernekari ja Sorkka Metsähallituksen luontopalveluiden hallinnassa. Loviisa, Svartholma 6 Metsähallituksen luontopalveluiden hallinnassa Hamina, Selkäluodot (Apajaluoto, Pihlajaluoto ja Leviäluoto) Hamina, Suntholmin luodot (Loppi, Ruskia-kari, ja Kaurakari ) Kotka, Saukonkari ja Vähä-Saukonkari Pyhtää, Ristisaaren ja Kaunissaaren väliset harjukarit (Suurikari, Pienikari, Rasvakari) Loviisa, Orrengrund lähisaarineen 2 Yksityisessä omistuksessa, ei suojeltu. 3 Yksityisessä omistuksessa, ei suojeltu. 3 Yksityisessä omistuksessa, ei suojeltu. 4 Yksityisessä omistuksessa, ei suojeltu. 38 Orrengrundin länsiosa Senaattikiinteistöjen hallinnassa; rakentamattomat rantaosat ja sataman itäosa siirtymässä mahdollisesti Metsähallituksen luontopalvelujen hallintaan. Pääosin Merenkulkulaitoksen ja Senaatti-kiinteistöjen hallinnassa. Norrudden ja Österhället ovat Metsähallituksen luontopalveluiden hallinnassa. Kotka, Rankki 49 Senaatti-kiinteistöjen hallinnassa. Puolustusvoimat lopettanut toimintansa, kohde on myynnissä. Tärkeimpiä kansallispuiston laajennuskohteita maa-alueiden osalta, toisi merkittävän lisän kansallispuistoon ja liittyisi hyvin nykyiseen rajaukseen. Esitetty hoitosuunnitelmassa alueena, jonka kansallispuistoon liittämiseen Metsähallitus varautuu. Kuuluu Pernajanlahtien ja Pernajansaariston Natura -alueeseen, toteutustapana luonnonsuojelulaki. Natura-alueen tietolomakkeen mukaan alue liitetään Itäisen Suomenlahden kansallispuistoon. Hudön ja lähisaarien liittämisestä Itäisen Suomenlahden kansallispuistoon on myös valtioneuvoston (1988) periaatepäätös. Tärkeimpiä kansallispuiston laajennuskohteita maa-alueiden osalta, toisi merkittävän lisän kansallispuistoon ja liittyisi hyvin nykyiseen rajaukseen. Esitetty hoitosuunnitelmassa alueena, jonka kansallispuistoon liittämiseen Metsähallitus varautuu. Sotahistoriallisesti merkittävä kohde, Salpalinjan merelliseen jatkeeseen kuuluva linnakesaari ja siksi valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö. Tärkeimpiä kansallispuiston laajennuskohteita maa-alueiden osalta, toisi merkittävän lisän kansallispuistoon ja liittyisi hyvin nykyiseen rajaukseen. Esitetty hoitosuunnitelmassa alueena, jonka kansallispuistoon liittämiseen Metsähallitus varautuu. Uhanalaisen meriotakilokin esiintymä. Tärkeimpiä kansallispuiston laajennuskohteita maa-alueiden osalta, toisi merkittävän lisän kansallispuistoon ja liittyisi hyvin nykyiseen rajaukseen. Esitetty hoitosuunnitelmassa alueena, jonka kansallispuistoon liittämiseen Metsähallitus varautuu. Alueella on mm. arvokas merenrantaniitty ja monipuolinen linnusto. Arvokkaita lintuluotoja. Esitetty hoitosuunnitelmassa alueena, jonka kansallispuistoon liittämiseen Metsähallitus varautuu. Kuuluvat Pernajanlahtien ja Pernajan saariston Natura -alueeseen. Arvokkaita lintuluotoja. Esitetty hoitosuunnitelmassa alueena, jonka kansallispuistoon liittämiseen Metsähallitus varautuu. Kuuluvat Pernajanlahtien ja Pernajan saariston Natura -alueeseen. Puolustusvoimien entinen harjoitusalue. Suojelunarvoisia ikääntyneitä ja paikoin runsaslahopuustoisia metsiä, pienialaisia reheviä lehtoja ja runsaslahopuustoinen korpipainanne. Heinäsaaressa runsaasti lahopuustoa sekä kivikkorantakasvillisuutta ja rantaniittyä. Kirkonmaa myös virkistyskäytön kannalta merkittävä alue. Kulttuurihistoriallisia kohteita. Loviisanlahden suulla sijaitseva Svartholman merilinnoitus toisi kulttuurihistoriallisesti erittäin arvokkaan lisän ja helposti saavutettavan vierailukohteen kansallispuistoon. Puiston perustamisselvityksessä (1978) osaksi kansallispuistoa hankittavaksi ehdotettu alue. Tärkeä pesimäpaikka mm. selkälokille ja räyskälle. Sijaitsevat aivan nykyisen kansallispuiston rajalla. Puiston perustamisselvityksessä (1978) osaksi kansallispuistoa hankittavaksi ehdotettu alue. Pesimälinnuston (riskilä, selkälokki, tiirat) kannalta tärkeä kohde. Puiston perustamisselvityksessä (1978) osaksi kansallispuistoa hankittavaksi ehdotettu alue. Pesimälinnuston (riskilä, lokit) kannalta tärkeitä. Luodot sijaitsevat aivan nykyisen kansallispuiston rajalla, ja Vanhankylänmaan mahdollisen puistoon liittämisen yhteydessä ne olisi luontevaa hankkia ja liittää mukaan kansallispuistoon. Hienoja, täysin luonnontilaisia, riuttamaisia, linnustollisesti arvokkaita (pesivät tiirat, pesivät ja muutolla levähtävät kahlaajat) harjusaaria. Alue on kansallispuistoalueen ulkorajojen sisäpuolella, rajattuna ulos puistosta. Alue liittyy välittömästi kansallispuistoon Ristisaaren pohjoispuolella. Kuuluu Itäisen Suomenlahden saariston ja vesien Natura alueeseen. Osa Kaunissaaren Ristisaaren valtakunnallisesti arvokasta maisema-aluetta ja harjujensuojeluohjelman kohde. Orrengrundin pääsaari on potentiaalinen virkistys- ja vierailukohde (esim. arktisen muuton seuranta) kansallispuistoon. Saarella on luotsi- ja merivartioasema. Norrudden (pääsaaren itäosa) on pääosin mäntyinen hiekkasaari. Båksörenin saari luontoarvoiltaan merkittävä (hiekkaisessa eteläkärjessä pesii mm. lapintiirakolonia ja kahlaajia). Österhället on arvokas lintuluoto. Luontoarvoiltaan ei arvokkaimmasta päästä, mutta talousmetsäkäytöstä huolimatta olisi tärkeä suojella, jotta tulevaisuuden virkistyskohteita säilyy rakentamattomana. Olisi vedenalaisen luonnon kannalta selvitettävä. Metsähallitus suunnittelee alueelle kartoituksia lähitulevaisuudessa. 37\n37 4. Kansallispuistojen laajentaminen Heidi Arponen / Metsähallitus Sinisimpukka on tärkeä pohjan eliöyhteisöjä muodostava laji. Se puhdistaa ympäristönsä vettä ja sitä käyttävät ravinnoksi muun muassa haahkat. ja taulukossa 6 on esitetty kansallispuistoon liitettäväksi ehdotetut vesialueet. Nämä alueet ovat suurelta osin jo sisällytetty Natura-alueeseen. Aluesuunnittelussa huomionarvoinen laji alueella on rantanuoliainen, jota on löydetty Metsähallituksen kartoituksissa useilta paikoilta Pyhtään, Kotkan, Haminan ja Virolahden rannikolta ja sisäsaaristosta, mutta ei toistaiseksi nykyisen kansallispuiston alueelta. Rantanuoliainen on EU:n luontodirektiivilaji. Mm. Pyhtään Munapirtin Verssonpohjan saaminen suojelualueverkostoon olisi tärkeää rantanuoliaisten suojelun takia. Taulukko 6. WWF:n esitykset Itäisen Suomenlahden kansallispuistoon liitettävistä merialueista. Alueiden pinta-alat ovat arvioita ja kohteiden tarkempia rajauksia tulisi tarkentaa vedenalaistiedon karttumisen myötä. Alue Vesiala, ha Kuvaus Söderskär (Loviisa) Ristisaari (Pyhtää) Reipoo (Kotka) Ulko-Tammio (Hamina) Alueella on arvokkaita vedenalaisia harjusaarten jatkeita. Mustaviirin ja Pitkäviirin alueilla on vedenalaisissa kartoituksissa havaittu runsasta putkilokasvistoa. Loviisan Söderskärin saarta on ehdotettu liitettäväksi kansallispuistoon. Samalla olisi luontevaa lisätä puistoon myös vesialueita Söderskäristä Kiviriki-Kolmikivi alueen kautta Ristisaareen asti. Kivirikin ja Kolmikiven alueella on havaittu suhteellisen puhdasta, matalaa sorapohjaa. Muun muassa siika käyttää muutaman metrin syvyisiä hiekka- ja sorapohjia kutualueina. Alueella on havaittu myös edustavia rakkoleväyhteisöjä Alueella esiintyy harjuja, riuttoja, ulkosaariston luotoja ja saarten vedenalaisia jatkeita. Lisäämällä alue kansallispuistoon saataisiin vedenalaisia riutta-alueita ja tärkeitä rakkolevän esiintymisalueita suojelun piiriin. Erityisesti Vanhankylänmaan puolustusvoimilta vapautuvan alueen ja sitä ympäröivän vesialueen liittäminen kansallispuistoon olisi suositeltavaa. Alue on osittain kartoittamaton vedenalaisen luonnon osalta, mutta Vanhankylänmaan länsipuolella on todettu näkinpartaislevien esiintymiä. Vanhankylänmaan ympärillä on myös suurella todennäköisyydellä edustavia rakkoleväesiintymiä. Tjuvöviken (Loviisa) 57 Merenlahti/flada, jossa tehty runsaita näkinpartaislevähavaintoja. Yhteydessä Hästö Gyltön yksityiseen luonnonsuojelualueeseen. 