Asiat, joita en tule kaipaamaan Vesterbron kämpästä\nKenties suurin syy sille, miksi meidän Vesterbrossa asutuilta yhdeksältä kuukaudelta ei löydy juuri lainkaan kämppäkuvia on se, että kyseisessä asunnossa oli tasan kolme fotogeenista kohtaa ja ne tuli kuvattua tyyliin ekan päivän aikana. Muutama kuvakulma, jotka nätiksi siivottuna ja kaksin käsin filtteröitynä (kirkkaus tappiin, lämpö miinuksen puolelle ja niin edelleen) kelpasi mun verkkokalvoille sekä silloin tällöin myös somekanaviin. Kaikki muu oli pimeää, ruskeaa mössöä, josta ei jäänyt kuvamuistoja eikä paljoa harmita.\nEilen luovutettiin tilapäiskämpän avaimet takaisin meidän mukavalle vuokraisännälle ja kun päästiin rapusta ulos kadulle, oli mun ensimmäiset sanani see you never, sucker (tämä siis kohdistettuna asuntoon, ei vuokraisäntään, jota toivottavasti tapaamme vielä… joskaan ei kiitos hänen kotonaan!). Ei tippaakaan sitä tavallista haikeutta, joka yleensä lopullisen muuton koittaessa valtaa sielun ja mielen. Pelkästään helpotusta, se on ohi nyt. Vesterbron kämppä ei koskaan ollut koti, vain paikka jossa mun elämä oli lähes vuoden verran ikään kuin tauolla, asunto, jossa sinnittelin kamalan ajan läpi. Ei tuu ikävä, näitä kuukausia tai sitä kämppää.\nEn siis voi teille nyt kuvin osoittaa tilapäiskämppämme epäkohtia (sorry not sorry), mutta antakaapa kun kerron! Näitä ei tuu ainakaan ikävä:\nSuihku ilman painetta\nKuvittelin, että meidän edellisessä suihkussa Nørrebrossa oli huono paine, mutta se olikin loistava! Yhdeksän fakin kuukautta suihkuja, jotka tuntuu siltä että kaveri valuttaa litran pullosta vettä niskaan.\nSuihku ilman kuumaa vettä\nVoi niitä onnen päiviä (joita oli yhteensä ehkä kymmenen koko aikana), kun pääsin kunnolla lämmittävään kuumaan suihkuun – tietysti lirularupaineella nekin. Yleensä veden sai just ja just siedettävän lämpimäksi, mutta monesti suihkun tai ainakin hiusten pesun joutui kerta kaikkiaan skippaamaan, koska vesi oli liian kylmää. Fun!\nKamala haju, kun naapuri veti vessan\nSe antoi pienen varoituksen, sihahdusmaisen äänen. Sitten sulla oli kolmisen sekuntia aikaa keskeyttää mitä ikinä olitkaan tekemässä ja juosta turvaan, eteisen puolelle, ennen kuin huimaavan oksettava kakan haju valtasi koko kylppärin. Naapureiden vessan vetämiset siis laukaisivat viemäristössä jonkinlaisen reaktion, josta en liiemmin perustanut. Auta armias, jos olit vaikkapa shampoot päässä siellä kylmässä, paineettomassa suihkussa kun kyseinen ilmiö tapahtui – ei auttanut kuin lillua hajussa ja tuplata suihkussa käyttämänsä aika itsensä desinfioimiseen (ja kakomiseen).\nKeittiön kaapit täynnä kämpän omistajan ruokaa ja tavaraa\nTilapäinen asuntomme oli aika pieni ja kaappitilaa todella vähän. Tilannetta ei auttanut se, että kämpän omistajan omat kamat täyttivät 95% kaikesta tilasta. Saatiin survottua itsellemme yksi kokonainen hylly keittiöstä, mutta muuten säilytettiin ruokatavaroitamme ja muita tarvikkeita ohuissa riveissä kaappien etuosissa, omistajan tavaroiden edessä. Nauratti somen inspokuvat kaiken maailman aamiaiskaapeista ja keittiösaarekkeista, kun mä jouduin nostamaan neljä tavaraa ennen kuin pääsin käsiksi teepussiin.\nMe saatiin toistuvasti valituksia, kirjeitä, heippalappuja, sekalaisia huutoja ja riehumisia osaksemme, koska oltiin alakerran asukkien mielestä niin äänekkäitä. Me kaksi, jotka ei yhdeksän kuukauden aikana kertaakaan riidelty kovaäänisesti, järjestetty illalliskutsuja tai kuunneltu musiikkia kunnon kaiuttimesta (iltaisin meillä on yleensä hysteeriset nauruhepulit, mutta sen kanssa naapureiden on vaan pakko elää). Heidän mielestään me käveltiin asunnossamme liikaa ja liian kovaa. Ja auta armias, jos tein vaikka töitä himasta jonakin päivänä tai olin saikulla, silloin ovella oltiin taas hakkaamassa ja valittamassa, kun he eivät päivisinkään saa olla rauhassa paukkeelta. En totisesti tiedä, onko talon rakenteissa jotakin vikaa, jonka johdosta meidän asunnon äänet tuhatkertaistui matkatessaan alakertaan, eikä mua tilapäisenä vuokralaisena varsinaisesti kiinnostanutkaan.\nAlakerran naapureista inspiroituneena kävin kerran perjantai-iltana yhdentoista aikaan yläkerran naapureiden ovella koputtamassa, kun niillä oli megabileet ja ne bassotti menemään suoraan meidän makkarin yläpuolella (mikä siinä onkin, että naapureilla on aina ihan karsea musamaku?). Kyselin varovaisesti, että josko he voisivat vähän hiljentää kun haluaisin mummelina jo nukkumaan. Sain vastaukseksi, että kello ei vielä oo edes puoltayötä, lähepäs siitä valittamasta ja ovi paiskattiin kiinni. Toivoin sillä hetkellä niin kovasti, että voisin maagisesti poistaa meidän kämpän välistä ja siirtää yläkerran mölyapinat suoraan alakerran skitsoilijoiden yläpuolelle – siitä olisi tullut hauska show!\nJoo, joo, tiedetään. Kaasuhella on hip ja cool ja himokokkaajat suosivat niitä. En kuitenkaan yhdeksänkään kuukauden aikana oppinut kunnolla käyttämään sitä ja jouduin aina polvistumaan hellan eteen ja rynkyttämään niitä kirottuja nappeja ties miten pitkään, ennen kuin sain homman toimimaan.\nOon kuullut urbaania legendaa, että jotkut ihmiset pystyvät elämään täysipainoista, onnellista elämää ilman tiskikonetta, mutten tosiaankaan ymmärrä miten. Kamalaa aikaa, ystäväiseni. Kamalaa. Hinkata menemään jollain rupusella harjalla ja pelätä milloin ovella taas hakataan kun kolistelen tiskatessani liikaa.\nIkkunat joita ei saa auki, eikä ainakaan kiinni\nKuukausien kuluessa opin, että ellen ollut valmis sitoutumaan avoinaiseen ikkunaan, en voinut avata sitä ellei F ollut himassa. Niitä vanhoja turvokkeita ei meinaan saanut liikutettua mihinkään suuntaan, etenkään sulkeminen ei onnistunut ilman huomattavaa sormi- ja rannevoimaa sekä korkeaa kipukynnystä.