Cillan kirjablogi: 2016\nAlkuperäinen teos: Knit Two (2008)\nGummerus, 2009, kovakantinen, 470 sivua\nReilun viiden vuoden ajan he olivat eläneet niin kuin ennenkin. He kokoontuivat edelleen säännöllisesti, vaikka KC ei koskaan koskenutkaan puikkoihin ja Darwinin reikäinen villapaita aviomiehelleen oli edelleen hänen monimutkaisin tekeleensä. Peri oli pitänyt kaiken lähes ennallaan lankakaupassa. - - Hän ei koskenut mihinkään vaan hoiti lankakauppaa huolella ja tarmolla prikulleen niin kuin Georgia oli opettanut.\nKate Jacobsin Pienen lankakaupan -kirjan lukemisesta on vierähtänyt jo jokunen vuosi. Kirja palasi mieleeni aivan yllättäen tänä syksynä, kun suunnittelin neulovani jotain taas pitkästä aikaa. Neulomisesta ei lopulta tullut mitään, mutta sain aikaiseksi lukea Pienen lankakaupan jatko-osan.\nEdesmenneen Georgia Walkerin tytär Dakota on varttunut nuoreksi naiseksi, jolla on vielä koko elämä edessään. Yliopisto-opintojensa lisäksi Dakota työskentelee osa-aikaisesti äitinsä perustamassa lankakaupassa Walker ja tyttäressä, mutta mielessä on käynyt jopa lankakaupasta luopuminen. Dakotan isällä Jamesilla on suunnitelmat valmiina tyttären elämän varalle, mutta jos Dakotan omaa mielipidettä kysytään, haluaisi hän ryhtyä kondiittoriksi. Matka Italiaan läheisten kanssa saa Dakotan katsomaan tulevaa uusin silmin.\nGeorgia pysyy neulekerholaisten ajatuksissa, vaikka moni asia on muuttunut vuosien varrella. Anita ja Marty suunnittelevat häitä, mutta ennen tärkeää päivää täytyisi saada aikuiset lapset hyväksymään äitinsä uusi liitto sekä etsiä vuosia sitten kadonnut läheinen. Yksinhuoltajaäiti Lucie ponnistelee arjessaan, jossa hänellä on lapsen lisäksi huolehdittavanaan dementoituva äiti. Samaan aikaan Lucien ura ottaa ison harppauksen eteenpäin. Antiikkiliikkeen omistava Catherine etsii itseään ja pohtii, mitä hän haluaa elämältään. Vastauksia haetaan aina Italiasta asti. Akateemiselle uralleen omistautunut Darwin odottaa perheenlisäystä, jonka kunniaksi hän tarttuu vapaaehtoisesti puikkoihin neuloakseen jotain.\nKirjan päähenkilöksi on nostettu Dakota, mutta oikeastaan kirja kertoo kaikkien neulekerholaisten tarinan. Monen hahmon vaiheista kertova tarina on sekä rikkaus että heikkous. Kirjan aikana seurataan otteita useamman hahmon elämästä, ja lopulta tarinat punoutuvat yhteen. Kun juoni on useamman henkilön varassa, ei yhden päähenkilön harteille kasaudu liikaa paineita tarinan mielenkiinnon säilyttämisestä. Hahmojen eri näkökulmat tapahtumien kulusta tuovat kiinnostavia sävyjä juoneen. Huonoksi puoleksi usea kertojahahmo muuttuu siinä vaiheessa, kun alati pompataan hahmosta toiseen ja saman hahmon edelliset kohtaukset meinasi jo unohtaa sivujen välillä.\nKirjassa ei ole kovin erikoista juonta, vaan enemmänkin tuntui siltä, että ensin hahmojen elämässä on asiat vähän miten sattuu sekaisin ja loppua kohden kaikki järjestyy. Matka Italiaan tarjoaa monelle hahmolle ajattelemisen aihetta, eikä vain matkalle lähteneille, vaan myös kotiin jääneille. Tarina on sekaisesta lähtöasetelmasta huolimatta viihdyttävä ja ainakin nopeasti luettava. Valitettavasti kirjassa käytetty suomen kieli on paikoin tönkköä. En tiedä, minkälaista kieltä lähtötekstissä on käytetty, mutta Pienen lankakaupan -postauksesta lunttasin, etten ole senkään kielestä ihan pitänyt. Voisiko syynä olla kerronnan tyyli? Pidin Italian osuuksista, joten voi olla, että ihan sen perusteella kirjan loppupuoli oli mielestäni sujuvampi tekstin osalta kuin alkupuoli.\nEdellisen osan tavoin myös tämän kirjan lopusta löytyy muutama ohje. Georgia-torkkupeitosta puhutaan useampaan kertaan tarinan aikana, ja niinpä kirjan loppupuolelta löytyy ohje kyseiseen torkkupeittoon. Muut ohjeet ovat neulekerhon omenavaahterasiirappimuffinssit sekä Catherinen vadelmalimettigranita.\nLankakaupan tyttö paljastaa, mihin suuntaan tuttujen hahmojen tiet ovat kulkeneet viiden vuoden aikana. Hahmot pitävät ihailtavasti yhtä siitä huolimatta, että heidät alkujaan yhdistänyt Georgia on menehtynyt ja elämäntilanteet vaihtuneet. Kirja oli kaiken kaikkiaan mukava jatko-osa lankakaupan väestä. Oli viihdyttävää lukea hahmojen välisestä ystävyydestä.\nLähettänyt Cilla klo 16.03 2 kommenttia:\nAlkuperäinen teos: City of Heavenly Fire (2014)\nVarjojen kaupungit osa 6\nOtava, 2014, kovakantinen, 639 sivua\nJace veti Claryn miekkaa pitelevän käden taaksepäin ja irrotti sitten otteensa, jotta tämä voisi nostaa miekan ilmaan. Aurinko oli nyt laskenut entistä alemmas, mutta salissa oli yhä riittävästi valoa iskemään kipinöitä keskiharjanteen obsidiaanitähdistä. ”Anna miekalle nyt sen nimi.”\n”Hesperos”, Clary sanoi, sujautti miekan takaisin tuppeensa ja työnsi tupen vyölleen. ”Sarastuksentuoja.”\nSainpahan Varjojen kaupungit -sarjan päätökseen. Olin aluksi hieman epäileväinen sen suhteen, millaisia sarjan kolme viimeistä kirjaa olisivat. Langenneiden enkelten kaupunki ja Kadotettujen sielujen kaupunki petasivat asetelmia Taivaallisen tulen kaupunkia varten. Edellisen osan perusteella odotin tältä viimeiseltä osalta paljon. Kirja vastasi hyvin odotuksiin.\nClaryn veli Sebastian on liikekannalla. Hän jatkaa itselleen uskollisten varjometsästäjien armeijan kokoamista. Nämä pimennetyt varjometsästäjät unohtavat entisen identiteettinsä ja heistä tulee raakalaisia, joilla ei ole omaa tahtoa. Sebastian joukkoineen hyökkää varjometsästäjien instituutteja vastaan surmaten niiden asukkaita. Hänen lopullisena päämääränään on koko maailmaan hallitseminen ja tuhoaminen. Clary, Jace, Alec, Isabelle ja Simon lähtevät Sebastianin perään estääkseen tämän suunnitelmat. He kulkevat haltijaväen hovista eräänlaiseen rinnakkaiseen maailmaan, jossa he kohtaavat Sebastianin ja tämän joukot samaan aikaan, kun osa joukoista hyökkää varjometsästäjien kaupunkiin Alicanteen.\nKahdessa edellisessä osassa sivuhahmot ovat mielestäni pelastaneet tarinan. Tässä viimeisessä osassa jokainen hahmo tuli sopivasti esiin, eikä kukaan ärsyttänyt. Päähenkilöidenkin osalta tarina oli siis erittäin onnistunut. Vanhojen tuttujen hahmojen tarinat saivat päätöksen, josta jokainen hahmo voi jatkaa elämäänsä. Kirjan aikana hahmot kohtasivat raskaita vastoinkäymisiä, mutta kaiken kaikkiaan voisi sanoa, että tarinalla on onnellinen päätös. Olin yllättynyt muutamasta uudesta hahmosta, jotka esiteltiin kirjan aikana. Selvitin asiaa, ja kävi ilmi, että kyseiset hahmot ovat päähenkilöitä Cassandra Claren kahdessa muussa varjometsästäjiin liittyvässä kirjasarjassa. Voi olla, että joku päivä vielä tutustun tarkemmin Claren muihin teoksiin.\nSuhtaudun varauksella kirjoihin, joissa on luvassa suuri lopullinen taistelu hyvän ja pahan välillä. Usein aiemmissa osissa taistelua pohjustetaan oikein perusteellisesti, mikä on tietysti hyvä asia. Joskus taistelulle annetaan kuitenkin ennalta niin suuri huomio, että sitä odottaa jotain aivan mullistavaa kohtaamista, jollaista ei ole ennen nähty. Tällöin pettymys voi olla suuri, jos lopullinen yhteenotto ei täytä sen varalle kasattuja odotuksia. Mielestäni Cassandra Clare onnistui välttämään tällaisen käänteen, että lopullista yhteenottoa on pohjustettu jo iät ja ajat, mutta lopulta kaikki olisikin liian nopeasti ohitse. Tapahtumat ratkesivat tavallaan viekkaudella, johon toinen osapuoli lankesi. Kirja on paksu, joten välillä oli tylsempiä kohtia, mutta kaiken kaikkiaan pidän kirjaa onnistuneena päätösosana. Erityisesti loppu oli suloinen.\nVarjojen kaupungit -sarja esitteli erilaisen fantasiamaailman, kuin mihin olin entuudestaan tottunut. Epäilyistä huolimatta oli hauskaa lukea Claryn, Jacen ja kumppaneiden seikkailuista. Osa hahmoista vaikutti ensisilmäyksellä stereotyyppisiltä kiintiöhahmoilta (paras ystävä, joka ei saa vastakaikua tunteilleen, se häikäisevän kaunis nainen, joka saa kaikkien miesten katseet kääntymään jne.), mutta sarjan edetessä olin jo ehtinyt kiintyä hahmoihin, enkä voisi kuvitella muita hahmoja heidän tilallaan. Voin suositella sarjan lukemista.\nLähettänyt Cilla klo 22.52 2 kommenttia:\nAlkuperäinen teos: Everyone Worth Knowing (2008)\nNemo, 2011, pokkari, 515 sivua\nsuomentanut Aino Konkka\nOli minun vuoroni katsoa häntä tarkasti nähdäkseni, vitsailiko hän. Ei. Elisa säteili tarinan kerrottuaan, aivan kuin se olisi inspiroinut häntä itseäänkin elämään elämäänsä täysillä. Kiitin häntä siitä, että hän oli kertonut minulle Birkinin tiestä ja mietin, mihin ihmeeseen olin ryhtynyt. Tämä oli kaukana investointipankkimaailmasta, ja minulla oli paljon opittavaa.\nLauren Weisbergerin VIP-ihmisiä on entuudestaan tuttu kirja. Edellisestä lukukerrasta on tosin vierähtänyt aikaa jo muutama vuosi. Kaipasin kevyttä hömppää luettavaksi, joten siihen tarkoitukseen kirja oli oivallinen valinta.\nBette on nuori nainen, joka kyllästyy työhönsä investointipankissa. Hän päättää ottaa lopputilin. Hyvin tunnettua kolumnia kirjoittavan enonsa kontaktien avulla Bette saa uuden työpaikan PR-toimistosta. Uuden työnsä puolesta Betten täytyy tietää kaikki tietämisen arvoiset henkilöt, näyttäytyä yökerhoissa sekä järjestää hienoja juhlia. Viihdemaailma näyttää hohdokkaalta tylsähkön pankkialan jälkeen, mutta ennen pitkää Bette joutuu kohtaamaan työnsä varjopuolet, joihin kuuluu muun muassa paparazzikuviin päätyminen ja yksityiselämän riepottelu juorupalstalla. Palstan kirjoittaja tuntuu suorastaan väijyvän Betteä, jolla ei ole aavistustakaan siitä, kuka haluaa levittää hänestä perättömiä tietoja.\nTarinan maailma on melko pinnallinen. Työskentely PR-toimistosta tarkoittaa jatkuvaa juhlimista ja oikeissa tilaisuuksissa eli noteeraamisen arvoisissa tapahtumissa näyttäytymistä. Työnsä puolesta Bette tapaa myös useita merkittäviä henkilöitä, joista ainakin osa on aikamoisia bilettäjiä. Pinnallisuuden lisäksi kirjalla on myös vakavasti otettavampi puoli. Oman itsensä etsiminen ja ystävyys ovat vahvasti läsnä tarinan aikana. Bette saa huomata, ettei viihdemaailma ole pelkkää glamouria. On hyvä muistaa myös ystäviä, vaikka kuinka olisi kiire arjessa. Eikä romantiikkaa sovi unohtaa. Sitä on luvassa, vaikkei aivan niin paljon, kuin chick-lit-kirjalta voisi odottaa.\nBetten hahmo muistuttaa Paholainen pukeutuu Pradaan -kirjan Andreaa. Kumpikin päätyy itselleen aivan vieraalle alalle kiireiseen työhön, jonka seurauksena oma lähipiiri jää unohduksiin, kunnes tapahtuu jotain havahduttavaa. Bette oli aika neutraali hahmo, jonka tekemiset eivät herättäneet suuria tunteita. Sen sijaan pari muuta hahmoa aiheuttivat silmien pyörittelyä. Jokaiseen bilepaikkaan ilmestyvä Abby tuntui hyvin liioitellulta ja ärsyttävältä. Betten ”poikaystävä” Philip Weston oli melkeinpä koominen hahmo. Jostain syystä miehen jatkuva kultsi -sanan hokeminen ärsytti. Onneksi näiden vastapainona oli ihan järkevältä vaikuttavia hahmoja, kuten Betten hyvä ystävä Penelope ja portsarina työskentelevä Sammy.\nVIP-ihmisiä on viihdyttävää hömppää. Chick-lit-kirjaksi tämä ja samalla sanoen muut Weisbergerin teokset ovat jopa aika pitkä, mutta tarina on nopealukuinen. Juonenkäänteet eivät mielestäni aina olleet ihan uskottavia, mutta kirjan tarina pysyi siitä huolimatta hyvin koossa, eikä muuttunut liian epäuskottavaksi.\nLähettänyt Cilla klo 23.33 Ei kommentteja:\nLähettänyt Cilla klo 16.39 Ei kommentteja:\nLähettänyt Cilla klo 10.15 4 kommenttia:\nAlkuperäinen teos: L'Ingénu (1767)\nViisas Elämä Oy, 2016, pehmeäkantinen, 128 sivua\nsuomentanut Leena Rantanen\n– Herra Luonnonlapsi, huomaan että puhutte parempaa ranskaa kuin huronilta voisi odottaa, sanoi vakava kruununvouti.