40\n38 5. Luontotyyppien ja lajiston suojelun kehittäminen 5. Luontotyyppien ja lajiston suojelun kehittäminen 5.1 Yleistä Monien uhanalaisten lajien ja luontotyyppien säilyminen elinvoimaisina edellyttää elinympäristöjen hoitoa tai kunnostusta. Tarve hoito- ja kunnostustöihin arvioidaan kansallispuistojen hoito- ja käyttösuunnitelmien yhteydessä. Tammisaaren saariston ja Itäisen Suomenlahden kansallispuistoihin on laadittu suunnitelmat hiljattain. Saaristomeren kansallispuiston hoito- ja käyttösuunnitelman teko on alkamassa. Saaristomeren kansallispuiston voimassa oleva runkosuunnitelma on vuodelta Erityisesti perinneympäristöt vaativat jatkuvaa hoitoa, ja vaurioituneet tai heikentyneet elinympäristöt kunnostusta tai ennallistamista. Perinneympäristöjä kunnostettaessa raivattavan erityisesti järeän puuston säästäminen on tärkeää lahopuun määrän lisäämiseksi. Raivattavia runkoja voidaan mahdollisuuksien mukaan siirtää avoimena hoidettavalta perinneympäristöalalta syrjään metsän reunaan lahoamaan. Osa rungoista voidaan jättää myös keskitetysti avoimelle alalle, jolloin niistä ei aiheudu häiriötä hoidon kannalta. Myös pensaita on perinneympäristöissä tärkeä säästää. Nummia tulee raivata ja kulottaa avoimiksi yhtenäisistä katajakasvustoista. Ennallistamista, esimerkiksi ojien tukkimista ja lahopuun tuottamista, tarvitaan etenkin metsien ja soiden luonnontilan palauttamisen nopeuttamiseksi. Paahdeympäristöt tulee säilyttää avoimina tai puoliavoimina, jotta niihin erikoistuneella lajistolla on suotuisat elinolosuhteet. Saaristossa paahdeympäristöjä ovat kalliot, rannat, hietikot, dyynialueet ja harjujen rinnemetsät. Meren rehevöityminen uhkaa hiekkarantoja ja rantaniittyjä, jotka kasvavat umpeen muun muassa järviruokoa. Rehevöitymisestä hyötyvät levät kasautuvat hiekkarannoille. Hajotessaan ne jättävät paljon typpeä maaperään ja muuttavat kasvillisuutta. Haitallisten vieraslajien torjunta vaatii jatkuvaa aktiivista työtä. Saaristossa suurimmat uhat ovat kurtturuusu, minkki ja supikoira. Kurtturuusu valtaa hiekka- ja somerikkorantoja ja syrjäyttää alkuperäistä merenrantakasvillisuutta. Minkki ja supikoira puolestaan aiheuttavat lintuluodoilla suurta tuhoa. Vieraslajeja elää paljon myös vesiympäristöissä, mutta niiden torjunnassa tärkein keino on lajien saapumista ennaltaehkäisevä työ. Kaikissa kansallispuistoissa eliölajiston seurannan kehittäminen ja sen jatkuvuuden varmistaminen on tärkeää, jotta tehtyjen toimenpiteiden vaikutukset tunnetaan ja suojelutoimia voidaan kohdentaa niitä eniten vaativille lajeille tai luontotyypeille. Arvokkaan pesimälinnuston suojelun kannalta merkittävä puute kansallispuistojen järjestyssäännöissä on se, että liikkumisrajoituksen piirissä olevien luotojen lähestymiselle 41\n39 5. Luontotyyppien ja lajiston suojelun kehittäminen rajoitusaikana ei ole asetettu mitään rajoitusta. Ainakin tärkeimmille ruokkilintujen pesimäsaarille tulisi sisällyttää liikkumisrajoituksiin kielto lähestyä 100 m lähemmäksi luodon rantaa, kuten esimerkiksi Porvoon Söderskärin luonnonsuojelualueella on tehty. Alli (Clangula hyemalis) Alli on luokiteltu kannan nopean ja voimakkaan taantumisen takia kansainvälisesti vaarantuneeksi lajiksi. Suomessa esiintyy maailmanlaajuisesti uhanalaisista lintulajeista vain kuusi lajia, ja niistä alli on ainoana edelleen metsästettävä laji. Allin kevätmetsästystä harjoitettiin poikkeusluvin Raaseporin ja Hangon merialueilla vielä vuonna 2012, mutta korkein hallinto-oikeus (2013) totesi myönnetyt luvat lain vastaisiksi. Maa- ja metsätalousministeriö on lopettanut allin kevätmetsästyksen asetuksella. Itämerellä talvehtiva allikanta muuttaa keväällä Suomenlahden kautta Venäjän tundralle pesimään ja syys-marraskuussa taas talvehtimaan Itämeren keski- ja eteläosiin. Kevätmuutolla allit eivät normaalioloissa lepäile runsaslukuisina ja pitkiä aikoja Suomenlahden saaristossa, vaikka läpimuuttava yksilömäärä onkin erittäin suuri. Sen sijaan loka-marraskuussa vähintään kymmeniätuhansia alleja lepäilee pitkiä aikoja mm. esitetyn Porkkalan kansallispuiston sekä Tammisaaren kansallispuiston ja sen esitetyn laajennusosan uloimmilla matalikoilla. Kansallispuistoissa, jos missään, uhanalaisten lajien täytyy saada elää metsästyksen niitä vaarantamatta. Uhanalaisuuden takia allin metsästys on tarpeen kieltää kansallispuistoissa kokonaan. Panu Kunttu / WWF Suomi Haitallisen vieraslajin, kurtturuusun, torjuntaa Tammisaaren saariston kansallispuistossa. 42\n40 5. Luontotyyppien ja lajiston suojelun kehittäminen Itämerennorppa (Pusa hispida botnica) Kansainvälisesti vaarantuneella itämerennorpalla on eteläiset pienet ja hyvin uhanalaiset osakannat Saaristomerellä ja itäisellä Suomenlahdella. Saaristomerellä elää yksilön kanta, joka on keskittynyt kansallispuiston alueelle, missä myös suurin osa kuuteista oletettavasti syntyy. Kaikkein pienin, uhanalaisin ja huonoiten tunnettu itämerennorpan osakanta elää Itäisen Suomenlahden kansallispuistossa ja Suomenlahden perukassa Venäjän puolella. Viime vuosina suoritettujen laskentojen perusteella tehdyn arvion mukaan Suomen ja Venäjän yhteinen itäisen Suomenlahden norppakanta voi olla vähentynyt jopa vain noin sadan yksilön tienoille. Saaristomeren norppakannan tilannetta selvittävän raportin johtopäätöksenä todetaan, että suojelualueverkoston riittävyyttä norpan suojelun kannalta ei pystytä nykyisten tietojen perusteella arvioimaan. Asian selvittämiseksi tarvitaan lisää tutkimusta. Norpalle tärkeiksi tiedetyt alueet Saaristomerellä, eli ne joihin norpan esiintyminen ja lisääntyminen selvitysten mukaan keskittyy, tulee huomioida suojelualueiden hoidossa ja käytössä sekä muussa maankäytössä. Käytännössä tämä tarkoittaa norpan potentiaalisten pesimäalueiden rauhoittamista ihmisen aiheuttamalta häiriöltä norpan pesinnän aikaan helmi-huhtikuussa liikkumisrajoituksien ja talviliikenteelle (ilmatyynyalukset, jäätiet) annettavien suosituksien avulla. Lisäksi harmaahylkeen metsästys tulisi kieltää tärkeimmillä norppa-alueilla, sillä lajintunnistuksen vaikeudesta johtuen norppia ammutaan tahattomasti harmaahylkeen pyynnin yhteydessä. Seppo Keränen Saaristomerellä elää uhanalainen itämerennorpan osakanta. 43\n41 5. Luontotyyppien ja lajiston suojelun kehittäminen Haitalliset vieraslajit Kaikkien eteläisten saaristokansallispuistojen luontoa uhkaavat myös haitalliset vieraslajit, kuten minkki, supikoira ja kurtturuusu. Tammisaaren kansallispuistossa riesana on myös Jussaröhön aikoinaan istutettu vuorivaahtera. Minkin ja supikoiran poistaminen ulkosaariston linnustollisesti arvokkailta luodoilta on tuottanut varsinkin Saaristomerellä selviä suojeluhyötyjä, mutta työtä on ollut vaikea jatkaa riittämättömän resursoinnin takia. Haitallisten vieraslajien torjuntaa tulee aktiivisesti jatkaa ja kenttätyön riittävästä resursoinnista tulee huolehtia kaikissa kansallispuistoissa, kun haitallisten vieraslajien esiintymät ovat vielä hävitettävissä. 5.2 Saaristomeren kansallispuisto Luontotyyppien uhanalaisuusarvioinnin mukaan perinneympäristöt ovat uhanalaisin luontotyyppiryhmä. Uhanalaisuudesta kertoo myös perinneympäristöistä riippuvaisten lajien suuri määrä hävinneiden ja uhanalaisten lajien joukossa. Perinneympäristöjen pinta-alaa olisi siis tuntuvasti lisättävä lajistoarvojen säilyttämiseksi. Saaristomeren kansallispuistossa on enemmän perinneympäristötyyppejä kuin missään muussa kansallispuistossamme. Lisäksi lounaissaaristossa perinneympäristöistä riippuvaisten uhanalaisten lajien määrät ovat aivan omaa luokkaansa. Aikoinaan kansallispuiston yhteistoiminta-alueen pinta-alasta on ollut niittyä ja laidunta kolmasosa eli noin 5000 hehtaaria. Vuonna 2000 perinneympäristöjä oli kansallispuistossa 360 hehtaaria, josta vajaa kolmannes suhteellisen aktiivisessa hoidossa. Vuoden 2013 tilannetieto on, että hoidettuja perinneympäristöjä on 322 hehtaaria 25 eri kohteessa. Populaatioekologisten tutkimusten mukaan tietynlaiseen elinympäristöön erikoistuneiden lajien populaatiot romahtavat, jos sopiva elinympäristö vähenee alle kymmenesosaan alkuperäisestä määrästä. Osa lajeista on varmasti tätä vaativampia, joten elinympäristöjen määrän tulisi olla esimerkiksi noin viidennes tarkastelualueen pinta-alasta. Näin ollen hyvässä kunnossa olevien perinneympäristöjen pinta-alan pitäisi Saaristomeren kansallispuiston yhteistoiminta-alueella olla 1000 hehtaarin luokkaa, jotta niistä riippuvaiselle lajistolle olisi tarjolla riittävän laaja ja tiheä verkosto. Yli 10 perinneympäristöissä elävää putkilokasvilajia on jo hävinnyt alueelta. Suomen perinneympäristöistä riippuvaisen lajiston säilyttämiseksi tehokkain keino olisi nimenomaan Saaristomeren ja lounaisrannikon perinneympäristöjen pinta-alan lisääminen. Tämä vaatii myös perinneympäristöjen hoitoon kohdennettujen voimavarojen tuntuvaa lisäämistä. Metsähallitus on aloittanut kansallispuiston hoito- ja käyttösuunnitelman laadinnan. Sen yhteydessä on tärkeä laatia suunnitelmat perinneympäristöjen hoidon kehittämiselle ja laajentamiselle. Ympäristöministeriön tulee varmistaa riittävä rahoitus uusien sopivien perinneympäristökohteiden hankintaan ja hoitoon. 