\nVäittivät alakerran naapurit mitä tahansa, mä harvemmin steppaan, imuroin, hypin narua, kannan elefantin poikasia tai vasaroin lattialankkuja kotona ollessani. Sen sijaan mä kasaan muutaman tyynyn sohvan nurkkaan, käsinojan varaan, ja parkkeeraan siihen tuntikausiksi mukavaan asentoon läppärini kanssa, jalat ylhäällä. Mutta kun sitä käsinojaa ei ole!!? Missä sohvassa ei oo käsinojaa!? Se on kuin suunnittelisi suihkun ilman lämmintä vettä, keittiön ilman tiskikonetta tai kerrostalon ilman äänieristeitä. Yhdeksän kuukauden ajan mä luisuin luisumistani, kunnes lopulta tyynykasani lävähti lattialle (apua kuuluikohan siitä niin kova ääni että ovella taas kohta paukutetaan) ja jouduin kasata sen uudestaan ja aloittaa luisumisen alusta. Helvettiä! Täyttä helvettiä!\n120 tai 140 senttiä, en koskaan mitannut sänkyä koska oli kai parempi olla tietämättä. Kun nukkumakaverina on raamikas kaksimetrinen mies ja sänky on normaalisti 180-senttinen, on tällekin olosuhteelle vain yksi kuvaava sana: helvettiä!\nAvaimet, joilla joko pääsee sisään tai ei\nMeidän kämpän lukoissa ja/tai avaimissa oli jotain pahasti pielessä. Oli päiviä, kun asunnon ovea ei kerta kaikkiaan meinannut saada auki ja jouduin istahtamaan portaalle keräämään voimia (ja hermoja), ennen kuin jaksoin jatkaa taas yrittämistä. Ei me kertaakaan rapussa jouduttu yömymään, eli kyllä ne avaimet sitten aina lopulta pelasi.\nAsunto sijaitsi just silleen väärin päin, että makkariin ja keittiöön tulvi valoa koko päivän ja olo- ja ruokailuhuoneet olivat sysipimeitä kesät talvet. Lisää yhtälöön vielä ruskeat lattiat, tummanruskeat sekä mustat huonekalut ja voilá! Yhdeksän kuukautta bunkkerissa. En edes halua laskea, kuinka moni mun mukana raahaamistani kasviraasuista menehtyi tuona aikana. Lampuilla ois saanut tilannetta parannettua, muttei sitten haluttu ostaa mitään turhaa tilapäistä ja päätettiin sinnitellä menemään yksi ankea vuosi (sama sinnittelymentaliteetti koski muutakin yllä mainittua, ei vaan jaksettu ruveta suuremmin/kalliimmin fiksailemaan tilapäistä).\nVoi olla, että unohdan jotain, mutta saa tästä ainakin hyvän kuvan mun kotielämästä tältä vuodelta. Ei siis liene ihme, ettei oo inspiraatiota oikeen riittänyt – juuri mihinkään. Näpyttelen tätä postausta meidän uudessa valoisassa talossa, aurinkoisena sunnuntaiaamuna, sohvan käsinojaa vasten kasattuun tyynyröykkiöön kaivautuneena (ei luisu mihinkään!). Taustalla kaunein tietämäni ääni, tiskikoneen hurina. En voi olla varovasti toivomatta, että ahdistava, ankea, koettelemusten 2019 alkaa raivata tietään valolle ja uudelle. Tuntuu ainakin siltä, että kaikki kiva on taas mahdollista.\nPuss! Ihanaa sunnuntaita sinne.\nPostauksen kuvassa yksi asunnon fotogeenisista kuvakulmista, makuuhuone ja siitä avautuva parveke.\nHuhhuh! Kaikenlaista sitä kestääkin, kun tietää, että koettelemus on määräikaista ja sen päättymispäivä on jos ei tarkalleen niin ainakin suunnilleen tiedossa. Tiedän kokemuksesta, että kestää!\nOnnea uuteen kotiin! Terveisiä myös tiskarille, suihkulle, sohvalle ja sängylle!\nKiitos ❤ Sepä se, sinnittelee vaikka läpi harmaan kiven kun tietää suunnilleen milloin kärsimys on ohi 😃


Puolukan terveysvaikutukset tunnetaan jo kansanperinteessä ja tutkimukset tukevat perinnetietoa. Puolukka kannattaakin ottaa joulupöydän tarjoiluihin. Nyt joulunpunainen puolukka tarjoaa myös mielenvirkistystä hauskan käsityökilpailun muodossa.\nPuolukka sopii erityisen hyvin joulunaikaan paitsi värinsä, myös terveysvaikutuksiensa puolesta. Tutkimusten mukaan puolukalla on ominaisuuksia, jotka ehkäisevät rasvaisen ruokavalion aiheuttamaa lihomista ja haitallisen sisäelinrasvan muodostumista. Sillä on siis ehdottomasti sijansa joulun herkutteluissa!\nPuolukan saa helposti mukaan joulun tarjoiluihin valmiina tuotteina, kuten hillona, mehuna, glöginä, kuohujuomana tai marmeladimakeisina. Jouluista reseptiikkaa löytyy leivontaan ja jälkiruokiin ja kannattaa kokeilla myös vaikkapa puolukkagraavattua kalaa. Helppokäyttöisellä puolukkajauheella säästää aikaa joulukiireissä.\nKun joulukiireet rauhoittuvat, voi rentoutua puolukkateeman parissa puikkoja kilisyttäen ja ideoiden Puolukkamyssy-kilpailuun voittajaohjeen. Neulominen kohottaa sekä mieltä että kilpailun voittajan myös fyysisesti yläilmoihin, sillä pääpalkintona kilpailussa on helikopterilennätys ja lounas kahdelle ravintola Puumalan Poijussa.\nPuolukkamyssy-suunnittelukilpailun on ideoinut Puumalan kunnan muuttoagentti Seija Paksu. Puolukalla on iso merkitys Puumalan historiassa. Puumalan kunnantalo on rakennettu vuonna 1970 puolukan myynnistä saaduilla verotuloilla ja saanut nimekseen Puolukkalinna. Kunnantalon edessä olevaa aukiota kutsutaan Puolukkatoriksi.\nPuolukka toimii siis mainiosti Puumalan hyvinvoinnin symbolina. Puolukkamyssy-kilpailuun voi osallistua helmikuun puoliväliin saakka. Seija Paksun mukaan kilpailu on otettu ilolla vastaan ja hän toivookin runsaasti ehdotuksia kautta Suomen.\n- Näinä haastavina aikoina kaivataan leikkimielisyyttä ja kivaa tekemistä. Kutsunkin neulepuikkojen heiluttajat hyppäämään ajatuksissaan puolukkakankaalle ja visioimaan pirteyttä ja elinvoimaa henkivän Puumala kodiksi -puolukkamyssyn!, innostaa Paksu.\nArktiset Aromit ry on mukana myssyraadissa ja puolukkaviestinnässä. Yhdistyksen sivuilta löytyy sekä tutkimustietoa että reseptiikkaa.\nLisätietoja kilpailusta: Seija Paksu muuttoagentti puh. 050 526 1888, seija.paksu@puumala.fi\nKuva median käyttöön tiedotteen yhteydessä, käytettäessä mainittava kuvaaja Hanna-Mari Tyrväinen, Puumala-lehti\nKuvateksti: Seija Paksu ja Jasu Mannonen kannustavat osallistumaan myssykilpailuun.\nPuolukkakuvia tiedotteen yhteydesä käytettäväsi voi ladata kuvapankistamme.