\n– Muuan ranskalainen, jonka otimme Huroniaan kun olin aivan nuori ja jonka kanssa ystävystyin likeisesti, opetti minulle kieltään; opin hyvin nopeasti kaiken minkä tahdon oppia. Tultuani Plymouthiin tapasin ranskalaisen pakolaisen, niitä joita nimitätte hugenoteiksi, vaikken tiedä miksi, ja hänen ansiostaan edistyin teidän kielessänne ja heti kun saatoin ilmaista itseäni ymmärrettävästi, tulin katsomaan maatanne, sillä pidän ranskalaisista aika tavalla, kunhan eivät kysy liikaa kysymyksiään.\nMietin, mitä voisin vielä lukea Läpi historian -lukuhaastetta varten. Mieleen tuli Voltaire, jolta olen aikaisemmin lukenut teoksen nimeltä Candide. Päädyin Luonnonlapseen oikeastaan sillä perusteella, että se sattui löytymään lähikirjastosta. Kirjan lukemisen myötä pääsin tavoitteeseeni Läpi historian -lukuhaasteessa.\nLuonnonlapseksi nimitetty huroni jäi eräässä taistelussa englantilaisten vangiksi, jolloin hänelle tarjottiin mahdollisuutta lähteä Kanadasta englantilaisten mukaan. Luonnonlapsi halusi nähdä maailmaa, joten hän suostui ehdotukseen. Hän päätyi lopulta englantilaisten kauppiaiden mukana Ranskan Bretagneen. Siellä hän herätti paikallisen luostarin priorin ja tämän sisaren huomion. Luonnonlapsi kutsuttiin priorin taloon, jonne kerääntyy illalliselle paikkakunnan merkkihenkilöitä. Yllättäen käy ilmi, että Luonnonlapsi on itse asiassa sukua priorille ja tämän sisarelle.\nPriori sisarensa kanssa tarjoutuu ottamaan Luonnonlapsen asumaan luokseen, sillä ovathan he sukulaisia. Saman tien he ryhtyvät suunnittelemaan huronin kouluttamista sivistyneille tavoille. Aivan ensiksi Luonnonlapsi täytyy kastaa. Priorille on suuri järkytys kuulla, ettei Luonnonlapsi ole koskaan lukenut Raamattua, mutta sen sijaan hän tuntee Shakespearen näytelmät. Luonnonlapsi suhtautuu itse nuivasti kasteeseen. Hänen mielestään englantilaiset olivat viisaampia, kun antoivat ihmisen elää niin kuin hän haluaa. Kaunis neiti de Saint-Yves ryhtyy opettamaan Luonnonlasta sivistyneille tavoille ja saa tämän pään käännettyä useammassakin asiassa.\nLuonnonlapsi tarkkailee ulkopuolisin silmin eurooppalaisia tapoja ja käytäntöjä. Kirjan alussa hän on muiden silmissä jalo villi, joka herättää ihmetystä eksotiikkansa vuoksi, ja jota myös täytyy opastaa sivistyneille tavoille. Tarinan aikana Luonnonlapsi kohtaa moneen kertaan kulttuurien välisiä eroja, jotka hämmästyttävät häntä. Esimerkiksi hänen kulttuurissaan rakkaus neiti de Saint-Yvesiä kohtaan ei tarvitse kirkon siunausta. Bretagnessa toiset kauhistelevat Luonnonlasta, koska hän melkein häpäisi neidin. Myöhemmin Luonnonlapsi joutuu kohtaamaan valtaa pitävien suvaitsemattomuuden. Hän ei myöskään käsitä ahneutta ja mielivaltaa, jotka hallitsevat päättävissä asemissa olevien henkilöiden tekoja.\nMuistelin, että Candide olisi kerronnaltaan hyvin suoraviivainen, ja Luonnonlapsi jatkaa sen kanssa samalla linjalla. Oli surkuhupaisaa huomata, kuinka muut hahmot pitivät Luonnonlasta sivistymättömänä. Tarinan edetessä käy hyvin ilmi, että oikeasti Luonnonlapsi on sielultaan paljon sivistyneempi kuin vaikkapa Versaillesin korkea-arvoiset henkilöt. Sivistyttyään hän ei lankea ahneuteen, vaan säilyttää hyvät ominaisuutensa. Kirjassa käsitellään Luonnonlapsen kohtaamien tapahtumien myötä osuvasti Voltairen aikakauden ongelmia, kuten korruptiota, joka ei ole hävinnyt ajan kuluessa minnekään.\nLähettänyt Cilla klo 15.55 Ei kommentteja:\nTunnisteet: 1700-luku, klassikot, Ranska, satiiri, Viisas Elämä, Voltaire\nPaasilinna, 2015, kovakantinen, 383 sivua\n- Jos katsot ohi, sinun uskotaan epäröivän, ja silloin olet jo puolitiessä luopumiseen. Tai sinun ajatellaan valehtelevan. Tai viettelevän. Siksi et saa katsoa ohi tai antaa silmiesi harhailla.\n- Hyvä on, äiti.\n- Katsot vain silmiin, vaikka tuntisit inhoa tai pelkoa. Tapahtui mitä tahansa. Seurauksia et ehkä voi tietää tai välttää, mutta kunniasi säilyy, sitä sinulta ei viedä niin kauan kuin katseesi ei väisty.\nTaavi Vartian Varastettu vaimo olisi mahdollisesti jäänyt kokonaan huomaamatta, ellen olisi bongannut sitä Mai Laakson blogista. Kiitos taas lukuvinkistä!\nChristina on varakkaan sardinialaisen villakauppiaan tytär. Eräänä päivänä kotikylään hyökkää joukko muukalaisia, jotka surmaavat jokaisen vastaantulevan, mutta Christinan he ryöstävät mukaansa. Hyökkäystä johtaa soturi Dors, jolle muukalaisten johtajan, Halvardin, palveleminen on elämäntehtävä. Christina päätyy kaukaiseen Norjaan viikinkikylään, jossa hänestä tulee orja. Aluksi hän kykenee tuntemaan ainoastaan vihaa, mutta ajan myötä tunteet muuttuvat. Koti-ikävä ei katoa helposti, mutta vähitellen vieraasta yhteisöstä ja ihmisistä tulee Christinan perhe.\nSattumalta päädyin lukemaan melko lyhyen ajan sisällä kaksi kirjaa, jotka ovat hyvin toistensa kaltaiset. Itämeren Aurin päähenkilön tavoin Christina kaapataan kotoaan ja hän päätyy vieraaseen yhteisöön, jonka tavat tuntuvat aluksi kummallisilta. Kumpikin naisista sopeutuu ajan kuluessa uuteen ympäristöönsä. Heitä toki erottaa se, että Auri oli parantaja, mutta Christina joutui orjaksi. Varastettua vaimoa lukiessa en voinut olla vertaamatta kirjaa Aurin tarinaan, mikä häiritsi jonkin verran lukukokemusta. Olisi ollut fiksumpaa lukea näiden kahden kirjan välissä muutama kirja lisää jostain aivan toisesta aiheesta.\nChristinan tarina on mielenkiintoinen kuvaus aivan vieraaseen kulttuuriin joutumisesta, ja siitä, kuinka voi selvitä tuntemattomien parissa. Christina saavuttaa orjaksi hyvän aseman olemalla ahkera työntekijä, joka saa jopa kunnioitusta viikinkien luona. Ainakaan aluksi elämä viikinkikylässä ei ollut helppoa. Christinalla on vihamiehiä, jotka panettelevat hänen päänsä menoksi. Onneksi hänellä on myös suojelijoita, joita toiset kuuntelevat ja kunnioittavat. Elämä asettuu uomiinsa viikinkikylässä, mutta Christina ei unohda kotiaan. Päinvastoin, hän haaveilee pakenemisesta, ja lopulta siihen tarjoutuu kenties ainutlaatuinen mahdollisuus, nyt tai ei koskaan.\nChristina on sinnikäs, eikä lannistu. Kirja antaa kiinnostavan kuvan päättäväisen nuoren naisen elämästä hänen jouduttuaan kauas kotoa aivan uudenlaisiin maisemiin. Kun vihdoin pystyin jättämään jatkuvan vertailun Christinan ja Aurin välillä taakseni, viihdyin Christinan seikkailun parissa. Kirjassa oli tosin pari hämmästystä herättänyttä kohtaa. Soturi Dors ja hänen vaimonsa Inga värjäsivät toistensa korvat sinisiksi. Olisi erittäin mielenkiintoista tietää, mistä kirjailija on saanut tällaisen idean. Kun korvien värjääminen mainittiin tarinassa ensimmäisen kerran, tuli se aivan puun takaa. Toinen ihmetystä herättänyt asia on kansikuva. Olen Main kanssa samaa mieltä. Kuva näyttää aivan arabinaiselta. Kanteen olisi voinut valita kuvan, josta edes jollain tavalla välittyy se, että kirja kertoo viikingeistä.\nLähettänyt Cilla klo 19.46 Ei kommentteja:\nTunnisteet: historialliset romanssit, keskiaika, kotimainen, Paasilinna, Taavi Vartia\nAlkuperäinen teos: Devil wears Prada (2003)\nNemo, 2011, pokkari, 490 sivua\n”Miranda Priestly on muotimaailman vaikutusvaltaisin nainen, ja ilman muuta yksi maailman johtavista toimittajista. Koko maailman! Tilaisuus tehdä työtä hänen kanssaan, seurata hänen toimitustyötään ja tapaamisiaan tunnettujen kirjoittajien ja mallien kanssa, auttaa häntä saavuttamaan tavoitteensa joka ikinen päivä – minun tuskin tarvitsee sanoa, että sen tilaisuuden vuoksi miljoonat tytöt olisivat valmiita kuolemaan!”\nOlen lukenut Lauren Weisbergerin suomennetun tuotannon Viime yönä Chateau Marmontissa -kirjaa lukuun ottamatta. Edellisestä kerrasta Weisbergerin tuotannon parissa on ehtinyt vierähtää aikaa jo muutama vuosi, ja nyt kirjat palasivat mieleen, kun kaipasin kevyttä luettavaa. Paholainen pukeutuu Pradaan teoksen olen nähnyt myös elokuvana. Siinä vaikutuksen teki erityisesti Meryl Streepin roolisuoritus mahdottomuuksia vaativana pomona.\nAndrea on vastavalmistunut kirjallisuudenopiskelija, jonka unelmien täyttymyksenä olisi saada työpaikka jonkin arvostetun lehden toimittajana. Andrea on lähettänyt useita työhakemuksia ja hän saa lopulta kutsun haastatteluun – tunnetun muotilehden toimitukseen. Runwayn päätoimittaja Miranda Priestly tarvitsee uuden assistentin. Miljoonat tytöt ympäri maailmaa ovat valmiita tekemään mitä tahansa työpaikan eteen, mutta tehtävään valitaan Andrea, pikkukaupungin kasvatti, joka ei tiedä muodista yhtään mitään. Andrea päättää sinnitellä uudessa työssään sopimukseen kirjatun vuoden ajan, sillä kuulemma Mirandan avittamana avautuvat ovet minne tahansa. Vuoden aikana Andrean täytyy kestää vaativaa pomoa ja tämän oikkuja sekä muotilehden toimituksen hektistä työtahtia.\nKirjassa kuvataan yksityiskohtaisista toimiston arkea ja tehtäviä, jotka kasautuvat Andrean kontolle. Hän joutuu venymään aivan äärimmilleen pomon oikkuja toteuttaessaan. Työmäärä on aivan mahdoton, eikä vapaa-aikakaan ole aina töistä vapaata, jos Miranda päättää juoksuttaa Andreaa asioillaan. Oikeastaan Miranda on koko kirjan suola, vaativa pomo, joka pyytää alaisiltaan aivan mahdottomalta tuntuvia asioita. Hänet tiedetään hyvin hankalaksi ihmiseksi, joka ei kiitoksia jakele. Siitä huolimatta kaikki pyrkivät toimimaan hänen tahtonsa mukaan. Yksi Mirandan vaatima mahdottomuus on Harry Potter ja Liekehtivä pikari -kirjan hankkiminen hänen hemmotelluille kaksostytöilleen. Eikä kirjaa vielä ollut edes julkaistu.\nTapahtumat pohjautuvat Lauren Weisbergerin omiin kokemuksiin Voguen päätoimittajan Anna Wintourin assistenttina. Olisi mielenkiintoista tietää, kuinka paljon kirjassa on mukana todellisia tapahtumia tai oikeisiin ihmisiin perustuvia hahmoja. Kirja antaa kovin kiireisen ja ahtaan kuvan muotimaailmasta, jossa kaikkien on mahduttava mahdollisimman pieneen vaatekokoon ja pukeuduttava kalliiden laatumerkkien vaatteisiin. Vaikka kirja onkin fiktiota, toteanpa vain, että näin taviksena tuntuu olevan paljon mukavampaa, kun ei tarvitse tuollaisista asioista stressata.\nPaholainen pukeutuu Pradaan on viihdyttävää chick-litiä, jonka parissa voi nollata ajatukset. Muut henkilöt jäävät Mirandan hahmon varjoon, mutta se ei paljon lukemista haitannut. Lukemisen jälkeen tekisi mieli katsoa elokuva pitkästä aikaa, ehkäpä sitten ensi viikonloppuna.\nLähettänyt Cilla klo 17.59 4 kommenttia:\nOtava, 2016, kovakantinen, 444 sivua\nKun he ylittivät suon mustaa polkua pitkin, kylmä tuuli heilutti Aurin helmoja, puri hampaansa nilkkaan vihoissaan. Jos siinä oli Tapiolan vastaus, niin mitä se merkitsi hänen toiveelleen? Auri ei muistanut Oivan tai muiden metsämiesten milloinkaan tuoneen kotiin karhuntaljaa – vain hirvien, peurojen ja pienriistan. Vaan nyt ei hyvitelty pieniä jumalia. Jotain suurta oli tapahtumassa.\nNäin Johanna Valkaman Itämeren Aurista esittelyn kirjakerhon lehdessä, ja sen perusteella mielenkiinto heräsi. Vähän myöhemmin kirja tuli vastaan Mai Laakson blogissa. Sen jälkeen kun sain kirjan kirjastosta, olen lukenut sitä aina kuin vain mahdollista, ja vielä viihtynyt tarinan parissa. Kirja osoittautui oikein mukavaksi löydöksi näin syksyn alun piristykseksi.