44\n42 5. Luontotyyppien ja lajiston suojelun kehittäminen 5.3 Tammisaaren saariston kansallispuisto Hoidettavia perinneympäristöjä on muutamia kymmeniä hehtaareja kansallispuistoon nykyään kuuluvilla alueilla mm. Älgössä ja Jussarössä sekä kansallispuistoon liitettäväksi esittämällämme Hästö-Busön saarella. Näiden säännöllisestä hoidosta ja mahdollisten uusien alueiden kunnostuksesta tulee huolehtia. Etupäässä Älgön saarta koskevat entisten talousmetsien ja ojitettujen soiden ennallistamissuunnitelmat tulee toteuttaa loppuun. Kansallispuiston laajentuessa Hankoniemelle paahdeympäristöjen ja rantaelinympäristöjen (merenrantaniityt, dyynialueet, hiekkarannat) hoito tärkeimmillä kohteilla on ensiarvoisen tärkeää, sillä alue on tunnettu valtakunnallisesti merkittävästä eliölajistostaan. Panu Kunttu / WWF Suomi Lahopuustoiset rantalehdot ovat lajistollisesti rikkaita elinympäristöjä. Kuva Raaseporin Modermaganista. 45\n43 5. Luontotyyppien ja lajiston suojelun kehittäminen Kansallispuistoon sisällytettävällä Segelskär Myggan-merialueella lintujen metsästys tulee kieltää, ja linnustollisesti arvokkaille luodoille tulee asettaa maihinnousukiellot lintujen pesimäajaksi. Kesällä tapahtuva haahkanmetsästys aiheuttaa suuria vuosittaisia poikastappioita monelle saaristossa pesivälle uhanalaiselle lajille metsästäjien oleskellessa lintuluodoilla jopa useita päiviä. Ropanlängdanin matalikko Segelskärin itäpuolella on yksi Suomenlahden merkittävimmistä allin syyslepäilyalueista. Myös haahkoja esiintyy alueella paljon. Syysmetsästys aiheuttaa jatkuvaa häirintää karikoilla, kun levähtäviä alleja ajetaan veneillä lentoon (ks. luku 5.1./alli). Panu Kunttu / WWF Suomi Luonnoltaan mittaamattoman arvokkaat perinneympäristöt ovat Saaristomeren kansallispuiston erityispiirre. Kuvassa lehdesniittyä Jungfruskärissä. 46\n44 5. Luontotyyppien ja lajiston suojelun kehittäminen 5.4 Itäisen Suomenlahden kansallispuisto Kansallispuiston perustamisasetuksen mukaan eläinten tappaminen, pyydystäminen ja hätyyttäminen on kielletty, mutta poikkeuksena yleissäännöstä metsästys on sallittu paikallisille asukkaille. Metsähallitus voi kuitenkin valtion omistamien alueiden ja metsästysoikeuden haltijana asettaa metsästykselle ajallisia, alueellisia tai lajikohtaisia rajoituksia. Metsästys onkin kielletty kansallispuiston virkistysvyöhykkeellä (eli retkeilyyn osoitetuilla saarilla) sekä liikkumisrajoitusvyöhykkeellä liikkumisrajoitusaikoina. Kansallispuiston laajennusalueiksi ehdotetuilla Loviisan Bisaballenin, Grillskärin ja Söderskärin luonnonsuojelualueilla metsästys on kokonaan kielletty alueiden perustamisasetuksella. Niillä metsästyskielto on syytä pitää voimassa kansallispuistoon liittämisen jälkeenkin. Alueen vesilinnustuksessa ehdottomasti tärkein riistalintu on alli, jota metsästetään syysmuuton aikana. Kansainvälisesti vaarantuneena ja nopeasti taantuneena lajina (ks. luku 5.1) allin metsästys tulee kieltää kansallispuistossa kokonaan. Itämerennorpan esiintyminen painottuu kansallispuiston aivan itäisimpään osaan (Haapasaari Siikasaari-linjan kaakkoispuolelle) alueille, joilla jää säilyy pisimpään keväällä. Samalla alueella on myös suuri osa puiston liikkumisrajoituksen piirissä olevista luodoista. Norpan esiintymistä alueella tulee kiireellisesti tarkemmin selvittää. Jo sitä ennen tulee harmaahylkeen metsästys kieltää näillä alueilla varotoimenpiteenä. Yksi mahdollisuus toteuttaa kielto on määrätä liikkumisrajoituksen piirissä olevien luotojen metsästyskielto ympärivuotiseksi. Vilkas moottorikelkka- ja mönkijäliikenne Virolahden saariston jäällä kevättalvella voi olla merkittävä syy siihen, että norpan kuutteja havaitaan tällä ilmeisesti muuten norpalle hyvin soveltuvalla alueella nykyisin harvoin. Metsähallituksen tulee neuvotteluteitse ohjata jäällä kevättalvella tapahtuvaa moottoriliikennettä pois potentiaalisimmilta norpan pesimäpaikoilta. Kun vesialueita liitetään puistoon, tulee myös mahdollisuus asettaa rajoituksia jäällä liikkumiselle. Kymenlaakson alueelta on havaintoja uhanalaisista tähtimukulaparrasta, kalvassiloparrasta ja silonäkinparrasta. Esimerkiksi kalvassiloparta on myös HELCOMin punaisen listan mukaan arvioitu vaarantuneeksi, ja osa lajin havainnoista on itäiseltä Suomenlahdelta. Vaikka Itäisen Suomenlahden Natura-alueisiin kuuluu laajojakin kohteita merten sisälahdissa, jää suojelualuekokonaisuudesta puuttumaan VELMU:n puitteissa kartoitettujen, lähinnä rannikonläheisten alueiden näkinpartaislevien todennäköisiä esiintymisiä. Suomessa esiintyvistä 20 näkinpartaisleviin kuuluvasta lajista kuusi on arvioitu uhanalaisiksi, ja suurin osa niiden tunnetuista kasvupaikoista jää suojelualueiden ulkopuolelle. Näkinpartaisniityt ovat Suomen vastuuluontotyyppi, mutta monet esiintymät ovat uhattuina esimerkiksi rehevöitymisen, ruoppauksen ja veneilyn takia. Näkinpartaisten tärkeimpiä esiintymisalueita tulisi suojella ihmistoiminnalta. 47\n45 6. Uudelleen perustettava Porkkalan kansallispuisto 6. Uudelleen perustettava Porkkalan kansallispuisto Porkkalaan perustettiin kansallispuisto Suomen ensimmäisten puistojen joukossa jo vuonna Puisto sijoittui Stora Träskön saarelle, mutta se lakkautettiin vuonna 1956 Porkkalan vuokra-alueen palautuksen jälkeen. Mereinen kansallispuisto tulisi perustaa kartalla 4 esitetyille valtion suojeluun varatuille alueille. Alueita on Porkkalanniemellä sekä sitä ja Porkkalanselkää ympäröivässä saaristossa. Kansallispuistossa olisi ehdotuksen mukaan maata 1600 hehtaaria ja vesialueita 8000 hehtaaria, joten se olisi Suomen kuuden merikansallispuiston joukossa maa-alaltaan toiseksi suurin ja vesialaltaan kolmanneksi suurin. Luontotyyppivalikoimaltaan alue on hyvin monipuolinen. Pääkaupunkiseudun läheisyys huomioon ottaen se olisi saavutettavuudeltaan, luontomatkailuedellytyksiltään, opetuskäyttömahdollisuuksiltaan ja virkistyskäyttöarvoltaan erinomainen. Porkkala olisi pääkaupunkiseudun viherkehän läntisin kohta. 6.1 Kansallispuiston perustamisen tarve Porkkalan kansallispuiston perustamista ehdotti jo Kansallispuistokomitea vuonna Sittemmin, eri suojelualueohjelmien ja maanhankinnan edistyttyä, Suomen luonnon- Petteri Tolvanen Kirkkonummen Saltfjärden on linnustoltaan arvokas kosteikko ja erittäin suosittu linturetkikohde. 48\n46 6. Uudelleen perustettava Porkkalan kansallispuisto suojeluliitto teki vuonna 2001 kansallispuistosta ympäristöministeriölle uuden ehdotuksen. Selvityksessään sen toteutettavuudesta Metsähallitus totesi vuonna 2003, että Porkkalan kansallispuisto on periaatteessa toteuttamiskelpoinen sekä biologisin perustein että yleisöpalvelun kehittämiskohteena. Sittemmin Suomen luonnonsuojeluliiton Uudenmaan piiri ajantasaisti ja täydensi aiempaa esitystä yksityiskohtaisella ehdotuksellaan vuonna Viime vuosina varsinkin Porkkalanselän ympäriltä on saatu valtiolle suojelutarkoituksiin huomattavia alueita, osaksi maanhankinnoin (Störsvik, Långvassfjärden, Bjurs) ja osaksi puolustusvoimien käytön loputtua (Porsö, Bågaskär). Hankinnat ovat täydentäneet suojelukokonaisuutta merkittävällä tavalla sisempien saaristovyöhykkeiden ja mannerrannan luontotyyppien osalta. Uusissa kohteissa on myös tietä pitkin saavutettavia ja nähtävyyksiksi soveltuvia alueita. Lopputuloksena Porkkalanniemelle, sitä ympäröivään saaristoon ja sen länsipuolista Porkkalanselkää reunustavaan saaristoon on mahdollista perustaa valtion maille ja vesialueille luonnoltaan ja maisema-arvoiltaan hyvin monipuolinen kansallispuisto, joka täydentää muita merikansallispuistoja oleellisesti useissa suhteissa: Kaikki saaristovyöhykkeet ja saarityypit sisäsaaristoa myöten ja mannerrantaa; tällaisia kansallispuistoja ei ole muita. Lukuisia maankohoamisen eri kehitys-, kuroutumis- ja maatumisvaiheissa olevia matalia merenlahtia, fladoja, kluuvimuodostumia ja järviä Suojaisia lahtia ja salmia. Saariston nuoria soita, suurimpina Värans Stormossen ja Porkkalan Stormossen. Sisäsaariston