Denimmekko 3/4 puhvihihoilla - Sininen - Str. 42-56 - Zizzi.fi\nDenimmekko 3/4 puhvihihoilla\nTodella trendikäs denimmekko, joka on valmistettu 100% puuvillasta. Mekossa on 3/4 puhvihihat, v-aukko ja koristeelliset ompeleet, jotka luovat upean kontrastin vaaleapesulle. Taskut sivuilla ja räväkät kantit helmassa, jorka täydentävät upean ja trendikkään lookin.\nDenimmekko 100% puuvillasta\n3/4 puhvihihat ja v-aukko\nRäväkät kantit helmassa


1 Sivu 1/9 Asemakaavamuutos koskien kaupunginosa 5, Keskusta korttelia 3, tontti 2. Maankäyttö- ja rakennuslain 63 mukainen Kuva 1 Asemakaavan muutosalueen sijainti. Sisällys TEHTÄVÄ... 2 ALOITE TAI HAKIJA... 2 SUUNNITTELUN KOHDE... 2 SUUNNITTELUN TAVOITE... 2 LÄHTÖTIEDOT... 3 Maanomistus... 3 Maakuntakaava... 4 Yleiskaava... 5 Asemakaava... 6 Keskustan kehittämissuunnitelma... 7 VAIHTOEHTOJA... 8 ARVIOINTISUUNNITELMA... 8 OSALLISET SEKÄ OSALLISTUMISEN JA VUOROVAIKUTUKSEN JÄRJESTÄMINEN... 8 OAS... 8 NEUVOTTELU OSALLISTUMIS JA ARVIOINTISUUNNITELMASTA... 8 KÄSITTELYAIKATAULU... 9 LISÄTIETOJA... 9\n2 Sivu 2/9 TEHTÄVÄ Asemakaavamuutos koskien Kurikan kaupunginosa 5 Keskusta, korttelia 3 tonttia 2. ALOITE TAI HAKIJA Kurikan kaupunki, Kaupungintalotyöryhmä (k.hall ). SUUNNITTELUN KOHDE Suunnittelun kohteena ovat seuraavat kiinteistöt: Tontti Kaavamuutosalue sijaitsee Asematien ja Keskuspuistikon risteysalueen koillispuolella. Kaavasuunnittelun tarkempi rajaus määrittyy asemakaavaprosessin yhteydessä. SUUNNITTELUN TAVOITE Suunnittelun tavoitteena on luoda ja päivittää kaupunginosa 5 Keskusta korttelin 3 kaavalliset edellytykset järjestää tonttin käyttöä. Voimassa oleva asemakaavan tonttikohtainen pääkäyttötarkoitus tarkastellaan kaavaprosessin yhteydessä.\n3 KURIKAN KAUPUNKI LÄHTÖTIEDOT Maanomistus Suunnittelualueen maan omistaa Kurikan kaupunki. Sivu 3/9\n4 Maakuntakaava KURIKAN KAUPUNKI Sivu 4/9 Ote maakuntakaavasta ( ) Kurikan keskusta-alue on voimassa olevassa maakuntakaavassa määritetty seutukuntakeskuksen keskustatoimintojen alueeksi. Ote Vaihemaakuntakaava II, Kauppa - Liikenne - Keskustatoiminnot ( )\n5 Sivu 5/9 Yleiskaava Keskustan ja Panttilan osayleiskaavan (2025) on Kurikan kaupunginvaltuusto hyväksynyt Ote Keskusta - Panttila osayleiskaavasta (kval )\n6 Sivu 6/9 Asemakaava Ote voimassa olevasta asemakaavasta (Kval )\n7 KURIKAN KAUPUNKI Keskustan kehittämissuunnitelma Ote Keskustan kehittämissuunnitelmasta (Arkkitehtitoimisto Mikko Heikkilä, SITO ja Santasalo, ) Sivu 7/9\n8 Sivu 8/9 VAIHTOEHTOJA Kaavasuunnittelussa laaditaan tutkittava vaihtoehto (tai vaihtoehtoja) ja sitä vertaillaan nykytilanteeseen eli vaihtoehto VE0. ARVIOINTISUUNNITELMA Asemakaavasta ei ole tarpeen laatia erillistä arviointisuunnitelmaa. Kaavaselostuksen yhteydessä suoritetaan vaikutustenarviointi, joka sisältää selvitykset suunnitelman vaikutuksista. MRA 1 mukaan vaikutukset 1) ihmisten elinoloihin ja elinympäristöön; 2) maa- ja kallioperään, veteen, ilmaan ja ilmastoon; 3) kasvi- ja eläinlajeihin, luonnon monimuotoisuuteen ja luonnonvaroihin; 4) alue- ja yhdyskuntarakenteeseen, yhdyskunta- ja energiatalouteen sekä liikenteeseen; 5) kaupunkikuvaan, maisemaan, kulttuuriperintöön ja rakennettuun ympäristöön; 6) elinkeinoelämän toimivan kilpailun kehittymiseen. OSALLISET SEKÄ OSALLISTUMISEN JA VUOROVAIKUTUKSEN JÄRJESTÄMINEN Osallisia ovat alueen asukkaat ja maanomistajat; suunnittelualueen maanomistajat ja oikeuden haltijat; lähialueiden asukasyhdistykset; henkilöt ja yhteisöt, joiden asumiseen, työntekoon tai muihin oloihin asemakaavan muutos ja kaava saattavat huomattavasti vaikuttaa. Viranomaiset ja yhteisöt, joiden toimialaa suunnittelussa käsitellään: Etelä-Pohjanmaan Ely-keskus Etelä-Pohjanmaan liitto Caruna Kurikan kaupungin hallintokunnat