Avoin Elämä: Luku 4 – Wikiaineisto\nAvoin Elämä: Luku 4\nLuku 3 Avoin Elämä: Luku 4\njossa Harry Potterista taiotaan saksalainen, muurahaiset tunaroivat, Google saa kilpailijan ja henkinen ja fyysinen maailma kohtaavat.\nKirjoittanut Henrik Ingo\n1 Luku 4\n1.1 Avoin Elämä\n1.1.2 Harry Potter ja Open Source taiat\n1.1.3 Wikipedia, äärimmäisen avoin tietosanakirja\n1.1.4 dmoz.org, avoin www-sivujen hakemisto ja MozDex, avoin hakukone\n1.1.5 Koulukirjoja, keittokirjajoja, muuta faktaa ja vähän fiktiotakin\n1.1.6 Project Gutenberg\n1.1.8 Creative Commons ja avoimen infrastruktuurin luonti\n1.1.9 Open Source -elokuvailta\n1.1.10 Open Cores – vapaata rautaa\n1.1.11 Open Collection – muotia, brändejä ja kangasta\nVuonna 1999 Rob osallistui MIT yliopiston järjestämään IT-seminaariin. Kuinkas ollakaan seminaarissa puhuttiin myös Linuxista ja uudesta vallankumouksellisesta tavasta tehdä tietokoneohjelmia. Rob innostui. Tätä Open Sourcea hänen kultakaivoksensakin tarvitsi!\nNiinpä Rob julkisti maaliskuussa 2000 Goldcorp Challenge -kilpailun. Kaikki hänen kaivoksensa toiminnasta vuosien saatossa kerääntynyt data julkaistiin kilpailun nettisivulla ja osallistujien tehtävänä oli kertoa, mistä seuraavaksi kannattaisi porata. Kilpailu oli kaikille avoin ja palkintorahoja oli jaossa yhteensä 575 000 dollaria.\nRobin idea oli kaivosalalla ennenkuulumaton. Jokainen kullankaivaja tietää, että omista löydöistä ei muille puhuta – kaivosten salaisuuksien kanssa mennään vaikka hautaan. Myös Robin omat geologit vastustivat aluksi ideaa. Kaivoksen tietojen paljastaminen voisi esimerkiksi houkutella paikalle ostajia, jotka haluaisivat kaapata kaivoksen Robilta ja muilta omistajilta. Omien korttien paljastaminen ei tällä alalla monestakaan syystä ollut hyvä idea. Tai näin siis ainakin oli tapana ajatella.\nKilpailu kuitenkin osoittautui menestykseksi. Tutkijat ympäri maailman luonnollisesti kiinnostuivat ennenkuulumattomasta mahdollisuudesta päästä penkomaan ihan oikean kaivoksen dataa. Kiinnostuneita tutkijoita 50 eri maasta kävi lataamassa kilpailun datatiedostoja yli 1400 kertaa. Voittajaksi kilpailun raati valitsi kahden australialaisyhtiön – Fractal Graphicsin ja Taylor Wall & Associatesin – rakentaman virtuaalisen kolmiulotteisen mallin kaivoksesta. Mallin avulla australialaiset, jotka eivät olleet koskaan käyneet edes Kanadassa, pystyivät ennustamaan, mistä kultaa seuraavaksi löytyisi. Voittosumma oli 105 000 dollaria.\nJa miten Robin kaivokselle sitten kävi? Iskikö hän Open Source -kultasuoneen? Toistaiseksi Robin yhtiö on porannut neljää viidestä voittaneesta ehdotuksesta, ja jokaisesta on löytynyt kultaa. Vuonna 1996 Red Laken kaivos tuotti 53 000 unssia vuodessa ja yhden unssin tuotantokustannukset olivat 360 dollaria. Vuonna 2001 – ensimmäisenä kilpailun jälkeisenä vuonna – kultaa löytyi 500 000 unssin edestä ja koska kultaesiintymä oli nyt aiempaa rikkaampi, yhden unssin kustannuksiksi tuli enää vaivaiset 59 dollaria. Kullan maailmanmarkkinahinta oli 307 dollaria, joten voittoa tuli runsaasti. Vanhoilla menetelmillä jatkaminen taas ei olisi tähän hintaan ollut edes mahdollista. Ilman Robin Open Source -ideaa ja Goldcorp Challenge -kilpailua koko kaivos olisi hyvinkin voitu joutua sulkemaan.66\nTässä viimeisessä luvussa tarkoituksenamme on laajentaa avoimuuden periaatetta ulos tietokoneiden maailmasta meidän tavallisten ihmisten elämään. Kuten Rob osoitti, avoimuutta voidaan soveltaa jopa kullankaivuuseen. Mihin muuhun sitä voisi soveltaa? Monet tämän luvun tarinoista ovat Robin kultakilpailun tavoin todellisia esimerkkejä elävästä elämästä. Toiset taas ovat eräänlaisia ehdotuksia, vielä toteutumattomia avoimuuden vallankumouksen osasia. Tärkeintä on kuitenkin muistaa, että nämä kaikki ovat vain esimerkkejä. Robin ja muiden tarinoiden tarkoituksena on osoittaa, että avointa ajattelutapaa voi hyödyntää kaikkialla.\nRobin tarina ei liity Linuxiin eikä tietokoneisiin. Se kertoo meille, että Open Sourcen ei tarvitse olla vain tietokoneohjelmoijien erikoisuus. Haastamalla vanhat salailun ja pihtaamisen perinteet avoimella ajattelulla, voi itse kukin olla omalla alallaan yhtä vallankumouksellinen kuin Richard Stallman ja Linus Torvalds ohjelmoijina tai Rob McEwen kullankaivajana. Avoimella ajattelulla voit iskeä kultasuoneen – kirjaimellisesti! Meillä on jo avoin koodi, mutta miksi tyytyisimme siihen, kun niin paljon muutakin on tarjolla? Kysymys on vain tavoista ajatella, tavoista tehdä erilaisia, jokapäiväisiä asioita ja elää jokapäiväistä elämäämme. Ja se elämä voi olla Avoin Elämä.\nTietokoneohjelmien "omistaminen" perustuu tekijänoikeuslakiin ja Richard Stallmanin kehittämä GPL-lisenssi perustuu tämän lain uudenlaiseen soveltamiseen. On siis johdonmukaista ajatella, että Open Source -ajattelua voisi soveltaa muihinkin tekijänoikeuslain alaisiin teoksiin. Ja näin tietenkin onkin ja näin on jo tehtykin. Ja aivan aluksi oli kirjallisuus...\nMiksei sitten kirjoja ole tapana julkaista Open Source -periaatteita noudattaen? Ehkäpä niinkin yksinkertaisesta syystä, että kukaan ei ole tullut ajatelleeksi, että niinkin voisi tehdä.\nToisaalta, voi myös olla, että Open Sourcesta ei ole kirjan kirjoittamisessa samanlaista etua, kuin siitä on tietokoneohjelmoinnissa. Tietokoneohjelman tekeminenhän on yleensä monimutkainen prosessi, johon vaaditaan joskus jopa usean sadan hengen monen vuoden työpanos. Tässä monimutkaisessa prosessissa avoimuudesta saatava etu on suljettuihin ohjelmiin selvä (ja tästä siis ovat todisteena Linux, Apache ja niin edelleen).\nMutta kirjan kirjoittaminen ei ole yhtä monimutkaista. Itse asiassa tyypillisen kirjan pystyy ihan hyvin kirjoittamaan yksinään, eikä siihen yleensä mene edes yhtä vuotta, paitsi jos kirjaa kirjoittaa viikonloppuisin sivutöinään, niinkuin minä nyt tätä kirjaa. Toisekseen, jotta kirjaa voisi kirjoittaa yhteistyössä muiden kanssa, pitäisi kirjoitustyötä pystyä jotenkin järkevästi jakamaan osiin. Monen kirjan kanssa tämä voisi olla hyvinkin vaikeaa. Esimerkiksi kirjailijoiden pitäisi keskustella todella tarkasti yhteisestä juonesta, henkilöhahmoista ja niin edelleen, jotta kirjaprojekti säilyisi yhtenä kokonaisuutena. Loppujen lopuksi olisi varmasti helpompaa, että joku kirjoittaa kirjan ihan itse.\nTästäkin huolimatta, on kyllä olemassa Open Source -kirjoja. Nämä kirjat eivät kuitenkaan ole juonellisia dekkareita, vaan ne ovat esimerkiksi Linuxin käyttöoppaita.\nJo hyvin aikaisessa vaiheessa, kun ensimmäiset GNU-ohjelmat alkoivat saada ilmaa siipiensä alle, kävi selväksi, että vapaalla ohjelmalla pitää luonnollisesti olla myös vapaa käyttöopas. Ja kuinka ollakaan, käyttöoppaan kirjoittaminen sujuu oikein hyvin Open Source -prosessia hyödyntäen. Käyttöoppaan voi helposti jakaa useisiin erillisiin osiin, joiden parissa eri kirjoittajat voivat työskennellä. Lisäksi käyttöopasta on yleensä tarve päivittää sitä mukaa kun ohjelmakin kehittyy. Tässä suhteessa Open Source käyttöopas onkin paljon parempi kuin opas jota ei kuka tahansa saisi muuttaa, sillä yleensähän suurin osa vanhasta oppaasta voidaan hyödyntää myös uuden ohjelman käyttöoppaassa. Vain muuttuneet osat korjataan ja ohjelman uusista ominaisuuksista kirjoitetaan uusia lukuja, mutta koko opasta ei tarvitse kuitenkaan kirjoittaa uudestaan. On huomattava, että perinteisten kirjojen tapauksessa ei tällainen työskentelytapa olisi tekijänoikeuslain mukaan sallittua. Perinteisen ajattelutavan mukaan ei vanhaa käyttöopasta saisi hyödyntää, ellei sen alkuperäinen kirjoittaja anna siihen lupaa. Tämän takia Open Source -yhteisön jäsenet julkaisevatkin aina sekä ohjelman koodin että käyttöoppaan mukana tekstin, jossa tällainen lupa annetaan heti alkuunsa ja kaikille halukkaille.\nJa koska monella kustantajalla alkaa tässä vaiheessa varmasti housun puntit tutista, on syytä kerrata kaikki se, mitä olemme aiemmissa luvuissa jo käyneet läpi tietokoneohjelmien osalta. Nythän nimittäin moni varmasti ajattelee, että kirjan julkaiseminen internetissä Open Sourcen ehdoilla on huono bisnes, joka varmasti koituu kustantamoiden tuhoksi. Tämä on suurin piirtein sama ajatuskuvio, jonka perinteiset ohjelmistotalot käyvät läpi kun ensimmäistä kertaa kuulevat Linuxista. Oikeasti kuitenkin asia on täysin päinvastoin. Netistä löytyvä Open Source -kirjahan on kustantajalle kuin ilmaista rahaa. Valmiiksi kirjoitettu kirja, joka vain odottaa painamista ja myyntituloja. Ja niin vain on, että monet fiksut kustantajat ovat tajunneet tämän asian juuri näin. Eniten Open Source -kirjoja on ilmeisesti julkaissut O'Reilly, eli sama kustantaja joka aikoinaan otti Perl-ohjelmointikielen kehittäjän Larry Wallin palkkalistoilleen, ja otti paikan Open Source -liikkeen hovihankkijana kirjojen osalta. Mutta muutkin kustantamot ovat löytäneet Open Source -markkinat. Prentice Hall on lähtenyt hakemalla hakemaan Open Source -kirjailijoita sarjaan, jonka kummisetänä toimii Open Source -yhteisön puhemies Bruce Perens ja jota myös markkinoidaan hänen nimellään.\nHarry Potter ja Open Source taiat[muokkaa]\nViime syksynä huomioni kiinnittyi uutiseen saksalaisista Harry Potter -faneista. Lasten ja nuorten rakastaman noitapojan seikkailuistahan ilmestyi kesäkuussa 2003 sarjan viides kirja "Harry Potter ja Feeniksin kilta".\nEi aivan. Tuo riittää ehkä aivan tavalliselle keskiverto fanille, mutta todellinen todellinen fani menee vielä pidemmälle. Hän tekee käännöksen itse. Tai ei tietenkään aivan itse, mutta yhdessä muiden kanssa.\nJokin aika englanninkielisen Potterin julkaisemisen jälkeen organisoitui www.harry-auf-deutsch.de nettisivuston alaisuuteen yli tuhat saksankielistä Harry Potter -fania. Näiden vapaaehtoisten kääntäjien keski-ikä oli niinkin alhainen kuin 16 vuotta. Jotkut kääntäjistä olivat koulussaan lukeneet vasta pari kolme vuotta englantia.\nKäännöstyö jaettiin viiden sivun mittaisiin paloihin. Toiset vapaaehtoiset osallistuivat käännöksen oikolukemiseen ja kommentoivat eri käännösvaihtoehtoja. Harry Potterin maagiseen maailmaan liittyvän erikoissanaston kääntämiseksi perustettiin sivustolle erityinen Harry Potter Englanti-Saksa-Englanti sanakirja ja sanakirjan käännöksistä käytiin myös vilkasta keskustelua. Miten esimerkiksi kääntää saksaksi sana "Squib", joka tarkoittaa henkilöä, jonka vanhemmat ovat noitia, mutta joka ei itse omaa maagisia kykyjä?\nHarry Potter on ehkä tullut luoneeksi uuden internet-ajalle sopivan tavan kääntää kirjoja, mutta hän on myös valloittanut ykkössijan eräässä perinteikkäämmässä kirjallisuuden alakulttuurissa. Niin sanottu "fan fiction" -kirjallisuus on pitkään tarjonnut suosituille romaani- ja elokuvahahmoille elämän virallisten tarinoidensa ulkopuolella. Fan fiction -tarinoissa tunnettu kirja- tai vaikkapa TV-sarjan hahmo seikkailee jonkun muun kuin oikean kirjoittajansa kirjoittamassa tarinassa. Näitä tarinoita kirjoittavat harrastusluontoisesti hahmon vannoutuneet ihailijat, eli fanit. Usein tarinat voivat olla lyhyitä novelliluontoisia pätkiä, mutta on täysin normaalia, että innokaat fanit jaksavat kirjoittaa näitä epävirallisia tarinoita kokonaisen romaanin verran. Ja taas kerran täytyy painottaa sanaa "harrastusluontoisesti", sillä tällaisten tarinoiden kaupallinen myyminen ilman alkuperäisen tekijän lupaa olisi tekijänoikeuslain vastaista. Itse asiassa ilmainenkaan tarinoiden levittäminen internetissä ei taida olla ihan laillista, mutta se ei tunnu juurikaan menoa haittaavan.\nInternet on tietenkin antanut vauhtia myös fan fiction -kulttuurille. Eräs suosittu www-sivusto alan harrastajille on www.fanfiction.net, jossa uusia tarinoita julkaistaan useita päivässä. Alexandre Dumas'n kolme muskettisoturia taistelevat täällä 42 lisätarinan verran, Sherlock Holmes ratkaisee 347 ennen julkaisematonta mysteeriä ja Homer Simpsonistakin on 91 fanitarinaa. Kukaan ei kuitenkaan pysty kilpailemaan Harry Potterin kanssa, joka reippaasti yli sadallatuhannella fanitarinalla on jättänyt kauas taakseen jopa pitkään ykkössijaa pitäneen Star Warsin (8800 tarinaa). Täältä voit käydä esimerkiksi lukemassa, mitä Harry puuhailee kesälomillaan, eli virallisten J.K. Rowlingin kirjoittamien tarinoiden välillä, tai mitä tapahtuu kun Harry kasvaa täysi-ikäiseksi ja menee yliopistoon!67\nWikipedia, äärimmäisen avoin tietosanakirja[muokkaa]\ndmoz.org, avoin www-sivujen hakemisto ja MozDex, avoin hakukone[muokkaa]\nWikipedian lisäksi on tässä mainittava joitakin muita vastaavia projekteja. Wikipediaa ja Nupediaa vanhempi dmoz.org Open Directory Project77 on internetin linkki-hakemisto. Ensimmäinen ja edelleenkin suosituin vastaava (suljettu) hakemisto on internet-buumin ikoniksikin noussut Yahoo!.78\nVuonna 1998 näytti siltä, että automatisoidut hakukoneet olivat tulleet tiensä päähän. Suosituin hakukone Altavista ei pystynyt käsittelemään räjähdysmäisesti kasvavaa www-sivujen määrää, vaan hakutulokset olivat aina vaan käyttökelvottomampia. Jo pelkkä www-sivujen määrä aiheutti sen, että oli vaikea enää löytää hakemaansa ja tilannetta vielä pahensi se, että erilaiset markkinointifirmat olivat oppineet väärinkäyttämään www-sivujen avainsanaluetteloita päästäkseen hakutulosten kärkeen. Tilanne oli vähän niinkuin tänä päivänä sähköpostin kanssa: teitpä mitä tahansa niin asiallisimmillakin hakusanoilla hakutulosten kärjessä oli enimmäkseen pornoa ja... no, lähinnä pornoa, sillä Viagraahan ei vielä silloin tunnettu.79\nNiinpä tulevaisuus näyttikin olevan yhä enemmän Yahoo!n kaltaisten ihmistyövoimalla koottujen hakemistojen varassa. Tähän markkinarakoon iskivät Chris Tolles ja Rich Skrenta. Heille oli selvää, että räjähdysmäisesti kasvavan webin kokoaminen yhtään mihinkään hakemistoon suorastaan vaati Open Source -tyyppistä lähestymistapaa. Niinpä he kesäkuussa 1998 perustivat tarkoitusta varten projektin, jolle antoivat nimen – kuinka pieni maailma muuten onkaan – GnuHoo, eli avoin Yahoo!. Koska kyseessä ei kuitenkaan ollut virallinen Gnu-projekti, he Richard Stallmanin pyynnöstä vaihtoivat nimeksi NewHoo. Myöhemmin Yahoon kanssa kilpaileva Netscape luopui omista hakemistohankkeistaan ja osti NewHoon oman portaalinsa alustaksi, jolloin siitä tuli Open Directory ja lopuksi se sai kodin osoitteesta dmoz.org.\nSamana vuonna 1998 automatisoitujen hakukoneiden valtius siirtyi Altavistalta uudelle tulokkaalle Googlelle, jonka kehittyneen PageRank-algoritmin ansiosta hakutulosten järjestykseen saatiin taas jotain tolkkua. Samalla kisa automaattisten hakukoneiden ja toimitettujen hakemistojen välillä taisi taas kääntyä automatisoitujen hakukoneiden eduksi. Merkillepantavaa kuitenkin on, että Google ja monet muut hakukoneet käyttävät dmozia yhtenä tietolähteenä oman tietokantansa luonnissa. Käyttäessäsi Googlea käytät siis Open Sourcea monella tavoin. Ensinnäkin Googlen palvelimet perustuvat Linuxiin ja Open Source -koodiin81 ja toiseksi Googlen hakukone hyödyntää Open Source -tietolähdettä.\nVaikka toimitetut hakemistot hävisivät kisan Googlea vastaan, mutta Open Source yhteisö ei silti luovuttanut. Huhtikuussa 2004 putkahti hakukonekisaan uusi tulokas nimeltä MozDex.82\nMozDex on täydellisen avoin hakukone. Se ei ainoastaan perustu Open Source koodiin, vaan tarkoituksena on olla avoin myös mitä hakutulosten esittämiseen tulee. Mistä tiedämme, että hakutulos, jota Google tarjoaa ensimmäisenä, on oikeasti paras? Voimmeko olla varmoja, ettei joku Googlen työntekijä ole käynyt sorkkimassa tietokantaa, tai ettei ykköspaikkaa ole myyty parhaiten maksavalle? Vaikka luotammekin Googleen, niin emme voi tietää varmasti. MozDexin tavoitteena on tarjota meille hakutuloksia, joista jokainen voi tarkistaa, miksi parhaiten sijoittuneet linkit todella ovat parhaita. Jokaisen hakutuloksen vieressä on "explain"-linkki, josta pääsee tarkistamaan, millä perusteilla tietty hakutulos on saanut pisteitä tietokannan muihin sivuihin verrattuna.\nMozDexin hakukoneen ohjelmoijan Doug Cuttingin sanoin: "Internet-hakukoneiden määrä on laskussa. Tämän päivän harvainvalta voi kohta muuttua monopoliksi, jolloin yksi yhtiö hallitsisi kaikkea tiedonhakua ja hyödyntäisi tätä asemaansa taloudellisesti omaksi edukseen. Tämä ei ole internetin käyttäjien kannalta toivottavaa kehitystä".\nTätä kirjoitettaessa MozDex on vasta kokeiluasteella, eikä sen tietokannasta vielä löydy läheskään kaikkia internetin www-sivuja. Mutta 9. huhtikuuta 2004 jää kuitenkin historiaan päivänä, jolloin Open Source tuli mukaan hakukonekisaan. Google voitti ensimmäisen erän, mutta iskeekö Open Source vielä takaisin? Se jää nähtäväksi.\nKoulukirjoja, keittokirjajoja, muuta faktaa ja vähän fiktiotakin[muokkaa]\nMikä voisikaan olla paremmin Open Sourcelle soveltuva tilanne. Jos oppikirjat olisivat vapaasti opettajien käytettävissä – ja nyt siis sanalla "vapaasti" tarkoitetaan nimenomaan Open Source -tyyppistä vapautta, eli vapaata kopiointioikeutta ja vapaata muunteluoikeutta – niin niistä voisi helposti koota opettajan omaan opintosuunnitelmaan täydellisesti istuvan räätälöidyn oppikirjakokonaisuuden. Kustakin tarjolla olevasta kirjasta voisi poimia parhaat palat, turhat luvut voisi jättää kokonaan pois ja jos joku luku ei oikein vastaa sille asetettuja korkeita vaatimuksia, voi opettaja täydentää sitä itse tai jopa kirjoittaa sen kokonaan uusiksi. Näinhän opettajat tekevät paljolti jo nytkin, mutta sen sijaan että lopputuloksena olisi sekava vanhentuneiden kirjojen, kopioiden ja käsinkirjoitettujen muistiinpanojen sekamelska, olisikin vapaan kopioinnin sallivassa järjestelmässä lopputuloksena täydellinen oppikirja, joka eräänlaisena evolutiivisena prosessina kehittyisi yhä täydellisemmäksi ja täydellisemmäksi ja päivittyisi sitä mukaa kun kehitys asettaa oppiaineelle uusia vaatimuksia.\nKun perustelut Open Source -oppikirjojen puolesta ovat näin vakuuttavat, olisi kumma, jos niitä ei jo löytyisi Internetistä. Ja löytyyhän niitä. Viime vuosina Internet on suorastaan tulvinut erilaisia projekteja avoimien oppikirjojen kirjoittamiseksi. Jotkut projektit ovat vasta ideointiasteella, kun taas toisilla on jo esittää valmista tavaraa. On kansallisia, tietyn maan opintosuunnitelmaa noudattavia projekteja ja kansainvälisiä (eli englanninkielisiä) projekteja. Jostain syystä jopa Kalifornian osavaltiolla on oma projekti yläasteikäisten koululaisten oppikirjojen tuottamiseksi.\nTästä tulevaisuuden oppikirjojen suoranaisesta runsaudenpulasta voi olla vaikea muodostaa minkäänlaista kokonaiskuvaa, mutta näyttäisi siltä, että wiki-filosofia on jälleen osoittanut voimansa. Nimittäin yksi pisimmälle päässeistä projekteista näyttäisi olevan Wikipedian koodiin perustuva Wikibooks,83 joka on ainakin näin aluksi keskittynyt pääasiassa juuri kurssikirjojen tuottamiseen, tosin erilaisia oppaitakin löytyy. Wikibooks on tätä kirjoitettaessa vasta puolen vuoden ikäinen, mutta jo nyt enemmän tai vähemmän valmiita englanninkielisiä kirjoja on kymmeniä, yksittäisiä lukuja jo yli tuhat. Suomenkielisessä Wikibooksissa oli tätä kirjoitettaessa yksi kirja, joka oli ehtinyt saada statuksen "valmis". Tämä oli sosiaalitieteen alaisuuteen kuuluva "Työoikeus".84 Wikissä mikään ei tietenkään ole koskaan lopullisesti valmista, vaan tämä status on ehkä pikemminkin verrattavissa tietokoneohjelmien versionumeroon "1.0".\nMainittakoon tässä vielä, että Wikipedia näyttäisi poikineen kesällä 2003 jälkeläisiä oikein kunnolla. Jo mainittujen Wiktionaryn ja Wikibooksin lisäksi on käynnissä projektit Wikisource, kokoelma vapaita tekstejä, joita ei kuitenkaan ole alunperin kirjoitettu wiki-menetelmällä (Raamattu, kreikkalaiset filosofit, USA:n itsenäisyysjulistus, jne...); Wikitravel, avoin matkaopas; Wikiquote, kokoelma kuuluisia sitaatteja;85 ja Wikiversity, Wikibooksia hyödyntävä yliopistotasoisen koulutusmateriaalin kokoelma.\nVaikka Assayerissä periaatteessa luetteloidaan mitä tahansa kirjallisuutta, näyttäisi siltä, että avoimia kirjoja löytyy eniten juuri käsittelemistämme aiheista, toisaalta on Linux-käyttöoppaita ja toisaalta oppikirjoja. Oppikirjojen joukossa matematiikka, fysiikka ja kemia ovat jostain syystä ylivoimaisesti parhaiten edustettuina. Näiden alojen läheisellä suhteella tietotekniikkaan ja sitä kautta Linuxiin saattaa hyvinkin olla vaikutusta. Toiseksi suurin alalaji onkin sitten fiktio ja kaunokirjallisuus, mikä sinänsä on ilahduttavaa. Elämähän ei ole koulua varten...\nBenjamin itse on myös kunnostautunut avoimen kurssikirjallisuuden tuottajana kirjoittamalla kaksi yliopistotason fysiikan oppikirjasarjaa: "Light and Matter" ja "Simple Nature". Näistä vanhempaa Light and Matteria käytetään jo kurssikirjana ainakin seitsemässätoista yliopistossa. Kaikesta päätellen Open Source -kirjallisuudella todellakin on jotain annettavaa tuleville opiskelijasukupolville.\nJa koska elämä ei tosiaan ole koulua varten (vaan koulu elämää) niin siirtykäämme lopuksi meidän kaikkien yhteiseen lempiaiheesemme, eli ruokaan. Avoimia Linux-käyttöoppaita nimittäin täydentää loistavasti Matthew Balmerin "The Open Source Cookbook: Fuel for Geeks".87\nKirjasta arvatenkin on hyötyä nuorille vasta kotoaan muuttaneille nörteille, jotka jonain päivänä heräävät todellisuuteen, että äiti ei enää häiritsekään pitkiä koodaussessioita kutsumalla aina välillä valmiiseen ruokapöytään. Koska keittokirja todellakin on suunnattu nörteille, selitetään ennen varsinaisia reseptejä huolellisesti ja kuvien kera, mitä ovat ja mihin tarvitaan sellaisia perustarvikkeita kuin kattila, mikroaaltouuni ja leikkuulauta. Tämän jälkeen käydään myös läpi peruselintarvikkeet, jotka olisi syytä löytyä jokaisen nörtinkin keittiöstä, siis muutakin kuin kokista ja pakastepizzaa. Lopuksi on vielä lyhyt sanakirja, josta voi selvittää mistä on kysymys jos reseptissä puhutaan Juliennesta, marinoinnista tai vatkaamisesta.\nPäin vastoin kuin tietokonealalla, joka on vielä kovin nuorta, on kirjallisuudessa iso joukko kuuluisia teoksia, joita saa vapaasti kopioida, julkaista ja levittää internetissäkin. Tämä johtuu eri maiden tekijänoikeuslakeihin sisältyvästä määräaikaisuudesta. Tekijänoikeuden suoja on nimittäin voimassa vain tietyn ajan, jonka jälkeen teoksesta tulee yleistä omaisuutta (englanniksi Public Domain). Määräajan pituus vaihtelee eri maissa ja riippuu myös teoksen tyypistä, mutta nykyään se voi olla esimerkiksi 50-70 vuotta tekijän kuolemasta.91 Koska sata vuotta sitten kuolleita ohjelmoijia ei juurikaan ole,92 ei tämä seikka ole juurikaan vaikuttanut esimerkiksi Linuxin kehitykseen. Mutta kun puhe on kirjallisuudesta, tilanne onkin toisenlainen. Yli-inhimillisen pitkiksi venyneistä suoja-ajoista huolimatta valtaosa kirjallisuuden klassikoista on jo vapautunut tästä suojasta. Niinpä Gutenbergin arkistoista löytyykin e-kirjoina kattava kokoelma antiikin filosofeista ja eri raamatunkäännöksistä lähtien aina Shakespearin näytelmiin ja Moby Dickiin ja edelleen Liisaan ihmemaassa ja Peter Paniin asti.\nVuonna 2003 Gutenberg-arkisto oli jo kasvanut yli 10 000 e-kirjaan, jotka julkaistiin 4 gigatavun kokoisella merkkipaalua juhlistavalla DVD-levyllä. Projektin tavoitteena on nyt julkaista vuoteen 2015 mennessä miljoona vapaata e-kirjaa. Pienestä alusta huolimatta Gutenberg-projekti on osoittanut, millaisia voimavaroja vapaudessa ja vapaaehtoistyövoimassa piilee.93 Projektin historia myös muistuttaa meitä siitä, että nyt elettävä Open Source -ajattelun nousukausi ei itse asiassa olekaan mitään uutta keksintöä. Kuten Richard Stallmankin aina nuorempiaan opastaa, 1970-luvulla IT-ala oli Open Source. Muutos suljetumpaan tuli vasta myöhemmin. Sama pätee e-kirjoihin. Michael Hart oli liikkeellä jo 1970-luvulla, Stephen King vasta 2000-luvulla.\nVaikka Internet on vaikuttanut vallankumouksellisesti myös musiikkimaailmaan, on suurimmat lehtiotsikot toistaiseksi kirjoitettu Napsterista ja sen jälkeläisistä, sekä levy-yhtiöiden näitä vastaan käymästä viivytystaistelusta. Vaikka nämä niin sanotut peer-to-peer tekniikat sinänsä ovatkin vallankumouksellisia, ei käy kieltäminen että niiden käyttäjät ovat tässä kohden menneet lain väärälle puolelle. Tekijänoikeussuojan alaista musiikkiahan ei saisi levittää internetissä ilman tekijän lupaa.\nVaikka käyttäjien välisen tiedostojenvaihdon ensimmäisenä mahdollistanut Napster joutuikin oikeuden päätöksellä lopulta päättämään päivänsä, ei mp3-tiedostojen vaihtorumba juurikaan hidastunut. Tilalle tuli sen sijaan kourallinen uusia tekniikoita, jotka oli teknisesti toteutettu niin, ettei niitä voitu sulkea yhdeltä keskuspalvelimelta samalla lailla kuin Napsteria. Oikeuksiaan ja ennen kaikkea rahavirtojaan suojeleva äänilevyteollisuus ei ainakaan vielä ole luovuttanut toivottomalta tuntuvaa taisteluaan, vaan yrittää pistää kapuloita rattaisiin milloin mitenkin.\nTätä kirjoitettaessa levy-yhtiöt ovat juuri onnistuneet pahentamaan jo ennestäänkin huonoa mainettaan muun muassa haastamalla oikeuteen tiedostonvaihto-ohjelmia käyttäneen varattoman newyorkilaisen yksinhuoltajaäidin 12-vuotiaan tyttären. Tiedostonvaihto-ohjelmia myyvät yritykset taas veivät pisteet kotiin maksamalla tyttöparan 2000 dollarin vahingonkorvaussopimuksen. Internetissä oltiin myös ehditty järjestämään kansalaiskeräys samaisen 2000 dollarin keräämiseksi. Jotenkin tuntuu siltä, että levy-yhtiöt ovat taistelussaan kovin yksin.\nViime vuonna monet artistitkin ovat ottaneet kantaa levy-yhtiöitä vastaan.94 Tunnetuin näistä lienee elektronisen musiikin kärkinimiin kuuluva Moby,95 joka on avoimesti puolustanut tiedostoja kopioivia fanejaan. Hän sanoo olevansa vilpittömän iloinen siitä, että ihmiset haluavat kuunnella hänen musiikkiaan ja jos he pystyvät kuuntelemaan sitä tiedostonvaihto-ohjelmien avulla niin se sopii hänelle oikein hyvin. Mobyn laskelmien mukaan moni hänen faneistaan on itse asiassa alunperin tutustunut hänen musiikkiinsa juuri internetistä lataamiensa tiedostojen kautta, seikka josta hän on pikemminkin iloinen kuin suutuksissaan. Mobyn lisäksi huhutaan monen muunkin muusikon salaa syöttävän omia kappaleitaan tiedostonvaihto-ohjelmiin, siis aivan päinvastoin kuin levy-yhtiöiden puheista voisi kuvitella. Offspring-niminen yhtye kertoi eräässä TV-haastattelussa jopa laittaneen uuden levynsä oheistuotteeksi joitakin mp3-tiedostoja, mutta levy-yhtiö oli kuitenkin poistanut ne ennen levyn julkaisemista.\nAhneita isäntiään vastaan kapinoivat Offspringin rokkivaarit antavat kyllä suurisanaisia haastatteluja, mutta omien mp3-tiedostojen ujuttaminen salaa tiedostonvaihto-ohjelmiin kopioitavaksi ei kuitenkaan ole vielä Open Sourcea. Heitä ehkä harmittaa, että allekirjoitus jossain vanhassa levytyssopimuksessa kieltää heitä laittamasta omia kappaleitaan omille kotisivuilleen. George Michael osoittaa muille mallia oikeaan suuntaan, mutta se on vasta ensimmäinen askel. Tiettävästi hänkään ei ole antamassa omaa musiikkiaan kenen tahansa muun hyödynnettäväksi tai myytäväksi samanlaisilla ehdoilla kuin esimerkiksi Linus antoi oman koodinsa.\nJoitakin ihan oikeita vallankumouksellisia sentään löytyy. Magnatune-niminen pieni levy-yhtiö97 julistaa etusivullaan: "We're a record label. But we're not evil." (Olemme levy-yhtiö, mutta emme ole pahoja.) Omistaja John Buckman perusti yhtiön nähtyään, miten hänen vaimolleen kävi perinteisen levytyssopimuksen ja perinteisen levy-yhtiön kanssa. Levyjä myytiin noin tuhat ja vaimo sai tekijänä korvausta huimat 45 dollaria. Sopimuksen seurauksena hän menetti kaikki oikeudet omaan musiikkiinsa seuraavaksi kymmeneksi vuodeksi, eikä siis voi esimerkiksi laittaa omaa musiikkiaan omalle kotisivulleen siitäkään huolimatta, että levy on myyty loppuun eikä sitä voi ostaa tai tilata enää mistään. John halusi perustaa levy-yhtiön, joka olisi artistin kannalta tällaista perinteistä järjestelyä parempi vaihtoehto.\nMagnatunen musiikki myös ylittää riman, mitä avoimuuden vaatimuksiin tulee. Vaikka musiikin kaupallisesta käytöstä pitääkin sopia ja maksaa erikseen, on sivuilta löytyvä musiikki käytettävissä kaikkiin epäkaupallisiin tarkoituksiin Open Source -periaattein. John käyttää periaatteesta termiä Open Music. Musiikkia voisi siis käyttää esimerkiksi oman elokuvansa taustamusiikkina, tai jostain kappaleesta voi tehdä oman version. Monet artistit julkaisevatkin tätä silmällä pitäen Magnatunen sivuilla myös kappaleidensa "lähdekoodia", eli esimerkiksi midi-tiedostoja tai erillisiä ääniraitoja. Ainoa ehto kappaleiden uusiokäytölle on, että käytön pitää olla ei-kaupallista ja alkuperäiset tekijät on myös mainittava. Ja ennen kaikkea myös uutta teosta pitää jakaa muille näillä samoilla ehdoilla.\nViimeinen "ShareAlike"-ehto muistuttaa Richard Stallmanin copyleft-periaatetta, jota suurin osa Linux-ohjelmista käyttää. Toisaalta taas Open Source -tietokoneohjelmissa on nähty hyväksi luopua epäkaupallisuuden vaatimuksesta. Koska ohjelmien levityksestä kuitenkin muodostuu ihan oikeita kuluja – esimerkiksi tyhjän CD-levyn hinta tai postituskulut – ei epäkaupallisuus tuntunut edistävän GNU-liikkeen tavoitteita, joka oli GNU-ohjelmistojen levittäminen mahdollisimman laajalle. Historia onkin osoittanut, että kaupallisuus ei ole ollut Linuxille haitaksi – päinvastoin. Muut Stallmanin GPL-lisenssiin sisältyvät avoimuuden vaatimukset ovat riittäneet takaamaan avoimuuden ja reiluuden säilymisen ja esimerkiksi estäneet monopolien syntymisen.\nTämän seuraavan askeleen onkin jo ottanut Opsound-niminen levy-yhtiö.98 Opsoundin sivuilta löytyvä musiikki on kaikin puolin täysin vapaasti käytettävissä, ainoastaan ShareAlike-ehto varmistaa, että materiaali pysyy vapaana ja avoimena jatkossakin. Nyt voisin siis jo käyttää tätä musiikkia elokuvassa, jonka voisin myydä rahasta jollekin TV-kanavalle, kunhan antaisin samalla TV-kanavalle oikeuden käyttää koko elokuvaani samoilla ehdoilla ja kanava puolestaan sitoutuisi antamaan saman oikeuden edelleen kaikille katsojilleen. Tämä malli alkaa kaikin puolin muistuttaa GPL-lisenssiä, jolla Linuxia myydään. Hyvältä siis näyttää!\nOpsound ei tilastojen valossa ole vielä päässyt yhtä pitkälle kuin Magnatune. Artisteja on suurin piirtein saman verran ja erinäköistä musiikkiakin löytyy noin neljänsadan tiedoston verran, mutta ensimmäistä levyä ollaan tätä kirjoitettaessa vasta julkaisemassa. Opsoundin valikoima tuntuu kallistuvan enemmän juuri konemusiikin puolelle, mutta mielenkiintoinen erikoisuus ovat pikemminkin ääniefekteiksi luokiteltavat nauhoitukset erilaisista ympäristöistä. Oma suosikkini on kappale nimeltä "Pildammsparken", nauhoitus ruotsalaiselta lintujärveltä.\nHaluaisin lopettaa tämän musiikkikatsauksen ilahduttavaan uutiseen, jonka luin jokin aika sitten synnyinseutuni eräästä paikallislehdestä. Uutinen kertoi paikallisesta säveltäjä-sanoittajasta Iiris Lumpeesta, joka oli julkaissut reilut sata omaa viisuaan sisältävän laulukirjan. Ilahduttavaa uutisessa oli, että laulukirjansa esipuheessa hän toteaa ykskantaan, että "kaikkia lauluja saa vapaasti kopioida ja laulaa, siksi ne on tähän painettu."\nTämän takiahan musiikkia on kautta aikain tehty. Jossain välissä me olemme unohtaneet tämän, ja musiikista on tullut levy-yhtiöiden omaisuutta, joilta sekä tekijöiden että kuulijoiden on pyydettävä lupaa omaan harrastukseensa. Iiriksen esimerkki oli siitä liikuttava, että tämä vanha rouva ei varmaan ole ikinä kuullutkaan Linuxista, eikä hänellä välttämättä ole mitään käsitystä siitäkään, mitä mp3-tiedostojen levittäminen internetissä tarkoittaa. Hänelle tämä oli vain täysin normaali tapa julkaista omat laulunsa. Siksihän ne on tehty, että niitä laulettaisiin.\nIiriksen avoimuus on ainakin pienessä mittakaavassa tuonut myös taloudellista menestystä, sillä minä tietenkin oitis tilasin yhden kappaleen hänen laulukirjaansa, vaikken kovin kova laulumies olekaan. Kuvittelisin, että tämän kaltaisille laulukirjoille löytyisi kysyntää muutenkin.\nCreative Commons ja avoimen infrastruktuurin luonti[muokkaa]\nTämän takia olisi tärkeää, että säveltäjät, kirjailijat, artistit ja taiteilijat ympäri maailman oppisivat huomioimaan tämän esteen, samalla tavalla kuin Iiris oli huomioinut sen oman laulukirjansa esipuheessa. Meidän tavallisten pulliaisten, jotka haluamme jakaa laulujamme ja sanojamme toistemme kanssa, tulee siis oppia toimimaan tekijänoikeuslainsäädännön ehdoilla. Tietokoneohjelmien maailmassa ohjelmoijat ovat tällaisen käytännön oppineet. Richard Stallmannin aikanaan kehittämä GPL-lisenssi on muodostunut standardiksi, ja se tai muu vastaava lisenssi mainitaan aina ohjelmien koodin alussa. Vain pari riviä, josta koodin lukija näkee heti, että hän saa käyttää tämän tiedoston koodia myös omissa ohjelmissaan. GPL-lisenssistä on muodostunut käsite, tavaramerkki, jonka Open Source -ohjelmoijat tunnistavat. Sen mainitseminen riittää kertomaan, että tämän koodi on vapaata, voimme kaikki yhdessä käyttää sitä. Jos tätä lyhyttä mainintaa ei olisi, niin mitään ei olisi tehtävissä. Silloin kopiointi ja koodin käyttäminen olisi automaattisesti kiellettyä.\nOpen Source -elokuvailta[muokkaa]\nOpen Cores – vapaata rautaa[muokkaa]\nÄkkiseltään voisi ajatella, että Open Source -malli ei toimi tietokoneiden komponenteissa, eli niin sanotusti "raudassa". Ohjelmien lähdekoodilla, kirjan tekstillä, elokuvilla ja äänitiedostoilla on kaikille yhteistä se, että digitaaliseen muotoon tallennettua informaatiota voidaan kopioida rajattomasti ja käytännössä ilmaiseksi. Tietokoneiden komponentit taas ovat ihan oikeaa fyysisen maailman materiaa, joille pätee perinteiset kysynnän ja tarjonnan lait. Empiiriset havaintomme maailmasta sanovat, että yksi tietokone on yksi tietokone, eikä se siitä mihinkään leviä.\nTietokoneen komponenttejahan ovat esimerkiksi mikroprosessori, erilaiset ram-muistit, modeemi tai verkkokortti internet-yhteyttä varten, yksi kortti johon näyttö kytketään ja toinen joka tuottaa ääntä kaiuttimiin. Kaikki nämä erilliset komponentit ovat kiinni emolevyssä, joka itsessään on jo elektroniikan mestarinäyte, sisältäen useampia yksittäisiä mikrosiruja sekin. Kuluttajanäkemyksen mukaanhan nämä komponentit tulevat ulos jostakin tehtaasta, pakattuna erilaisiin muovi- ja pahvipaketteihin ja sitten ne kootaan yhteen, lisätään näppäimistö, hiiri, kaiuttimet ja näyttö ja tietokone on valmis.\nMutta nyt paljastuukin, että näiden erilaisten mikrosirujen valmistus muistuttaakin itse asiassa kovasti juuri ohjelmointia. Niiden valmistusta ei tosin yleensä kutsuta ohjelmoinniksi, vaan suunnitteluksi, eli designiksi. Mikrosirujen suunnitteluun on jopa ihan omat ohjelmointikielensäkin. Yleisimmät kielet ovat nimeltään VHDL109 ja Verilog. Nämä VHDL- tai Verilog-kielellä kirjoitetut integroitujen piirien kuvaukset ovatkin sitten tosi rankkaa kamaa. Niitä lukeakseen pitäisi ymmärtää vähän sekä elektroniikkaa että ohjelmointia, ja tällainen tavallinen pulliainen kuin minä saa niistä yleensä vaan päänsäryn. Mutta ne jotka tätä kieltä osaavat, valmistavat siis meidän joka päivä käyttämiämme mikrosiruja. Enkä nyt puhu pelkästään tietokoneista. Mikrosirujahan on niin jääkaapeissamme kuin autoissakin, sellutehtaissa ja hisseissä.\nNäistä VHDL-kieltä sisältävistä tiedostoista saadaan suhteellisen automaattisilla prosesseilla tehtyä ensin ns. porttitason kuvaus ja näistä loogisista porteista edelleen piirin fyysinen malli, layout. Tästä valmistetaan lopulta maski, eli eräänlainen muotti, jonka avulla sitten piikiekolle valetaan tai säteilytetään pieniä transistoreita ja johtimia.\nNäin siis mikrosirutehtaan valmistuslinja suhteellisen automaattisesti muokkaa puolijohdemateriaalista ohjeiden mukaisen valmiin sirun, joka pakataan ja lähetetään tietokonetehtaalle, autotehtaalle tai jääkaappitehtaalle. Tietenkin tällaisen valmistuslinjan rakentaminen ja ylläpito on ihan oma juttunsa sekin. Muun muassa nämä tehtaat ovat leikkaussaliakin puhtaampia, täysin pölyttömiä. Samaten valmistusprosessiin liittyy paljon muutakin magiaa, mihin emme tässä nyt kovin syvällisesti paneudu. Aikaavievä työvaihe piirin suunnittelussa on muun muassa ns. ajastus. Koska olemme nyt tekemisessä fysiikan maailman kanssa, niin täytyy ottaa huomioon, että sähkösignaali liikkuu piirissä ainoastaan valon nopeudella, ei yhtään nopeammin. Siksipä loogisesti oikein suunnitellusta VHDL-tiedostosta ei vielä synny oikein toimivaa mikrosirua, ellei ensin varmisteta, että sähkösignaali oikeasti ehtii transistorista A transistoriin B tarpeeksi nopeasti ja toisaalta ei liian nopeasti. Mutta tämä yleistajuisuuteen pyrkivä tarinamme ei kuitenkaan sukella tämän syvemmälle, vaan meille riittää uskoa, että tästä on kyse: VHDL-tiedoston ohjeista valmistetaan muotti, jonka avulla puolijohdemateriaalista saadaan valmis mikrosiru.\nEli on osoittautunut, että suurin työ yksittäisen mikrosirun valmistuksessa onkin itse asiassa sen suunnittelu. Tarvitaan ohjelmoijia, jotka kirjoittavat koodia, eli sitä VHDL-kieltä. Sitten tarvitaan testaajia, jotka testaavat, että siru toimii suunnitellusti. Testaaminenkin tehdään luonnollisesti ennen kuin yhtäkään sirua on oikeasti valmistettu, muodostamalla VHDL-tiedostosta malli tietokoneohjelman sisään, jonka avulla sirun toimintaa simuloidaan. Testaaminen onkin mikrosirujen valmistuksessa erittäin tärkeää ja sen osuus suunnittelutyöstä on huomattavasti suurempi kuin esimerkiksi tietokoneohjelmien valmistuksessa. Tämähän johtuu tietenkin siitä, että mikrosiruja ei ole kovin helppoa korjailla jälkeenpäin, joten niiden pitää olla käytännössä virheettömiä, ennen kuin valmistuslinja viritetään tuottamaan niitä tuhatmäärin.\nTämä yksinkertaistettu selostukseni ei sentään päde ihan kaikkiin mikrosiruihin. Esimerkiksi uusiin tietokoneisiin laitettavien nopeiden Pentium, Opteron tai Athlon prosessorien valmistaminen on oikeasti melkoista salatiedettä, jossa jatkuvasti uhmataan fysiikan lakeja. Näidenkin prosessorien suurin työsarka on suunnittelussa, eikä niiden valmistus siltä osin periaatteessa eroa muista mikrosiruista. Kuitenkin näiden huippuprosessorien viimeiset tehot saadaan irti tuotantolinjaan varta vasten tehtävillä virityksillä ja muulla käsityöllä. Menemättä taaskaan yksityiskohtiin, niin haasteena on saada mahdollisimman paljon transistoreja ja johtimia sijoiteltua puolijohteelle mahdollisimman tiheään. Ja sitten kun tuotantolinja saadaan tekemään tarpeeksi pieniä transistoreja, niin seuraava ongelma onkin, että miten ne sähkösignaalia kuljettavat elektronit saadaan pysymään oikeassa johtimessa. Jos johtimet ovat liian pieniä ja liian tiheässä, sähkösignaalit pomppivat yhdestä johtimesta toiseen, kaikki menee sekaisin ja prosessori on käyttökelvoton.\nOpencores saikin runsaasti julkisuutta,110 kun sen Open Source -koodista joulukuussa 2003 tosiaan valmistettiin ihan oikea integroitu piiri. Nyttemmin samaa sirua ovat valmistaneet useammatkin valmistajat, mutta ensimmäisen historiallisen Open Source -sirun valmisti Flextronics Semiconductor, eli sama yhtiö joka valmistaa alihankintana siruja niin kännyköitä valmistavalle Nokialle, kuin suurimman osan internetin reitittimistä valmistaneelle Ciscolle. Tämä viimeistään todisti, että Open Source voi toimia myös tietokoneen komponenteissa, eli ns. rautatasolla.\nEi niin, etteikö Opencoresin siruja olisi toteutettu jo paljon aikaisemmin niin kutsuttuina FPGA-siruina.111 FPGA-siruja käytetään elektroniikassa laajalti niiden joustavuuden takia, mutta ne ovat myös Opencoresin ja muiden integroituja piirejä opetusmielessä tai harrastuksenaan suunnittelevien suosiossa. Kyseessä on eräänlainen yleiskäyttöinen mikrosiru. Se tulee tehtaalta tyhjänä ja käyttäjä voi itse "ladata" siihen haluamansa toiminnot, jotka hän siis on ensin kirjoittanut vaikkapa VHDL-kielellä. Lyhenteessä esiintyvä P-kirjain tuleekin juuri sanasta "programmable", ohjelmoitava. Prototyyppien teossa FPGA-sirut ovat arvatenkin korvaamattomia, sillä ne ovat yleensä uudelleen ohjelmoitavia. Eli sirun testauksen jälkeen omaa VHDL-koodiaan voi muokata ja saman sirun voi sitten käyttää uudelleen uuden version kokeilemiseen.\nFPGA-piirin "lataaminen", eli ammattikielellä ohjelmoiminen, voidaan tehdä tietokoneeseen kytkettävällä erityisellä laitteella, johon tyhjä FPGA-piiri asetetaan. Jotkut FPGA-piirit kuitenkin unohtavat sisältönsä aina kun tietokone sammutetaan ja nämä piirit ladataan lennossa uudelleen joka kerta tietokoneen käynnistyessä. Periaatteessa FPGA-piirejä voisi verrata polttaviin CD-asemiin. Alunperinhän me kaikki elimme siinä luulossa, että CD-levyjä voi valmistaa vain CD-levytehtaissa. Mutta sitten joku keksi polttavat CD-asemat, jonka jälkeen CD-levyjä pystyikin valmistamaan millä tahansa kotitietokoneella. Tietenkään kotipolttoiset levyt eivät ole yhtä laadukkaita ja kestäviä kuin tehtaassa prässätyt, eikä kotona muutenkaan kannata suuria määriä valmistaa. Mutta polttavien CD-asemien ansiosta kuka tahansa musiikin harrastaja voi halutessaan julkaista oman CD-levyn. Vastaavasti sähköinsinööri voi FPGA-siruilla tehdä ihka oman prosessorinsa.\nJa vaikka Pentiumin ja Opteronin tehoihin ei näillä yleiskäyttöisillä siruilla päästäkään, niin kuulemma moderneilla FPGA-siruilla on jo mahdollista valmistaa teholtaan muinaista 486dx:ää vastaava mikroprosessori. Suomeksi sanottuna tämä tarkoittaa sitä, että reipas sähköinsinööri voisi kotikonstein rakentaa itselleen 90-luvun alun tasoa olevan tietokoneen, joka koostuisi täysin Open Source -komponenteista! FPGA-sirun lataamiseen tarvittavat laitteet eivät edes ole kalliita. Kiinnostuneille tiedoksi, että erilaisia Development-kittejä löytyy muun muassa Altera ja Xilinx nimisiltä yhtiöiltä, ja niiden hinnat ovat noin sata tai sitten tuhansia dollareja. Sitä paitsi pitää muistaa, että oikein reipas sähköinsinöörihän voi rakentaa myös lataamisessa käytetyn piirilevyn itse, jolloin se ei maksa juuri mitään.\nOpen Collection – muotia, brändejä ja kangasta[muokkaa]\nJos ajatellaan niitä tavaroita ja tuotteita joita kaupat myyvät ja joiden keskellä me elämme, niin loppujen lopuksi monissa tuotteissa on hyvin vähän kysymys materian, eli raaka-aineen omistamisesta ja työstämisestä. Sen sijaan moneen tuotteeseen liittyy yllättävän paljon ominaisuuksia, jotka soveltuvat oikein hyvin Open Source -menetelmälle, koska ne ovat aineettomia, eli immateriaalisia. Tietokoneohjelmat ja kirjat ovat käytännössä täysin aineettomia, siksi ajatus niiden valmistamisesta ja levittämisestä Open Sourcena on niin ilmeinen. Mutta myös muiden tuotteiden valmistamiseen liittyy paljon aineetonta työtä ja siksi lähes mikä tahansa tuote voi ainakin osittain hyötyä Open Sourcesta. Tämän kirjan alussa käytin öljyä esimerkkinä raaka-aineesta, rajallisesta luonnonvarasta, jonka tuotanto ja myynti välttämättä noudattaisi kysynnän ja tarjonnan lakeja, eli pihtaamisen logiikkaa. Rob McEwen kuitenkin osoitti meille, että jopa kullankaivuussa voi hyödyntää Open Source -ajattelua. Jos sitä voi hyödyntää kullankaivuussa ja mikrosirujen tuotannossa, niin varmaankin sitten ihan missä vaan muuallakin – jopa öljynporauksessa.\nVaatteet ovat hyvä esimerkki hyvin tavallisesta tuotteesta, jota me kaikki käytämme päivittäin. Kuitenkaan vaatteet eivät todellakaan ole mikään arkipäiväinen tai vähäpätöinen asia. Kysy vaikka ensimmäiseltä vastaantulevalta teiniltä, jos et minua usko.\nVaatteissa ei ole kysymys vain vaatteesta. Ensinnäkin on kysymys brändistä! Brändin takia joku ostaa ennemmin Niken lenkkarit, eikä halvempia brändittömiä. Brändin takia Nike maksaa Tiger Woodsille satoja miljoonia dollareita mainosmiehenään toimimisesta, kun taas lenkkarit valmistavalle aasialaiselle ompelijalle maksetaan pari dollaria päivässä.\nTietenkin vaatteissa on myös – aivan kuten mikrosiruissakin – kysymys designista. Kun puhutaan vaatteen tekemisestä, ei nykyään enää välttämättä tarkoiteta itse ompelua, vaan nimenomaan uusien vaatteiden leikkausten, kankaiden ja värien suunnittelua – designia. Ja jos puhutaan lenkkareista – vaikkapa Niken – niin niihin liittyy vielä meidän insinöörienkin tekemää designia. Nykyäänhän lenkkarit nimittäin ovat varsinaisia insinöörisuunnittelun mestarinäytteitä. On ilmasäiliöllisiä kengänpohjia ja jalkahien tuuletusreikiä, niin että ihan tavallisesta kävelystäkin on nykyään tullut välineurheilua. Kun design on valmis, niin sen varsinaisen vaatteen valmistus onkin sitten ihan sivuseikka, jossa lähinnä kiinnostaa se, miten sen voisi teettää mahdollisimman halvalla. Ja tämän takia sen vaatteen sitten ompeleekin joku aasialainen parin dollarin päiväpalkalla.\nMutta tarina ei vielä lopu tähän. Kun aasialaiset ovat kiltisti ommelleet ison kasan vaatteita, niin ne pitää saada jaeltua eurooppalaisiin ja amerikkalaisiin kauppoihin ja tällöin on tietenkin kyse logistiikasta. Ja logistiikassakin on lähinnä kyse informaatiotekniikasta, tietenkin kuorma-autojen, laivojen ja lentokoneiden lisäksi.\nBrändit, design, logistiikka, projektinhallinta ja niin edelleen. Nämä kaikki ovat täysin aineettomia asioita, eli Open Sourcen vahvaa aluetta. Mutta miten perustetaan Open Source -vaatebrändi? Tämän ymmärtämiseksi meidän on otettava mallia Richard Stallmanin GPL-lisenssistä ja sen periaatteista. Tarvitsemme lisäksi jakamista helpottavia työkaluja, sellaisia kuin SourceForge tai BitKeeper, joita Linux-ohjelmoijat käyttävät omassa työssään. Ja sitten tarvitaan tietenkin suunnittelijoita, ompelijoita ja kauppiaita – kaikenlaisia tekijöitä, ihan niinkuin Linuxissakin. Ja koska kyse on brändistä, tarvitsemme myös nimen. Kutsukaamme vaatebrändiämme nimellä Open Collection.\nAivan niinkuin toimiva tietokonekin koostuu useammasta pienestä ohjelmasta, myös valmis vaate koostuu useammasta erillisestä designista. Joku ehkä on kehittänyt tietyn kangastyypin, jollaista vaatteeseen käytetään. Toinen taas on taiteillut kuvion, joka kankaaseen painetaan, mutta kolmas suunnittelee eri väriyhdistelmät. Neljäs taas suunnittelee leikkaukset ja saumat kun taas viides taskujen muodon, ja niin edelleen. Vaatteiden teko on yhteistyötä, niinkuin niin moni muukin työ tässä maailmassa. Ja yhteistyö on Open Sourcen vahvaa aluetta.\nKuten Linux-jakelijoitakin, varmasti myös Open Collection -vaatteiden valmistajia ilmestyisi useampia. Ja miksi ei ilmestyisi? Jos muodikkaita designeja saisi ilmaiseksi verkosta ja kysyntää löytyisi, niin totta kai valmistajat kiinnostuisivat niistä. Ja samoin kuin Linux eroaa Microsoftista, myös Open Collection eroaisi perinteisistä vaatebrändeistä siinä, että sitä ei omistaisi kukaan. Se olisi meidän kaikkien yhteinen brändi. Aasialainen valmistaja ei joutuisi maksamaan kalliita lisenssimaksuja brändin omistajalle vaan voisi sen sijaan maksaa enemmän palkkaa työntekijöilleen, eli niille jotka todella tekevät ne vaatteet. Suurten vaatetehtaiden lisäksi olisi myös pienimuotoisempaa valmistusta. Teinitytöt voisivat halutessaan ommella uudet muotivaatteensa itse ja mummot voisivat kutoa Open Collection -villapuseroita joululahjaksi lastenlapsilleen. Jotkut tekisivät vaattensa itse säästääkseen rahaa, toiset siksi että itse tekeminen on hauskempaa ja suurin osa ostaisi vaatteensa edelleenkin kaupasta, koska heillä on tärkeämpääkin tekemistä kuin ompeleminen. Siis kaikki ihan niinkuin Linuxinkin kanssa. Jotkut ostaisivat halvimman valmistajan teettämiä vaatteita, kun taas toiset suosisivat kotimaista tai vaikkapa käsin ommeltua. Ihan niinkuin Linuxinkin kanssa. Koulussa oppilaat voisivat ompelutunnilla tehdä itselleen omat Open Collection -paidat ja painattaa niihin haluamansa kuvio kuvaamataidon tunnilla.Tai tulostaa se. Kyllä vaan, värimustesuihkutulostimiin voi nykyään ostaa erityistä paperia, josta tulostetun kuvan voi silitysraudalla painaa vaikka T-paitaan. Huomaatko, miten me insinöörit todellakin olemme tehneet kaikkemme, jotta vaatealan ihmisiet voisivat toteuttaa Open Source -vallankumouksen seuraavan vaiheen?\nOpen Collection olisi myös siitä erilainen brändi, että siinä näkyisi Open Source -prosessin jättämä jälki. Kaksi samanlaista paitaa eivät varmaankaan olisi täysin identtisiä, jos niillä on eri valmistaja. Ne voisivat kyllä olla saman designin pohjalta tehtyjä, mutta toisessa olisi käytetty meksikolaista puuvillakangasta, kun taas toisessa intialaista pellavaa. Tietenkin kotikutoiset paidat olisivat jokainen yksilöllisiä myös. Mutta tämähän on juuri sitä mitä me haluammekin. Open Sourcessa on juuri kysymys tekemisen ilosta, monimuotoisuuden ja jokaisen tekijän yksilöllisyyden arvostamisesta!\nToinen asia mikä erottaa Windowsin ja Linuxin toisistaan on se, että Windows on yhtiön valmistama, kun taas Linux on ihmisten valmistama. Tässä on huomattava ero ja ne jotka ovat siirtyneet Linuxin käyttäjiksi ovat yleensä hyvin innoissaan huomatessaan sen. Kun tietokoneen käyttäjällä on ongelmia kasvottoman yhtiön valmistaman suljetun ohjelmiston kanssa, hänen pitää soittaa yhtiön kasvottomaan tuotetukeen. Ja yleensä tuotetuessa vastaa automaattinen puhelinvastaaja, joka käskee painamaan 1, jos sinulla on tällainen ongelma, 2 jos sinulla on toisenlainen ongelma ja jos haluat puhua ihmisen kanssa, niin sitten paina 3. Ja jos erehdyt sitten painamaan kolmosta, niin saat kuulla nauhoitetun viestin kertovan, että "valitettavasti kaikki linjamme ovat nyt varattuja, ole hyvä ja odota vuoroasi."\nOpen Collection -vaatteiden pesuohjelapuissa ei siis saisi lukea "Made in Hong Kong", vaan Open Source -hengen mukaisesti niissä lukisi jotain tyyliin: "Nämä lenkkarit on ommellut Lu Shanghaista, designin on tehnyt Fabrizio Brasiliasta." Jos mukana olisi vielä ompelijan sähköpostiosoitekin, voisi lenkkareistaan iloinen ostaja jopa lähettää lyhyen kiitosviestin Lu:lle. Samalla hän voisi vaikka kysyä tämän työolosuhteista ja varmistaa, että hän saa varmasti asianmukaista palkkaa ja ettei valmistuksessa ole käytetty lapsityövoimaa. Näin Open Source voisi jopa pureutua niihin ongelmiin, joista globalisaatiota vastustava liike on viime vuosien aikana pitänyt niin kovasti meteliä.\nMiten olisi esimerkiksi ravintola, joka julkaisisi kaikki salaiset reseptinsä internetissä asiakkaiden käyttöön? Myös muut ravintolat voisivat käyttää reseptejä ja vastaavasti tämä ravintola saisi käyttää niiden reseptejä. Ja asiakkaat voisivat myös lisätä kokoelmaan omia suosikkireseptejään, ja tilata vaikka omaa reseptiään viiden tähden ravintolan parhaimman kokin valmistamana. Ja sitten niillä ravintoloilla voisi olla yhteinen menyy ja yhteinen logo ja brändi. Eli Open Source -ravintolaketju. Sen nimeksihän voisi laittaa McOpen...\nNoudettu kohteesta ”https://fi.wikisource.org/w/index.php?title=Avoin_Elämä:_Luku_4&oldid=89375”