\nHämeen parantajien sukua oleva Auri on aina elänyt oman kylän, Suolammen, suojissa, eikä juuri ympärillä olevasta maailmasta tiedä. Isoäiti Tiera on kasvattanut tytön kuin lapsensa oman tyttärensä tuotua Aurin hänen luokseen. Aurin suurin haave on tulla parantajaksi Tieran tavoin. Kesän aikana isoäiti on antanut tytölle aikaa pohtia tulevaa. Parantajaksi ryhtyminen tarkoittaa vaimon roolista luopumista, sillä parantajan kohtalona on elää naimattomana. Auri on kuitenkin varma valinnastaan, mieluummin hän ryhtyy parantajaksi kuin vaimoksi. Sitten kohtalo puuttuu Aurin elämään. Hän löytää metsästä miehen, jota on karhu haavoittanut vakavasti.\nJää Aurin tehtäväksi parantaa komea muukalainen, Haakon nimeltään. Haakon mukanaan Auri pääsee talven ajaksi Hakoisten linnavuorelle, jonne hän on halunnut pidemmän aikaa. Linnavuorella Aurin on tarkoitus selvittää, mitä hän haluaa elämältään. Parantajaksi hän on aina tahtonut, mutta vähitellen Auri huomaa, että hänellä on tunteita Haakonia kohtaan. Aurin palattua kotiin isoäiti menehtyy, ja selviää, että Auri on luvattu Haakonille vaimoksi. Miehen matkassa hän päätyy Kaupangiin, jossa paljastuu totuus Haakonin taustasta. Haakon ei olekaan kauppias, vaan viikinki, pelkoa herättävä soturi.\nAuri on hyvin sympaattinen nuori nainen, jonka tarinaan saattoi samaistua. Hahmossa ilmeni epävarmuutta, mutta myös rohkeutta tosipaikan tullen. Auri uskaltaa sanoa vastaan viikinkisotureillekin ja helposti toimeen tarttuvana naisena päättää omista asioistaan. Parantajan toimessa saadusta kokemuksesta on monesti hyötyä, sillä parantaja otetaan tervetulleena vastaan, vaikka parantajana Auri myös jää vähän yhteisön ulkopuolelle. Komea viikinkisoturi Haakon saa tuntea Aurin kipakan puolen, kun totuus selviää.\nEletään myöhäisrautakautta, tarinaan kuuluu oleellisesti suomalainen ja skandinaavinen mytologia. Päädyttyään viikinkien luokse Auri tutustuu Gudruniin, jonka avulla skandinaaviset uskomukset tulevat tutuiksi. Kirjassa esitellään paljon kasveja ja kasvien käyttöä lääkintätarkoituksessa. Kasvien lisäksi parantamiseen käytettiin loitsuja ja lauluja, joiden uskottiin auttavan. Mielestäni näistä asioista kerrottiin tarinan lomassa uskottavasti ja samalla mielenkiintoisesti. Myös erilaiset kansanperinteet tulevat tutuiksi. Esimerkiksi karhu oli tärkeä eläin, johon liittyi monia uskomuksia. Karhulla on osansa Aurin ja Haakonin kohtalossa, sillä molemmat ovat karhun valittuina syyspäiväntasauksen juhlassa. Karhuun liittyvistä uskomuksista sain pientä esimakua Metsän tarinasta.\nTarinaan mahtuu romantiikkaa ja seikkailuja Itämeren alueella. Tarina vei mennessään heti alusta alkaen, enkä olisi millään malttanut laskea kirjaa välillä käsistäni. Aurin seikkailuista tuli yksi suosikkisarjoistani mieleen, nimittäin Johanne Hildebrandtin Valhallan tarinoita. Hildebrandtin sarja sijoittuu varhaisempaan aikaan, mutta yhteistä kirjoille on ainakin mytologia, uskomukset ja kasvit. Itämeren Auri on aloitusosa kirjasarjalle. Jään mielenkiinnolla odottamaan jatko-osia.\nLähettänyt Cilla klo 16.10 6 kommenttia:\nTunnisteet: esihistoria, historialliset romanssit, Johanna Valkama, kotimainen, noituus, Otava\nLähettänyt Cilla klo 19.08 2 kommenttia:\nJalava, 2013, pehmeäkantinen, 352 sivua\nkirjailijat: Tapani Bagge, Kirsti Ellilä, Harri Erkki, Markus Harju, Saara Henriksson, Jussi Katajala, Rene Kita, Juha-Pekka Koskinen, Hanna-Riikka Kuisma, Matti Kurikka, Anne Leinonen, Merja Leppälahti, Harri István Mäki, Heikki Nevala, Jussi K. Niemelä, Sari Peltoniemi, Tiina Raevaara, Jan Salminen, Tuomas Saloranta, Johanna Sinisalo, Vesa Sisättö, Miina Supinen, Jari Tammi, Christine Thorel\nPalatessani täysikuun jälkeen autolleni löydän tien läheltä kuoliaaksi raadellun koiran. Raadon luona tuntuu tuttu haju. Koira on karannut jonkun pihalta ja joutunut koirasuden saaliiksi. Tämä ei voi tietää hyvää. Itsenäisyyspäivän jälkeen Riistakeskus myöntää Pitkäjärvelle yhden sudenkaatoluvan, jotta häirikkösusi saadaan ammuttua. Mutta miten metsästäjät tunnistavat oikean suden? He saattavat ampua jonkun viattoman laumasta. Odotan seuraavaa täysikuuta hermostuneena ja pelkään joka päivä lukevani uutisen ammutusta sudesta ja näkeväni jonkun lauman jäsenistä kuolleena lehtikuvassa.\n(s. 265, Jussi Katajala: Jos lähtee sutta karkuun)\nValitsin Juri Nummelinin toimittaman Kuun pimeän puolen Hämärän jälkeen -lukuhaasteeseen. Takakansi lupaili, että kirjan tarinoissa myytit ja kansanuskomukset kietoutuvat yhteen modernin maailman kanssa. Ennen lukemista minulla ei ollut minkäänlaisia odotuksia kirjan suhteen, mutta se onnistui siitä huolimatta yllättämään.\nKirja alkaa Juri Nummelinin kirjoittamalla katsauksella ihmissuden historiasta. Siinä käsitellään ihmissuden tie varhaisen kirjoitetun kirjallisuuden ajoista nykyajan kirjallisuuteen ja elokuviin. Mukana on tietysti katsaus ihmissudesta suomalaisessa kirjallisuudessa. Yllätyin siitä, kuinka vähän ihmissusista on kirjoitettu Suomessa. Nummelinin mukaan niillä on vakaa paikkansa vanhoissa kansantaruissa, mutta kirjallisuuden puolella niitä esiintyy hyvin vähän. Paremmin suden rooli tulee esille aivan kirjan lopussa Merja Leppälahden kirjoittamassa tekstissä, joka käsittelee ihmissuden asemaa kansanperinteessä. Mielenkiintoista on se, että tarinatyyppejä on ollut kaksi, joko varas tai hääväki muuttuu ihmissudeksi, ja muutos ei aina ole pysyvä. Ihmissutta on myös kutsuttu vironsudeksi, koska virolaisissa kansantarinoissa sudeksi muuttuminen on ollut suomalaisia tarinoita huomattavasti yleisempää.\nAlun ja lopun faktaosuuksien väliin mahtuu 24 ihmissusinovellia. Niiden aiheet ja olosuhteet vaihtelevat. Osa on selvästi nykyaikaan sijoittuvia tarinoita, osa menneisyyteen. Joistakin on vähän vaikea sanoa aikakautta, johon ne sijoittuisivat. Novellit käsittelevät esimeriksi ihmisen ja suden välisiä eroja. Joissain asioissa ihminen ja susi ovat yllättävän samanlaisia. Osa novelleista myös herättää kysymyksen, kumpi on suurempi peto. Mieleeni jäi erityisesti Matti Kurikan Vironsusi. Se on kirjoitettu 1800-luvun loppupuolella suomalaisen kauhukirjallisuuden ensimmäisen tulemisen aikana. Novellissa näkyy Merja Leppälahden mainitsema häätarinatyyppi. Häät ovat vahvasti esillä, mutta hääväki ei sentään susiksi muutu.\nJos novellien aiheet vaihtelevat, samoin vaihtelee niiden taso. Vironsusi jäi positiivisesti mieleen nimenomaan laatunsa ansiosta. Siinä oli tiettyä vanhanajan viehätystä. Valitettavasti osa novelleista vaikutti siltä, ettei niiden kirjoittaja olisi suhtautunut tarpeeksi vakavasti kirjoittamiseen, vaan enemmänkin vitsillä. En tarkoita, että kirjoittamiseen pitäisi aina suhtautua ryppyotsaisesti. Tietysti humoristinen ote saa näkyä tekstistä, mutta jos tekstiä ei jaksa lukea loppuun asti, ei se silloin mielestäni ole täyttänyt tehtäväänsä. Näistä ihmissusinovelleista muutaman silmäilin nopeasti, kun tarina oli sellainen, etten saanut mitään otetta siihen ja lukeminen tuntui pakkopullalta.\nLähettänyt Cilla klo 15.22 Ei kommentteja:\nTunnisteet: Jalava, Juri Nummelin, kauhu, kokoelmateokset, kotimainen, lykantropia, novellit\nVille Suhonen, Hannu Siitonen, Mikko Pöllänen: Metsän tarina\nMaahenki, 2013, kovakantinen, 216 sivua\nMetsä tarkoitti alun perin kaukaista reunaa tai rajaa. Se sijaitsi ihmisasutuksen lähellä, mutta oli ulkopuolista, tuntematonta seutua. Se oli outo valtakunta, jossa oli omat luonnonvoimien lait ja säännöt.\nIhmiset tiesivät, ettei metsä kuulunut heille. Metsän eläimet ja kasvit olivat alkuperäisiä asukkaita ja ihminen vain tulokas, mutta ihmisen oli saatava sieltä elantonsa säilyäkseen hengissä. Siksi uskottiin, että metsän rajan ylitykseen tarvittiin lupa.\nKävin kesällä katsomassa Järven tarina -elokuvan. Lapsena seurasin Avaraa luontoa isovanhempien luona, mutta muuten en ole oikeastaan luonto-ohjelmia katsellut. Innostuin Järven tarinasta ja etsin siitä elokuvakäynnin jälkeen lisätietoa, jolloin selvisi, että samoilta tekijöiltä on aiemmin ilmestynyt elokuva Metsän tarina. Kirjastosta löysin kyseisen elokuvan ja sen seuraksi vielä elokuvan pohjalta tehdyn kirjan.\nMetsän tarina johdattaa lukijan retkelle suomalaiseen metsään. Kirja on kertomus eräästä vanhasta metsästä ja siellä asuvista eläimistä. Metsän vaiheita seurataan vuodenaikojen kiertokulun mukaan. Tarina muotoutuu lapsuuden ikimuistoisten metsäkokemusten ympärille. Isä ja poika tekivät yhdessä retkiä metsään. Niiden aikana isä kertoi monenlaisia metsään ja sen asukkaisiin liittyviä asioita. Hän kertoi omista kokemuksistaan metsässä ja entisaikojen myyttisistä metsään liittyvistä uskomuksista. Nämä uskomukset ovat vahvasti läsnä tarinassa. Niin kuukkelilla, jota pidettiin sielunlintuna, pöllöllä, palokärjellä, karhulla ja monella muulla metsän asukkaalla, pyhinä pidettyjä puita ja paikkoja unohtamatta, on osansa uskomuksissa.\nMetsän tarina on siitä poikkeava luontokirja, ettei se tuputa tietoa tai pyri opettamaan. Tietoa on ripoteltu tarinan sekaan, ja se tulee vähitellen vastaan kerronnan edetessä. Sisällöltään kirja on upea. Minulle olisi riittänyt pelkästään jo hienojen luontokuvien katseleminen, mutta tarinan kerronta soljuu mukavasti kuvien lomassa tuoden oman lisänsä. Välillä annetaan tilaa suuremmille, kokonaisen sivun tai aukeaman kokoisille kuville ilman tekstiä. Hannu Siitosen ja Mikkö Pölläsen kuvaamat kuvat muodostavat vaikuttavan kokonaisuuden yhdessä Ville Suhosen kertoman tarinan kanssa. Sen parissa kelpaa viettää luku- ja katseluhetkiä.\nSe oli aivan toisenlainen maailma. Maa tuntui erilaiselta, siellä tuoksui erilaiselta, kaikki äänet olivat outoja, joskus hiljaisuus humisi korvissa. Tummat, paksut puut hipoivat pilviä. Metsä oli täynnä syviä varjoja.\nLähettänyt Cilla klo 17.44 4 kommenttia:\nTunnisteet: Hannu Siitonen, kotimainen, kuvateos, luontokirja, Maahenki, Mikko Pöllänen, tietokirja, Ville Suhonen\nNorjan kuningassaagat osa 1\nWSOY, 1960, kovakantinen, 180 sivua\nsuomentanut J. A. Hollo, runot suomentanut Aale Tynni\nKuningatar Ragnhild uneksi suuria unia. Hän oli hyvin älykäs nainen. Eräs hänen unistaan oli tämä. Hän oli seisovinaan puutarhassaan ja nyppivinään orjantappuran piikkiä pois paidastaan. Hänen pitäessään sitä kädessään se kasvoi niin, että siitä tuli suuri puu; toinen pää ulottui maahan ja juurtui heti siihen, toinen kasvoi korkealle ilmaan. – – Puussa oli paljon isoja oksia, toiset niistä olivat ylhäällä, toiset alempana. Sen haarat olivat niin valtavat, että ne näyttivät hänestä levittäytyvän koko Norjan yli ja vielä etäämmällekin.\nOlen tutustunut skandinaaviseen mytologiaan ja jumaltarustoihin Anni Sumarin Óðinnin ratsun ja Villy Sørensenin Ragnarökin välityksellä. Jossain vaiheessa olisi tarkoitus perehtyä Eddaan. Myyttejä ennen halusin tutustua kuningassaagoihin, joilla osallistun myös Läpi historian -lukuhaasteeseen.\nSnorri Sturlusonin Norjan kuningassaagat on ilmestynyt suomeksi kolmessa osassa. Lukuhaastetta varten luin ensimmäisen osan. Kirja alkaa Martti Haavion kirjoittamalla johdannolla, jossa hän avaa Snorri Sturlusonin elämää ja teosta Kringla heimsins (kuningassaagat). Johdannosta selviää muun muassa, kuinka Islannin valtio sai alkunsa. Minulle Snorri on ollut skandinaavisen mytologian suuri nimi, enkä ole tiennyt hänen muista saavutuksistaan mitään. Johdannon mukaan Snorri on toiminut Islannin laamannina, ja hänellä on ollut melko merkittävä poliittinen asema. Ilmeisesti hän ei kuitenkaan ollut taitava toimija politiikassa. Snorrin esikuvana ovat olleet hänen edeltäjänsä historioitsijoina, Norjan ja Islannin skaldit, jotka olivat useimmiten kuninkaiden ja päälliköiden hovirunoilijoita.