Suunnittelualueen maanomistajille lähetetään kuulemiskirje ja kartta. Asemakaavan muutoksesta kuulutetaan kaupungin päättämien sanomalehtien välityksellä valmisteluvaiheessa ja ehdotusvaiheessa sekä tarvittaessa tarpeen mukaan. Aineisto on kaavaprosessin ajan nähtävillä Kurikan kaupungin ympäristötoimessa sekä Kurikan kaupungin internet sivuilla. OAS Tähän osallistumis- ja arviointisuunnitelmaan (OAS) tehdään tarvittaessa muutoksia ja täydennyksiä. NEUVOTTELU OSALLISTUMIS- JA ARVIOINTISUUNNITELMASTA Kunta voi neuvotella elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen kanssa osallistumis- ja arviointisuunnitelman riittävyydestä ja toteuttamisesta. Osallisella on ennen kaavaehdotuksen asettamista julkisesti nähtäville mahdollisuus esittää elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskukselle neuvottelun käymistä osallistumis- ja arviointisuunnitelman riittävyydestä. Jos suunnitelma on ilmeisesti puutteellinen, elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen on viivytyksettä järjestettävä kunnan kanssa neuvottelu suunnitelman täydennystarpeiden selvittämiseksi. Neuvotteluun on kutsuttava esityksen tehnyt osallinen ja tarpeen mukaan ne viranomaiset ja yhteisöt, joiden toimialaan asia liittyy. (MRL 64 )\n9 Sivu 9/9 KÄSITTELYAIKATAULU 1. Aloitus Kuulutus vireille. 2. Valmisteluvaihe (OAS) Lähtömateriaali Asemakaavaluonnos Vuorovaikutus, lausunnot ja mielipiteet 3. Ehdotusvaihe Asemakaavaehdotus Vuorovaikutus, lausunnot ja muistutukset 4. Hyväksyntä Kaupunginvaltuusto Mahdollinen valitus päätöksestä hallinto-oikeuteen. 5. Lainvoimaisuus Asemakaavaehdotus olisi valmis kesällä LISÄTIETOJA Kurikan kaupunki Maankäyttö / Kaavoitus Seppo Kangas, kaupungingeodeetti, Jukka Peltoniemi, toimistoarkkitehti, Kurikassa Jukka Peltoniemi, toimistoarkkitehti, YKS-557


PAM ja MaRa: Matkailun kasvuun investoitava liikennehankkeilla - Palvelualojen ammattiliitto PAM\nEtusivu / Uutiset / Uutinen / PAM ja MaRa: Matkailun kasvuun investoitava liikennehankkeilla\nKotimaisten matkailijoiden määrä Pohjois-Karjalassa on laskenut tänä vuonna kaksi kertaa muuta Suomea jyrkemmin. Syinä ovat veronkorotukset, kohonneet kustannukset sekä kuluttajien ostovoiman heikentyminen. Matkailu ja ravintolapalvelut MaRA vaatii yhdessä PAMin kanssa investointeja Pohjois-Karjalan alueen liikenneverkostoon sekä päätöksiä kotimaisen ostovoiman vahvistamiseksi.\nKotimaisten matkailijoiden määrä alueella laski tammi-heinäkuun aikana kahdeksan prosenttia viime vuoteen verrattuna. Suomalaiset ovat vähentäneet kotimaan matkailua, mutta Pohjois-Karjalassa kotimaisten yöpyjien määrä on vähentynyt tuplasti muuta maata jyrkemmin.\nSujuvilla liikenneyhteyksillä on matkailulle elintärkeä merkitys. Alueen raide-, tie- ja lentoverkosto vaativat pikaista korjaamista.\n- Itä-Suomen matkailua tukevat liikennehankkeet tulisi koota yhdeksi paketiksi, jossa olisi koottuna kaikki investoinnit raiteisiin, matkailua tukevien tieverkostojen korjauksiin ja lentoliikenteen turvaamiseen, sanoo PAMin 2. varapuheenjohtaja Kaarlo Julkunen.\nMatkailuun liittyvät investoinnit ovat järkeviä kansantalouden näkökulmasta: Matkailusta saatavat tulot ja verot jäävät Suomeen ja paikkakunnalle. Lisäksi ala on erittäin työvoimavaltainen, ja alle 26-vuotiaiden osuus työntekijöistä on 30 prosenttia. Heikko palvelujen kysyntä kasvattaa vääjäämättä alan työttömyyttä.\n- Hallitus on korottanut matkailu- ja ravintola-alaan kohdistuvia veroja useita kertoja. Tämä näkyy alan palvelujen kysynnän heikkenemisenä. Palveluiden kysynnän kasvu veroja alentamalla tuo vähänkin pidemmällä aikavälillä enemmän verotuloja ja työpaikkoja kuin kotimaisen kysynnän näivettäminen jatkuvilla veronkorotuksilla, toteaa MaRa ry:n toimitusjohtaja Timo Lappi.