Oikaisuvaatimus kaupunkitekniikan rakentamisen päätökseen 19.3.2018 § 9\nHEL 2018-002610 T 03 01 00\nRakentamispalveluliikelaitoksen johtokunta päätti hyväksyä hakijan oikaisuvaatimuksen kaupunkitekniikan rakentamisen yksikönjohtajan päätökseen 19.3.2018 § 9 koskien autovaurion korjauskustannusten korvaamista.\nAsiassa on esitetty sellaista uutta tietoa ja uutta näyttöä, joiden perusteella yksikönjohtajan päätös tulee kumota.\nPöytäkirjanote muutoksenhakuohjeineen Staran kaupunkitekniikan rakentamiselle, jonka tulee huolehtia asian tiedottamisesta asianosaisille.\nKustannusarviot tuulilasin korjauksesta ja konepellin maalauksesta\nKorvauksenhakija on 27.3.2018 jättänyt Helsingin kaupungin kirjaamoon oikaisuvaatimuksen kaupunkitekniikan rakentamisen yksikönjohtajan päätöksestä 19.3.2018 § 9, jolla yksikönjohtaja hylkäsi hakijan ajoneuvoon kohdistunutta vahinkoa koskevan korvaushakemuksen.\nKuntalain 134.2 §:n mukaan johtokunnan alaisen viranomaisen päätökseen tyytymätön voi tehdä kirjallisen oikaisuvaatimuksen liikelaitoksen johtokunnalle.\nKorvauksenhakijalle on lähetetty häntä koskeva päätös oikaisuvaatimusohjeineen 27.3.2018. Oikaisuvaatimus on saapunut yleisen määräajan kuluessa Helsingin kaupungin kirjaamoon.\nKorvauksenhakija vaatii Helsingin kaupungin rakentamispalveluliikelaitosta (jäljempänä Stara) korvaamaan ajoneuvonsa korjauksesta aiheutuneet kulut.\nHakijan mukaan hän oli perjantaina 23.2.2018 kello 12.15 pysähtyneenä liikennevaloissa Mechelininkadun ja Caloniuksenkadun risteyksessä. Hänen kertomansa mukaan sillä kohdalla oli tietyömaa, ja vasemmalla puolella oleva kaivinkone teki piikkauskärjellä töitä. Hakijan ollessa vielä pysähtyneenä valoihin kiviä oli lentänyt tuulilasiin ja konepellille.\nEdellä mainituin perustein hakija vaatii Staraa korvaamaan tästä aiheutuneet auton korjauskulut kustannusarvion mukaan sisältäen tuulilasin uusimisen 611,35 euroa ja konepellin maalaustyöt 861,33 euroa, yhteensä 1 472,68 euroa.\nLisäselvitysten ja työyksiköstä saadun selvityksen mukaan lähellä Caloniuksenkadun risteysaluetta Stara on suorittanut kaivu- ja piikkaustöitä joita tehtäessä on mahdollista, että siitä lentää irtonaisia kiinteän aineen palasia. Asianomaisen työyksikön mukaan kerrotunlainen vahinko on voinut syntyä Staran toiminnan seurauksena.\nHakijan ilmoittaman ajoneuvon vauriot on arvioitu Autotalo Laakkonen Oy:n toimesta 8.3.2018 ja arvioidut korjauskustannukset ovat yhteensä 1 472,68 euroa.\nYleinen vahingonkorvausoikeudellinen periaate on, että näyttövelvollisuus aiheutuneista vahingoista ja sen suuruudesta on vahingonkärsijällä.\nTyöyksiköstä saamamme selvityksen mukaan kerrotunlainen vahinko on voinut syntyä Staran toiminnan seurauksena.\nNäyttövelvollisuus aiheutuneista vahingoista ja vahingon suuruudesta sekä korvausvastuussa olevasta tahosta on vahingonkärsijällä. Staralle on syntynyt tuottamuksellinen korvausvastuu, koska asiassa on osoitettu vahingon ja vahingon aiheuttajan välinen syy-yhteys.\nEsittelijän mukaan hakijan oikaisuvaatimus tulee hyväksyä perusteluna se, että asiassa on esitetty sellaisia uusia tietoja ja uutta näyttöä, joiden perusteella yksikönjohtajan päätös tulee kumota.\nVahingonkorvaus 1 472,68 euroa maksetaan hakijan ilmoittamalle tilinumerolle.\nKeskushallinto Rakentamispalveluliikelaitos Kaupunkitekniikan rakentaminen Yksikönjohtaja 19.03.2018 § 9\nYksikönjohtaja päätti hylätä hakijan korvausvaatimuksen autovauriosta aiheutuneisiin kustannuksiin.\nYksikönjohtajan päätös on Helsingin kaupungin rakentamispalveluliikelaitoksen Staran kannanotto korvausasiassa, eikä kyse ole korvausasian kaupunkia oikeudellisesti sitovasta ratkaisusta.\nPöytäkirjanote Staran kaupunkitekniikan rakentamiselle, jonka tulee huolehtia asian tiedottamisesta asianosaiselle.\nHakija vaatii Helsingin kaupungin rakentamispalveluliikelaitos Staraa korvaamaan omistamaansa henkilöautoon tulleiden vaurioiden korjauksesta aiheutuneet kulut yhteensä 1.472,68 euroa (liite 1).\nHakijan mukaan hän oli perjantaina 23.2.2018 klo 12.15 pysähtyneenä liikennevaloissa Mechelininkadun ja Caloniuksenkadun risteyksessä. Hänen kertomansa mukaan sillä kohdalla oli tietyömaa, ja vasemmalla puolella oleva kaivinkone teki piikkauskärjellä töitä. Hakijan ollessa vielä pysähtyneenä valoihin kiviä oli lentänyt tuulilasiin ja konepellille. Hakija vaatii Staraa korvaamaan tästä aiheutuneet auton korjauskulut kustannusarvion mukaan sisältäen tuulilasin uusimisen 611,35 euroa ja konepellin maalaustyöt 861,33 euroa, yhteensä 1.472,68 euroa (liite 2, 3 ja 4).\nTyöyksiköstä saamamme selvityksen mukaan Caloniuksenkadun risteysalueen kohdalla sijaitsevissa liikennevaloissa istutusalue oli kaivettu jo maanantaina 19.2.2018. Perjantaina 23.2.2018 iltapäivällä kaivutyöt olivat 30-35 metriä risteyksestä pohjoiseen. Hakijan ilmoittamassa kohdassa ei ole ollut kyseisenä vahinkoaikana käynnissä minkäänlaisia piikkaus tms. toimintoja, joista kiviryöppy olisi voinut aiheutua. Näin ollen työmaan yhteyttä tuulilasi- tai peltivaurioihin ei voida todentaa (liite 5).\nNäyttövelvollisuus aiheutuneista vahingoista ja siitä korvausvastuussa olevasta tahosta on vahingonkärsijällä. Hakijan kertoman mukaan ei voida luotettavasti ja uskottavasti todeta, että hakijan esittämät ajoneuvovauriot olisivat Staran kaupunkitekniikan rakentamisen toiminnasta johtuvaa. Koska asiassa ei ole osoitettu vahingon ja vahingon aiheuttajan välistä syy-yhteyttä, rakentamispalvelulle ei ole näillä tiedoilla syntynyt korvausvastuuta\nEdellä mainituin perustein yksikönjohtaja päätti hylätä hakijan korvausvaatimuksen.