\nSaagat alkavat ynglingien historialla. Saagassa esiintyvät skandinaavisesta jumaltarustosta tutut heimot, aasat ja vaanit. Tässä vaiheessa mietin, missä ovat ne viikingit, joista kirjan piti kertoa. Mukana vilahtaa sellaisia henkilöitä, kuten Odin, Freyja ja Freyr. Aluksi vaikutti siltä, että saagassa seikkailevat mytologiset jumalhahmot, mutta tässä saagassa hahmot ovat aivan tavallisia maan päällä eläviä henkilöitä. Tosin Odinia kuvattiin voittamattomaksi sotilaaksi, ja jonkinlaisia erityisvoimia hänellä tuntui olevan. Nimityksellä yngling tarkoitettiin Freyrin jälkeläisiä. Saaga kertoo jokaisesta kuninkaasta, osasta enemmän ja osasta vain muutaman virkkeen verran.\nSitten viikinkeihin, loput saagat kertovat Halvdan Mustasta, Harald Kaunotukasta, Haakon Hyvästä, Harald Harmaaturkista ja Olavi Trygvenpojasta. Kuten arvata saattaa, saagojen päähenkilöt eli viikinkijohtajat eivät ole hallinneet alueitaan ainoastaan rauhan aikana, vaan useampia kahakoita ja sotia mahtuu mukaan matkan varrelle. Omaa valtaa kartutettiin valtaamalla jonkun toisen hallussa olleita maa-alueita. Saagojen maailma on kovin miehinen. Miehet ovat tehneet historiaan jääneitä asioita, hallinneet, valloittaneet, sotineet keskenään, ja pojat ovat seuranneet isiään sotaan. Useammassa kohdassa jonkun henkilön vaimo mainitaan nopeasti nimeltä. Poikkeuksiakin on, esimerkiksi kirjan alkupuolella Harald Kaunotukan saagassa Gyda lupasi avioitua Haraldin kanssa vasta sen jälkeen, kun mies hallitsisi koko Norjaa. Sanojen seurauksena Harald ryhtyi valloittamaan lisää maita itselleen. Kirjan loppupuolella eräästä toisesta Gydasta käydään kaksintaistelu, kun suuri soturi Alvine ja Olavi Trygvenpoika kumpikin tavoittelevat naisen suosiota.\nKuningassaagoja lukiessa tuli Sørensenin Ragnarök mieleen. Kerrontatyyli on hyvin puiseva. Tapahtumat selostetaan oppikirjamaiseen tyyliin, että näin pääsi käymään, eikä siinä mitään ihmeellisempää. Tuli koulun historiankirjat mieleen lukiessa. Tekstin väliin ripotellut runot ja kuvitus katkaisivat sopivasti puisevaa kerrontaa. Saagoissa mainitaan todella monia hahmoja nimeltä. Voisi kai sanoa, että suurin osa mainituista hahmoista ei itse ole aktiivisia toimijoita, vaan nimiä sukuluettelossa, minkä nimisiä lapsia kukakin sai. Erityisesti Haraldeja, Haakoneita ja Olaveja tuntui riittävän vähän joka lähtöön, mutta muitakin yleisiä nimiä toistuu saagojen aikana.\nNäillä näkymin taidan jättää kuningassaagat taakseni tämän ensimmäisen osan myötä. Ehkäpä sitä voisi joskus myöhemmin lukaista kaksi jälkimmäistä osaa, mutta sitä ennen kaipaan eloisampaa ilmaisua kirjoilta, joita aion lukea.\nLähettänyt Cilla klo 16.26 Ei kommentteja:\nTunnisteet: historia, Islanti, mytologia, Norja, Snorri Sturluson, WSOY\nAlkuperäinen teos: Le Fantôme de l'Opéra (1910)\nKaristo, 1990, kovakantinen, 259 sivua\nAitiossa numero 5 Moncharmin ja Richard olivat tällä välin kovasti kalvenneet. Tämä kuohuttava ja selittämätön tapaus täytti heidän mielensä kauhulla, joka vaikutti sitäkin pelottavammalta kun heistä nyt tuntui siltä kuin he olisivat olleet välittämättömässä kosketuksessa kummituksen kanssa. He olivat tunteneet sen hengityksen. Moncharminin tukka nousi pystyyn. Richard pyyhki otsaltaan kylmää hikeä. Niin, kummitus oli siellä, heidän ympärillään, heidän takanaan, heidän vieressään. He tunsivat hänen läsnäolonsa, vaikka eivät voineet nähdä häntä, he kuulivat hänen hengittävän aivan lähellä, aivan lähellä heitä… He olivat aivan varmoja siitä, että aitiossa oli kolme henkilöä… He vapisivat…\nKauhukirjallisuus ei ole ollenkaan minua varten, mutta osallistun kuitenkin Hämärän jälkeen -lukuhaasteeseen. Osallistumisen myötä olen oppinut edes hieman tuntemaan genreä, josta tiedän kovin vähän. Klassikkojen klassikko Dracula jäi kesän aikana kesken, kun kyllästyin kirjan paksuuteen. Sen tilalle valitsin Oopperan kummituksen, jonka pohjalta tehdyn musikaalin näin viime vuonna Kansallisoopperassa. Lainasin kirjastosta tämän kirjan kanssa samaan aikaan tarinan pohjalta tehdyn elokuvan, jonka pääosissa ovat Gerard Butler ja Emmy Rossum. Tarina oli siis ennalta tuttu.\nPariisin oopperatalon uudet johtajat Moncharmin ja Richard eivät ota todesta entisten johtajien varoituksia oopperaa vainoavasta kummituksesta. Uudet johtajat pitävät pilkkana kummituksen vaatimuksia hänelle toimitettavasta kuukausittaisesta rahamäärästä ja yksinoikeudesta tietyn aitiopaikan käyttöön. Johtajien välinpitämättömyydestä huolimatta oopperan uumenissa lymyää kummitus, joka on palavasti rakastunut nuoreen laulajattareen, Christineen. Hankaluuksia tuottaa se, ettei kummitus suinkaan ole ainoa, joka on kiinnostunut lupaavasta laulajattaresta. Christinen suosiota tavoittelee myös hänen lapsuuden aikainen toverinsa varakreivi Raoul de Chagny.\nTäytyy tunnustaa, että minun on hyvin hankala kertoa mielipiteeni pelkästään kirjasta, koska sekoitan kirjan tarinaan jatkuvasti elokuvan ja musikaalin. Kumpikin jälkimmäisistä teki suuren vaikutuksen. Ennen musikaalia en ollut käynyt pitkään aikaan teatterissa ja näytöksen jälkeen olin suorastaan haltioitunut. Elokuvan katsoin viime perjantaina. Illan pimentyessä en viitsinyt nousta sytyttämään valoja, jolloin huoneen hämäryys oikeastaan sopi hyvin kauhutarinan tunnelmaan. Olen välillä vähän säikky, ja asuntooni kuuluvat joskus liiankin hyvin naapureiden äänet. En enää muista, mitä ääniä seinän takaa kuului, mutta tuli pariin kertaan säpsähdettyä ja ne valotkin oli lopulta sytytettävä. Emmy Rossum ja Gerard Butler olivat todella vakuuttavia rooleissaan.\nMietin monta kertaa lukemisen aikana, olisiko ollut parempi, jos olisin ensin lukenut kirjan ja vasta sen jälkeen katsonut elokuvan. Väistämättäkin vertasin kirjan hahmoja elokuvan hahmoihin, jotka tietysti muistan paremmin kuin musikaalin. Esimerkiksi kirjan Christine oli suorastaan ärsyttävä. Christinen puolustukseksi todettakoon, ettei tilanne ei ole missään nimessä helppo hänelle. Lapsuudenaikainen ystävä sanoo rakastavansa samaan aikaan, kun pelottava kummitus vannoo rakkauttaan omalla tavallaan. Kuitenkin koin hahmon liian dramaattiseksi. Ainakin elokuvan Christine oli inhimillisempi hahmo.\nKummituksen, oikealta nimeltään Erikin, hahmo oli mielenkiintoinen. Hän on tehnyt pahoja tekoja, muun muassa tappanut. Voiko hahmoa kuitenkaan sanoa aivan pahaksi? Hän ei ole epämuodostumansa takia saanut koskaan hyväksyntää tai hellyyttä. Kukaan ei ole osoittanut välittäneensä. Kukaan ei ole myöskään kertonut, mikä on oikein ja mikä väärin. Vähemmästäkin voi mennä käsitykset omien toimien oikeellisuudesta pieleen. En ole varma, onko varakreivi de Chagny yhtään sen parempi kuin Erik. Hänet on helppo luokitella hyväksi hahmoksi, mutta yhtä lailla hän kokee, että hänen on pakko saada Christine omakseen. ”Pakko” tuntuu välillä jopa liian kiihkeältä ajattelulta. Kaikista kiinnostavin hahmo oli ehdottomasti salaperäinen persialainen. Hän auttaa Raoulia etsimään Christinen, mutta kuka persialainen loppujen lopuksi on ja mitkä hänen motiivinsa ovat?\nSekä musikaalista että elokuvasta muistan parhaiten näyttelijöiden hyvän esiintymisen. Kirja on tietysti siinä mielessä niitä parempi, että siinä syvennetään tarinaa ja hahmojen ajatuksia enemmän. Kirjassa tuli myös Erikin arkkitehtuurin tuntemus esille. Muistaakseni musikaali ja elokuva antoivat hahmosta sellaisen kuvan, että hän on ennen kaikkea musiikillinen nero, mutta arkkitehtuurin tuntemus jäi pimentoon. Musikaali ja elokuva keskittyvät myös enemmän rakkaustarinaan. Kirjalle annan pisteet asioiden selittämisestä. Tarinan aikana tapahtuu kaikenlaista, mikä vaikuttaa kummituksen tekosilta. Lopussa tapaukset pystytään selittämään silmänkääntötempuiksi.\nTakakansi mainostaa kirjaa kauhuromaanien klassikoksi. Ei tämä ihan kauhulta vaikuttanut. Sanoisin enemmänkin, että salaperäistä jännitystä oli ilmassa juonen aikana. Oopperan kummitus oli varmasti sopivan leppoisa aloitus kauhukirjallisuuteen tutustumiselle. Ei heti tarvitse valita sitä kaikkein karmivinta kirjaa.\nLähettänyt Cilla klo 19.24 2 kommenttia:\nTunnisteet: 1800-luku, Gaston Leroux, Karisto, kauhu, Ranska, romantiikka\nAlkuperäinen teos: City of Lost Souls (2012)\nVarjojen kaupungit osa 5\nOtava, 2013, kovakantinen, 490 sivua\n”Kutsuitko sinä juuri omaa veljeäsi sivulliseksi uhriksi?” Claryn ääni kohosi epäuskoiseksi huudahdukseksi. Hänestä tuntui siltä, että hän pystyi hädin tuskin hengittämään.\n”Clary, sinä et kuuntele. Tämä on tärkeää –”\n”Ihan niin kuin Valentine uskoi, että se mitä hän teki oli tärkeää?”\n”Valentine oli väärässä”, Jace sanoi. ”Hän oli oikeassa siinä, että Klaavi on korruptoitunut, mutta väärässä sen suhteen, miten asiat pitäisi korjata. Mutta Sebastian on oikeassa. Jos vain kuuntelisit meitä –”\nEdellinen osa Langenneiden enkelten kaupunki tempaisi mukaansa, vaikka en niin päähenkilöiden tekemisistä perustanut. Kadotettujen sielujen kaupunki jatkoi hieman samalla linjalla. Tarina oli mukaansa tempaava ja jännitys tiivistyi sarjan loppua kohden. Tässäkin osassa sivuhahmot olivat kiinnostavampia kuin päähenkilöt, vaikka heidänkin tarinaansa jaksoi mielenkiinnolla seurata.\nOn kulunut pari viikkoa edellisen osan tapahtumista. Jace on kadonnut kuin tuhka tuuleen. Klaavi on etsinyt häntä tuloksetta ja on valmis lopettamaan etsinnät tärkeämpien asioiden mennessä edelle. Jacen ystävät eivät halua luovuttaa, vaan jatkavat etsintöjä ilman Klaavin apua. Pian selviää, että Claryn ilkeä veli Sebastian onkin elossa – ja hänen ja Jacen kohtalot on liitetty yhteen. Toista ei voi vahingoittaa ilman, ettei vahingoittaisi samalla myös toista. Clary on valmis tekemään mitä tahansa saadakseen poikaystävänsä takaisin. Hän jopa liittyy Jacen ja Sebastianin seuraan, ja pääsee osaksi Sebastianin katalista suunnitelmista. Sillä välin New Yorkiin jääneet ystävät yrittävät löytää ratkaisun, jonka avulla he saisivat Jacen palaamaan omaksi itsekseen ja pystyisivät estämään Sebastianin suunnitelmat.\nClary ja Jace saavat tilaisuuden palata yhteen, mutta onko se minkään arvoista? Jace ei selvästi ole oma itsensä, vaan tiukasti Sebastianin hallinnassa. Toivonkipinänä Clary havaitsee pieniä pilkahduksia Jacesta omana itsenään. Päähenkilöt petrasivat edellisestä osasta. Pahan puolelle siirtynyt Jace, jonka sisällä on vielä hyvyys jäljellä, oli siedettävämpi kuin kuoreensa sulkeutunut poika. Clary itse oli sopivan toimelias – ja omapäisyydessään aivan omaa luokkaansa. Sivuhahmot olivat edellisen osan tapaan loistavia. Jordan on solahtanut joukkoon hyvin. Isabellen ja Simonin hapuilu oli välillä jopa turhauttavaa, mutta aavistan, että romanssinsa saa kuitenkin onnellisen lopun. Kirjassa on jopa yllättävän paljon pariskuntia, joten romantiikkaa riitti.\nEdellisessä osassa demoni Lilith ryhtyi herättämään Claryn veljeä Sebastiania henkiin. Sebastian on nyt palannut elävien kirjoihin, eikä hänellä ole hyviä aikeita. Sebastianin suunnitelmien estämistä hankaloittaa hänen siteensä Jaceen. Clary saa itsekin huomata, kuinka vaikeaa on satuttaa veljeään, kun tietää samalla satuttavansa rakasta ihmistä. Sebastianin hahmosta on pakko todeta, että hän vaikuttaa jopa hullummalta kuin sisarusten isä Valentine aikoinaan. Samalla hahmo on oikein kunnon pahis. Tässä osassa tuli vähän nenille, mutta eiköhän sarjan päättävässä osassa Sebastian laita kunnolla kapuloita varjometsästäjien rattaisiin.