laidunnettuja ja muita merenrantaniittyjä ja hakamaita, laajimpina Kirkkonummen Norra Fladet ja Inkoon Långvassfjärden. Porkkalan ja Naissaaren välinen Suomenlahden kapeikko on aina ollut tärkeä sekä merenkululle että sotilaallisesti. Kaksi majakkaa, vanha luotsiasema sekä eri aikoina Suomenlahden meriliikenteen katkaisemiseksi ja rannikon puolustamiseksi rakennetut lukuisat linnoitteet ja niiden rauniot ovat kulttuurihistoriallisia muistomerkkejä, jotka kiinnostavat myös historiasta kiinnostuneita matkailijoita ja antavat mahdollisuuden kulttuurimatkailun kehittämiseen yhdessä Viron kanssa. Linnoitushankkeissa ovat suomalaisten lisäksi olleet osallisina venäläiset, virolaiset, saksalaiset ja neuvostoliittolaiset. Kansallispuistojen periaatteiden mukaisen nähtävyys- ja opetuskäytön järjestäminen on muita merikansallispuistoja paljon helpompaa, koska useimpiin saaristovyöhykkeisiin, luontoelementteihin ja keskeisiin nähtävyyskohteisiin pääsee tietä pitkin, vaikkapa saman päivän aikana. Samasta syystä Porkkalan kansallispuisto sopii virkistys- ja luontomatkailukäyttöön myös veneettömille kävijöille. Helsingin läheisyyden vuoksi Porkkalan kansallispuistosta muodostuu ulkomaisten luontomatkailijoiden tärkein merikansallispuistokohde, vastinpari Nuuksion metsäkansallispuistolle. Kansallispuistoon rajoittuvat kuuden kunnan ja Uudenmaan virkistysalueyhdistyksen lukuisat virkistys- ja luonnonsuojelualueet täydentävät luontokokonaisuutta ja tarjoavat kävijöille valmiita virkistys-, telttailu- ja majoituspalveluja. Porkkalan kansallispuisto muodostaa lounaisen kulman pääkaupunkiseudun viherkehää, jonka muut keskeisimmät alueet ovat Nuuksion ja Sipoonkorven kansallispuistot sekä Helsingin linnoitussaarten maailmanperintöalue. Se on siis luomassa myös koko metropolialueen ulkoista kuvaa ja Uudenmaan maakunnan viherrakennetta. Sekä kävijöiden että osa-alueiden hallinnan ja hoidon kannalta on selkeää, että lukuisten erillisten luonnonsuojelualueiden sijasta perustetaan yksi suuri kansallispuisto. Porkkalan kansallispuiston yleisöpalveluiden ja luonnon hoidon järjestämisen kustannukset jäävät muita merikansallispuistoja pienemmiksi, koska tärkeimmät hoito- ja huoltokohteet ovat tieverkon piirissä ja pääosa virkistyspalveluista sijaitsee kansallispuiston ulkopuolisilla virkistysalueilla. 49\n48 6. Uudelleen perustettava Porkkalan kansallispuisto 6.2 Kansallispuiston laajuus ja maantieteellinen rajaus Porkkalan kansallispuisto muodostetaan valtion omistamista suojeluun varatuista mereisistä alueista Porkkalanniemellä sekä Porkkalanniemeä ja Porkkalanselkää reunustavassa saaristossa Kirkkonummen, Siuntion ja Inkoon kunnissa (taulukko 7 ja kartta 4). Osa-alueisiin sisältyy jo perustettuja luonnonsuojelualueita, suojelua varten hankittuja kohteita ja Puolustusvoimien käytöstä vapautuneita saaria. Pääosa alueista sisältyy Natura-ohjelmaan Petteri Tolvanen Kirkkonummen Träskön saarella oleva sisäjärvi on ollut merenkulkijoiden tuntema makean veden lähde jo keskiajalla. 52\n49 6. Uudelleen perustettava Porkkalan kansallispuisto ja monet lisäksi valtakunnallisiin suojeluohjelmiin. Kansallispuisto ulottuu kaikkiin saaristo- vyöhykkeisiin mannerrannan ja sisäsaariston matalista lintulahdista, fladoista ja rannikkometsistä merivyöhykkeen uloimpiin lintu- ja hyljeluotoihin ja matalikkoihin. Porkkalan kansallispuiston ulottuvuus itä-länsisuunnassa, Kirkkonummen Medvastöstä Inkoon Bjursiin on 47 kilometriä. Maa-alueita perustettavassa kansallispuistossa on 1617 hehtaaria ja vesialueita noin 7950 hehtaaria. Myöhemmin tulisi selvittää tarve ja mahdollisuus kansallispuiston täydentämiseen valtion yleisellä vesialueella sijaitsevien arvokkaiden vedenalaisten luontokohteiden ja vesilintujen kokoontumisalueina tärkeiden vesialueiden osalta. Taulukko 7. Porkkalan kansallispuistoon esitetyt valtion suojelualueet ja suojelualue- varaukset. Osa-alueiden numerointi sama kuin kartassa 4. Nro Alue Kunta Maata, ha Vettä, ha 1 Kuokkamaan luonnonsuojelualue Kirkkonummi 22,9 2 Medvastön suojelualueet Kirkkonummi 101,9 66,5 3 Värans Stormossen-Dåvits Kirkkonummi 244,5 15,5 4 Kotilahti Kirkkonummi 8,8 6,5 5 Träskön luonnonsuojelualue Kirkkonummi 84,4 284,4 6 Kallbådan luonnonsuojelualue Kirkkonummi Aspskärskobben Kirkkonummi 1,5 62,7 8 Bergstadsbrotten ja Kanskogsbrotten lsa Kirkkonummi 0,1 118,4 9 Rönnskär Kirkkonummi 62,4 316,2 10 Mäkiluotoa ympäröivät luodot Kirkkonummi 7,1 363,5 11 Söderskärin luonnonsuojelualue Kirkkonummi 9,1 12 Söderskärs Norrbådan ja Söderbådan Kirkkonummi 0,1 320,2 13 Järvö Kirkkonummi 21,1 13,1 14 Bergensgrund Kirkkonummi 0,2 15 Upinniemi-Sommarön luodot ja vesialue Kirkkonummi 11,5 4197,5 16 Upinniemen saariston Natura 2000-alue Kirkkonummi 240,4 17 Porkkalan luotsiaseman metsä Kirkkonummi 53, Porkkalan Stormossen Kirkkonummi 22,5 19 Saltfjärden Kirkkonummi 136 3,4 20 Störsvik eli Itä-Kopparnäs Siuntio Långvassfjärden Inkoo 46, Porsö-Ryssklobben Inkoo 48,3 162,9 23 Inkoon saariston Natura-alueen luodot ja Bågaskär Inkoo 25,6 187,3 24 Bjurs Inkoo 300,1 100 Yhteensä 1616,6 7941,1 53\n50 6. Uudelleen perustettava Porkkalan kansallispuisto Kansallispuistoa täydentävät toiminnallisesti ja ekologisesti sen rajanaapureina tai välittömässä läheisyydessä olevat lukuisat Uudenmaan virkistysalueyhdistyksen, kuuden eri kunnan sekä seurakuntien virkistysalueet ja luonnonsuojelualueet. Niiden maa-ala on yhteensä yli 1200 hehtaaria. Luontokokonaisuutta täydentää lisäksi monilukuinen määrä yksityisiä luonnonsuojelualueita. Ehdotetun kansallispuiston alueella sijaitsee kokonaan tai osittain viisi Natura aluetta: FI Inkoon saaristo, FI Medvastö-Stormossen, FI Saltfjärdenin-Tavastfjärdenin lintuvedet, FI Kirkkonummen saaristo ja FI Kallbådanin luodot ja vesialue. Ehdotettu Porkkalan kansallispuisto muodostuu monista osa-alueista, joiden välissä on vettä ja myös vapaa-ajan asutuksen saaria. Tällaisia ovat kuitenkin väistämättä kaikki eteläsuomalaiset saaristokansallispuistot, varsinkin jos mukaan halutaan sisäsaaristoa ja mannerrantaa. Porkkalan kansallispuisto olisi melko yhtenäinen ja maa-alaltaan suhteellisen suuri, jos sitä vertaa Suomen nykyisiin merellisiin kansallispuistoihin (taulukko 8). Taulukko 8. Suomen merikansallispuistojen koko. Kansallispuisto Maata km 2 Vettä km 2 Suurin ulottuvuus km Itäisen Suomenlahden kansallispuisto 7, Tammisaaren saariston saaristo 8,4 45,8 15 Saaristomeri Selkämeri Perämeri 2, Porkkala (ehdotettu) 16,2 79,4 47 Suojelukokonaisuus osoittautuu vielä huomattavasti yhtenäisemmäksi, kun otetaan huomioon kansallispuiston osa-alueiden väleissä olevat Uudenmaan virkistysalueyhdistyksen ja kuntien virkistys- ja suojelualueet sekä yksityiset luonnonsuojelualueet. Espoossa on ollut käsittelyssä aloite kaupungin Pentalan saaressa omistaman arvokkaan metsä-, kluuvijärvi- ja ranta-alueen liittämiseksi kansallispuistoon, mikäli puisto perustetaan. Tällöin kansallispuisto ulottuisi Medvastön kohdalla hieman myös Espoon puolelle. Kansallispuiston voi luonnonsuojelulain mukaan perustaa vain valtion maille, mutta kunnat ja muut julkisyhteisöt voivat tulla mukaan myöhemmin vapaaehtoisesti. Upinniemen saariston Natura-alueella ja vesialueella on Puolustusvoimien harjoitustoimintaa, joka ei ole ristiriidassa suojelutavoitteiden kanssa. Pikemminkin Upinniemen saaristo sopii myös luonnonsuojelun kannalta kansallispuiston rauhalliseksi rajoitusvyöhykkeeksi, joka rauhoitetaan edelleen virkistysveneilyltä. Samantapainen sekä suojelua että Puolustusvoimien toimintaa palveleva rajoitusvyöhyke on Repoveden kansallispuistossa. Armeijan toiminnan ja suojelutoimien yhdistämisestä on monilla suojelualueilla hyviä kokemuksia (esimerkiksi ammuntojen ylläpitämät avoimet alueet, lahopuu ja palolajisto esi- 54\n51 6. Uudelleen perustettava Porkkalan kansallispuisto merkiksi Santahaminassa ja Säkylänharjulla). Puolustusvoimien toiminta voisi hyvin jatkua kansallispuistossakin. 