Vuokrattavat Omakotitalot - Napoli - Gabinohome\n5 Vuokrattavat Omakotitalot - Napoli\n1 400 €/viikko\nVia Casarufolo, Sorrento, Napoli, Italia Villa on ainutlaatuinen lajissaan, koska se onnistuu sulautua luonnonrauhasta, mutta samalla lähellä keskustaa Sorrento. Casa Donna Titina uudistettiin vuonna 2007, se sijaitsee rauhallinen, aurinkoinen, korkea ympäröivät appelsiinilehtoja ja hedelmätarhat ja niittyjen, sisältyvät hintaan myös poreallas. (Käytettävissä toukokuusta syyskuuhun) Sieltä se on noin 5 minuutin ajomatkan tai 15 minuutin kävelymatkan päässä kaupungin keskustasta Sorrento, noin 20-25 minuutin ajomatkan päässä Amalfin rannikon ja puoli tuntia Pompeiji junalla, se on sen arvoista olla auto ja tehdä päivämatkoja kotiin täältä. on pikakuvake keskustaan noin 1,5 km ja myös normaalin tien auton, se sijaitsee 300 metrin päässä kuuluisasta kongressikeskus Hilton Sorrento Palace. Sinut 10 minuutin kävelymatka peräisin päivittäistavarakaupan ja muut kaupat joten voit ostaa ruokaa päivässä (jossa on mahdollisuus tavata isoäitini matkan varrella!). omistaja Peppe, isäni, on lähellä house; hän antaa sinulle kyydin autossa, kun se on mahdollista. Talo on hyvin varusteltu, tarpeeksi suuri mahtuu kuusi henkilöä, ja on mukava patio upeat näkymät Vesuviuksen missä olet laittanut poreallas, jotta se vielä parempi loma. Access sisällä koti on paljon "terassi, sisällä löydät tilava olohuone, jossa vuodesohva ja satelliitti-tv kansainvälisillä kanavilla, jotka liittyvät täysin varustettu keittiö, jossa ruokapöytä, samalla alueella ensimmäinen makuuhuone parivuode ja kylpyhuone. alakerrassa, toinen makuuhuone kaksi erillistä vuodetta (voidaan asettaa kaksinkertainen), kylpyhuone ja pesukone. Talossa on toinen sisäänkäynti alakerrassa. Parasta on herätä aamulla katsomaan ulos ikkunasta ja katsella auringon nousua vuorella ja lahden ja kaupungin alla!\nKorfu koti Prinsessa Sissi\nvia giardino, Napoli, Napoli, Italia Sidari Korfu Kreikka huoneisto vain muutaman minuutin päässä rannalta, jossa on minikeittiö, ilmastointi satelliittitelevisio ovat turvallisessa paikassa Sidarin yksi suurista keskuksista Korfun ja vain muutaman minuutin päässä kuuluisasta rannasta Kanal d'amour apothipithi ranta Sunset Beach Peroulades\ntaloa vuokrataan - Napoli - Vico Solitaria\nVico Solitaria, Napoli, Napoli, Italia\nHuoneisto vuokrattavana - Barano-d-Ischia - Via Duca degli Abruzzi\nVia Duca degli Abruzzi, Barano-d-Ischia, Napoli, Italia\nSorrento huoneisto La Terrazza\nocculto, Sorrento, Napoli, Italia Sorrenton Lomatalo. Vilkas talo Sorrenton kukkuloilla, joka tarjoaa rauhaa ja upeat merinäkymät. Hotelli sijaitsee vain 2 km: n päässä Sorrenton keskustasta ja 1 km: n päässä Sant'Agnellon keskustasta. Neljän huoneen huoneisto, 125 neliömetriä max 13 nukkumaan. Panoraamainen aurinkoterassi 70 m²: n aurinkotuoleineen ja aurinkovarjoineen. Parkkipaikka. Meri rannat on 1 km, vuokra suoraan omistajalta.\nVuokrattavat Omakotitalot Napoli, 5 Omakotitalot omistajien ja kiinteistönvälittäjien ilmoitukset Napoli.