\nLangenneiden enkelten kaupunki aloitti mielenkiintoisen jatkotrilogian Varjojen kaupungit -sarjalle. Kadotettujen sielujen kaupunki jatkaa vaikuttavasti tarinaa. Kirja on pitkä, joten välillä tarinassa oli hiljaisempia ja ehkä vähän tylsempiä hetkiä, mutta juoni piti kuitenkin otteessaan aivan loppuun asti. Tämän osan lopussa pedattiin hyvin asetelmia viimeistä osaa varten. Lopullinen taistelu hyvän ja pahan välillä on selvästi tuloillaan, ja siihen lähdetään jännittävistä asetelmista. Tarinaa kerrottiin taas useamman hahmon näkökulmasta, mikä sopii hyvin. On mielenkiintoisempaa seurata tapahtumia muidenkin näkökulmasta kuin vain päähenkilöiden.\nLähettänyt Cilla klo 14.03 Ei kommentteja:\nAlkuperäinen teos: Hur gick det sen? (1952)\nWSOY, 2014, kovakantinen\nsuomentanut Hannes Korpi-Anttila\nLuin alkuvuodesta Tove Janssonin Kuka lohduttaisi Nyytiä? -teoksen. Siitä kirjoittamaani postaukseen Hurja Hassu Lukija -blogin Jassu jätti kommentin, jossa hän mainitsi kirjan Kuinkas sitten kävikään. Olen ollut tietoinen tästä kirjasta, mutta muistaakseni en ole koskaan lukenut sitä tai sitä ei lapsena luettu ääneen, kun taas Nyyti oli yksi suosikkikirjoistani. Kuinkas sitten kävikään palasi mieleen kesän aikana, joten olihan kirja viimeinkin luettava.\nTarina alkaa aamuisesta maidonhakureissusta, kun Muumipeikko suuntaa maitokannuineen kotiin hämärässä metsässä. Hän luulee jo päässeenä perille, mutta kohtaakin surullisen Mymmelin. Mymmelin pikkusisko Myy on kadonnut. Yhdessä Muumipeikko ja Mymmeli ryhtyvät etsimään kadonnutta Myytä. Etsintöjensä aikana he muun muassa kohtaavat kalastamassa olevan äkäisen Louskan, seikkailevat luolassa ja päätyvät siivousintoisen Hommulin imuriin. Pikku Myyn löydyttyä matka jatkuu Muumimamman luokse. Kolmikon vastaan tulevat niin Vilivinkka kuin hattivatitkin. Muumimamma odottaa matkalaisia ruusunkukkien keskellä, ja maitokannusta paljastuu yllätys.\nTarina kulkee eteenpäin runomitassa. Sivut päättyvät kysymykseen vaan kuinkas sitten kävikään? Tekstissä on otettu huomioon se, koska eri hahmot ovat äänessä. Kertojan ja jokaisen hahmon osuudet esitetään eri fonteilla ja tyyleillä. On kaunokirjoitusta, tikkukirjaimia, ja fonttien kokokin vaihtelee. Tarinaa kuljettavat hauskasti eteenpäin myös sivuille leikatut reiät. Jokaiselta aukeamalta näkee vilauksen edellisen aukeaman menneistä ja seuraavan aukeaman tulevista tapahtumista. Hahmot siirtyvät rei’istä fyysisesti seuraavalle sivulle, kuten Muumipeikko ja Mymmeli ryömivät peltipurkin läpi tai kapuavat ulos ikkunasta.\nKuinkas sitten kävikään? on ensimmäinen suomennettu muumikirja. Sen suomentanut Hannes Korpi-Anttila pääsi luomaan muumihahmoille suomenkielistä nimistöä. Osa nimistä on yhä käytössä, kuten Muumipeikko, Mymmeli ja Pikku Myy. Osa on vaihtunut myöhemmissä käännöksissä. Hommuli, Vilivinkka ja Louska tunnetaan myöhempien teosten suomennoksissa toisilla nimillä. Tosin käsittääkseni nimitys Louska on käytössä myös joidenkin myöhempien teosten suomennoksissa. Tarina on muumimaisen omaperäinen seikkailu, josta ei puutu vivahteikkaita vaiheita. Loppu on tietysti onnellinen.\nLähettänyt Cilla klo 22.08 2 kommenttia:\nTammi, 2014, kovakantinen, 459 sivua\nDisaa hymyilytti. Hän arvasi, että portin takaa löytyisi entisenlainen koti, viihtyisä ja lämmin. Tavarat olisivat tarkoin mietityillä paikoillaan ja jokainen asukas tietäisi asemansa ja omat tehtävänsä. Ei eripuraa, ei kateutta, ei ääneen lausumatonta uhkaa. Vadmalin talo ei muistuttaisi millään tavoin Pyhänkorvaa. Täällä Disa ja Viljami saisivat levätä, laskea suojauksensa ja rentoutua.\nNoin pari vuotta sitten luin Kristiina Vuoren Siipirikko -teoksen. Siitä kirjoittamassani postauksessa vähän lupailin lukevani seuraavan vuoden aikana Disa Hannuntyttären. Disan tarinan lukeminen jäi unohduksiin, mutta palasi mieleeni tämän kesän aikana.\nMartti Björninpoika on aina kohdellut vaimoaan Disaa huonosti. Erään kerran heidän poikansa Viljami nousee isäänsä vastaan. Sen seurauksena Disa ja Viljami joutuvat pakenemaan kotitilaltaan, sillä isänsurma on vakava rikos. Martin sukulaiset haluavat laittaa kummankin maksamaan miehen kuolemasta. Äiti ja poika soluttautuvat pyhiinvaeltajien joukkoon, jonka turvin he aikovat päästä Turkuun anomaan turvaa. Matka Turkuun taittuu loppujen lopuksi komean laivuri Sebastian Tarsin kyydissä. Perillä Disa herättää nuoren linnanherran huomion. Sen avulla hän saa suojaa ja arvostetun aseman Turun linnassa. Linnanherran huomion sijasta Disa huomaa kaipaavansa salaperäistä laivuria.\nSiipirikon postauksessa olin näköjään huomauttanut siitä, kuinka Selja ja esikoisteoksen Eira muistuttivat huomattavasti toisiaan. Disa poikkeaa selvästi Vuoren kahden aikaisemman kirjan päähenkilöistä. Disa on leski, joka on menettänyt usean lapsen. Syntyneistä lapsista ainoastaan Viljami on enää elossa. Kahden aikaisemman päähenkilön tapaan Disa ei ole mikään hoikka tyttö, vaan hänellä on aikuisen naisen muotoja. Disa on myös luonteeltaan erilainen. Vuodet aviomiehen kuritettavana ovat tehneet hänestä hyvin alistuvan naisen, joka näkee ainoana ratkaisuna pakenemisen omien puolien pitämisen sijasta. Tarinan edetessä Disa saa onneksi lisää rohkeutta, vapautta ja sananvaltaa, mutta kokonaan hän ei tunnu pääsevän eroon alistuvaisuudestaan.\nKirja eroaa lajityyppinsä edustajista siinä mielessä, että yleensä kisaillaan nimenomaan nuoren neidon huomiosta. Tässä leskirouvan huomiota hakevat kaksi hyvin erilaista miestä. Knut Bonpoika on nuoresta iästään huolimatta linnanherra. Laivuri Sebastian Tarsi pukeutuu hienosti ja käyttäytyy kuin mikäkin naistenmies, mutta miehellä on omat salaisuutensa, joita hän ei hevillä paljasta. Tarinan kannalta kaikkein tärkein sivuhahmo on kuitenkin Disan poika Viljami. Hänen tekonsa takia äiti ja poika joutuvat pakenemaan kiireellä omasta kodistaan. Odotin että Viljamilla olisi suurempi rooli tarinassa. Valitettavasti hän jäi unohduksiin. Oikeastaan yhdessä vaiheessa tuntui melkein siltä, että Disa olisi helpottunut, kun sai jätettyä pojan kirkon suojiin ja sen myötä omaa aikaa.\nTarinassa seikkailee niin oikeita historiallisia hahmoja kuin myös fiktiivisiä hahmoja. Jälkisanoissa Kristiina Vuori avaa tarkemmin parin oikean hahmon elämänvaiheita, mutta heidän tuntemisensa ei mielestäni ollut tarpeellista kirjaa lukiessa. Vuori on selvästi perehtynyt huolella taustoihin. Tarinan historiallinen konteksti on oikein uskottava. Tietoa historiallisista tapahtumista ja tavoista tulee paljon tarinan aikana, mutta mielestäni Vuoren tyyli ei ole mitenkään tylsä tai tietoa tuputtava. Kirjan loppuun on koottu sanasto, josta voi tarkistaa, mitä tarinan aikakaudella käytetyt ilmaisut tarkoittavat.\nLähettänyt Cilla klo 18.37 Ei kommentteja:\nTunnisteet: 1300-luku, historialliset romanssit, kaunokirjallisuus, kotimainen, Kristiina Vuori, Suomi, Tammi, Turku\nJude Deveraux: Ylämaan enkeli\nAlkuperäinen teos: Velvet Angel (1982)\nBook Studio, 1995, pokkari, 301 sivua\nElizabeth kohotti katseensa kohti taivasta räpyttelemättä silmiään kirkkaassa päivänvalossa. Hänen ulkonäköään oli aina sanottu enkelimäiseksi, eikä hän ollut koskaan näyttänyt yhtä hauraalta, yhtä tyyneltä, yhtä paljon taivaalliselta olennolta kuin nyt, kun paksut hiukset kieppuivat hänen ympärillään silkkisen viitan tavoin ja repaleinen puku sai hänet näyttämään kristityltä marttyyrilta.\nYlämaa-sarja on vihdoinkin luettu ja takanapäin. Uteliaisuuteni riitti sarjan lukemiseen, mutta lukukokemukseni perusteella taidan jättää Jude Deveraux’n kirjat vastedes lukematta.\nYlämaa-sarja päättyy Milesin romanssiin. Aikaisemmissa osissa nuorinta Montgomerya on tituleerattu varsinaiseksi naistenmieheksi. Milesille toimitetaan mattoon kääritty lahja hänen leiriinsä. Mahdollisen hyökkääjän sijasta maton kätköistä paljastuu alaston nainen. Hän on Elizabeth Chatworth, joka joutui pulaan sarjan edellisessä osassa autettuaan Rainen vaimoa Alyxandriaa. Milesin täytyisi päästää Elizabeth takaisin kotiin, sitä vaativat niin hänen luotetuin miehensä kuin myös veljensä. Miles ei kuitenkaan suostu vaatimuksiin, vaan päättää pitää naisen itsellään. Elizabeth tuotiin miehelle lahjana, mikä selvästi oikeuttaa pitämään hänet.\nEdellisessä osassa Elizabeth yritti auttaa Alyxandriaa pakenemaan, mutta joutui itse vangiksi. Pagnell -niminen aatelinen keksi toimittaa naisen lahjana Miles Montgomerylle. Nuorimmasta veljeksestä liikkuu huhuja, että hän on pahamaineinen elostelija, jolla on peräti pahoja voimia, jotta hän saisi naiset valtaansa. Kirjasarjan aikana sattuneiden tapahtumien johdosta Elizabethin ja Milesin suvut ovat vihamielisissä väleissä keskenään, melkeinpä sodassa. Miles yrittää todistaa Elizabethille, että hän pystyy elämään vain yhden naisen kanssa. Elizabethilla on pelkkiä huonoja kokemuksia miehistä. Milesin läheisyydessä hän oppii, etteivät kaikki tarkoita pahaa.\nYlämaan enkeli on sarjan kolmannen osan kanssa siinä mielessä samanlainen, ettei pääpariskunta joudu solmimaan mitään pakkoavioliittoa. Elizabeth ja Miles tulevat kumpikin vauraista aatelissuvuista, joten heillä on samankaltainen tausta. Tarinassa on kuitenkin paljon vastakkainasettelua. Rakastavaiset kuuluvat sukuihin, jotka suhtautuvat toisiinsa vihamielisesti. Kummankin sukulaiset yrittävät saada järkeä hahmojen päähän. Eihän vihamieheen ihastumisesta seuraa mitään hyvää. Toinen tarinassa vahvasti näkyvä vastakkainasettelu liittyy hahmojen käyttäytymiseen. Miles on aina rakastanut naisia ja käyttäytynyt sen mukaan. Elizabeth on joutunut olemaan varuillaan omassa kodissaan ja pelkäämään miehiä sarjassa aiemmin esiintyneen isoveljensä tekojen vuoksi.\nMilesin suhtautuminen naisiin on tullut esiin jokaisessa aiemmassa osassa, joten odotin mielenkiinnolla, millainen naistenmies hahmo olisi. Montgomeryn veljeksille tyypilliseen tapaan mies osaa olla ärsyttävän jääräpäinen. Kaikesta huolimatta veljiinsä verrattuna Miles ottaa Elizabethin kohtalaisen hyvin huomioon, eikä heidän välilleen muodostu niin pahaa jääräpäisyydestä, väärinkäsityksistä tai muusta vastaavasta johtuvaa eripuraa kuin aiemmille pareille. Tämän kirjan aikana ärsytykseni kohdistui Elizabethin veljeen Rogeriin. Lievästi sanottuja harmeja aiheuttanut hahmo olisi minun puolestani voinut pysytellä taka-alalla.\nJäi kummastuttamaan, mikähän mahtaa olla tämän kirjan alkuperäisen version todellinen julkaisuvuosi. Kirjan tietojen mukaan se on vuosi 1982, vaikka tämä onkin sarjan viimeinen osa ja siten tämän pitäisi olla ilmestynyt Ylämaan laulun (1983) jälkeen. Netistä löytyi sellaisetkin ilmestymysvuodet kuin 1981 ja 1983.\nLähettänyt Cilla klo 22.57 Ei kommentteja:\nTunnisteet: 1500-luku, Book Studio, historialliset romanssit, Iso-Britannia, Jude Deveraux, Skotlanti, viihde


Hotellit, joilla on parkkipaikkoja – Madikeri | Hotels.com\nHotellit (Pysäköinti saatavilla) – Madikeri\nHotellit – Pysäköinti saatavilla – Madikeri\nMillaisia ilmaisen pysäköintipaikan tarjoavia hotelleja kohteessa Madikeri on?\nIlmaisia pysäköintipaikkoja tarjoava hotelli saattaa sopia sinulle täydellisesti, jos olet vuokraamassa auton kohteesta Madikeri. Kannattaa tutustua Hotels.comin kautta tarjolla oleviin majoitusliikkeisiin, joissa voi pysäköidä ilmaiseksi. Täytä autosi bensatankki ja lähde tutustumaan tämän kaupungin tarjontaan. Pari läheistä nähtävyyttä, jotka kannattaa lisätä vierailukohteiden listalle, ovat Raja's Seat, Madikerin linnoitus ja Gaddige - Rajan hauta.