6.3 Kansallispuistoon liittyvät luonnonsuojelulliset arvot Luvussa 6.1 on lueteltu niitä ehdotetun Porkkalan kansallispuiston luonnonpiirteitä, jotka nykyisistä merikansallispuistoista puuttuvat tai jotka ovat niissä puutteellisesti edustettuina. Tämän lisäksi Porkkalan kansallispuiston monipuoliseen luontoon kuuluu muun muassa: Lintuluotoja, reheviä lintulahtia ja vesilinnuille tärkeitä matalikkoja, joiden ansiosta alue on kansainvälisesti tärkeä lintualue (IBA) Hyljeluotoja Arvokkaita vedenalaisia luontotyyppejä Avomeren tyrskyrantoja Vanhoja luonnontilaisen kaltaisia kangasja kalliometsiä Lehtoja ja tammivyöhykkeen jalopuumetsiä Valtakunnallisesti arvokkaita kallioalueita Kulttuurihistoriallisesti arvokkaita ympäristöjä, rakennuksia ja muinaisjäännöksiä (majakoiden ja linnoitusraunioiden lisäksi mm. hautaröykkiöitä ja laivahylkyjä) Upeita saaristomaisemia ja näköalakallioita, joiden äärelle veneetönkin pääsee teitä pitkin. Porkkalaa on ehdolla myös valtakunnalliseksi maisema-alueeksi. Tätä koskeva lausuntokierros on syksyllä 2014, ja valtioneuvosto päättää alueista vuonna Porkkalan maisema-arvoja ovat polveilevan tien ja peltoaukeiden vaihteleva pienipiirteinen maisema, vanha kyläasutus ja kaunis ulkosaaristo. Porkkalassa on paljon eri aikakausien kerrostumia: esihistoriallisen ajan hautaröykkiöitä, muinaiset merenkulkureitit Suomenlahden kapeimmalla kohdalla, niemennokasta lähtevä 1600-luvun postitie, suoja- ja kalastussatamat, Rönnskärin ja Kallbådan majakat sekä Porkkalan vuokra-ajan rakenteet. Maisema-alue tukisi osaltaan kansallispuistoa, vaikka niiden rajaukset ovat erilaisia (toisin kuin kansallispuistossa, maisema-alueella voi olla myös yksityismaita). Toisaalta maisema-alue ei korvaa kansallispuiston tarvetta, koska sen suojelukeinot ovat paljon heikommat. Kansallispuisto on myös lajistollisesti rikas ja monipuolinen. Alueelta on havaintoja useista kymmenistä valtakunnallisesti tai alueellisesti uhanalaisista tai silmälläpidettävistä lintu-, kasvi- tai sienilajeista (liite 1). Lajistoon kuuluu muun muassa kolmisen pesivää merikotkaparia, manner-suomen suurin harmaahaikarayhdyskunta, kalasääski, räyskä, kehrääjä, kangaskiuru, kaulushaikara, kirjokerttu, peltosirkku, liito-orava, isoapollo, luhtasirppikääriäinen, poimusulkukotilo, kenttäorakko, korpihohtosammal ja rustikka. Porkkala sijaitsee yhdellä maamme merkittävimmistä lintujen ja lepakoiden muuttoreiteistä. Vuosittain alueen kautta muuttaa miljoonia lintuja ja siellä lepäilee kymmeniä tuhansia lintuja. Niinpä se on myös Suomen suosituimpia muutontarkkailupaikkoja. Ehdotetun Porkkalan kansallispuiston luontokokonaisuuden monipuolisuutta kuvastaa, että sen Natura-alueilla esiintyy peräti 20 luontodirektiivin suojeltavaa luontotyyppiä (liite 2). Luonnonsuojelulain kansallispuistolle asettamien vaatimusten (11 ) mukaan kansallispuiston pinta-alan on oltava vähintään 1000 hehtaaria, ja se täyttyy kymmenkertaisesti. Lisäksi alueella on oltava merkitystä yleisenä luonnonnähtävyytenä tai muutoin luonnontuntemuksen lisäämisen tai yleisen luonnonharrastuksen kannalta. Porkkala täyttää nämä vaatimukset kirkkaasti. 55\n52 7. Muut suojelun kehittämisen toimenpiteet 7. Muut suojelun kehittämisen toimenpiteet Saaristoon kohdistuu monenlaisia ihmistoiminnasta aiheutuvia ympäristöuhkia. Tässä esityksessä olemme keskittyneet alueiden suojelun kehittämistarpeiden esittelyyn. Maankäyttöön liittyvät kysymykset ovat siinä keskeisimmässä asemassa. Kaikenlainen rakentaminen on aina uhka lajeille, luontotyypeille ja maisemakuvalle. Saaristo on suosittua vapaa-ajan viettoaluetta, ja vapaa-ajan asuntojen rakentaminen on ollut voimakasta jo vuosikymmenien ajan. Esimerkiksi Saaristomerellä vapaa-ajan asuntojen rakentaminen alkoi 1960-luvulla, mutta on kiihtynyt vasta viime vuosikymmeninä. Rakentamisen ohjaamisessa ja rajoituksia säädettäessä kaavoituksella ja rakennusjärjestyksellä on keskeinen asema. Merkittävä osa saaristosta on jo rakennettu täyteen vapaa-ajan asuntoja. Tämä aiheuttaa vakavaa haittaa luonnonsuojelulle ja virkistyskäytölle. Varsinkaan ulkosaaristoon ei tule enää kaavoittaa lisää rakennuspaikkoja. Suojelullisesti arvokkaat alueet tulee huomioida paitsi maakuntakaavoissa myös yleiskaavoissa. Ympäristöviranomaisten tulee neuvotella kuntien kanssa mahdollisuuksista siirtää pois suojelualueille osoitettuja rakennusoikeuksia, kiirehtiä näitä kaavamuutoksia ja muutoinkin paremmin ottaa huomioon kansallispuiston kehittämistarpeet kaavoissa. Kuntien yleiskaavojen suojelualueilla olevat ns. korvattavat rakennuspaikat tulee siirtää ensisijaisesti toisaalle saman maanomistajan maalle tai korvata maanoston yhteydessä. Ympäristöministeriön tulee ohjeistaa ELY-keskuksia ostamaan myyntiin tulevia vapaaajan asuntokiinteistöjä suojelullisesti tärkeiltä alueilta tai olemassa oleviin suojelukohteisiin rajautuen, jotta kaikki luonnoltaan arvokkaimmat alueet saadaan pitkällä aikavälillä suojeltua. Näin saadaan myös muodostettua ekologisesti toimivia ja pinta-alaltaan riittävän suuria yhtenäisiä aluekokonaisuuksia. 6 Lindgren & Stjernberg 1986 Alkuperäisen luonnon ja maiseman säilyttämiseksi vapaa-ajan asuntorakentamista on esitetty rajoitettavaksi jo vuosikymmeniä sitten. Kansallispuistokomitea esitti vuonna 1976 maisemanhoidon näkökulmasta, ettei vapaa-ajan asutusta tule yleensä sallia pienemmillä saarilla. Kuitenkin mahdollisesti rakennettava vapaa-ajan asutus tulisi sijoittaa aikaisemman pysyvän asutuksen lähelle ja muotoilla maisemaan siten, ettei se riko kokonaisvaikutelmaa suhteessa vanhoihin rakennuksiin. Kansallispuistokomitea suositteli myös vahvasti, ettei vapaa-ajan asumusten tule näkyä merelle edes talvella ja laiturit pitäisi kätkeä maastoon. Saaristomerelle on esitetty ns. maisemallinen kapasiteetti 6, jossa määritellään alueet, jotka eivät kestä rakentamista maisemansuojelullisista syistä. Esityksessä ehdotetaan myös, että mahdollinen rakentaminen tulisi suunnitella niin, ettei rakennus näy merelle edes puiden lehdettömänä jaksona. Rakennusten sopivaksi etäisyydeksi rannasta määritellään 100 metriä. Näitä perusteltuja ehdotuksia ei kuitenkaan ole noudatettu. 56\n53 7. Muut suojelun kehittämisen toimenpiteet Panu Kunttu / WWF Suomi Rakentamisen uhkaamaa, myynnissä olevaa vanhaa metsää Tjäruholmenissa Saaristomerellä. Valtio ei ole toistaiseksi voinut ostaa saarta suojeluun korkean hintapyynnön takia. Ekologisesti katsoen suojelualueverkoston kytkeytyneisyyden parantaminen on suojelupinta-alan lisäämisen ohella tärkeää. ELY-keskusten tulisikin aloittaa METSO-ohjelman kohdennettu markkinointi kansallispuistojen lähialueiden maanomistajille. Yksityisten tai yhteisöjen omistamia maita voidaan jo ostaa valtiolle osaksi kansallispuistoa tai rauhoittaa ne yksityisinä suojelualueina. Jotta METSO-ohjelmalla olisi aidosti merkitystä eteläisen Suomen uhanalaisen metsäluonnon turvaamisessa, kohdennettua markkinointia ja yhteydenottoja arvokkaiksi tiedetyistä alueista tarvitaan. METSO-ohjelmalla suojeltavissa kohteissa täytyy tarvittaessa olla mahdollisuus maksaa myös rakennuspaikasta, jos kohde on luontoarvoiltaan erityisen merkittävä, sillä saaristossa myyntiin tulee tavallisimmin maata, johon sisältyy rakennusoikeutta. Ympäristöministeriön tulee varmistaa ELY-keskusten riittävä henkilöstöresurssi ohjelman toteuttamiseksi sekä riittävät määrärahat alueiden suojelukorvauksia varten. Vedenalaisissa kartoituksissa jo nyt tunnistetut monimuotoiset alueet tulee suojella viipymättä. Nykyisillä resursseilla vedenalaisen tiedon kertyminen arvokkaimpien ja herkimpien biotooppien esiintymisestä on erittäin hidasta ja täten suojelupäätökset eivät voi odottaa täydellisen kokonaiskuvan saamista. Suomenlahden vesialueen käyttötarpeet muuttuvat, mutta yleisenä trendinä on ihmistoiminnan vaikutusten kasvu. Meriliikenne, tuulivoimatuotanto, matkailu, merikaivannaisteollisuus, vesiviljely ja kalastus tulevat lisääntymään Itämerellä seuraavan 20 vuoden aikana, osa jopa useita satoja prosentteja. 