Jenni Ukkonen 9.10.2011\nNahkatakki, paita, housut ja kengät Zara (hahah pelottavaa), laukku H&M, huivi vanha, kello MK\nTässäpä eilen nappaamani kuva illan asusta, vaikkakin rehellisyyden nimissä päädyin viime hetkillä vaihtamaan kengät niihin Dolce Vitan nilkkureihin, kuten vähän arvailinkin että kävisi. Eipä sillä toisaalta paljon väliä ollut, sillä me viihdyttiin tyttöjen kanssa niin hyvin sisällä viiniä litkien, ettei sitten tuonne kurjaan kylmään säähän edes lähdetty paikkaa vaihtamaan. Itse viihdyin niin hyvin että jäin yöksikin, ja ryömin vasta vähän aikaa sitten kotiin… en nyt tietenkään oikeasti ryöminyt, mutta olo on kyllä sellainen että seuraavaksi vedän peiton korviin ja “lepäilen” heh 🙂\nMukavaa sunnuntaita kaikki, palailen kera kivan uutisen kunhan oon vähän paremmassa kunnossa! 😉\nJenni / 9.10.2011 klo 22:25\nVoi kiitos kaunis :)<3\nJenna / 9.10.2011 klo 14:30\nVautsi, nyt on kyllä paras asu aikoihin, piti tykätä ihan facebookissakin;)\nSentimental Journey / 9.10.2011 klo 14:40\nOii, mikä ihana huivi! 🙂 Mukavaa sunnuntaita myös sinne!\nTiia / 9.10.2011 klo 14:43\nNätti asu ja ihana tuo pampulahuivi 🙂\nElli / 9.10.2011 klo 15:31\nVoi kauhee kun nyt vasta huomaan kuinka omat hiukseni on kasvaneet! :DSulla oli hetki sitten vielä about 5 cm pidemmät kuin mulla, mutta nyt mulla on mennyt sen verran jo sun hiuksista ohi, tai sitten nuo on lyhentyneet..? 😮\nNoora Katariina / 9.10.2011 klo 17:44\nTosi söpö huivi!\nJenni / 9.10.2011 klo 17:57\nHih, se on kyllä aika ihana 🙂 Kiitos 🙂\nJenni / 9.10.2011 klo 17:59\nHeh, no toivottavasti eivät itsestään lyhene lyhyemistään, mutta vähän aikaa sitten kävin kyllä kampaajalla ja samalla lähti kuivat pois latvoista 🙂\nJenni / 9.10.2011 klo 18:01\nJenni / 9.10.2011 klo 18:50\nHeippa! Ajattelin kysyä sinulta neuvoa Lontoo asioissa ,kun niistä varmasti hyvin tiedät:). Elikkä olen nyt etsinyt hyvää hotellia minulle ja äidilleni lontoon keskustasta tai ihan vähän kauempaa hyvien kulkuneuvojen varrelta. Ei vaan silmääni osunut hyvää hinta/laatusuhdetta ja nyt semmonen jostain pitäisi löytää. Lennot Lontoosee saa aika hyvään hintaan elikkä hotellin voi varata erikseen. Ja jos voit myös vinkata löytyykö sinulta jostain aikaisempi postaus Lontoosta ( kauppojen ja nähtävyyksien sijainti ) kiitoksia jo etukäteen :)!!\nJenni / 9.10.2011 klo 18:56\nValitettavasti en kyllä pahemmin ole täällä hotelleissa majaillut, joten siinä en juuri osaa avuksi olla :/ Lontoo -tunnisteen alta löytyy jotain vinkkejä muihin juttuihin tosin 🙂\nLotta / 9.10.2011 klo 19:47\nSiis miten musta asu toimiikin vaan niin hyvin, vielä noiden asusteiden kanssa! 🙂 Näytät kauniilta!