Korkoa korolle -ilmiö vaurastuttaa kuin varkain | Alexandria Pankkiiriliike\nKorkoa korolle -ilmiö vaurastuttaa kuin varkain\nSuuret tulot eivät takaa vaurastumista, eikä nopeaan rikastumiseen ole helppoa keinoa. Vaurastumishaaveita ei kuitenkaan kannata haudata: ihan tavallinen, keskituloinen kansalainen voi vaurastua merkittävästi, kun laittaa kuukausittain osan tuloistaan kasvamaan tuottoa. Sisukkuus palkitaan, sillä korkoa korolle -ilmiö voi moninkertaistaa tuoton ajan mittaan.\nMistä korkoa korolle -efektissä on kysymys?\nIlmiö on niin vaikuttava, että suhteellisuusteorian isän Albert Einsteinin väitetään kutsuneen sitä maailman kahdeksanneksi ihmeeksi. Efektissä on kyse siitä, että alkuperäisen pääoman lisäksi myös korolle kertyy korkoa, jotka kasvavat korkoa ja niin edelleen… joko huimaa?\nPienemmälläkin alkupääomalla saadaan siis suuri tuotto, kun summa saa kasvaa korkoa korolle riittävän pitkään. Toisin sanoen sijoittamalla saman pääoman 40 vuodeksi tai 20 vuodeksi saat ensin mainitussa tapauksessa moninkertaisen tuoton. Voisikin siis sanoa, että raha tekee työtä puolestasi.\nAinoa asia, mistä sinun tarvitsee huolehtia, on pääoman kerääminen. Se taas onnistuu mukavasti jo satasen kuukausittaisella säästämisellä. Mitä aikaisemmin aloitat, sitä pienempi summa riittää samaan lopputulokseen.\nAloita ajoissa, saat vähemmällä enemmän\nMitä nuorempana ryhdyt säästämään, sitä varmemmin ajan taika vaikuttaa, ja sijoituksesi kasvaa korkoa korolle. Niinpä esim. sijoittamalla lapsesi lapsilisät fiksusti voit parhaassa tapauksessa järjestää hänelle seitsennumeroisen potin eläkeikään mennessä.\nEläkesäästäminen tai sijoittaminen tulevaisuuden varalle eivät yleensä erityisemmin kiinnosta nuoria – joitakin virkistäviä poikkeuksia lukuun ottamatta. On ihan luonnollista, ettei ikääntyminen omien vanhempien jorinoita kuunnellessa vaikuta mielenkiintoiselta puuhalta, eikä säästäminen jossakin tulevaisuudessa häämöttävää elämänvaihetta varten järin relevantilta.\nTämä on sääli: jo muutaman kympin kuukausittaisella säästöllä päästäisiin ajan mittaan melko mukavaan eläkepottiin, kun raha laitettaisiin tuottamaan 20 ikävuoden tienoilla. Alussa toki vuotuinen tuotto on pieni, mutta ajan mittaan tilanne kehittyy suotuisaan suuntaan.\nKorkoa korolle -efektiin tutustuva nelikymppinen sen sijaan toivoo hartaasti aikakonetta. Olisipa aikanaan tullut laittaneeksi edes osan kesätyötienesteistä poikimaan – nyt ei tarvitsisi välttämättä säästellä ollenkaan, ja silti pääsisi käsiksi lokoisiin eläkepäiviin.\nSäästämisen aloittamista ei kuitenkaan nelikymppisenkään kannata lykätä: jokainen säästetty kuukausi on puolellasi, ja nyt sinulla on todennäköisesti sijoitettavaksi suuremmat tulot kuin puuhakkaassa varhaisaikuisuudessa.\nSinulla on edelleen mahdollisuus saada kokoon muhkea potti eläkepäiviäsi varten, jos käyt toimeen heti.\nNäin aika auttaa säästäjää (esimerkki)\nTarkastellaan kuvitteellisen esimerkin avulla, miten aika vaikuttaa säästämiseen.\n20-vuotias sijoittaa rahastoon 5 000 euroa joka vuosi. 30 vuotiaana hänellä on noin 61 000 euroa ja 65-vuotiaana hänellä on teoriassa yli 618 000 euroa.\n25-vuotiaana aloitettu 5 000 euron vuosittainen säästö neljän prosentin vuosituotolla paisuisi 65-vuotiaana n. 485 000 euroon.\n30-vuotiaana aloitettu 5 000 euroa vuosittainen säästö neljän prosentin tuotolla olisi 65 vuotiaana n. 376 000 euroa.\n35-vuotiaana aloitettu 5 000 euron vuosittainen säästö neljän prosentin tuotolla poikisi 65 vuotiaana n. 286 000 euroa.\nLaskukaava ei ota huomioon inflaation vaikutusta, verotusta eikä mahdollisia kuluja.\nSäännöllisyys on säästäjän toiseksi paras kaveri\nTärkeintä korkoa korolle -ilmiön hyödyntämisessä on siis aloittaminen mahdollisimman varhain, vaikka koskaan ei olekaan liian myöhäistä. Parhaiten efekti vaikuttaa, jos ajoissa aloitettu säästäminen on lisäksi säännöllistä. Ilmiö puree sitä voimakkaammin, mitä korkeampi tuotto ja mitä pidempi sijoitusaika on kyseessä.\nKuukausittainen säästäminen kannattaa automatisoida – tai ainakin hoitaa pois alta heti tilipäivänä. Jos perustat säästämisesi ”sille rahalle, joka kuun lopussa ehkä on jäänyt tilille”, on todennäköistä, etteivät hyvät aikeet päädy säännölliseksi tekemiseksi asti. Säästäjän haaveiden tielle asettuukin usein hänen oma psyykensä: säästämisen lykkääminen on sukua sille dieetille, joka alkaa huomenna, huomisen huomenna tai ensi viikolla.\nJos tuotoista maksetaan vuosittain vero, kuten pörssiosingoista ja pankkitilien koroista, efektin vaikutuksesta osa häviää sijoittajan saalispussista yhteiskunnan hyväksi. Sijoitusrahastot eivät maksa veroa tuotosta, vaan tuotot lisätään osuutesi päälle. Niihin sijoittamalla pääset hyötymään korkoa korolle -ilmiöstä tehokkaasti. Lue aiheesta lisää jokamiehen ja -naisen vaurastumisoppaasta.\nMiksi sijoittaa, maksaahan pankkikin tililleni korkoa?\nÄkkinäisemmän silmissä pankkitilin korolla ja sijoituksen tuotto-odotuksella on vain pieni prosentuaalinen ero. Miksi kannattaisi nähdä se vaiva, että siirtää kuukausittain satasen sijoituksiin, kun sen voi jättää kasvamaan korkoa myös omalle pankkitilille?\nTähänkin ilmaantuu takavasemmalta perusteluksi – mikäpä muukaan – kuin maailman kahdeksas ihme. Kun tuottoa ajan mittaan kertyy, ja myös sille maksetaan korkoa, moninkertaistuu korkoprosentin vaikutus.\nPankkitileille tyypillisesti maksettava, maksimissaan noin prosentin korko tuottaa tonnin säästölle 20 vuodessa n. 220 euron tuoton. Jo 5 % tuotto-odotuksella sijoitettaessa pääoman päälle saadaan yli 1 600 € tuotto.\nRahaa ei siis kannata pitää köllöttämässä joutilaana pankkitilillä, kun sen voisi myös laittaa puolestasi töihin.\nKokeile laskurilla, miten hyödyt korkoa korolle -ilmiöstä\nSijoittamisen tuottolaskurilla pääset testaamaan korkoa korolle -efektin vaikutusta omiin säästöihisi. Vaihtamalla säästämiseen käytettävää aikaa kymmenestä vuodesta kahteenkymmeneen, huomaat, että säästämisajan kaksinkertaistuessa tuotto (kuvassa alhaalla oikealla) nelinkertaistuu.\nOlisiko nyt myös hyvä hetki tunnustella ajatusta eläkesäästöistä? Testaa laskurilla saman tien, paljonko ehdit saada kokoon eläkepäivien iloksi!\nSijoitusten arvo tai niistä saatava tuotto voivat nousta tai laskea, eikä sijoitettua pääomaa saa aina välttämättä takaisin.


CFS-verkko - Foorumi • View topic - Mahdollinen CFS ja uusi teoria ja hoidot\nMahdollinen CFS ja uusi teoria ja hoidot\nPost subject: Mahdollinen CFS ja uusi teoria ja hoidot\nPosted: Sat Nov 09, 2013 02:46\nHei, olen noin 40-vuotias mies. Kerron lyhyesti tässä itsestäni, oireeni ja lopussa yhdestä uudesta teoriasta, jonka löysin liittyen CFS:n hoitoon. Voisitko Maija ystävällisesti kommentoida kirjoitustani?\nOmat oireeni alkoivat vuoden 1995 paikkeilla. Olin opiskellut vuoden insinööriksi ja minulla rupesi tulemaan niskakipuja. Kivut olivat kovia. Myöhemmin olen ymmärtänyt niiden johtuvan srtessistä. Ne alkoivat aina syksyllä kun opintoja oli jonkin aikaa opiskeltu ja poistuivt aina kesälomalla. Tätä jatkui vuoteen 1999, kunnes valmistuin. Olin vuoden työttömänä ja kivutkin olivat poissa. Sitten pääsin vastuullisiin tehtäviin suunnittelijaksi. Kivut jatkuivat noin puolen vuoden päästä ja pahenivat vuosi vuodelta. Vuonna 2004 sain työuupumuksen. Olkapääni leikattiin samana vuonna ja uusinta leikkaus tehtiin 2005. Jouduin kahden vuoden ajan syömään runsaasti kipulääkkeitä, pääasiassa buranaa ja panacodia. Annokset olivat suuria. Ensimmäisen leikkauksen jälkeen huomasin, että en enää pysty juomaan alkoholia tai kahvia ilman ripulointia. Vaivat pahenivat ja mukaan tuli sulistokipuja, ummetusta ja närästystä, sillä en tajunnut lopettaa em. käyttämistä. Asiaa ruvettiin tutkimaan mutta syytä ongelmiin ei löytynyt. Jätin pois kahvin ja oireet helpottivat. Jätin pois alkoholin ja edelleen olo helpotti.\nNiskakivut jatkuivat ja jouduin kokeilemaan useanlaisia eri kipulääkkeitä mutta monet niistä eivät joko sopineet suolistolleni taikka eivät auttaneet kipuihin. Noin vuoden sisällä toisesta leikkauksesta rupesi suolisto-ongelmat pahenemaan. Kokeilin eliminaatiodiettiä ja selvisi, että monet ruoat aiheuttavat minulle oireita. Oireina olivat: unisuus, keskittymishäiriöt, väsymys, kuumeinen olo ilman kuumetta. Nyt minulle ei sovi enää mitkän marjat eikä hedelmistä muita kuin melonit. Sipuli, kaali, tomaatti, puolukat, karpalot, omena ja raparperi ovat pahimpia. Myös mansikka, mustikka ja banaani aiheuttavat ongelmia. Huomasin myös ongelmia sokerin kanssa. Oireet eivät aivan olleet samanlaisia kuin muilla em. elintarvikkeilla . Lähinnä ongelmia tuli sokerin aiheuttamasta käymisestä suolistossa. Ongelmia tuli myös monista luontaistuotteista ja maitohappobakteereista. Huomasin, että kun syön vegaania ruokavaliota ilman valkoista vehnää voin parhaiten. Oma päätelmäni oli vuotava suoli ja samanaikainen ärtyneen suolen oireyhtymä. Uuden dieetin myötä närästys ja vatsan turvotus jäivät pois, samoin ripuli ja ummetus. Myöskin kaikki em. oireet hävisivät. Suoliston paraneminen kesti aina noin kuukauden siitä kun satuin syömään jotakin "väärää".\nRupesin opiskelemaan uutta korkeakoulututkintoa ja samalla rakensimme omakotitaloamme. Tein myös pitkiä päiviä töissä. Minulla ei ollut tavallisempia stressin oireita, kuten kiukkuisuus ja stressin tunteet. Reagoin niska/selkälihasten jännityksellä, niskakivuilla ja maha-suolikanavan oireilla. Myimme omakotitalmme ja aloitimme rakentamaan uutta taloa. Minulla rupesi ilmenemään masennusta ja uuden työuupumuksen oireita. Sain potkut töistä, koska en pystynyt suoriutumaan tehtävistäni. Olo helpotti, koska olin jo kyynistynyt työhöni ja potkujen saaminen antoi mahdollisuuden päästä pois pilaantuneesta työympäristöstä. Seuraavan vuoden ajan tein töitä hullun lailla saadakseni omakotitalomme valmiiksi. Suoritin myös 30 opintopistettä neljässä kuukaudessa, koska minusta tulikin yht äkkiä opiskelija, jolle ei maksettu päivärahaa eikä työttömyyskorvausta. Ei myöskään opintotukea, koska opintoni keskivät liian kauan kun opiskelin töiden ohessa. Sairastuin vuoden 2011 keväällä vakavaan työuupumukseen. Takana oli 16 vuotta liikaa stressiä. Samaan aikaan sattui monta erilaista asiaa, jotka selvästi aiheuttivat vielä lisä-stressiä minulle mm. äitini kuolema. Tein erään stressitestin, jonka mukaan 300 pistettä olisi ollut hälytysraja, jonka jälkeen olisi pitännyt ottaa yhteyttä lääkäriin. Sain 800 pistettä! Pääsin kolmen kuukauden odotuksen jälkeen psykiatrian erikoislääkärille. Diagnoosina keskivaikea masennus ja yleinen ahdistuneisuus. Kun en pystynyt syömään lääkkeitä, rupesin kuntoilemaan paljon sekä hoitamaan sairauttani holistisin keinoin.\nOlettaisin tässä kohtaa oleen sen pisteen, jossa lopulta mahdollinen CFS minulla alkoi. Tunteen olivat kadonneet enkä jaksanut muuta kuin levätä ja tehdä kevyitä kotitöitä. Syksyllä 2011 masennus rupesi väistymään mutta tilalle tulivat oudot jännittyneisyyden tunteet. Yritin opiskella avoimessa korkeakoulussa mutta stressi kasvoi sanoin kuvaamattoman korkeaksi. Sain suoritettu ayhden kurssin ja lopetin opinnot. Mukaan tulivat myös rintakivut. Jouduin lopettamaan uuden harrastukseni: pianon soiton, kun en oppinut mitään. Lepäilin talven ja oloni parani masennuksen ja ahdistuksen osalta mutta stressaannuin aiempaa herkemmin. Painoni putosi 18 kg puolessa vuodessa vaikka yritin syödä aiempaa enemmän ja selvästi enemmän rasvaisia ruokia ja proteiinia. Minulle rupesi tulemaan ahdistuksen kaltaisia oireita jos kävin juoksulenkillä. Jouduin keväällä 2012 merkittävästi vähentämään kuntoilua. Oireet pahenivat ja jo pienetkin puutarhatyötkin aiheuttivat kovia ahditusoireita ja kovaa stressiä. Myös aivotyöskentely aiheutti samoja oireita. Kokeilin kevyttä suunnittelutyötä kotona mutta oireet pahenivat pienestäkin yrittämisestä. Viimeisen puolentoista vuoden aikana flunssat kestivät 6-7 viikkoa ja eturauhanen oli jatkuvasti tulehtunut.