Laiskat semiboheemit • IRC-Galleria\nKäyntejä: 4�830 (1.7.2008 alkaen)\nTyttöjä: 245 (73 %)\nPoikia: 93 (27 %)\nPummi666, Zofii, Hilsuu, Vohvelieläin\nAikamoinen päivä!Luonut: GHIPerjantai 23.03.2012 17:16\nTajusin juuri olevani tulevaisuudetonLuonut: GHIKeskiviikko 23.02.2011 01:39\nJa täysin kykenemätön vastaamaan yhteiskunnan valtaisiin odotuksiin. Haluaisin tehdä isona jotain mielettömän mahtavaa, osallistuvaa, jaloa ja maailmaamuuttavaa. Ikävä kyllä sellaisia aloja ei ole olemassa, tai sitten olen liian vajaa moisten tavoitteluun.\nOsaan pelata, lukea, ylianalysoida ja juhlia, työpaikkaehdotuksia?\nVitut tästä, musta tul... Vitut tästäkin Elämänkatsomus ja filosofia\n[Ei aihetta]Luonut: DesmodontidoePerjantai 23.01.2009 15:45


Lähtötunnelmissa – Edinburgh ja Ylämaat\nGooglettelin kesällä toimettoman hetken iloksi matkakohteita syksylle. En ollut ajatellut matkustavani syksyllä mihinkään, sillä tarkoituksenani on toteuttaa hieman isompi retki vuoden vaihteen jälkeen, eikä sille hetkelle ollut mielessä mitään sopivaa must do -kohdettakaan. Internetissä ei kauhean pitkään tarvitse kuitenkaan seilata matkasivustoja tutkien, ennen kuin löytää itselleen uuden kohdepakkomielteen.\nPohdiskelin alkuun Amsterdamia, mutta jostain syystä en lopulta saanut kaupungista kovinkaan mielenkiintoista kuvaa. Myöskään ensikäden tietona kuulemani arviot Amsterdamista eivät hihkuneet intoa ja halua palata mestoille, ja hollantilaiset tuttunikin ovat lähinnä haukkuneet kaupunkia. Kun matkakassa on rajallinen, ei tee mieli pistää haisemaan mihikään keskivertokohteeseen. Todennäköisesti eksyn Hollantiin vielä joku toinen kaunis päivä ja käännän takkini asian suhteen täysin, mutta tällä kertaa luovuin ajatuksesta.\nSeuraavaksi löysin itseni tuijottamasta maailmankarttalla pistettä nimeltä Edinburgh. Skotlannista ei tarvinnut lukea kuin muutaman sanan jonkun random matkaraportin reunaa ennen kuin tajusin, että Edinburghista pääsee helposti tekemään retkiä Skotlannin Ylämaille. Tuon ajatuksen iskettyä tajuntaani en voinut nummien, vuorten, maalaismaisemien ja road trippien suuren ystävänä enää perääntyä.\nAlkuperäinen suunnitelmani oli lähteä reissuun yksin, mutta yllätyksekseni sain siskoni innostumaan ajatuksesta. Tällä jännittävällä kokoonpanolla startataan siis budjettimatka Skotlannissa huomenna. Huvittavaa kyllä, jännitän nykyisin enemmän seurassa matkustamista kuin soolomatkoja. Jotenki yksin matkustaessa on paljon pienemmät paineet matkan onnistumisesta, kun kohdattavana on ainoastaan omat odotukset ja kaikki on kiinni omasta asenteesta. Erilaisiin ympäristön muuttujiin on myös paljon helpompi sopeutua, kun ei peilaa kenenkään muun tuntemuksia niihin. Tästä aiheesta voisin kirjoittaa pitkät pätkät, sillä ihmisten ennakkoajatukset soolomatkustamisesta verrattuna seurassa matkustamiseen ovat kiinnostavia ja usein poikkeavat suuresti omista ajatuksistani. Ehkä tästä lisää omassa postauksessaan.\nMajoitutaan Edinburghissa hostellissa aivan Royal Milen tuntumassa, joten sijainnin pitäisi mahdollistaa helppo kulkeminen jalan ympäri kaupunkia. Lisäksi olen ostanut jo ennakkoon liput päivän rundille Ylämailla, mikä ei ihan ehkä mene tuohon budjettimatkakategoriaan, sillä kierros ei varsinaisesti mikään ilmainen ollut. Suunniteltiin myös vierailua Glasgow’ssa, jos puolitoista päivää Edinburghissa tuntuu olevan riittävästi. Tällä hetkellä oman listan perusteella Edinburghissa on kuitenkin valtavasti nähtävää, joten katsotaan mihin aika riittää. Omalla must do -listalla on ainakin Arthur’s Seat, Calton Hill, Princes Street Gardens ja Dean Village.\nKaupungeissa vakiokohteisiini kuulu yleensä kasvitieteelliset puutarhat, kansallismuseot ja kaikki mahdolliset puistot, joiden avulla suunnittelen erilaiset kävelyreitit. Parasta on se, kun löytää kaupungin esitteistä valmiita erilaisten kiinnostuksen kohteiden mukaan suunniteltuja kävelyreittejä, joiden avulla pystyy helposti ottamaan haltuun isojakin kaupunkeja. Esimerkiksi Sydneyssä kävelin ainakin kolme erityyppistä valmiiksi karttaan merkittyä reittiä, jotka kaikki kulkivat keskustassa tai kohtalaisen lähellä keskustaa, mutta veivät aivan erilaisiin naapurustoihin ja nähtävyyksille. Usein paikat ovat vielä sellaisia, joihin ei itse osaisi suunnata. Katutaiteen kyllästämässä Christchurchissa sain käsiini kartan, johon oli merkitty suurin osa kaupungin mielettömistä muraaleista ja katutaideteoksista. Kartan kanssa suunnistaminen teokselta toiselle oli hauskinta aarteenmetsästystä ikinä. Jos joltain löytyy vinkkejä liittyen vastaaviin karttoihin, tai muuten vaan Edinburghin nähtävyyksiin, saa paljastaa tietonsa. Ja hei, varsinkin Glasgow’hun, sen retken varalle en ole suunnitellut vielä mitään!\nReissun jälkeen palataan ainakin Edinburghin parhaisiin nähtävyyksiin ja Highlands-retken arvosteluun. Saas nähdä mitä tuleman pitää.\nKuvat keväisestä Oxfordista (2019).\nOnko pakko ottaa kuvia?