Kirpputori Lahti | Israel Uutiset Suomeksi\nVekarakirppis on lastenvaatteisiin erikoistunut kirpputori. Uusia tuotteita tulee myyntiin päivittäin ja koska lastenvaatteet eivät yleensä ehdi kulua ennen kuin jäävät pieniksi, ovat ne.\nVierailija: "Kiinnostaisi ihan tämän vuoden tuore tieto.". Vierailija: "Cetori on ehdoton suosikkini. Siisti ja pöydät mukavasti, miellyttävä kiertää. Melkein joka kerta löytyy useampi ostos ja hinnat ovat edulliset. Henkilökunta on ystävällistä. Sijainti hyvä keskustan tuntumassa. Tavara ei seis.\nArjen Aarteet-Kirpputori ja Kahvila. Avoinna myös loppiaisena eli maanantaina 6.1.2020 klo 10-16!\nPelastusarmeijan myymälät, Lahti – Home | Facebook – Pelastusarmeijan myymälät, Lahti, Lahti. 462 likes. Pelastusarmeijan kirpputorit Lahdessa: Vesku Vesijärvenkatu 29 044 7577 932 Laune Ajokatu 65 045 1393 542 auki ma-pe 10-18 la 10-16\nAlalta kirpputori löytyi 16 tulosta paikkakunnalta lahti. Tiedot yrityksistä, tuotteista ja palveluista helposti ja nopeasti fonecta.fi:stä.\nPerhekirpputori Centtilä palvelee teitä Kouvolassa, Sepänkatu 9. Tiloissamme on yli 200 myyntipöytää. Centtilään on helppo ja mukava tulla, pysäköintitilaa on runsaasti. Tervetuloa tekemään löytöjä Centtilän kirpparille!\nkirpputori Lahti. kirpputori Kangasala. kirpputori Espoo. kirpputori Hämeenlinna. kirpputori Helsinki.\nlahti | Paikkakunta | Kirppikset.info – Paikkakunnat: alueen Lahti kirppikset kartalla. Alla näkyvään karttaan on pyritty luetteloimaan kartalla kaikki ne kirppikset, jotka sijaitsevat tällä alueella. Mahdollisia selityksiä sille miksi kirppistä ei näy kartalla: osoitetta ei ole tiedossa, tai kirppari on lopettanut toimintansa. ← Sulje kartta ja palaa kirppisluetteloon\nHelsingin Seagulls nitisti Lahti Basketballin 91–72. Mehiläinen, Pihlajalinna vai Terveystalo – kumppanuus yhteisyritykseen Päijät-Hämeen hyvinvointiyhtymän kanssa on kolmen kauppa 10.03.2020 Yle Uutiset.\nTervetuloa tutustumaan tiloihimme ja varaamaan itsellesi myyntipaikka/myyntijakso, joko itsepalvelukirppiksen puolelta tai 50/50 palveluna.\nPelastusarmeijan kirpputori sijaitsee kunnassa Lahti, alueella Keski-Lahti. Se on perustettu 18.1.2005. Se on säätiö, jonka toimiala on kirpputori. Voit selvittää sen päättäjät, taloustiedot kuten liikevaihdon ja muut yritystiedot Finderissa.