\nLuin paljon netistä eri sairauksista ja päädyin lisämunuaisen uupumukseen. Teetätin omalla kustannuksella useita tutkimuksia mm. kortisolin määrityksen syljestä ja laajan suolisto/ravintoainetestin. Kortisoli oli illalla lähes nollissa mutta aamulla ja päivällä ihan OK. TSH heitteli mutta T3 ja T4 olivat OK. Kokeilin syödä kortisonia matalilla annoksilla ja olo koheni huomattavasti. Jaksoin kunnostaa venettämme kolmen viikon ajan joka päivä. Suolistoni ei kuitenkaan kestänyt kortisolin syömistä kuin kolmisen viikkoa. Myöhemmin on testattu verestä lisämunuais- ja kilpirauhas-arvoja ja ne ovat olleet nyt kunnossa eikä kortisoonikaan ole enää auttanut oloani parantamaan.\nPitkä lepo antoi voimia. Kesällä 2012 oloni rupesi jo paranemaan kun osasin olla tekemättä liikaa. Flunssat rupesivat paranemaan kahdessa viikossa ja eturauhastulehdukset eivät olleet enää pahoja eikä niitä tullutkaan enää kuin pari vuodessa. Nekin paranivat viikon-parin aikana. Sairauspäiväraha lopui kun 300 päivää tuli täyteen ja KELAn mielestä muutuin terveeksi. Minun oli pakko hakea töitä vaikka oli sairas. Työkkärin mielestä olin myös terve, koska KELA oli sanonut niin. Sain epävirallisen ohjeen työkkäristä, että minua uskotaan vasta jos epäonnistun työelämässä sairauteni takia. Mutta kun minä en halunnut epäonnistua. Halusin olla terve. Minun oli pakko ottaa vastaan töitä kun niitä tarjottiin. En kertonut työnantajalle olevan sairas, koska ajattelin, että nyt mennään sitten Työkkärin ja KELAn byrograattien sääntöjen mukaan. Selvisin hädin turkin oppisopimuskoulutuksesta, joka kesti puoli vuotta. En tuntunut oppivan mitään mutta asiat olivat entuudestaan tuttuja, joten pärjäsin kokeissa. Kun pääsin väsyneenä koulusta kotiin, nukuin päiväunia ja lepäsin sohvalla. Ahdistusoireet olivat kovia. Tätä kesti 6kk ja sitten pääsin töihin samaan yritykseen, joka oli minut ottanut koulutukseen. Vielä kahden kuukauden kohdalla ajatelin, että tästähän voi vielä parantuakin. Ahdistusoireet olivat lähes poissa. Tein kuitenkin normaalia enemmän virheitä töissä. Olin kuoleman väsynyt mutta minulla ei ollut masennuksen oireita. Välillä ahdisti. Olin hyvin motivoitunut työhöni. Kyseessä oli 4kk määräaikainen työsuhde.\nJaksoin työskennellä 3,5kk ja päädyin sairauslomalle. Jouduin lopettamaan työt, koska aivot eivät toimineet. En pystynyt ajattelemaan, kuljin kuin sumussa, tunteet olivat jälleen kadonneet, selvät masennuksen, ahdistuksen ja työuupumuksen oireet olivat palanneet. Olin äärimmäisen väsynyt. Kesähelteet pahensivat oireitani enkä jaksanut enää saunoa kuin vartin verran. Oireet olivat rajuimpia kuin koskaan ennen. MInulla ei ollut kuitenkaan turvoneita imusolmukkeita, kuumetta eikä lihaskipuja niskaa lukuunottamatta. Koska välissä oli yli vuosi ilman sairauspäivärahaa, sain jälleen hyväksytyn päätöksen aiemmalla diagnoosillani.\nPsykiatri määräsi minut neuropsykologisiin testeihin. Tulokset kertoivat sen, minkä olin jo suullisesti aiemmin vastaanotolla kertonut. Kognitiiviset toiminnot hidastuneet, oppiminen ja muisti huonontuneet, aivojen toiminnanohjauksessa vikaa, keskittyminen fluktuioi ja uupumustestissä aivojen kuormittumisen osalta vaikeaa fatiikkia ja ruumiillisten toimintojen osalta kohtalaista fatiikkia. Arvioivat, että syynä olosuhteista johtuva uupumus, masennus ja ahdistus. Uutta testiä suositeltiin, kun psyykkiset oireet katoavat. Myös sairauslomaa ja työkokeilua suositeltiin kun kunto sen sallisi.\nPsykiatri kirjoitti puolen vuoden sairausloman ja lähetteen ammatillisen kuntoutuksen arviointiin. Neuropsykologiset tutkimustulokset tulivat kuuden viikon lepäämisen jälkeen ja oloni rupesi tuntumaan paremmalta. Kun sain tulokset, päätin koittaa vielä, että miten elimistön kestäisi ruumiillista työtä. Tein isäni omakotitaloa kuuden viikon ajan viitisen tuntia päivässä kaksi kertaa viikossa eli voimieni mukaan mutta oli kovin väsynyt. Elimistöni palautui kuitenkin siitä paremmin kuin aivotyöskentelystä. Lihaskipuja ei ollut muualla kuin niskassa ja viimeistään nyt kävi selväksi, että niska kivut ja lihasjännitys johtui liiasta tekemisestä vaikka kyseessä olikin fyysinen työ. Samoja oireita oli ollut juuri keskeytyneessä työsuhteessä ja jouduin käymään kahdesti viikossa hierojalla mutta aina lihakset olivat maitohapoilla ja jännityksestä jäykkänä. Valitettavasti en tuntenut omia rajojani ja ylisuoritin. Uupumus iski oikein kunnolla lokakuun 2013 puolessa välissä ja sain itse tekemässäni BECKin masennustestissä 33 eli se oli vakavan masennuksen merkki. Olo oli hirveä. Lopetin kaiken tekemisen.\nTässä sitä nyt ollaan ja ihmetellään kun oireet eivät mene ohi vaikka lepoa on takana jo kolme viikkoa. Niskalihakset ovat kipeinä säännllisestä hieronnasta huolimatta. Unta tulee 9-10 tuntia päivässä ja se ei tunnu riittävän. Makailen sohvalla ja käyn koiran kanssa 2km kävelylenkillä kerranpäivässä. Muuta en jaksa.\nLieneekö kyseessä CFS?\nLöysin netistä seuraavanlaisen sivun:\nhttp://www.drmyhill.co.uk/wiki/CFS_-_Th ... al_Failure\nSivuilla esitetään teoria siitä, mistä CFS johtuu. Lyhyesti sanottuna kyseessä olisi mitokondrioiden energian tuoton ongelma. Asiaa on käsitelty kattavasti lääketieteen eri alueiden kannalta ja mukana on myös hoitohjeet. Mielestäni ihan uskottava teoria. Mitä mieltä sivujen ylläpito on tästä teoriasta? Sivuilla kerrotaan, että Amerikan yhdysvaltojen sairauvakuutusyhtiöt ovat halunneet testiä CFS:n toteamiseksi ja sen vakavuusasteen määrittämiseksi. Testi on kehitetty ja sen mukaan on sivujen mukaan mahdollista todeta onko potilaalla CFS. Olen juuri laittamassa verta englantiin testejä varten.\nSivujen lopussa on myös seuraava linkki:\nhttp://www.drmyhill.co.uk/drmyhill/imag ... Primer.pdf\nKyseessä on raportti työryhmältä, jonka jäsenet ovat hoitaneet yhteensä yli 500 000 CFS-potilasta. Työryhmä koostuu monen eri alan asiantuntijoista ja työryhmä on sitä mieltä, että kyseessä on mitokondrioiden energiantuotanto ongelma. He ovat tehneet myöskin hoitosuosituksia lääkäreille, jotka hoitavat CFS-potilaita. Ohjeet on juurikin tässä kyseisessä tiedostossa, johon linkki johtaa. Nämä tiedot ovat aika uusia: vuodelta 2012.\nMitä mieltä olet Maija näistä tiedoista?\nPost subject: Re: Mahdollinen CFS ja uusi teoria ja hoidot\nPosted: Sat Nov 09, 2013 04:04\nTervetuloa foorumille. Aikamoiselta kuulostaa tarinasi. MInulla tuli myös kognitiiviset ongelmat - jopa Alzheimerin tautia etsittiin. Kilpirauhaslääkityksellä kognitio parani kuitenkin aika paljon. Vaikka lääkärit sanoisivat, että kilpirauhanen on kunnossa, se ei välttämättä ole. Korvaavaa lääkitystä on hyvin vaikea saada, koska meillä on liian väljät viiterajat TSH:lle ja usein katsotaan vain tuo aivolisäkehormoni TSH, joka ei kerro kaikkea tilanteesta. TSH:n heittely voisi kyllä viitata kilpirauhasen (tai aivolisäkkeen) häiriöön. Itse kilpirauahshormoni T4V (V= vapaa, valkuaiseen sitoutumaton) voi olla veressä liian matala, tai se ei muutu tarpeeksi tehokkaasti aktiiviseksi T3:ksi tai ei mene perille soluihin. Kilpirauhashormonilääkityksen myötä minulla on uupumus hävinnyt, mutta infektioita on paljon (myös lievää immuunipuutosta).\nLihasheikkoudet ja varsinkin niskalihasten heikkoudet, kivut ja ylenmääräiset jännitykset minulla johtuvat lihasdystoniasta (neurologinen sairaus). Kilpirauhashäiriöihin kuuluu myös lihasheikkoutta, varsinkin vajaalla ollessa niskakipuja. Minulla on myös lisäkilpirauhasen liikatoiminta, jossa veren kalsium nousee. Olen lukenut, että tämäkin voi tehdä niskalihasheikkoutta.\nMinä olen myös kokenut voimakkaan työuupumuksen. Mutta CFS on minulla diagnosoitu jälkikäteen jo ennen työuupumusta olleiden oireiden perusteella. Näin ollen työuupumus voisi olla seuraus. Toisaalta olin hyvin innokas ja tein hurjasti silloin töitä, voihan se olla uupumista ihan omien voimien väärin laskemisesta. Sinulla voi olla myös samaa, olet kyllä kaikesta huolimatta yrittänyt tehdä vaikka et olisi oikein jaksanutkaan. Tuollainen asenne on usein CFS-potilailla, heillä on suuri työmoraali ja halu tehdä, mutta kroppa ei sitten jaksakaan. Masennus on usein mukana sitten vasta myöhemmin.\nPaha uupumus voi sekoittaa hormonitoiminnan perusteellisesti. Ja vaikuttaa immuunipuolustukseen. Minulla on nyt selvinnyt jo toinen krooninen infektio, joka saattaa olla peräisin jo ainakin 1990-luvulta. Lääkärit eivät kerta kaikkiaan helposti lähde selvittämään eivätkä löydä infektioita. Minulla meni tänä vuonna puoli vuotta pahempien infektio-oireiden kanssa, juoksin lukuisilla korvalääkäreillä, hammaslääkäreillä ja neurologeilla ym., ennen kuin eräs korvalääkäri havaitsi, että nielurisastani tulee märkää. Sitä on omien muistiinpanojeni mukaan valunut jo v. 2010, jolloin minulla oli hirveästi kaikkea mahdollista sairastamista. Ajoittaiset ruuansulatuskanavan ongelmani johtunevat joistakin (virus?)infektioita. Viimeksi ehdotin sytomegalovirusselvitystä lääkärille, mutta ei hän oikein siitä tiennyt, tiesi vain, että ruuansulatuskanavan se voi tehdä aika hurjan näköiseksi. Pitäisiköhän mennä itse mittauttamaan se jossakin labrassa... Diagnooseja on minulla parikymmentä.\nOlisi hyvä tietää tarkemmin, mitä kilpirauhaseen liittyviä kokeita sinulta on otettu ja mitkä ovat tulokset. Mitä muuta on tutkittu kuin nuo kortisolit? MInusta sinulla olisi paikallaan perustelliset tilasi selvitykset. Tuosta kurimuksesta pitäisi jotenkin päästä pois. Tilanteesi ei kovan eteenpäin pyrkimyksen vuoksi vaikuta alkujaan psyykkiseltä. Minä en ole missään vaiheessa oikein kunnolla hellittänyt, olen harmaan kiven läpi menijä. Tilanne on nyt se, että vaikka uupumusta ei ole, niin häikkää on vaikka missä.\nMaija voinee vastata sinulle paremmin CFS:stä.\nPosted: Tue Nov 12, 2013 07:52\nMinun on pitänyt jo kuukausia perustaa tänne ketju niskavaivoista, mutta en ole ehtinyt. Näin lyhyesti, niskavaivoihin on useita mahdollisia syitä, esim.\n- Arnold-Chiarin oireyhtymä\n- niskan retkahdusvamma (minulta löytyi tämä, vaikka en ole koskaan ollut auto-onnettomuudessa tai edes asunut henkilöautollisessa taloudessa)\n- liian alhainen verenpaine, jolloin ihminen jännittää niskalihaksia saadakseen verenpaineen pysymään ylhäällä pystyasennossa (neurologian erikoislehdestä muutama kuukausi sitten bongaamani teoria)\nYleisesti ollaan sitä mieltä, että CFS:ssä on mitokondriosairauden piirteitä ja esimerkiksi mitokondriolisäravinteita kuten karnitiini, riboosi, Q10, lipoiinihappo ja uusimpana PQQ käytetään yleisesti hoitoina. Moni saa niistä paljon apua. Eräällä tutulla mitokondriolisäravinteet poistivat melkein kaikki vaikeista ruokayliherkkyyksistä, kun kroppa alkoi toimia paremmin.\nEn kuitenkaan sanoisi, että CFS on vain mitokondriosairaus. Siinä on hyvin monia erilaisia piirteitä. Se on neurologinen immuunijärjestelmään vaikuttava infektiosairaus, jossa on usein myös hormonaalisia, sydänsairauden yms piirteitä ja osansa voi olla myös esimerkiksi ravitsemuksellisilla puutoksilla, suolistobakteereilla, autonomisen hermoston toimintahäiriöllä, synnynnäisesti poikkeavalla kollageenin muodostuksella ja monilla muilla seikoilla. Riippuu ihan ihmisestä, kellä mikäkin asia on ratkaisevassa roolissa.\nOletko siis kokeillut esim. glutamiinia, sinkkikarnosiinia, lakritsijuurta tai ternimaitokapseleita suolistosi kuntoa parantamaan?\nKommentoin vain lyhyesti, että jos sairastelussasi todella on kyse CFS:stä, mikä tietenkin on mahdollista, ylläpidät helposti väsymysoireitasi tekemällä päivittäin 2 kilometrin lenkin. Sanon tämän, koska itselläni kesti vuosia yhdistää väsymysoireet (vähäiseenkin) liikuntaan. Liikunnan yhdistäminen oireisiin on hankalaa, koska jokainen liikkuu päivittäin jonkin verran, ja oireet tulevat tyypillisesti vasta päivän tai parin viipeellä.\nSamaa mieltä siitä, että CFS on neurologinen, myös immuunijärjestelmään vaikuttava sairaus. Hyvinkin siihen voi liittyä mitokondrioiden toimintahäiriö, mutta mikä lienee syy ja mikä seuraus. (Enkä lukenut linkkejä tarkkaan. Jälkimmäisessä sattumoisin pisti silmään, että CFS-potilaat mielellään istuvatkin jalat ylhäällä. Olen aina ihmetellyt, eikö muiden tee mieli nostaa jalkoja ylös paikallaan istuessa! Neurologisessa mielessä asia selittynee sillä, että mm. verenkiertoa säätelevän parasympaattisen hermoston toiminta on CFS:ää sairastavilla häiriintynyt.)