57\n54 7. Muut suojelun kehittämisen toimenpiteet Merenkäytön muutokset suunnitellaan edelleen pääosin sektorikohtaisesti, ja kokonaisvaltainen merialueiden suunnittelu puuttuu. Kumulatiiviset vaikutusarvioinnit, ekosysteemilähestymistapa tai varovaisuusperiaate eivät toteudu kiitettävästi. Kilpajuoksu Itämeren alueista siitä hyötyvien ja sitä käyttävien sektorien kesken on käynnissä, kun taas alueellisen suojelun edistyminen on poikkeuksellisen hidasta. Eri tarpeista merkittävin ja kiireisin tulisi kuitenkin olla hyvinvointimme perustan, luonnon monimuotoisuuden suojelu. Tätä hyödyntävän luonnonvarojen käytön on tapahduttava ekologisesti kestävästi. Näitä tarpeita keskeisesti tyydyttävien suojelualueiden perustaminen on tässä avainasemassa. Vanhanaikaisen käsityksen mukaan ympäristönsuojelu nähdään usein edelleen ylimääräisenä kustannuksena. Itämeren suojelu ja investoinnit sen tarjoamien ekosysteemipalveluiden ja luonnonvarojen tilan kohentumiseen tuottavat kuitenkin merkittäviä positiivisia taloudellisia vaikutuksia. Itämeren hyvän ekologisen tilan saavuttamisen, esimerkiksi HELCOMin Itämeren suojelun toimenpideohjelman (MPA) ja EU:n meristrategiadirektiivin aikataulun mukaisen toteuttamisen kautta, on ennustettu tuovan vuoteen 2030 mennessä Itämeren alueelle 32 miljardin hyödyt ja uutta työpaikkaa. Tämän mahdollistaa esimerkiksi kalastuksen ja luontomatkailun toimintaedellytyksien parantuminen Itämeren tilan kohentumisen seurauksena. Kalastus on mereisiä luonnonvaroja konkreettisimmin hyödyntävä ihmistoiminnan muoto. Kalastusta ja muita kutualueita uhkaavia toimintoja (esimerkiksi soranotto ja tuulivoima) rajoittavien mertensuojelualueiden merkitystä kalakantojen suojelussa on jo pitkään pidetty keskeisenä. Pohdinta laaja-alaisten mertensuojelualueiden osoittamisesta myös kalastuskieltoalueiksi tulee tehdä tapauskohtaisesti ja ekosysteemiperusteisesti ottaen huomioon myös taloudelliset ja sosiaaliset vaikutukset. Varsinkin lisääntymis- ja poikasalueille sijoitettuna suojelualueilla on luonnollisesti huomattavia positiivisia vaikutuksia erityisesti paikallisille kalakannoille. Siitä, miten kalastuskieltoalueet vaikuttavat kieltoalueiden ulkopuolisiin kalansaaliisiin ( spill-over effect ), on kuitenkin kertynyt edelleen kovin vähän tutkittua tietoa. Kalastuskiellon tai -rajoitusten vaikutuksista meren muuhun biodiversiteettiin kaivataan myös lisää tutkimuksia. Haasteena on ollut löytää alueita, myös Itämereltä, joissa ekosysteemitason tutkimuksia kalastuskiellon pitkän ajan ekosysteemivaikutuksista voitaisiin aloittaa. Kansallispuistoissa voitaisiin kehittää suojeluarvoja säästäviä kalastusmuotoja (Environmentally Sound Fishery Management in Protected Areas, EMPAS). Tällaisia ovat esimerkiksi uhanalaisia lajeja tehokkaasti säästävät riittävän suuret verkkojen silmäkoot ja koukkujen koot ja itämerennorpille turvalliset pyydykset. Hyvin vähän keskustelua on käyty armeijan rajatussa käytössä olevien merialueiden merkityksestä monimuotoisuuden suojelussa. Erityisesti ampuma-alueiden kohdalla muu meren käyttö on käytännössä olematonta eikä kaupallista kalastusta ole voitu harjoittaa jopa useisiin kymmeniin vuosiin. Olisi ensiarvoisen tärkeää varmistaa riittävä tutkimus alueiden luontoarvoista ja arvioida alueiden merkitys mm. kalakantojen näkökulmasta. Tämä voi vaatia välitöntä kohdennettujen alueiden tiukkaa suojelua esim. ampumasektoreiden ja niiden reuna-alueiden osalta. Muutoin kalastuksen aloittamisen estämi- 58\n55 7. Muut suojelun kehittämisen toimenpiteet nen ennen tutkimustarpeiden saavuttamista ei välttämättä ole helppoa. Kalastuskielto- alueiden yhdistäminen tarpeellisiin kansallispuistojen laajennuksiin on helpointa hyväksyä juuri alueilla, joilla kalastus on muutoinkin ollut kiellettyä tai rajoitettua. Suojelualueiden perustaminen on yksi käytössä olevan työkalupakin osista. Itämeren suojelua edistetään tänä päivänä useilla foorumeilla, tasoilla ja tavoilla. Merenkäyttöön tarvitaankin sekä alueellisia, ajallisia että yleisiä reunaehtoja. Esimerkiksi öljy- tai kemikaalionnettomuudet eivät tunne suojelualueiden rajoja. On tärkeä ymmärtää, että esimerkiksi yksittäisiä arvokkaita vedenalaiskohteita on erittäin vaikeaa, ellei peräti mahdotonta, suojella erikseen sellaisilta koko Itämeren tilaan vaikuttavilta paineilta kuten rehevöityminen, kemikalisoituminen ja ilmastonmuutoksen aiheuttamat suolaisuus- ja lämpötilamuutokset. Tämä korostaa suojelutarvetta suorien paikallisten vaikutusten osalta aluesuojelun keinoin. Aluesuojelulla voidaan välittömästi rajoittaa mm. melun, merikuljetusten, veneilyn, metsästyksen, kalastuksen ja vesiviljelyn ei-toivottuja vaikutuksia. Vedenalaisen melun haitallisesta vaikutuksesta merinisäkkäiden ekologiaan on kertynyt paljon tuoretta tutkimustietoa. Melu voi olla myös vedenpäällistä ja sitä tulee voida hillitä esimerkiksi kevätjäillä norpan pesinnän aikaan kelkkailua rajoittamalla. Kansallisten päätösten tärkeyttä taas korostaa se, että kansainväliset prosessit ovat hitaita. Sopimusosapuolet ajavat usein myös viivytyksiä sekä tavoitetason heikennyksiä ja poikkeuksia. Kansainvälisiä prosesseja ovat esimerkiksi Itämeren meriliikenteen turvallisuuden parantaminen, ulkoisen ravinnekuormituksen leikkaustavoitteista sopiminen, merialuesuunnitteludirektiivin toimeenpano ja ilmastonmuutoksen, vieraslajien ja kemikalisoitumisen torjunta. Nykyisten ja laajennettujen mereisten kansallispuistojen hoito- ja käyttösuunnitelmien toimeenpanon onnistumiseen tullaan kiinnittämään kasvavaa huomiota. Näennäissuojelu tai epätietoisuus suojelun todellisesta tasosta eivät enää pian ole mahdollista. Tulokseton suojelu on myös hallinnon voimavarojen tuhlausta ja vaikeuttaa suojelun riittävyyden kokonaisarviointia. Kansallispuistojen suojelun toimivuuden turvaamisessa järjestetyllä valvonnalla on tärkeä rooli. Riittävät henkilö- ja kalustoresurssit niin valvontaan, hoitoon kuin saaristoluonnon seurantaan (esim. pitkäaikaiset saaristolintulaskennat, hyönteiskartoitukset) edistävät suojelutavoitteiden toteutumista ja alueiden kestävää käyttöä, tuovat päivittäistä tietoa suojelualueen tilasta ja parantavat puistonkäyttäjien turvallisuutta. Sekä valvontaan että hoitotyöhön, kuten muihinkin suojelutoimiin, tulisi entistä enemmän osallistaa vapaaehtoisia kansalaisia. Tämä ei kuitenkaan poista määrärahojen selkeää korotustarvetta nykytasosta. Nyt tekemillämme päätöksillä on kauaskantoisia vaikutuksia, jotka yhdessä määrittelevät Itämeren tilan tulevaisuudessa. Keskittyminen lyhytnäköisten taloudellisten etujen tavoittelemiseen ja sinisen kasvun (blue growth) edistämiseen ilman sosiaalisten ja ympäristötekijöiden riittävää huomioon ottamista voivat pahimmillaan romuttaa tavoitteet meremme hyvästä ekologisesta tilasta. 59\n56 Kiitokset Kiitokset WWF Suomi kiittää lämpimästi seuraavia henkilöitä, joilta saimme arvokasta tietoa saaristokansallispuistojen luonnosta, suojelun nykytilasta tai näkemyksiä suojelun kehittämisestä: Heidi Arponen, Antti Below, Eva Ehrnsten, Jan Ekebom, Antti Halkka, Kirsi Hellas, Jouko Högmander, Tatu Hokkanen, Esko Joutsamo, Annukka Koivukari, Jaakko Kullberg, Maiju Lanki, Leif Lindgren, Paula Mattila, Mikael Nordström, Sonja Salovius- Laurén, Keijo Savola, Torsten Stjernberg, Tapani Veistola ja Varsinais-Suomen luonnonsuojelupiiri/hannu Klemola. Petteri Tolvanen Porkkalanniemen kärjessä on suosittuja kuntien virkistysalueita, jotka täydentäisivät ehdotetun kansallispuiston kokonaisuutta hienolla tavalla. 60\n57 Lähteet Anon Saaristomeren kansallispuiston suunnittelutyöryhmän mietintö. Betänkande av planeringsgruppen för Skärgårdshavets nationalpark. Ympäristöministeriö, Komiteanmietintö Kommittébetänkande 1987:25. Helsinki, 217 s. + liitteet. Anon Natura 2000 Standard Data Form: Itäisen Suomenlahden saaristo ja vedet (FI ). aspx?site=fi Viitattu Blankett, P. Merelliset suojelualueet monimuotoisuuden vaalijoina. Finmarinet-hankkeen loppukonferenssin esitys. Ympäristöministeriö. Viitattu BirdLife Suomi 2014f Suomen kansainvälisesti tärkeät lintualueet (IBA). Viitattu BirdLife International Species factsheet: Clangula hyemalis. Viitattu Bonn, T. & Routasuo, P. (toim.) Tammisaaren saariston saariston kansallispuiston kasvillisuus ja kasvisto. Metsähallituksen luonnonsuojelujulkaisuja, sarja A s. Borg, P. & Lindgren, L Ehdotus Itäisen Suomenlahden kansallispuistoksi. - Kymenlaakson seutukaavaliitto, sarja B: 55, Kotka, 104 s. Borg, P., Lindgren, L., Ratilainen, T. & Stjernberg, T Skärgårdshavets nationalpark. Osia Suomen Akatemian työryhmän inventoinneista ja suunnitelmasta. Käsikirjoitus. Boström, M. & Ekebom, J Undervattensinventeringar på Jungfruskär Metsähallituksen luonnonsuojelujulkaisuja, A 178. Boston Consulting Group Turning adversity into opportunity: A business plan for the Baltic Sea. into_opportunity_aug_2013.pdf. Corell, H., Moksnes, P.