26.6.2020 - Siivouspalvelu Kota\nSiivous on osa työturvallisuutta ja työhyvinvointia\nJos rakennat tuotteita – tarvitset osia ja koneita, jotta syntyy myytävää lopputulosta: ilman ruuveja ei pysy pöytä kassassa tai pyörällä ei voi ajaa. Jos tuotat\nMoikka! Mä oon Katja. Olen aikaisemmin työskennellyt Kodassa siivoojana. Osa saattaa minut muistaakin. Olen siivonnut aina työkseni. Mulla oli suuria unelmia edetä siivojan urallani. Rakastan\nYritys: Miten varmistat turvallisen paluun sisätiloihin?\nKoronatilanne on onneksemme helpottanut ja meidän Varsinais-Suomen alueemme on palautettu perustasolle. Olemme vilpittömän onnellisia ravintola- ja tapahtuma-alan puolesta, joka pitkän odotuksen jälkeen pääsee jälleen avaamaan\nLisää blogipostauksia ››


Odelman kudelmat: Pientä sievää uudelle tulokkaalle\n...tai käsinpesuohjelmaa? Söpö setti, jonka pikkukukkaset helmineen kaikkineen kruunaavat!\nAivan, onhan siinä pesukoneessa käsinpesuohjelmakin! Kiitos vinkistä ja kommenteista :)\n24. lokakuuta 2009 klo 9.26


Eduskunta.fi > FI > Tietoa eduskunnasta > Eduskunnan kirjasto > Aineistot ja aihealueet > Ulkomainen oikeus > Venäjä - oikeudellisia tiedonlähteitä\nRossijskaja Gazeta, säädökset vuodesta 1999-\nParlamentskaja Gazeta, uusimmat säädökset\nDuma, säädösehdotusten käsittely\nRussia and the republics legal materials, 2006−2013. Saatavuus Eduskunnan kirjastossa\n- perustuslaki, perusoikeudet, puoluelaki, uskonnonvapaus\n- presidentin valtaoikeudet, hallituksen valtaoikeudet, parlamentin valtaoikeudet\n- Venäjän federaation oikeussubjektit, siviililaki 1−4, yrityslainsäädäntöä\n- kirjanpitolaki, henkilötietolaki, teollis- ja tekijänoikeus- ja patenttilainsäädäntöä\n- perhelainsäädäntöä, vakuutuslainsäädäntöä, ympäristölainsäädäntöä, työoikeuslainsäädäntöä, rikoslaki\n- oikeuslaitosta ja tuomioistuimia koskevaa lainsäädäntöä, prosessilainsäädäntöä\n- lakimiehiä ja tuomareita koskevaa lainsäädäntöä, kansainvälisiä suhteita koskevaa lainsäädäntöä\nCivil code of the Russian federation : parts one, two and three, 2002. Saatavuus Eduskunnan kirjastossa\nGraždanskij kodeks Rossijskoj Federacii : čast’ četvertaâ : parallel’nye russkij i anglijskij teksty = Civil Code of the Russian Federation : Fourth Part : parallel Russian and English texts. Saatavuus Eduskunnan kirjastossa\nKodeksy, zakony i normativnye akti, valikoima lakeja\nVerhovnij sud Rossijskoj Federacii, Korkein oikeus\nBiulletin verhovnovo suda Rossijskoi federacii, virallinen lehti, ratkaisut vuodesta 1995-\nVyshij arbitraznij sud Rossijskoj Federacii, Korkein välitystuomioistuin\nVestnik vysevo arbitraznovo suda Rossijskoi federacii, virallinen lehti, ratkaisut vuodesta 1997-\nKonstitucionnij sud Rossijskoi Federacii, Valtiosääntötuomioistuimen ratkaisuja\nCivil procedure in Russia / Kirill Torfimov, 2012. Saatavuus Eduskunnan kirjastossa\nConstitutional Law in Russia / Irina Bogdanovskaia, Tatiana Vassilieva, 2012. Saatavuus Eduskunnan kirjastossa\nConstitution of the Russian Federation: a contextual analysis / Jane Henderson, 2011. Saatavuus Eduskunnan kirjastossa\nIntroduction to business law in Russia / Vladimir Orlov, 2011. Saatavuus Eduskunnan kirjastossa\nJudicial cooperation in civil matters with Russia and methods of evaluation / Merja Norros, 2010. Saatavuus Eduskunnan kirjastossa\nLaw and legal system of the Russian Federation / Peter B. Maggs, Olga Schwartz, Wiiliam Burnham, 6th ed., 2015. Saatavuus Eduskunnan kirjastossa\nLaw of treaties in Russia and the commonwealth of independent states : text and commentary / [edited by] W.E. Butler, 2002. Saatavuus Eduskunnan kirjastossa\nOrdre public -periaatteen soveltaminen venäläisissä välitystuomioita tunnustettaessa ja täytäntöönpantaessa / Leena Lehtinen. Defensor legis: - 94 (2013) : 4, s. 677-681. Lehden saatavuus Eduskunnan kirjastossa\nPresidential Decrees in Russia : a comparative perspective / Thomas F. Remington, 2014. Saatavuus Eduskunnan kirjastossa\nPrivate international law in Russia / Olga Vorobjeva, 2012. Saatavuus Eduskunnan kirjastossa\nPursuing substantive participation in Russia : a perspective from international legal obligations and comparative law / Mariya Riekkinen, 2013. Saatavuus Eduskunnan kirjastossa\nRiita lapsen huollosta Suomessa ja Venäjällä / Matti Mikkola, Olga Khazova (toim.), 2012. Saatavuus Eduskunnan kirjastossa\nRussian law : theory and practice : journal of the Russian Academy of Legal Sciences. Saatavuus Eduskunnan kirjastossa\nRussian politics and law : a journal of translations. Saatavuus Eduskunnan kirjastossa\nSopimusoikeus Suomessa ja Venäjällä / Soili Nysten-Haarala, Olga Makarova, Onerva-Aulikki Suhonen (toim.), 2013. Saatavuus Eduskunnan kirjastossa\nTalousrikos Venäjällä : oikeusvertaileva tutkimus yritystoiminnan talousrikosten rangaistavuuden alasta historiallisessa ja yhteiskunnallisessa kontekstissa Venäjällä ja Suomessa / Jarmo Koistinen, 2012. Sisällys. Saatavuus Eduskunnan kirjastossa\nTyöoikeus Suomessa ja Venäjällä / Matti Mikkola, Elena Machulskaya (toim.), 2012. Saatavuus Eduskunnan kirjastossa\nVenäjän uusittu sopimusoikeus. Osat 1-3 / Vladimir Orlov, Defensor legis. - 97 (2016) : 5, s. 825-842 (Osa 1); 98 (2017) : 3, s. 402-418 (Osa 2); 98 (2017) : 5, s. 801-818 (Osa 3). Lehden saatavuus Eduskunnan kirjastossa\nVenäjän siviilikoodeksin uudistukset 1-4. / Vladimir Orlov, Defensor legis - 94 (2013) : 6, s. 1027-1042 (1); 95 (2014) : 5, s. 792-813 (II: kansainvälinen yksityisoikeus); 96 (2015) : 3, s. 507-521 (III: yleiset yhtiöoikeudelliset säännökset); 96 (2015) : 6, sivut 1069-1085 (IV: yleiset velvoiteoikeudelliset säännökset). Lehden saatavuus Eduskunnan kirjastossa\nVenäjän ylimmät oikeudet välimiesmenettelyssä / Leena Lehtinen. Defensor legis: - 96 (2015) : 2, s. 399-403. Lehden saatavuus Eduskunnan kirjastossa\nVenäjän yritysoikeus. 1. / Vladimir Orlov, 2010. Saatavuus Eduskunnan kirjastossa\nGlobalex: UPDATE: A Guide to Legal Research in Russia\nOficialnij Internet-portal pravovoj informacii, virallinen maksuton säädöslähteiden portaali (sis. säädöksiä, oikeustuomioita ja valtiosopimuksia)\nLinkkejä Venäjän federaation säädöksiin