\nSeisoin keskellä yleisömerta erään artistin keikalla ja kuuntelin live-esitystä suosikkikappaleestani. Ulkoilmatapahtuman miljöö oli kaikin puolin miellyttävä ja keikka niin hyvä kuin tyypin keikat yleensä ovat, mutta näköyhteyttä haittasi pahemman kerran suorien käsien ylle kohotettujen puhelinten loputon meri. Jatkuva valokuvaaminen on tullut jäädäkseen kaikkien ihmisten arkeen tänä somehuuruisena aikakautena, halusi sitä itse tai ei. Keikat, nähtävyydet tai oikeastaan ihan kaikki elämässä on aihe jatkuvaan valokuvaukseen ja videointiin. Niin, mikä kirkastaisikaan silmät marraskuisena aamuna paremmin kuin kuvat ja videot, jotka herättävät lämpimät muistot eloon? Ehkä se, että eli ne muistot oikeasti siinä hetkessä, eikä miettinyt suosikkikappaleen soidessa, miksi puhelin ottikin videon sijaan 300 kuvaa.\nPidän valokuvauksesta, kuvien muokkaamisesta ja tarinoiden kertomisesta kuvien keinoin. Käytän instagramia kohtalaisen aktiivisesti ja olen sosiaalisen median pauloissa (ainakin jossain määrin) aivan kuten kaikki muutkin. En siis ole erakkokuplassa houraileva tietotekniikan vastustaja. Nykyinen valokuvakulttuuri, tai miksikä sitä nyt kutsuisi, aiheuttaa kuitenkin minussa jonkinlaisen ärsyyntyneen vastareaktion. Mitä useampi ihminen ympärilläni kuvaa pakonomaisesti jotakin keikkaa, vesiputousta tai itseään, sitä vähemmän minun tekee mieli tarttua kameraan tai puhelimeen. Snapchat on raivostuttavin sovellus ikinä. Instagramin loputtomat täydelliset otokset eivät kiinnosta. En jaksa enää seurata tilejä, joissa jaetaan vain kuvia toisensa perään tekstityksenä hymiö tai jokin tylsä mietelause. Kiinnostaako ketään oikeasti pelkät valokuvat ilman tarinoita niiden taustalla? Enkö olekin oikeassa ajatellessani, ettei niitä tarinoita oikein pääse syntymään, jos hetkessä eläminen unohtuu jatkuvan elämän tallettamisen tieltä?\nSuuri osa kovalevyni täyttävistä kuvista on ajoilta, jolloin kuvasin matkoilla itsekin aivan järjettömässä maniassa suurin piirtein kaikesta vastaan tulleesta kymmeniä täysin identtisiä kuvia. Kun kyllästyin käymään läpi loputtomia kuvavirtoja huolimattomasti otetuista merkityksettömistä otoksista kamerani muistikortilta, aloin todella näkemään pakkomielteisen valokuvaamisen jonkinlaisena allegoriana tästä ajasta; vaikeudesta keskittyä ja löytää merkitys hetkistä. Jatkuva valokuvaaminen on ihmeellistä todellisuuspakoa ja tulevaisuuden pelkoa: samanaikaisesti yrittää epätoivoisesti ikuistaa jokaisen hetken tulevaisuuteen, kun toisaalta pakenee mahdollisuutta olla oikeasti läsnä hetkessä. Halutaanko valokuvaamisen avulla ottaa etäisyyttä omaan itseensä ja ympäristöönsä, jossa pelkkä oleminen ja asioihin keskittyminen tuntuu liian vaativalta? Kuinka useasti kukaan oikeasti palaa tärähtäneiden ja särisevien keikkavideoiden pariin?\nKeskeinen osa tätä valokuvien ja elämän merkityksellisyyden yhdistävää ihmeellistä ajatusharhaa on tietysti sosiaalinen media ja se mentaliteetti, että asioita ei tapahdu, ellei niitä jaa ulkomaailmaan. Tämä on yksi niistä asioista, joita inhoan ja halveksin sosiaalisessa mediassa eniten. En itse ole ikinä oikein osannut jakaa elämääni somessa siten, että tilini täyttyisivät kaverikuvista illanvietoissa, baareissa tai milloin missäkin kissanristiäisissä. Olenkin välillä erehtynyt miettimään, minkälaista kuvaa itsestäni oikein maailmalle näytän? Mitä minusta ajatellaan, kun en instagramin perusteella vaikuta ikinä viettävän aikaa muualla kuin metsässä ja matkoilla? Onko minulla edes ystäviä maailman silmissä? Joskus olen myös törmännyt näihin olettamuksiin itsestäni ohimennen esitettyinä viattomina huomautuksina ihmisiltä, joita en kovin usein tapaa: En varmaan vietä hirveästi aikaa ihmisten ilmoilla, koska en ole sellaisia kuvia tai videoita juurikaan somessa julkaissut. Olenko edes olemassa, jos somepreesenssini ei universaalien standardien mukaisesti peilaa menestyvän, mielenkiintoisen ja sosiaalisesti hyväksyttävän ihmisen kiiltokuvaa?\nViimeisimmillä matkoillani olen pyrkinyt muuttamaan tapojani tallettaa kokemukset muistiin. Olen kuvannut aina kun on siltä tuntunut, mutta keskittyen ja vain muutaman otoksen verran. Olen panostanut maisemien tuijottamiseen ja mieleen painamiseen. Ihmisten kanssa keskusteluun, musiikin kuunteluun ja ajatusten ylös kirjoittamiseen. Joskus olen valokuvannut lyhyitä videoita, joissa selitän hieman missä olen ja mitä tapahtuu. Myöhempää katsomista varten videot toimivat vähän niin kuin musiikki, tallettaen tunnetilan siitä hetkestä. Musiikki on nimittäin minulle yksi parhaista keinoista säilyttää muistoja, ja erityisesti niihin liittyviä tunteita. Tällä kaikella olen parantanut kykyäni huomioida ympäristöni ja muistaa hauskoja yksityiskohtia matkan varrelta.\nOn hassua, miten valokuvaamisen vähentäminen on lisännyt muistojen määrää. Lähes jokaiseen viimeiseltä pidemmältä matkalta ottamaani valokuvaan osaan liittää jonkin tarinan, tunnetilan tai sen hetkisen ajatuksen. Muistan, kun vuonna 2016 Uuden-Seelannin road tripilta palattuani kävin kuvia läpi ja joidenkin kohdalla jouduin pinnistämään muistiani kunnolla, jotta tunnistin mistä ihmeestä kuva oli edes otettu. Elämän merkityksellisyys ei kasva kuvia ottamalla, ennemminkin päinvastoin.\nOlen siis yrittänyt tietoisesti kääntyä toiseen suuntaan. Keskittyä muistamaan hetket tunteina ja ajatuksina, ei valokuvina. Kun osaa keskittyä, tärkeimmät hetket painuvat mieleen lähtemättöminä jalanjälkinä, joita ei teknisten vempainten brakaaminen voi pyyhkiä pois. Eikä niitä hetkiä voi ennalta määrätä, vaan ne tapahtuvat kun ovat tapahtuakseen, ja silloin on parempi unohtaa kaikki muu ja keskittyä tuntemaan ja näkemään asiat sellaisina kuin ne omien silmien edessä ovat.