-O., Engqvist, A., Döös, K. & Jonsson, P.R Depth distribution of larvae critically affects their dispersal and the efficiency of marineprotected areas. Marine Ecology Progress Series 467: Eklund, O Naturskydd i Åbolands skärgård. Finlands Natur 1: Ellermaa, M Tammisaaren saariston-inkoon läntisen saariston IBA-alueen linnusto Tringa 40(3): Ellermaa, M. ja Lehikoinen, A Alli Uudenmaan ulkosaariston runsain vesilintu syksyllä Tringa 38(4): FAO Experiences in the use of marine protected areas with fisheries management objectives a review of case studies. Fisheries Report No FAO The State of World Fisheries and Aquaculture. Marine protected areas: a tool for the ecosystem approach to fisheries. FINMARINET Inventories and Planning for the Marine Natura 2000 Network in Finland FINMARINET. After Life Conservation Plan. LIFE07 NAT/ FIN/ Viitattu Granlund, A.-L Bandtånd i samarbetsområdet för Skärgårdshavets national park. - Metsähallituksen luonnonsuojelujulkaisuja, sarja A 104. Helsingfors, 73 s. Hanski, I Metapopulation dynamics. From concepts and observations to predictive models. Teoksessa: Hanski, I. & Gilpin, M.E. (toim.). Metapopulation biology. Ecology, genetics and evolution. Ss Academic Press, San Diego. Heinonen M. (toim.) Puistojen tila Suomessa - Suomen suojelualueet ja niiden hoito Metsähallituksen luonnonsuojelujulkaisuja. Sarja A 160. Metsähallitus, Vantaa, 315 s. HELCOM Towards an ecologically coherent network of well-managed Marine Protected Areas - Implementation report on the status and ecological coherence of the HELCOM BSPA network. Balt. Sea Environ. Proc. No. 124B. HELCOM Red List of Baltic Sea underwater biotopes, habitats and biotope complexes. Baltic Sea Environment Proceedings. No s. HELCOM 2013a. Baltic Sea Protected Areas Database: Tammisaaren saariston ja Hangon saariston ja Pohjanpitäjänlahden merensuojelualue. flow/bspa.tammi.sites.update.general.7. Viitattu HELCOM 2013b. Red list of benthic invertabrates, species information sheet: Saduria entomon. HELCOM%20Red%20List%20Saduria%20entomon.pdf. Viitattu HELCOM 2013c. Red list of macrophytes, species information sheet: Nitellopsis obtusa. HELCOM%20Red%20List%20Nitellopsis%20obtusa.pdf. Viitattu Hoffmann, E. and Pérez-Ruzafa, A Marine Protected Areas as a tool for fishery management and ecosystem conservation: an Introduction. ICES Journal of Marine Science, 66: 1 5. Hokkanen, T Itäisen Suomenlahden saaristolinnuston pitkäaikaismuutokset erityisesti vuosina Metsähallituksen luonnonsuojelujulkaisuja, Sarja A s. Hustich, I Porkkalan kansallispuisto. Metsätieteellisen Tutkimuslaitoksen Luonnonsuojelualuekuvauksia s. Joutsamo, E., Kivivuori, O. & Kunttu, P. 2012: Merikansallispuistoja on laajennettava viipymättä. Helsingin Sanomat, mielipide Kirjoitus perustuu ympäristöministeriölle toimitettuun aloitteeseen. Kansallispuistokomitea Kansallispuistokomitean mietintö. Komiteamietinnöt. Helsinki, 199 s. Kaakkois-Suomen ELY-keskus Itäisen suomenlahden saaristo ja vedet -Natura-alue. Itaisen_suomenlahden_saaristo_ja_vedet(5592). Viitattu Kontula, T. & Haldin, J. (toim.) HELCOM Red List of Baltic Sea species in danger of becoming extinct. Baltic Sea Environment Proceedings No Korkein hallinto-oikeus 2013: Vuosikirjapäätös KHO:2013:185 Viitattu Kunttu, P Lounaisen saariston metsien suojelua edistettävä. Turun Sanomat, pääkirjoitussivun alakerta, Kunttu, P. & Kolehmainen, K Kääpäkartoitukset Uudellamaalla Metsähallitus, Etelä-Suomen luontopalvelut. Raportti Kuusisto, E Suomi saarten ja vetten maa. Saaristoasian neuvottelukunta, työ- ja elinkeinoministeriö, Forssa, 43 s. Laamanen M. (toim.) HELCOM PROTECT- Overview of the status of the network of Baltic Sea marine protected areas. HELCOM, 31 s. Laine, A Rantanuoliaisen (Cobitis taenia) esiintymisalueiden kartoitus itäisellä Suomenlahdella. Raportti tuloksista Metsähallitus, Etelä-Suomen luontopalvelut. Lappalainen, M Saaristomeren kansallispuisto saarien jatulintarha. Söderström & Konstsamfundet, Porvoo, 176 s. Leppänen, J.-M., Rantajärvi, E., Bruun, J.-E. & Salojärvi, J. (toim.) Suomen merenhoitosuunnitelman valmisteluun kuuluva meriympäristön nykytilan arvio osa B. Elinympäristöt, eliöyhteisöt ja suojelualueet. 38 s. 61\n58 Lindgren, L Saariston suojelualueet. Teoksessa: Keränen, S., Rautavaara, A., Hario, M., Helle, E. & Lindgren, L. Saariston elämää. Suomen Luonnonsuojelun Tuki Oy, Tampere. Ss Lindgren, L Saariston laitumet. Metsähallitus & Edita, Helsinki, 192 s. Lindgren Vårdbiotoperna värnar om nationalparkens biologiska mångfald. Skärgård 24(3): Lindgren Gäst hos verkligheten i Skärgårdshavets nationalpark naturskyddets framgångar och motgångar under 40 år. Skärgård 37(1): Lindgren, L. & Stjernberg, T Saaristomeren kansallispuisto. Nordenskiöld-samfundet i Finland & WSOY, Porvoo, 143 s. Lindgren, L., von Numers, M. & Hæggström, C-A Saariston arvokkaat maabiotoopit. Teoksessa: von Numers (toim.). Saaristoympäristöt nykytila, ongelmat ja mahdollisuudet: ss Nordiska Ministerrådets Skärgårdssamarbete, Turku. Maa- ja metsätalousministeriö Vesiviljelyn kansallinen sijainninohjaussuunnitelma, luonnos lausuntopyynnot/6e3tm6zdh/vesiviljelyn_kansallinen_sijainninohjaussuunnitelma_ pdf. Viitattu Metsähallitus Saaristomeren kansallispuiston runkosuunnitelma. Stomplan för Skärgårdshavets nationalpark. Metsähallituksen luonnonsuojelujulkaisuja, sarja B No 56. Helsinki, 121 s. Metsähallitus Selvitys ehdotettujen Porkkalan ja Selkämeren kansallispuistojen toteutettavuudesta. Ympäristöministeriölle Kirje liitteineen 29 s. Metsähallitus 2012a. Itäisen Suomenlahden kansallispuiston ja Natura alueen hoito- ja käyttösuunnitelma. Metsähallituksen luonnonsuojelujulkaisuja, sarja C 83. Metsähallitus, Vantaa, 108 s. Metsähallitus 2012b. Tammisaaren saariston ja Hangon itäisen saariston hoito- ja käyttösuunnitelma. Metsähallituksen luonnonsuojelujulkaisuja. Sarja C 78. Metsähallitus, Jyväskylä, 144 s. Nieminen, M. & Kaitila, J.-P Saaristomeren niittyjen ja hakojen perhoset. Metsähallituksen luonnonsuojelujulkaisuja, sarja A 111: Nordström, M., Högmander, J., Halkka, A., Keränen, S., Kunnasranta, M., Nummelin, J., Miettinen, M., Niinimäki, T. & Tolvanen, P Itämerennorppa Saaristomerellä unohdettu uhanalainen. Maailman luonnon säätiön WWF Suomen rahaston raportteja 28. Oceana Conservation proposals for ecologically important areas in the Baltic Sea. 127 s. Olsoni, B Naturskydd i östra Skärgårdshavet. Finlands Natur 2: Oulasvirta, P. & Leinikki, J Tammisaaren saariston kansallispuiston vedenalaisen luonnon kartoitus, osa I. Metsähallituksen luonnonsuojelujulkaisuja, sarja A 10. Vantaa, 92 s. Oulasvirta, P. & Leinikki, J Tammisaaren saariston kansallispuiston vedenalaisen luonnon kartoitus, osa II. Metsähallituksen luonnonsuojelujulkaisuja, sarja A 41. Vantaa, 84 s. Paavolainen, E.-P Ulkosaaristo ja luonnonsuojelu erään ohjelman hahmottelua. Suomen Luonto 25(1): Pennanen, J Jussarön saaren kääväkäsinventointi Metsähallitus, Etelä-Suomen luontopalvelut. Raportti, 10 s. Rassi, P.,Hyvärinen, E., Juslén, A. & Mannerkoski I. (toim.) Suomen lajien uhanalaisuus Punainen kirja Ympäristöministeriö ja Suomen ympäristökeskus, 685 s. Raunio, A., Schulman, A. & Kontula, T. (toim.) Suomen luontotyyppien uhanalaisuus.- Suomen ympäristökeskus, Helsinki. Suomen ympäristö 8/2008. Osat 1 ja s. Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos Rantanuoliaisen uhanalaisuus. uhanalaisuus.html. Viitattu Rinne, H., Salovius-Laurén, S. & Mattila, J The occurrence and depth penetration of macroalgae along environmentalgradients in the northern Baltic Sea. Estuarine, Coastal and Shelf Science 94 (2011) Ruuskanen, A, Tammisaaren saariston kansallispuiston suunnitellun laajennusosan ulkopuolelle jäävien alueiden vedenalaisen luonnon kuvaus. Helsingin yliopisto,tvärminnen eläintieteellinen asema. Ryhänen, E.