Hesarin pääkirjoituksessa Kari Huhta jenkkien informaatiosodan pelinappulana - Uusi MV-LehtiUusi MV-Lehti\nHesarin pääkirjoituksessa Kari Huhta jenkkien informaatiosodan pelinappulana\nJulkaistu 08.06.2016 15:33, 9521 lukukertaa, Ei kommentteja\nHelsingin Sanomien ulko- ja turvallisuuspolitiikan katkera toimittaja Kari Huhta laati 8. kesäkuuta pääkirjoituksen. Tuo juttu on loistava näyte epäjournalismista, jossa stooria isketään Jessikka Arosta alkaen, maahanmuuttajiin ja Natoon saakka.\nKari Huhta tarinoi ”selvienkin asioiden kirkastuvan joskus vasta sitten, kun ulkopuolinen sanoo ne”.\nTällä aloituksellaan hän viittaa New York Timesin artikkeliin viime viikolla. Hänen mukaansa jutusta olisi käynyt ilmi, että ”Suomella on aivan keskeinen asema ja välinearvo Venäjän käymässä informaatiosodassa”.\nKari Huhta aloittaa vauhdikkaasti pääkirjoituksen Helsingin Sanomissa. Sen väitteiden purkaminen yksilöityihin argumentteihin ja bluffeihin vaatii hiukan vaivannäköä.\nKatkeruudessaan Huhta jatkaa epäjournalistisen etiikan mukaisesti bluffinsa kehittelyä:\n”Kirjoituksen pääteemana on raskas häirintäkampanja, jonka uhrina on Venäjän informaatiosodasta uutisoinut Yleisradion toimittaja Jessikka Aro. Avainhavainto kuitenkin on, että Suomi on Venäjälle peliväline”, kirjoittaa Huhta.\n”Havainto ei ole uusi, mutta Suomessa se ei oikein hahmotu, eikä siitä ainakaan puhuta paljon.”\nHelsingin Sanomien ulko- ja turvallisuuspolitiikan toimittaja Kari Huhta tuo julkiseksi vuosiensa katkeruutensa ja juonikkuutensa päivän pääkirjoituksessa.\nHuhta kehittelee tarinaansa ilmeisellä vilkkaudella eikä pitäydy tavanomaisessa loogisessa argumentaatiossa. Siksi hänen bluffinsa purkaminen vaatii valitettavasti useamman huomautuksen.\n”Raskaan häirintäkampanjan” osalta eettisesti kunniallinen toimittaja olisi tunnistanut ja hahmottanut monialaisemmat taustat.\nSilloin olisi tullut näkyviin, että ainakin vuosikymmenen ajan ovat raskaan häirintäkampanjan kohteeksi joutuneet itse asiassa Natoon kriittisesti asennoituvat suomalaiset.\nTietyissä tapauksissa jopa ministeritason suomalaiset henkilöt ovat virittäneet kevytkenkäisesti oikeusjuttuja leimaamis- ja painostuskeinoiksi.\nHämäristä kabineteista on levitetty myös pahaa viestiä sellaisia suomalaisia vastaan, joiden on koettu olevan ongelmaksi natomanian edistymiselle Suomessa. Tästä on dokumenttejakin.\nEräät suomalaiset ovat saaneet osakseen jo vuosikymmen aiemmin huomattavasti häijympää, väkivaltaista ja loukkaavaa häirintää osakseen kuin Jessikka Aro on ennättänyt nyt saada.\nNäiden monialaisten taustojen tunnistamisen jälkeen ammattiinsa eettisesti suhtautuva journalisti olisi löytänyt suhteellisuuden tajun luodessaan johtopäätöksiä.\nIkävää ja raskasta häirintäkampanjaa on tehty jo vuosien ajan ja jopa rajusti Jessikka Aron kaltaisia ajatuksia kannattavien ihmisten toimesta, mikä ei tee oikeutusta Jessikka Aroa vastaan tehtävälle väitetylle häirinnälle, mutta osoittaa todellisuuden luonteen monipuolisemmaksi.\nMikäli Kari Huhta ei olisi kiirehtinyt propagandistiseen bluffiin, hän olisi pohtinut taustan ymmärtämiseksi myös Edward Snowdenin asiakirjapaljastusta, josta olisi käynyt ilmi jopa jo hiukan ennen Jessikka Aron surullisen kertomuksen kehittelyä, että uhriutumiskertomukset ovat itse asiassa keskeinen osa läntisten tiedustelupalvelun agenttien työvälineistöä, peliväline, kun vastapuolella olevat tahdotaan leimata ala-arvoisiksi vihaisiksi hahmoiksi. Onko tämä sattumaa vai onko näillä suhde?\nLäntisten tiedustelupalvelujen agenttien toiminta sosiaalisessa mediassa sisältää juuri niitä toimia, joita Jessikka Aro on väittänyt ”Venäjän trollien” teoiksi. Kuvassa kopio Snowdenin vuotamasta salaisesta koulutusaineistosta.\nNäiden taustojen hahmottaminen olisi auttanut ammattiinsa eettisesti suhtautuvaa journalistia lähdekriittiseen ammatillisuuteen, kun arvioi väitettä Jessikka Arosta ”Venäjän informaatiosodan uhrina” ja jopa ”Suomea Venäjän pelivälineenä”.\nOlisi sopinut kysyä sitäkin, että ihanko totta???\nJessikka Aro on levittänyt ympäri maailmaa kertomustaan. Tämä maailmankiertue olisi sekin voinut herättää Helsingin Sanomien toimittajan ihmettelyn, kuka on järjestänyt kiertueen.\nMissään ei ole tartuttu lähteisiin kriittisellä vakavuudella ja tämän jälkeen osoitettu, että Jessikka Aro olisi edes vähäisessä määrin ”Venäjän informaatiosodan uhri”.\nJos hän olisikin saanut ikäviä ja asiattomia viestejä yksityisesti sekä joutunut julkisesti paljastetuksi esimerkiksi amfetamiinin suonensisäisestä pitkäaikaisesta käytöstä ja huumeen välittämisestä vakavasti sairaalle neiti A:lle, niin nämä seikat eivät määrity mitenkään ”Venäjän informaatiosodaksi”.\nSe, että Kari Huhta väittää niin Helsingin Sanomien pääkirjoituksessa, ei vielä ole asiallista journalistista työskentelyä lähdeaineiston kanssa.\nOn hyvinkin todennäköisempää, että Yleisradion toimittajan Jessikka Aron oma loukkaava ja syyllistävä asennoituminen suomalaisten mielipidekirjoittelua kohtaan on itsessään vihastuttanut herkimpiä suomalaisia protestoimaan Jessikka Aron trollijahtia vastaan.\nKremlin väitetyllä informaatiosodalla ei ole mitään tekemistä Suomen kansalaisten vihastumisen kanssa.\nKari Huhta kirjoittaa vielä väkevänä johtopäätöksenään, että Suomi Venäjän pelivälineenä ei olisi havaintona uusi, mutta ”siitä ei ainakaan puhuta paljon”?\nIhanko Huhta on aidosti tuota mieltä, että jostakin muusta Helsingin Sanomat, Iltalehti, Iltasanomat, MTV ja YLE olisivat tehneet liki kaikki lööppinsäkin lähimmän 2-3 vuoden aikana?\nOnko Jessikka Aron tapausta todella käsitelty niukasti Suomen mediassa?\nJos Kari Huhta olisi tehnyt vilpitöntä journalistista työtä, hän olisi muistanut Viron Kapon ja Naton kouluttajien antamaa ohjeistusta ja koulutusta suomalaisille toimittajille, samoin kuin hänen täytyy tietää ex-yleläisen Jarmo Mäkelän kouluttaneen Kapon kestitsemänä sinne saapuneita suomalaisia toimittajia.\nYleisradion ex-toimittajan Jarmo Mäkelän aktiivisuus Virossa yhteistoiminnassa sikäläisen suojelupoliisin Kapon kanssa toimittajien koulutuksessa olisi ollut tasapuolista muistaa Helsingin Sanomien pääkirjoituksessa.\nKari Huhta olisi informaatiosodankäynnin esittelyn yhteydessä uhrannut ainakin ajatuksen – eikä vain torjuen ja kiistäen kiusallista faktaa – että Suomi lähetti Yhdysvaltoihin 100 virkamiestä informaatiosodankäynnin oppiin.\nMiksi Huhta vaikeni kymmenistä suomalaista upseereista, jotka ovat saaneet informaatiosodankäynnin koulutuksen Yhdysvaltain armeijassa? Miksi heidän nykyistä tehtäväänsä suomalaisessa mielipidemuokkauksessa ei arvioida lainkaan?\nEikö Helsingin Sanomat olisi pääkirjoituksessa voinut käsitellä erityisesti Yhdysvaltojen informaatiosotaa Suomessa?\nJessikka Aro on työskennellyt Joel Hardingin kanssa yhteistoiminnassa, vaikka Harding tunnetaan mitä keskeisimpänä informaatiosodankäynnin toimijana Yhdysvalloissa (ja Ukrainassa).\nEettisesti valveutunut journalisti olisi puhunut myös Yleisradion toimittajan Jessikka Aron osallistumisesta Naton huippukokouksen valmistelukonferenssiin Globseciin ja tämän laajasta yhteistyöstä Yhdysvaltain informaatiosodankäynnin grand old –tiedustelusotilaan Joel Hardingin kanssa.\nToistaiseksi MV-lehti on tuonut esille vasta Joel Harding -yhteyden, mutta tämäkään ei ole edes ainoa eikä välttämättä edes vakavin yhteyshenkilö suomalaiselle ”toimittajalle”.\nKuvakaappaus Joel Hardingin omasta tekstistä, jossa alleviivatut kohdat liittävät Jessikka Aron yhdysvaltalaisen informaatiosodankäynnin toimijaksi. Tästäkään Kari Huhta ei lausunut minkäänlaista kommenttia!\nKari Huhta vaikeni kokonaan Yhdysvaltain informaatiosodankäynnin kytköksistä suomalaisten toimittajien tarinanmuodostukseen.\nKari Huhta paljastaa bluffitoimittajan piirteensä siinäkin, että hän ikään kuin esittelee The New York Times –lehden jutun, mutta vaikenee kuitenkin valtaosasta sen argumentaatiota, esimerkiksi mainitsematta lainkaan yhtään argumenttia, jonka MV-lehden päätoimittaja Ilja Janitskin lausuu kyseisen lehden haastattelussa.\nHän ei mainitse edes tätä puolta artikkelista sanallakaan – ikään kuin sitä ei olisi!\nKuvakaappaus Kari Huhdan pääkirjoituksesta Helsingin Sanomissa.\nKari Huhta on päättänyt sekoittaa pääkirjoituksensa bluffin terästykseksi kaikki mahdolliset väkevät samaan lasiin: hän hyppää Jessikka Arosta Timo Soiniin ja sitten turvapaikanhakijoihin. Huhta kirjoittaa:\n”Turvapaikanhakijoiden ohjaaminen Venäjältä Suomen rajalle viime talvena oli osa pitkää sarjaa toimia, joihin myös Jessikka Aron häirintä kuuluu. Informaatiokampanja on jatkuva. Siihen kuuluu myös sotilaallinen voimannäyttö Suomen ympäristössä.”\n”Ilmeinen tavoite häirinnässä on Suomen Nato-jäsenyyden estäminen, mutta Suomi on väline myös Venäjän sisä- ja ulkopolitiikassa.”\n”Venäjän sisällä Suomen kautta rakennetaan kuvaa Venäjän arvostuksesta lännessä. Euroopassa Venäjä esittää yhteistyön Suomen kanssa merkkinä EU:n rintaman säröilystä.”\nJälleen Kari Huhta esittää kehitelmän, jossa asioilla ei ole loogista keskinäistä suhdetta, eikä hänen retoriikkansa ole aivan vastaava realiteettien kanssa.\n”Turvapaikanhakijoiden ohjaaminen Venäjältä Suomen rajalle” on Kari Huhdan ajatuksissa ongelmien ytimessä.\nTaaskaan hän ei tarkastele saapuneiden kymmenien turvapaikanhakijoiden lisäksi yli 30 000 turvapaikanhakijan tuloa Ruotsin kautta Suomeen. Hän ei myöskään tarkastele EU:n painostusta Suomea kohtaan ylipäätänsä turvapaikanhakijoiden hyväksymiseksi. Myös koko pakolaisaallon lähtötilanne jää pimentoon.\nLopulta sekin ironinen pointti voidaan esittää Huhdalle, että mitä hän valittaa, kun vallitsevan suvakki-ideologian mukaan nämä maahantulijat ovat Suomen kansantalouden uuden nousun suuri mahdollistaja!\nHuhta ei selitä, mutta jollakin tavalla hän yhdistää turvapaikanhakijoiden saapumisen Suomeen ”pitkään sarjaa toimia, joihin myös Jessikka Aron häirintä kuuluu”. Miten nämä liittyvät toisiinsa, kun Jessikka Aron häirintää ei mitenkään ole näytetty Kremlin operaatioksi, eikä turvapaikkatulvan vyöryminen ole myöskään ainakaan lähtökohtaisesti Kremlin operaatio.\nLopulta Huhta lisää bluffiinsa Venäjän ”sotilaallisen voimannäytön Suomen ympäristössä” unohtaen kokonaan, että Yhdysvaltain armeija järjestää tällä hetkellä voimannäyttöä isännän asenteella Suomessa ja Baltiassa.\nHuhta selittää, että Venäjän edellä mainitut kauheat tekoset on tarkoitettu ”Suomen Nato-jäsenyyden estämiseksi”.\n”Ilmeinen tavoite häirinnässä on Suomen Nato-jäsenyyden estäminen, mutta Suomi on väline myös Venäjän sisä- ja ulkopolitiikassa”, kirjoittaa Huhta.\nIhanko totta Venäjä tarvitsisi Suomessa trollitaistelua? Olisiko niin, että Suomen sisäpolitiikka tarvitsee trollipuhetta sittenkin enemmän?\nHuhta jättää mainitsematta, että valtaosa suomalaisista tahtoo pitää Suomen sotilasliiton ulkopuolella.\nIlmeisemmin hän tahtoo viestiä rivien välissä tai ainakin kotoisissa ajatelmissaan, että kansa ei saa päättää Nato-jäsenyydestä, koska Venäjän informaatiosota on niin hirvittävää suomalaisten mielten tainnuttamiseksi.\nMitä tulee Venäjän sisä- ja ulkopolitiikkaan, niin Huhta väittää Venäjän luovan mielikuvaa ”EU:n rintaman säröilystä”.\nSiinä suhteessa väite on erikoinen, että EU osaa itse luoda tuon säröilevän mielikuvan aivan omatoimisestikin. Eikö totta Brexit? Eikö totta Puola ja Tšekki? Eipä Baltia ole myöskään osoittanut innostusta Merkelin avointen rajojen massamaahanmuuttoa kohtaan!\nIkävänä taka-ajatuksena syntyy Helsingin Sanomien pääkirjoituksen bluffia analysoidessa, että onko ehkä sittenkin niin, että informaatiosodankäynnin uhkakuvia ja Natoa (ja amerikkalaisia sotilaita) tarvitaan todellisuudessa lähinnä EU:n rintaman eheyden mielikuvan säilyttämiseksi, kun EU on kaikilta muilta osin jo rikkinäinen?\nKari Huhta tahtoisi pääkirjoituksensa päätöksessä rohkaista suomalaisia urhoolliseen köyhyyteen, jotta eivät eläisi ainakaan ”ruhtinaan mielivallan varassa”.\nLopulta Kari Huhta löytää pääkirjoitukselleen juhlavan päätöksen.\n”Hämmentävintä on merkitys, joka Suomella on ollut presidentti Vladimir Putinin lähipiirille.”\n”Ei liene pelkkä sattuma, että Venäjän varakkaimpiin ihmisiin kuuluvilla Gennadi Timtšenkolla ja Boris Rotenbergillä on myös Suomen kansalaisuus.”\nTässä ei ole kyse edes tavanomaisesta ihmettelystä, vaan ihan superlatiivissa kaikkein ”hämmentävintä”, jos on uskomista Kari Huhtaan. Olisi ollut journalistisesti ansiokkaampaa pohtia, mikä tässä on outoa, jos ja kun naapurimailla on niin köyhiä kuin rikkaita kansalaissuhteita?\nKari Huhta ei kyennyt osoittamaan vähäisessäkään määrin Helsingin Sanomien pääkirjoituksessaan, miten hänen kirjoituksensa lopetuksen ”hämmentävät” Gennadi Timtšenko ja Boris Rotenberg liittyisivät kirjoituksen alussa mainittuun Jessikka Aroon ja hänen väitettyyn kokemukseensa häirinnästä.\nJutun lopetuksen juju oli ilmeisesti sisällytetty siihen, että Gennadi Timošenko ja Boris Rotenberg voivat olla ruhtinaallisesti palkittuja vain alistuessaan elämään ”ruhtinaan mielivallan varassa”.\nTietysti olisi ollut ihan liikaa odottaa, että Hesarin pääkirjoittaja olisi kirjoittanut suomalaisen valtakoneiston mielivallasta – tai edes Yhdysvaltain mielivallasta.\nHuhta tahtonee kertoa, että Kreml opettaa noiden esimerkkien avulla suomalaisia alistumaan, jolloin nämä voisivat toivoa ruhtinaalta palkintoja.\nHiukan enemmän osaamista olisi vaatinut, jos Huhta olisi arvioinut suomalaisten liiketoimintaosaamista ylipäätänsä Venäjän megapolien markkinoilla. Siihen hän olisi voinut liittää ikävät pohdinnat satojen miljoonien eurojen romahduksesta vientikaupassa.\nSen sijaan nyt Helsingin Sanomissa liiketoiminnassa menestyvät Suomen kansalaiset jäivät pelkiksi leimatuiksi tyyppiesimerkeiksi alistumisesta ”ruhtinaan mielivaltaan” – antaen ymmärtää, että niin ovat myös muut menestystarinat Venäjän kaupassa. Hinnasta ja kustannuksista välittämättä Huhta kutsuu suomalaisia irtautumaan ”ruhtinaan mielivallasta”.\nKari Huhtaa on luonnehdittu katkeraksi, liki eläkeläiseksi toimittajaksi. Silti journalistisen etiikan ja ammattitaidon kannalta olisi hänenkin sopinut harjoittaa parempaa taustoitusta ja selkeämpää logiikkaa argumentaatiossaan, jos vaikka Nato-manian hehkuttaminen kuuluisikin työnantajan jutun tilaushintaan.\nLähde: Kari Huhta, Venäjälle Suomi on hyvä väline. Pääkirjoitus, Helsingin Sanomat 8.6. 2016.\nHelsingin Sanomien 8.6. 2016 pääkirjoitus on internetissä, mutta MV-lehti ei linkitä valtaapitävien vihaa ja epäluuloa rakentavaan valemediaan.