\nKuvat on otettu Sloveniasta Bled- ja Bohinj-järveltä.\n9 x Uuden-Seelannin parhaat\nTörmäsin eilen erääseen matkakertomukseen Uudesta-Seelannista, jossa maata kuvailtiin muun muassa sanoin pettymys, ruma ja nuhruinen. Koska kyseessä sattuu olemaan suosikkimatkakohteeni, jäin lukemaan tekstiä suurella mielenkiinnolla. Kuinka pahasti voi matkasuunnitelma epäonnistua, että päätyy kuvailemaan tuota suurien luonnonihmeiden maata noilla sanoilla? Onneksi kirjoittaja lopulta pääsi kuin pääsikin mukaan jutun juoneen ja perui ikävät sanansa. Jotta kukaan muu ei pettyisi Uuteen-Seelantiin huonon matkasuunnitelman takia, listasin omat suosikkikohteeni Uudessa-Seelannissa perusteluineen. Olen itse reissannut Seelantia ympäri kolmeen eri otteeseen vuosina 2014, 2016 ja 2019.\nAloitetaan itsestäänselvyydestä: ei ole Queenstownia voittanutta pikkukaupunkia maailman kartalla. Queenstown on Eteläsaarella sijaitseva laksettelukeskusmainen kaupunki, jota usein kutsutaan maan adrenaliinipääkaupungiksi. Ihan hirveä turistirysä parhaimpina sesonkiaikoina totta kai, mutta olen vieraillut kaupungissa sekä talvella että kesällä, enkä Base-hostellin lisäksi keksi mitään pahaa sanottavaa. Tärkein asia onkin olla ajoissa varauksineen ja osata valita lokaationsa oikein. Jos ottaa majoituksen aivan keskustasta, voi olla varma, että pub crawlin merkeissä ilakoivien ihmisten melu ja baarien äänet kantautuvat uniin asti. Jos taas valitsee paikkansa muutama sata metriä keskuskatujen ulkopuolelta, saa olla aika rauhassa. Olen havainnut parhaaksi hostelliksi tähän mennessä YHA Lakefront -nimisen paikan aivan järven rannalta. Yleisesti ottaen YHA-ketjun majoituksiin voi aina luottaa.\nQueenstownissa parasta on sen sijainti vuorten ympäröimän Wakatipu-järven rannalla. Järven tuijottaminen auringonlaskun aikaan on kaikkea, mitä hyvältä meditaatiosessiolta voisi odottaa. Rauhan ja hiljaisuuden voi löytää myös vuorilta, sillä aivan Queenstownin keskustan tuntumasta lähtee useampi päiväretkeksi soveltuva vaellusreitti vuorille. Itse olen kiivennyt muun muassa Ben Lomondin huipulle 1748 metriin kahdesti. Kiipeäminen on varsin vaativa ja koko retki voi viedä 5-8 tuntia, mutta näkymä huipulta kirkkaana päivänä pistää sanattomaksi. Retki kannattaa aloittaa aikaisin aamulla, jos haluaa kiivetä rauhassa, sillä vuorella riittää useita muitakin innokkaita. Huipulle asti ei ole pakko kiivetä viimeisen osuuden ollessa sunnuntaihuiputtajalle raastava, sillä näkymä helpomman osuuden päätepisteellä on jo henkeäsalpaava.\nQueenstownissa olosta ei ole kuitenkaan pakko tehdä urheilusuoritusta, sillä kaupungissa riittää tekemistä ja retkiä joka lähtöön. Benjihyppyä, laskuvarjohyppyä, veneilyä, baarikierroksia, rannalla lekottelua, you name it, they have it.\nWellingtonin hienoutta en ole oikein onnistunut itsellenikään selittämään. Maan pääkaupungiksi se on hämmentävän pieni ja rauhallinen. Wellington sijaitsee aivan Pohjoissaaren eteläkärjessä, ja sieltä pääseekin hyppäämään Eteläsaarelle vievän lautan kyytiin. Matka kestää muutaman tunnin ja sen aikana pääsee ihailemaan Marlborough Soundin kauniita maisemia.\nWellington ei vastaa perinteistä Eurooppalaista kuvaa pääkaupungeista täynnä vanhaa arkkitehtuuria ja museoita joka lähtöön. Kaupunki on kuitenkin todella viihtyisä ja jännittävän erilainen. Wellingtonin hienoimpiin nähtävyyksiin kuuluu Te Papa Tongarewa – Museum of New Zealand, josta löytyy pysyvien näyttelyiden lisäksi muun muassa vuoteen 2022 asti esillä oleva vaikuttava, valtavista vahanukeista koottu näyttely Gallipoli: The Scale of Our War. Itse vierailin myös Weta Workshopissa, joka on Taru Sormusten Herrasta -faneille ja elokuvaihmisille kiinnostava kohde.\nPaljon mainostetussa Cable Carissa on mielestäni hienoa oikeastaan vain sen päätepisteeltä Wellingtonin kasvitieteellisestä puutarhasta avautuva kaunis näkymä yli kaupungin. Itse Cable Carista en vaivautunut maksamaan, vaan kävelin omin jaloin huipulle. Myös Mount Victorian huipulle kannattaa kiivetä. Kyseessä on tosin vuoren sijaan ennemminkin iso mäki. Kaupungin alueista suosikkini oli Oriental Bay, jota pitkin kulkee hieman Etelä-Eurooppalaisen oloinen rantakatu.\nKaiken kaikkiaan voisin sanoa Uudesta-Seelannista sen, että suuria kaupunkeja ja perinteistä vanhaa arkkitehtuuria etsivien on turha vaivautua. Kaupungit ovat kohtalaisen pieniä ja sen minkä Seelanti häviää kaupunkien loistossa, se voittaa 100-0 luonnon kauneudessa ja erikoisuudessa. Maan suurimmista kaupungeista Wellington on kuitenkin ehdoton suosikkini.\nAbel Tasman National Park on paratiisimainen rantakeidas Eteläsaaren luoteisnurkassa. Abel Tasmanilla viittaan nyt myös alueisiin varsinaisen kansallispuiston liepeillä. Olen yöpynyt Abel Tasmanissa sekä Marahaussa, että Kaiteriterissä ja molemmissa paikoissa toivoin, että olisin voinut jäädä ainakin viikoksi. Kaiteriteri on pieni rantakylä, jossa on muutama ravintola ja majoituspaikka, kun taas Marahau on pieni asutuskeskittymä aivan kansallispuiston portin tuntumassa. Tärkein syy asettua näihin kyliin on pääsy kansallispuistoon.