-L Itämeri. WWF ja WSOY, Hämeenlinna, ss Saaristomeren kansallispuistotoimikunta Betänkande avgivet av kommissionen för Skärgårdshavets nationalpark - Saaristomeren kansallispuistotoimikunnan mietintö. Kommittébetänkande Komiteanmietintö 1976:8. Helsinki, 172 s. Sundberg G., Bergström U. & Sandström A Ecological coherence of marine protected area networks: a spatial assessment using species distribution models. Journal of Applied Ecology 48: Suomen luonnonsuojeluliiton Uudenmaan piiri Esitys Porkkalan kansallispuistoksi Ympäristöministeriölle. Moniste liitteineen 14 s. Suomen luonnonsuojeluliitto Suomen luonnonsuojeluliiton ehdotus Porkkalan kansallispuistoksi Ympäristöministeriölle. Moniste liitteineen 7 s. Suomen ympäristökeskus Viitattu Suomen ympäristökeskus Viitattu Suominen, T., Tolvanen, H. & Kalliola, R Surface layer salinity gradients and flow patterns in the archipelago coastof SW Finland, northern Baltic Sea. Marine Environmental Research 69: Sydänoja, A Saaristomeren ja Selkämeren fladat. Lounais-Suomen ympäristökeskuksen raportteja 1/2008, Helsinki, 71 s. Uudenmaan ELY-keskus Tammisaaren saariston ja Hangon saariston ja Pohjanpitäjänlahden merensuojelualue. saariston_ja_hangon_saariston_ja_pohja%285987%29. Viitattu Valtioneuvosto Valtioneuvoston periaatepäätös (Rv) Pernajan Hudön saariryhmän suojelemisesta ja Itäisen Suomenlahden kansallispuiston laajentamisesta Pernajan kuntaan Valtioneuvosto Valtioneuvoston päätös Euroopan unionin Natura 2000-verkoston Suomen ehdotuksen täydentämisestä. noname/%7b9ab1e08a-f946-4bea-9bb3-caf6e57005cc%7d/ Viitattu Varsinais-Suomen ELY-keskus Saaristomeri (FI ). FI %285352%29. Viitattu Veistola, T Kolme uutta kansallispuistoa tulossa. Suomen Luonto 61(2): 14. Vuolanto, S Tuleva Porkkalan kansallispuisto. Tringa 39(3): Westerbom, M. & Jattu, S Effects of wave exposure on the sublittoral distribution of blue mussels Mytilus edulis in a heterogeneous archipelago. Marine Ecology Progress Series 306 (2006) WWF Baltic Ecoregion Programme Future Trends in the Baltic Sea. WWF Baltic Ecoregion Programme Counter Currents: Scenarios for the Baltic Sea. scenarios_ for_the_baltic_sea_towards_2030_3.pdf. WWF Reducing Impacts of Noise from Human Activities on Cetaceans. Knowledge Gap Analysis and Recommendations. ocean_noise_report_web.pdf. Ympäristöministeriö Arvokkaat maisema-alueet: maisema-aluetyöryhmän mietintö II. Ympäristöministeriö, Ympäristönsuojeluosasto, Työryhmän mietintö 66/1992. Ympäristöministeriö Meriympäristön nykytilan arvio, hyvän tilan määrittäminen sekä ympäristötavoitteiden ja indikaattoreiden asettaminen. 42 s. 62\n59 LIITTEET Liite 1. Porkkalan esitetyn kansallispuistoalueen uhanalaiset ja silmälläpidettävät eliölajit sekä luonto- ja lintudirektiivin I-liitteen lajit Osa esiintymistä ei ole aivan esitetyn kansallispuiston alueella vaan niihin liittyvillä kuntien virkistysalueilla tai yksityisillä luonnonsuojelualueilla. Tiedot ovat valtion ympäristöhallinnon Hertta-tietokannasta ja linnustotiedot Metsähallituksen luontopalveluilta (A. Below). Lyhenteet: Ps = Porkkalan saaristo, Pm = Porkkalan mannerosat, Sf = Saltfjärden, St = Störsvik, Sm = Stormossen, Nfl = Norra Fladet-Dåvits-Medvastö, Is = Inkoo saaristo. EN = erittäin uhanalainen, VU = vaarantunut, NT = silmälläpidettävä, dir = direktiivilaji Pesimälinnusto (uhanalaiset ja direktiivilajit) ja parimääräarviot: Harmaapäätikka (dir), 4-6 paria Heinätavi (VU) 0-2 paria Helmipöllö (dir), Pm, St, 1-2 paria Hiirihaukka (VU), 2-3 paria Huuhkaja (dir), 3-5 paria Jouhisorsa (VU), 0-1 paria Kalasääski (dir), 2-3 paria Kalatiira (dir), paria Kangaskiuru (dir), paria Karikukko (VU), paria Kaulushaikara (dir), Sf, Nfl, 2 paria Kehrääjä (dir), 4-6 paria Keltavästäräkki (VU), 8-12 paria Kirjokerttu (EN, dir), 0-5 paria Kivitasku (VU), paria Kuikka (dir), St, 1 pari Kurki (dir), 4-5 paria Lapintiira (dir), paria Laulujoutsen (dir), Sf, St, 2 paria Liro (dir) Sf, 1 pari Luhtahuitti (dir), 0-2 paria Mehiläishaukka (VU, dir), 0-1 pari Merikotka (VU, dir), 2-3 paria Metso (dir), 0-2 paria Mustakurkku-uikku (VU, dir), 0-2 paria Niittysuohaukka (EN,dir), 0-1 paria Palokärki (dir), 5-8 paria Pikkulepinkäinen (dir), 3-4 paria Pikkulokki (dir), 2-3 paria Pikkusieppo (dir), 3-5 paria Pohjantikka (dir), 1-2 paria Punasotka (VU), 3-5 paria Pyy (dir), Pm, St, Nfl, paria Rastaskerttunen (VU), 2-4 paria Ruisrääkkä (dir), 0-1 paria Ruskosuohaukka (dir), 1-3 paria Räyskä (dir), 4-6 paria Selkälokki (VU), 4-8 paria Teeri (dir), paria Tukkasotka (VU), paria Valkoposkihanhi (dir), Ps, Is, Valkoselkätikka (EN, dir), Pm, NFL, St, 1-3 paria Varpuspöllö (dir), 1-3 paria Viirupöllö (dir), 1-2 paria Pesimälinnusto (silmälläpidettävät lajit): Haahka Huuhkaja Isokoskelo Kuhankeittäjä Käenpiika Luhtahuitti Naurulokki Niittykirvinen Pilkkasiipi Punajalkaviklo Punavarpunen Rantasipi Räyskä Sirittäjä Sääksi Teeri Tukkakoskelo Tylli Viiksitimali Levähtävinä merkittävissä määrin esiintyvät linnut (uhanalaiset ja direktiivilajit): Maakotka (VU, dir) Valkoposkihanhi (dir) Suokukko (EN, dir) Allihaahka (dir) Liro (dir) Nisäkkäät ja kalat (uhanalaiset ja direktiivilajit) Ilves (VU, dir) Lepakot (dir) Liito-orava (VU, dir), St, Nfl, Sm, Pm Lohi (VU) Saukko (dir) Taimen (CR) Selkärangattomat (uhanalaiset, silmälläpidettävät ja direktiivilajit). Perhosista ei ole otettu yksittäishavaintoja mukaan, mm. Rönnskäriltä on saatu 5 EN-lajia, joista kustakin 1-2 havaintoa. Samoin Bjursista yksi CR-laji (1 yksilö). Aaltoritariyökkönen (NT), Rönnskär, yli 200 yksilöä Ahdeyökkönen (EN), Rönnskär, satunnainen Havukauniainen (VU), Luotsiaseman metsä Idänkirsikorento (dir), Pm Isoapollo (EN), Upinniemi-Porkkalanniemi Isokultasiipi (NT, dir), lisääntyvä populaatio saaristossa Isoneuromyia semirufa - Diptera (NT), NFL Kaksihammaskotilo (NT), Pampskatan YSA Kääpäpimikkä (VU), Rävberget UVY:n alue Luhtasirppikääriäinen (NT), Sf Luhtasukkulakoi (VU), Sf, esiintymä Manota unifurcata - Diptera (VU), Kuokkamaa Mäkiokamittari (NT), Rönnskär Poimusulkukotilo (NT), Pampskatan YSA, Saltfjärden Rimpiputkisirvikäs (NT), Stormossen Sinerväruuniyökkönen (NT), Rönnskär, kymmeniä yksilöitä Symmerus annulatus Diptera (VU, Kuokkamaa) Tammiritariyökkönen (VU), Rönnskär, useita yksilöitä Tulimittari (NT), Rönnskär 4 yksilöä Vahakeltasiipi (VU), Saltfjärden, 4 yksilöä Kääväkkäät (uhanalaiset ja silmälläpidettävät) Kastanjakääpä (VU) Kastanjakääpä (VU), Porkkalanniemi, kunnan virkistysalue Keltakänsäkkä (VU), Upinniemi Haukipää Kirjokerikääpä (NT), useissa paikoissa Maitosäämikkä (NT), Kuokkamaa Pohjanrypykkä (NT), Kuokkamaa Punakarakääpä (NT), Porkkalanniemen YSA Punakerikääpä (NT), Kuokkamaa Rustikka (NT), Dåvits ja Medvastö Välkkyludekääpä (VU) Välkkyludekääpä (VU), Stora Svartö, Helsingin kaupungin virkistysalue Jäkälät (uhanalaiset ja silmälläpidettävät) Hentokesijäkälä (VU), Dåvits Kalliokeuhkojäkälä (VU), Bjurs Lahopiilojäkälä (NT), Dåvits Pajunnuppijäkälä (NT), Dåvits Partanaava (VU), Störsvik Raidankeuhkojäkälä (NT), Kuokkamaa Ruskopiilojäkälä (VU), Kuokkamaa Siloneulajäkälä (VU), Kuokkamaa Sormikesijäkälä (NT), Dåvits Sammalet (uhanalaiset ja silmälläpidettävät) Kantokorvasammal (NT), Störsvik Korpihohtosammal (VU), Störsvik Lepikkolaakasammal (NT), Dåvits ja Störsvik Notkoritvasammal (NT), Störsvik Putkilokasvit (uhanalaiset ja silmälläpidettävät) Kenttäorakko (VU), Söderskär Paunikko (VU), Rönnskär Pikkukihokki (VU), Stormossen Soikkokämmekkä (EN), Mäkiluoto Liite 2. Porkkalan esitetyn kansallispuiston Natura-alueiden luontodirektiivin suojeltavat luontotyypit Vedenalaiset hiekkasärkät 1150 Rannikon laguunit 1170 Riutat 1210 Rantavallien yksivuotinen kasvillisuus 1220 Kivikkoisten rantojen monivuotinen kasvillisuus 1230 Atlantin ja Itämeren rannikoiden kasvipeitteiset rantakalliot 1610 Itämeren harjusaarten ja niiden hiekka-, kallio- ja kivikkorantojen sekä vedenalainen kasvillisuus 1620 Itämeren boreaaliset luodot ja saaret 1630 Itämeren boreaaliset rantaniityt 1640 Itämeren boreaaliset hiekkarannat, joilla monivuotista ruohovartista kasvillisuutta 3160 Humuspitoiset lammet ja järvet 6270 Fennoskandian runsaslajiset kuivat ja tuoreet niityt 6430 Kostea suurruohokasvillisuus 7140 Vaihettumissuot ja rantasuot 8220 Kasvipeitteiset silikaattikalliot 9010 Boreaaliset luonnonmetsät 9020 Fennoskandian hemiboreaaliset luontaiset jalopuumetsät 9050 Boreaaliset lehdot 9080 Fennoskandian metsäluhdat 91D0 Puustoiset suot 63\n60 Miksi meitä tarvitaan? Tavoitteemme on pysäyttää luonnon köyhtyminen ja rakentaa tulevaisuus, jossa ihmiset ja luonto elävät tasapainossa. wwf.fi 100% KIERRÄTYS- PAPERI Saaristomme on suojeltava Esitys Saaristomeren, Tammisaaren saariston ja Itäisen Suomenlahden kansallispuistojen suojelun kehittämiseksi ja Porkkalan kansallispuiston perustamiseksi