KOTIA.: Kuormalava rahi\nMukava DIY-idea. Meiltäkin noita lavoja löytyisi paljon, mutta vielä en ole saanut duunattua niistä mitään.\nHei Lumi ja mukava lukea kommenttisi :). Lavat ovat aikas inspiroivia ja vaikka ideat ovat vuosia pyörineet netissä, sisustuslehdissä niihin ei kyllästy. Uskon että jotain keksit lavoistasi. Itsellä tuo rahi lähti tarpeesta, kun oikeesti tarvitsi tuohon tilaan jonkin istuimen :)\nDomargård - Villa Olivia 11:19\nTästähän tuli tosi hauska! :)\nHeippa Villa Olivia ja mukava että kävit kurkkaamassa :). Itseasiassa tykkään edelleenkin siitä ja uskon että tuolla aina paikka löytyy jostain kohtaa kotia. Reunoja hioin, ettei olisi tikkuja kintuissa vaikka rouheemman näkösen olis saanu tikkuineen päivineen. Mukavuus (ja järki) vei voiton ulkonäön edessä, jostain on joskus tingittävä :).\nTulin heti vastavisiitille! Oi miten hieno rahi! Mulla on tuolla pihalla vain yksi lava odottamassa ideoita... Pitäisiköhän alkaa keräillä. Tuo turkoosi on aivan mahtavan värinen!\nSH - HOUSEkoti 21:20\nHei Nonna ja tervetuloa blogivierailulle :). Lavat ovat kyllä hauskoja ja niistä saa tosiaan kaikenlaista kivaa. Turkoosi on hiukan erilainen väritykseltään. Saas nähdä mitä siitä tulee ? :D\nRiitta Sinikka 07:48\n♥ oi,miten ihana blogi täältä löytyikään! Kaunis ja tyylikäs! ♥\nSH - HOUSEkoti 22:24\nKiitos sanoistasi Riitta Sinikka ja hienoa että sain myös sinut lukijakseni :).\nIMAGE black and white 09:02\nVoi kuinka ihanan pieni lava. :)\nTuollaisen pikkulavan itsekkin tarvitsen...\nMoikka Image black and white :) Tuo koko on tosiaan monikäyttöinen ja menee myöhemmin johonkin muuhunkin käyttötarkoitukseen kun ei ole liian iso. Itseasiassa se oli alkujaan sellainen iso lava jota vähän pienentelin (sahalla) sopivampiin mittoihin ;)\nSisustusta Sydämellä 19:59\nHieno idea, en ole tällaista päällystettynä aiemmin nähnytkään!\nSH - HOUSEkoti 22:27\nKiva kuulla ja voi olla että pehmustettuna raheina vähempi näkynyt. Tuohon jos laittaisi irtohupun maahan saakka niin tulisi taas aivan erinäköinen. Toisaalta lava menisi sitten piiloon ja rouhea fiilis kärsisi.\nJuttaEmilia// Projekti Verkaranta 10:29\nTodella kiva idea tuo pehmuste päällä!! Vinkki napattu tännekin heti korvan taakse ;)\nMoikka JuttaEmilia! Ei muuta kuin tuunaamaan oma versio ;)\nMoi Kaisa :) Ainakin sitä oli hauska tehdä ;)


Ci Coupe 2d ID 8538041. Musta coupé henkilöauto\n3 510 000 km\nBMW 325 Ci Coupe 2d TurvallisuusAjonvakautusjärjestelmäLuistonestojärjestelmäSumuvalotSisätilat ja mukavuudetAjotietokoneIlmastointi: AutomaattinenKeskuslukitusLohkolämmitinNahkasisustaOhjaustehostinSähköpeilitMuutAlustasarjaErikoisvanteetHuoltokirjaKahdet renkaatTekniset tiedotTeho: 141 kW / 192 HvVääntö: 245 NmCO2-päästöt: 217 g/kmHuippunopeus: 240 km/hKiihtyvyys (0-100): 7,2 sHenkilömäärä: 5Ovien lkm: 2Kulutus: Kaupunki: 12.80 l/100kmMaantie: 6.90 l/100kmYhdistetty: 9.10 l/100kmOmamassa: 1 485 kgKokonaismassa: 1 960 kgVetomassa (jarrullinen): 1 600 kg\nKokeilumielessä siistikuntoinen coupe bemmi myyntiin. Leimattu pari viikkoo sitten huomautuksitta. Lisäkuvia saa kyselemällä.\nSoitot numeroon : 0440505255\n***** Paljonkos autolla on ajettu? onko kuinka paljon paikattavaa ruostetta?\n***** vastasi 351tkm. Ei oo ruostetta eikä oo pohjaa hitsailtu. Läpi leimasta kerralla. Lommuton ja siisti auto.\nVaihto: Audi A6 (Myyty) - Nettiauto ***** vastasi Ei tarvetta vaihdokille.\n6 400 € BMW 325 2.5, '01, 240 tkm\nSoita: 4700 € BMW 325 Nettiauto ID 8538041 Hakutulokset


Työväenkirjallisuuden päivä järjestetään lauantaina Werstaalla ja kotona - VASEN KAISTA\n3.9.2020 klo 17:33\nKymmenes Työväenkirjallisuuden päivä järjestettiin vuonna 2019. Kuvassa vasemmalta oikealle neljä seitsemästä Työväenkirjallisuuden päivän alkuperäisestä ideoijasta: Matti Nummelin, Heikki Lehtonen, Raimo Ahoniemi, Jorma Salonen ja heistä oikealle Työväenmuseo Werstaan johtaja Ulla Rohunen, opetusministeri Li Andersson ja näyttelijä Eriikka Magnusson. (Kuva: Cai Melakoski)\nKoronatodellisuus kaatoi isot kirjamessut, mutta sallii pienemmät ja rajatummat tapahtumat. Yksi näistä on Työväenkirjallisuuden päivä, joka järjestetään Työväenmuseo Werstaalla Tampereella ensi lauantaina, kertovat kirjallisuuspäivän järjestäjät. Niiden, jotka haluavat viettää päivää paikan päällä kannattaa tulla paikalle ajoissa, sillä saleissa on istumapaikkoja hyvin rajoitetusti.\nTämän jo yhdettätoista kertaa järjestettävän yhteiskunnallisen kirjallisuustapahtuman teemana on tänä vuonna iloinen 20-luku? Perinteiseen tapaan yleisö hajaantuu avajaisistunnon jälkeen kolmeen eri saliin. Tänä vuonna Werstaan auditoriossa on enintään 35 paikkaa, Bertel-salissa 50 ja Työväentalo-salissa 20. Näytteilleasettajien ja kirjamyyjien sali löytyy Werstaan naapurista Terdestä (TR1d, Väinö Linnan aukio 13)\nAvajaiset Bertel-salissa kello 11 sekä koko ohjelma Werstaan auditoriosta lähetetään suoratoistona verkossa, sekä Työväen kirjallisuuspäivän Facebook-sivulla että Youtube-kanavalla. Bertil-salin paneeli 2020-luvun näkökulmia Väinö Linnaan (1920–1992) on nähtävissä tallenteena samoilla sivuilla kello 16.\nTyöväenkirjallisuuden päivä on pääsymaksuton tapahtuma. Sen työryhmässä on jäseniä Työväenmuseo Werstaalta, Kansan Sivistystyön Liitosta (KSL), Työväen Sivistysliitosta (TSL), Tampereen yliopistosta ja pirkanmaalaisista kulttuuriyhdistyksistä. Tapahtuman kummeina toimivat kansanedustajat Jukka Gustafsson ja Anna Kontula.\nHannu Salama -seuralaisten kanssa Työväenkirjallisuuden päivään (6.8.2020)\nTyväenkirjallisuuden päivän Facebook-sivu


Perhetalo Ankkuri 10 vuotta - Pargas -portal\nPerhetalo Ankkuri 10 vuotta\nnull Perhetalo Ankkuri 10 vuotta\nAlkaa: 18.11.2019 klo 17:30\nPäättyy: 23.11.2019 klo 14:00\nEri paikoissa, katso ohjelma.\nAnkkuritalo täyttää 10 vuotta.\nJuhlimme sitä luennoilla maanantaina klo 17-18.30 (sv) ja tiistaina klo 17-18.30 (fi), keskiviikkona avoimet ovet ja kahvitarjoilu klo 12-17 ja lauantaina koko perheentapahtuma klo 10-13.\nYhteistyössä ammattikorkeakoulu Novian kanssa Perhetalo Ankkuri järjestää sosionomiopiskelijoiden johdolla tapahtuman lapsiperheille keskiviikkona ja lauantaina! Päivien aikana tullaan järjestämään monia mielenkiintoisia workshoppeja. Workshopeissa opetellaan miten lapsiperheet voivat mm. vahvistaa lapsen kykyä pitää puolensa ja miten lapsi voi pyytää apua turvallisesti. Lisäksi harjoitellaan lapsen kykyä ilmaista tunteitaan ja miten edistää perheen keskeistä kommunikointia. Kaikki workshopit sopivat koko perheelle ja ovat näin ollen lapsiystävällisiä, sydämellisesti tervetuloa!\nOhjelma eri paikoissa, katso ohjelma.


Kempeleen Kiri - Kempele jäi pisteittä Raumalla\nJL julkaisi tämän 06.07.2018 . Julkaistu kategoriassa Naisten superpesis - ottelut\nRauma vahva pelin alussa\nKempele pääsi aloittamaan ottelun sisältä ja sai rakenneltua kotiutustilanteen, jonka Rauma sai puolustettua paloksi kotipesään. Rauman vastaus ensimmäisessä vuorossa oli kolmen juoksun arvoinen. Avausjuoksu kotijoukkueelle syntyi harhaheitolla. Seuraavat kaksi juoksua tulivat vastustamattomilla välilyönneillä.\nToinen vuoro ei tarjonnut juoksuja kummallekaan joukkueelle. Rauma lisäsi johtoaan kolmannessa vuorossa Meea Lehtisen kakkosrajavarrella. Kempele sai oman kavennusjuoksunsa aikaiseksi neljännessä vuorossa. Emmi Särkioja kotiutti 1-3-tilanteessa keskivarrella Jutta Myllyniemen.\nToisellakin jaksolla vähän tilanteita\nRauma sai toisen jakson alkuun johtojuoksun kakkospuolen sivalluksella. Kempele ei onnistunut tekemään juoksua tasoittavallaan ja toinen vuoro palloiltiin juoksuitta molempien joukkueiden osalta. Rauma iski kolmannessa vuorossa kahdella välilyönnillä kolmen juoksun karkumatkalle. Kempele sai lohtua kolmannen tasoittavalla, kun Essi Kesti kotiutti näpyllä Sara-Ella Kemppaisen.\nOttelussa nähtiin todella vähän kolmostilanteita. Rauma voitti ne edukseen 11-6. Kempeleen ykköspalkittu Essi Kylli suoriutui vaihtotyöskentelyssään hyvin läpi ottelun. Kempeleen kakkospalkittu oli Linda Kukkohovi. Rauman palkitut olivat Meea Lehtinen (Ip) ja Venla Tanhua (IIp).\nKempeleen pelit ensi viikolla kahdella ottelulla. Tiistaina joukkue vierailee Jyväskylässä Kirittärien vieraana. Perjantaina Koukkupajan siniselle laguunille juoksee Lapuan Virkiä.


AlkuunPalvelutRatsastustunnitHää- ja eläkeajotRatsastusleiritKurssitHevosetJalostusHinnastoYhteystiedotKarttaTallin Puoti Lehtoharjun tila\nLehtoharjun Tila on Kouvolassa, Kuusankosken Keltissä toimiva SRL:n hyväksymä ratsastuskoulu. Toiminnasta vastaa ratsastuksenopettaja Päivi Saarinen. Tervetuloa tutustumaan toimintaamme!RatsastustunnitRatsastusryhmiin mahtuu mukaan, tervetuloa! Keskiviikkoisin on "hoitoratsastusryhmä" klo 16.30-17.30, jossa noin puolet ajasta opetellaan hevosten hoitoa/varustamista ja sitten ratsastetaan. Hinta 20e.\nSeuraavat puolen tunnin ryhmät ovat lauantaisin 6.5, 20.5. ja 27.5. klo 11.30, 13.5. poikkeusaika klo 16-16.30, hinta 15e, varaukset mieluiten tekstiviestillä 040-5567837AjankohtaistaEstekisat 25.5. klo 12. Korkeudet puomi/ristikko, 40 cm, 60 cm. Radanrakennus klo 9.30.\nKesäleirit 2017 myynnissä nyt, varaa paikkasi!\nMaaliskuun alusta Lehtoharjun Tilalla opettajana toimii ratsastuksenopettaja Laura Reponen.\nTallipaikka vapaana kysy lisää 040-5567837\nLue lisää...KESÄLEIRIT 2017 MYYNNISSÄ NYT!! Tervetuloa valitsemaan sinulle sopivin viikko kesän leiritarjonnasta!\nLue lisää...HoitopalvelutKraniohoidot (selkäydinnesteen kiertoon perustuva hoito, jolla pyritään vapauttamaan jännityksiä tuki- ja liikuntaelinsysteemistä, vaikuttaa koko kehoon), hemmotteluhoitona kuumakivihierontaa, hirudoterapia (iilimatohoito),hevosille O.T.E.-hieronta (faskiavenytystekniikka, jolla hoidetaan lihaskalvojen kautta koko kehoa) ja nyt myös harjoitushoitoina akupunktio-hoidot (ihmisille neulojen lisäksi moksahoidot ja kuivakuppaus). Kysy lisää!\nOhjeita ratsastajille | Copyright © 2013. All Rights Reserved. Kuvien kopiointi ehdottomasti kielletty!\nSuomen Ratsastajainliitto ryTilaa greencard


Kesällä on mukava leipoa sesongin tuoreista aineksista, jos malttaa leipoa hyvällä säällä ollenkaan. Totesin juuri tänään erään tuttavani kanssa, että varsinkin kauniilla kesäsäällä on mukava vain nostaa kahvipöytään jäätelöä ja säästää hellan vieressä seisominen huonomman sään varalle. Jos kaipaat kuitenkin jotain nopeaa leivonnaista, hyveet ovat sellaisia. Tähän saa myös tuhlattua hieman kaurahiutaleita, jotka ainakin meillä jäävät muuten kaappiin vanhenemaan.\nTässä raikas raparperihyve, joka maistuu vaikkapa vaniljajäätelön tai vaniljakastikkeen kanssa. Hyve on K-ruoan omenahyveestä muokattu resepti. En ole kiisseleiden ystävä, joten raparperista tulee eniten leivottua tai tänä kesänä vihdoin kokeiltua myös raparperihillon valmistusta.\n3-4 isoa raparperinvartta tai 4-5 pienempää\n(1tl kanelia, sopii yllättävän hyvin raparperiin)\nHuuhtele raparperit ja leikkaa paloiksi. Kuori vain sen verran, mikä lähtee irti helposti. Lado raparperiviipaleet voideltuun uunivuokaan.\nLevitä seos raparperien päälle ja kypsennä uunissa 200 asteessa noin puoli tuntia.\nTarjoa raparperihyve haaleana vaniljajäätelön tai -kastikkeen kanssa.\nSinua voisi kiinnostaa myös nopea ja valmistaikinasta tehty raparperipiirakka:\nhelppo, leivonta, nopea, raparperi, raparperihyve, resepti\nEdellinen 10 vuotta myöhemmin – mikä muuttui Würzburgissa ja elämässäni?\nSeuraava Kymenlaakson matkailutärppejä: Kouvolan Asuntomessut, Kotkan puistot ja Langinkoski sekä Zsar Outlet Village