Kohuttu penismammutti katosi kartalta Kuopiossa - löytyi Helsingistä! - Kotimaa - Ilta-Sanomat\nPenismammutti katosi kartalta Kuopiossa - löytyi Helsingistä!\nSiellä se Veeti-mammutti luuraa, pressujen takana Helsingin Kalasatamassa.\nJulkaistu: 10.8.2012 20:17\nVuonna 2010 Kuopion asuntomessuilla liikkuvine peniksineen kohahduttanut Veeti-mammutti on nähty Helsingissä Kalasatamassa.\nMammutti suututti messujärjestäjät Kuopiossa pari vuotta sitten, kun nämä huomasivat, että mammutti näyttelee sukupuolielintään häntää heiluttamalla.\nLopulta Leevi-mammutti poistettiin messualueelta. (Iltasanomat.fi 14.7.2010: Mammutin liikkuva penis oli liian rietas asuntomessuillehttp://www.iltasanomat.fi/kotimaa/art-1288338560460.html) Samalla penistä muutettiin niin, että se pysyy paikallaan. (Iltasanomat.fi 15.7.2010: Messumammutti kastroitiin sittenkin - penis pultattiin toimintakyvyttömäksihttp://www.iltasanomat.fi/asuminen/art-1288339273972.html)\nMammutin suunnitellut Kimmo Takarautiohttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Kimmo%20Takarautio on myynyt teoksensa MammuttiHirsi-nimiselle yritykselle, joka on tuonut sen Helsinkiin.\n- Kuulin ystävältäni, että mammutti on nähty matkalla Etelä-Suomeen, Takarautio kertoo.\nSen tarkemmin hän ei tiedä tarkemmin mammutin liikkeistä, mutta paljastaa, että mammutti matkaa lähiaikoina Ouluun, jossa sille tehdään muodonmuutos.\n- Mammutti saa talviturkin, Takarautio paljastaa.\nIlta-Sanomien tarkkasilmäiset lukijat havaitsivat mammutin piilleskelevän nyt pressukatoksessa Helsingin Kalasatamassa.\nKuopion asuntomessualueelle hankittu mammutti suututti messujärjestäjät, kun paljastui, että häntää heiluttamalla eläin näyttelee sukupuolielintään. Lue lisää ›\nVeeti-mammutti saapui Helsinkiin - ja veitikka toimii taas!\nKohumammutti Veeti on saapunut maamme pääkaupunkiin Helsinkiin. Lue lisää ›


Kaisa Arovaara - Naisjohtajat\nInterim CFO / CEO\n”Aloitin urani tilintarkastajana EY:llä ja erikoistuin siellä yrityskauppoihin. Toimin operatiivisena talousjohtajana pörssiyhtiö CapMan Oyj:ssä sekä Suomen Lähikauppa Oy:ssä, mutta siirryin yksityisyrittäjäksi vuonna 2010. Olen sittemmin tehnyt pääomasijoittajille toistakymmentä Interim CFO/ CEO -projektia erilaisissa vaativissa muutosjohtamisen tilanteissa. Olosuhteet ovat yleensä haastavat yhtiöön sisään mennessä: integraatio tekemättä, tulos notkahtanut ja rahat on loppu. ”Mitä sotkuisempaa, sen hauskempaa” – käärin hihat ja ryhdyn töihin. On tärkeää rakentaa luottamus toimeksiantajiini ja toisaalta kohdeyhtiön henkilökuntaan.\nRakastan projektityötä ja sen mukanaan tuomaa vapautta! Projektin aikana teen hulluna töitä ja niiden välissä nautin elämästä matkustellen ja golfia pelaten. Epävarmuutta olen kokenut lähinnä yrittäjyyteni alkutaipaleella.\nTänä syksynä siirryin partneriksi Aronia Group Oy:hyn, joka tekee toimialajärjestelyitä pk-sektorilla. Minun vastuullani on johtaa muutosprojekteja rakennettavissa yrityskokonaisuuksissa. Olen ikäni toiminut pääomasijoittajien ja yrityskauppojen parissa, joten tämä nykyinen roolini tarjoaa minulle mahdollisuuden hyödyntää kaiken matkan varrella keräämäni johtamiskokemuksen.”\nEi erityisesti kukaan tietty. Mutta tapaan paljon yrittäjiä (miehiä ja naisia) ja inspiroidun heidän osaamisestaan. Meillä on tuolla kentällä aivan mieletön luovuuden potentiaali, joka pitäisi uskaltaa hyödyntää isointa mahdollista pensseliä käyttäen!\nOlen aina hakeutunut uusiin haasteisiin oma-aloitteisesti ja välillä joutunut käyttämään kyynärpäitäni saadakseni olla mukana mielenkiintoisissa hankkeissa. Nykyinen mieheni uskoi kykyihini johtajana ja kannusti minua ryhtymään yrittäjäksi. Ilman häntä en olisi ehkä koskaan uskaltanut hypätä pois palkkatyöstä.\nOmasta itsestäni huolehtimisen; uppoudun helposti työn haasteiden vietäväksi ja laiminlyön omaa hyvinvointiani.\nSehän on tietysti niin, että ilman tekemiäni virheitä en olisi sitä mitä tänä päivänä olen. Toisaalta olisin mielelläni kyllä yhtä konkurssikokemusta köyhempi!\nMinussa elää pieni idealisti; haluan vaikuttaa meidän suomalaisten tulevaisuuteen. Sen sijaan, että lähtisin kadulle lipas kädessä keräämään rahaa hyväntekeväisyyteen, koen, että voin vaikuttaa yhteiseen hyvään nimenomaan näiden toimialajärjestelyiden kautta. Visioni on auttaa suomalaisia yrittäjiä kasvamaan ja pärjäämään kilpailussa liittoutumalla yhteen muiden yrittäjien kanssa. Tämä on minun tapani vaikuttaa työpaikkojen ja vaurauden syntymiseen Suomessa.\nEn ymmärrä miksi meillä edelleenkin valikoituu johto- ja hallitustehtäviin pääosin miehiä. Minusta tämä kertoo lähinnä valitsijoiden mielikuvituksen ja uskalluksen puutteesta, koska naisten osaaminen ei tänä päivänä ole millään tavalla miesten osaamista vähäisempää. Naisilla ei ole tarvetta näyttäviin suorituksiin omaa egoa korostaakseen, jolloin johtaminen tapahtuu pragmaattisesti nimenomaan yhtiön edun vuoksi.\nValmis ruokakassi resepteineen kotiin kannettuna. Lapsia ei kannata totuttaa täyshoitoon.\nÄlä koskaan aliarvioi omia kykyjäsi!


JulkaisusarjaMaa- ja elintarviketalous (2)Maatalouden tutkimuskeskus. Tiedote (2)MTT:n selvityksiä (1)KustantajaMTT (3)Maatalouden tutkimuskeskus (2)Asiasanat\nlajikkeet (4)porkkana (4)kaalit (3)jäävuorisalaatti (2)kukkakaali (2)parsakaali (2)avomaankurkku (1)Brassica oleracea (1)Brassica oleracea var. botrytis (1)Brassica oleracea var. italica (1)Daucus carota (1)kasvinviljelytilat (1)kenttäkokeet (1)keräkaali (1)kiinankaali (1)koesuunnittelu (1)koetekniikka (1)koetoiminta (1)... Katso lisääJulkaisuvuosi2000 - 2008 (3)1990 - 1999 (1)1989 - 1989 (1)


Radikal Optimist - En humorshow av och med Anders Jansson - Köp biljetter - NetTicket.fi\nKomisk energikur, genuint rolig, formidabel underhållning, underbart trams och bland det bättre jag har upplevt från en scen i humorväg - Anders Janssons nya soloföreställning Radikal Optimist har fått ett minst sagt varmt mottagande i media och det har varit publikrusning till hans föreställningar runt om i Sverige. Nu ger sig Anders ut på en sista sväng med Radikal Optimist och i februari landar turnén i Finland!\n6.2.2020 kl 20.00 Kulturhuset Karelia, Ekenäs\n7.2.2020 kl 20.00 Svenska Gården, Jakobstad\n8.2.2020 kl 17.30 Ritz, Vasa\n8.2.2020 kl 20.00 Ritz, Vasa\nBiljetter 34,50 € inkl. serviceavgift\nTo 06.02.2020kl 20:00\nRadikal Optimist - En humorshow av och med Anders JanssonKulturhuset Karelia, Ekenäs Kahlo och Eventland Radikal Optimist - En humorshow av och med Anders Jansson Komisk energikur, genuint rolig, formidabel underhållning, underbart trams och bland det bättre jag har upplevt från en scen i humorväg - Anders Janssons nya soloföreställning Radikal Optimist har fått ett minst sagt varmt mottagande i media och det har varit publikrusning till hans föreställningar runt om i Sverige. Nu ger sig Anders ut på en sista sväng med Radikal Optimist och i februari landar turnén i Finland!\narrangör: Kahlo och Eventland Radikal Optimist - En humorshow av och med Anders Jansson\nKahlo och Eventland, Kulturhuset Karelia\nFr 07.02.2020kl 20:00\nRadikal Optimist - En humorshow av och med Anders JanssonSvenska Gården, Jakobstad Kahlo och Eventland Radikal Optimist - En humorshow av och med Anders Jansson Komisk energikur, genuint rolig, formidabel underhållning, underbart trams och bland det bättre jag har upplevt från en scen i humorväg - Anders Janssons nya soloföreställning Radikal Optimist har fått ett minst sagt varmt mottagande i media och det har varit publikrusning till hans föreställningar runt om i Sverige. Nu ger sig Anders ut på en sista sväng med Radikal Optimist och i februari landar turnén i Finland!\nKahlo och Eventland, Svenska Gården, Jakobstad\nHerrholmsgatan 18 Jakobstad, 68600\nLö 08.02.2020kl 17:30\nRadikal Optimist - En humorshow av och med Anders JanssonSkafferiet@Ritz, Vasa Kahlo och Eventland Radikal Optimist - En humorshow av och med Anders Jansson Komisk energikur, genuint rolig, formidabel underhållning, underbart trams och bland det bättre jag har upplevt från en scen i humorväg - Anders Janssons nya soloföreställning Radikal Optimist har fått ett minst sagt varmt mottagande i media och det har varit publikrusning till hans föreställningar runt om i Sverige. Nu ger sig Anders ut på en sista sväng med Radikal Optimist och i februari landar turnén i Finland!\nKahlo och Eventland, Skafferiet @ Ritz\nLö 08.02.2020kl 20:00


Jätevesiä ohjattu Espoossa toistuvasti Gräsanojaan, josta ne voivat päätyä venesatamaan ja uimarannalle – asukas ihmettelee käytäntöä: "Kyse on virkistysalueen veden laadusta" | Paikalliset | Länsiväylä\nGräsanoja laskee mereen Haukilahden sataman pohjukassa. Nina Rudanko toivoo, että jätevedenpumppaamon ylivuodoista tiedotettaisiin nopeammin ja laajasti. Heli Koivuniemi\nYmpäristö: Koivumankkaan jätevedenpumppaamolta päätynyt jätevettä mereen kahdesti tänä vuonna. Asukas ihmettelee, miksi vesiä ohjataan virkistysalueelle.\nHaukilahdessa asuva ja talviuintia harrastava Nina Rudanko ihmettelee, miksi jätevesiä ohjataan Espoossa asutuksen ja virkistysalueen keskelle.\n– Se on vastuutonta. Eihän niin voi toimia.\nLänsiväylä kertoi toissa viikolla, että talviuintipaikka Haukilahden rannassa jouduttiin sulkemaan huonon vedenlaadun vuoksi. Syynä oli Koivumankkaan jätevedenpumppaamolla tapahtunut ylivuoto, jonka seurauksena jätevettä päätyi Gräsanojaan, josta se levisi mereen.\n– Ylivuotoja on tapahtunut aiemminkin. Jos kaupunki ei reagoi näihin ajoissa, niin ranta-alue menee huonoon suuntaan.\nRudanko huomauttaa, että kyse on isommasta asiasta kuin vain talviuimareille aiheutuvasta haitasta.\n– Kyse on virkistysalueen veden kunnosta. Haukilahden uimaranta ja venesatama-alue saastuu ja rehevöityy kokonaisuudessaan, jos asialle ei tehdä mitään.\nHelsingin seudun ympäristöpalvelut HSY on tiedottanut maaliskuussa kahdesta ylivuodosta Koivumankkaan jätevedenpumppaamolla. Jätevettä valui Gräsanojaan noin 300 kuutiometriä 29.–30. maaliskuuta. Toisella kerralla 30.–31. maaliskuuta pumppaamolta pääsi noin 2 500 kuutiometriä jätevettä Gräsanojaan, josta se levisi meriveteen. Gräsanoja laskee mereen Haukilahden sataman pohjukassa.\nKummankin ylivuodon syynä oli HSY:n mukaan jätevesiverkoston kapasiteetin ylittyminen kevättulvien vuoksi.\nYlivuotoja on tapahtunut Koivumankkaan pumppaamolla myös aiempina vuosina. Syksystä 2016 lähtien runsaiden sateiden aiheuttamia ylivuotoja on Koivumankkaan pumppaamolla tapahtunut HSY:n mukaan kahdeksan kertaa. Eniten jätevettä, noin 9 900 kuutiometriä, päätyi luontoon syksyllä 2017.\nHSY:n mukaan ylivuotovesiä ohjataan tarkoituksella Gräsanojaan, jotta jätevesi ei ajaudu kiinteistöille.\n– Olemme joutuneet tekemään paljon järjestelyitä, jotta vaikutukset olisivat pienimmät mahdolliset. Vaakakupin päässä ovat tietyt Isoistentien varrella olevat kiinteistöt, joiden osalta on valitettavasti tapahtunut tulvavahinkoja. Riski kiinteistötulville on haluttu pitää matalana, toteaa vesihuollon toimialajohtaja Tommi Fred HSY:stä sähköpostilla.\nHänen mukaansa tilanne ei johdu Koivumankkaan pumppaamon kapasiteetin riittämättömyydestä, vaan siinä yhdistyy alueen tulvaherkkyys ja jätevesiverkoston osien kapasiteetin riittämättömyys suhteessa kasvaneisiin tulvavesimääriin. Tiivistynyt kaupunkirakenne on lisännyt hulevesien määrää ja siten pahentanut alueen tulvatilannetta.\nTulvaherkkyyttä pyritään parantamaan Espoon kaupungin hankkeessa, jossa Gräsanojan uoman vetokykyä parannetaan ruoppaamalla. Näin pintavedet pääsevät tulva-aikana valumaan alueelta nykyistä paremmin pois eikä pääsy hulevesiverkostoon ole yhtä todennäköistä. Gräsanojan kunnostuksen rakennussuunnitelma valmistuu vuoden loppuun mennessä.\nHSY on tehnyt kartoituksia Koivumankkaan ja Kokinkylän viemäriverkoston osien kapasiteetista ja kunnosta. Espoon itäisen valuma-alueen investointikokonaisuuden hankesuunnitelma on etenemässä HSY:n hallituksen käsittelyyn 23. huhtikuuta. Jos suunnitelman hyväksymisessä ja toteutuksessa ei tule viivästyksiä, urakka valmistuu ensi vuoden aikana.\nNina Rudanko toivoo myös, että ylivuodoista tiedotettaisiin nopeammin. Viimeisimmän ylivuodon jälkeen tieto tavoitti uimarit viikon viiveellä.\n– Ylivuodon jälkeen kestää jonkin aikaa, että vesi testataan ja testitulos valmistuu. Uimarit saavat tiedon vasta sen jälkeen. Sillä aikaa ihmiset ovat ehtineet uida saastuneessa vedessä, Rudanko toteaa.\n– Tieto ylivuodosta pitäisi saada heti uimapaikalle. Lisäksi siitä voisi tiedottaa esimerkiksi Haukilahti-Westend-alueen Facebook-ryhmässä, hän lisää.


yhteensä 528,48 €norm. 649,00 €sis. alv 24 %


Ilmoituksen osoite: https://tyopaikat.oikotie.fi/tyopaikka/1281371\nTyön tyyppi on osa-aikainen, kaksivuorotyö ja tunteja sinulle kertyy keskimäärin 45h/ 3vk. Työskentelet vaihtelevissa vuoroissa, arkena ja viikonloppuina klo 10.00-02.30 välisellä ajalla. Vuorot sisältävät avaus ja sulkuvuoroja viikonloppuisin.\nToinen vaihtoehto työajoille on arkena klo 10-00, ja pe,la 02.30 saakka, siten että sinulle sopii aamut että illat, ilman rajoitteita. Työt alkavat heti.\nBurger King, Hyvinkää | Julkaistu 13.9.2019\nBURGER KING® Mäntsälä | Julkaistu 19.8.2019\nBURGER KING® Tuusula | Julkaistu 9.9.2019\nBURGER KING® Vaasa Kivihaka | Julkaistu 22.8.2019\nBurger King, Levi | Julkaistu 11.9.2019