\nAbel Tasmanin kansallispuisto on ehdottmasti yksi kauneimmista paikoista, joissa olen ollut. Tavanomaisen Uusi-Seelantilaisen maiseman sijaan Abel Tasmanissa voisi kuvitella olevansa trooppisessa Kaakkois-Aasiassa. Alueella risteilee paljon vaellusreittejä, joista voi valita itselleen sopivan päiväretkistä aina 60 kilometrin mittaiseen Abel Tasman Coast Trackiin, joka on yksi Uuden-Seelannin suosituista Great Walks -vaellusreiteistä. Alueella järjestetään paljon erityyppisiä retkiä ja itse olen ollut muun muassa purjehtimassa ja kajakkiretkellä kansallispuiston vesillä. Eniten suosittelen kuitenkin tutustumaan kansallispuistoon jalan.\nEteläsaaren länsirannikko on kokonaisuudessaan aivan mieletön alue, ehkä sitä aidointa Eteläsaarta kaikessa eristyneisyydessään. Niputan länsirannikon nyt yhdeksi alueeksi, sillä West Coastilla seikkaileminen on oma maailmansa ja kokemuksensa.\nOlen ajanut kahdesti Abel Tasmanista länsirannikkoa pitkin Queenstowniin pysähtyen matkan varrella muutamaksi yöksi Westportiin ja Franz Josefiin. Reitti kulkee Uuden-Seelannin Etelä-Alppien (Southern Alps) ja Tasmanian meren välisellä hyvin sateisella maakaistaleella, ohittaen muun muassa Nelson Lakes -, Aoraki/Mount Cook -, Westland Tai Poutini – ja Mount Aspiring kansallispuistot. Lienee siis sanomattakin selvää, että tästä ei näköalat parane.\nWest Coastilla vallitsee aivan omanlaisensa tunnelma. Alue on kuin tosielämän Sumuvuoret, sillä mereltä nousevan kosteuden törmätessä järkälemäisiin vuoriin, se tiivistyy sateeksi tai jää leijumaan alueelle sumuna. Aika on pysähtynyt vuorten siimeksessä ja ihmisetkin hieman omalaatuisia. Erityisesti Haastin ei-niin-vastaanottavaisista ihmisistä paikalliset jaksavat aina varoitella. Ellen aivan väärin muista, jossain kylässä otettiin internet toden teolla käyttöön vasta Herran vuonna 2018.\nUseimmat pysähtyvät yöksi Westportin paikkeille matkallaan etelään. Westportista sanottakoon sen verran, että kaupungiksi en paikkaa hyvällä tahdollakaan kutsuisi, mutta autenttista länsirannikon tunnelmaa sieltä ainakin löytää. Ensimmäisen kerran jälkeen odotin vain paikan nopeaa ohittamista siellä toistamiseen vieraillessani, mutta yllätyksekseni ilta Westportissa oli yksi hauskimmista koko matkani aikana. Lieneekö syy hyvässä seurassa vai ihanan ahtaassa ja homeelta haisevassa majoituksessa, mutta enää en karsasta edes Westportia. Kannattaa ehdottomasti vierailla tienoolla ollessaan myös Cape Foulwindissa, jonka kauniin kävelyreitin varrella voi bongata kokonaisen hyljekolonian.\nWest Coastin suurin helmi on tietysti sen kaikkien maailman superlatiivien voimalla kehuttava luonto. Franz Josefin viehättävästä pikkukylästä pääsee helikopterilennoilla tekemään lähempää tuttavuutta hälyttävää tahtia vetäytyvään jäätikköön, Franz Josef Glacieriin. Hieman huonommalle näköetäisyydelle pääse kalliin kopterilennon sijaan myös ilmaiseksi omin jaloin. Samalla pääsee todistamaan tosielämässä, kuinka karmeaa jälkeä me ihmiset olemme maapallolle tehneet jäätiköiden karatessa silmiemme edessä. Alueella tehdään tietysti jos jonkinmoisia maksullisia ja ohjattuja retkiä, mutta omatoimisia kävelyretkiä merkityillä reiteillä suosittelen erityisellä lämmöllä. Myös Uudessa-Seelannissa osataan harjoittaa turistien ryöväystä. Kylässä sijaitsee mukava pieni kylpylä, johon voi suunnata vetreyttämään kävelystä kangistuneita jäseniä. Hostelleista suosittelen erityisesti Rainforest Retreatia, mutta ei niistä muistakaan mitään pahaa sanottavaa löydy.\nFranz Josefin lähettyvillä sijaitsee myös toinen jäätikkö, Fox Glacier. Fox Glacierin ohi ajettaessa pakollinen pysähtymispaikka on Lake Matheson, jonka peilimäisestä pinnasta voi pilvettömänä päivänä todistaa täydellisen kuvajaisen Uuden-Seelannin korkeimmasta vuoresta Mt Cookista. Näkymä on toki pilvisenäkin päivänä kaunis ja järven ympäri kulkeva reitti kävelemisen arvoinen.\nKaikessa omituisuudessaan ja mystisyydessään hiljainen West Coast on varastanut sydämeni.\nFiordland on kansallispuisto ja vuonojen luvattu maa Eteläsaaren lounaiskolkassa, jonka tärkein nähtävyys on maailman kahdeksanneksi ihmeeksi tituleerattu Milford Soundin vuono. Milford Soundin risteilyt ovat tietysti yksi maan pahimmista turistirysistä, mutta jo ajomatka ja näkymä rannalta vuonolle ovat vierailun arvoisia. Suosittelisin kuitenkin ostamaan valmiin Queenstownista tai Te Anausta lähtevän retken paikan päälle, sillä omalla autolla paikalle tuleminen saattaa aiheuttaa harmaita hiuksia ja kiukunpurkauksia parkkipaikkaa etsiessä.\nMilford Soundin sademäärät hipovat pilviä (hehe), joten kastumiseen kannattaa varautua. Oma vierailuni mestoilla sattui osumaan yhteen harvoista sateettomista päivistä ja näkymät olivat huikaisevat. Risteilyalus ystävällisesti kuitenkin peruutti vesiputouksen liepeille kastaen varmuudella kaikki kannella olijat. Ettei vaan pääsisi kukaan pälkähästä.\nYleensä ihmiset tulevat Fiordlandiin vain päiväretkelle esimerkiksi juuri Queenstownista, mutta itse yövyin lähellä Milford Soundia Gunn’s Campin pelkistetyssä leirimajoituksessa. Fiordlandissa riittää vaellusreittejä kuljettavaksi, joten esimerkiksi Te Anaussa yöpymistä kannattanee harkita.\nJos tekee mieli vältellä turistirysiä, voi Milfordin sijaan suunnata Doubtful Soundille, joka kuulemani mukaan on hieman hiljaisempi kohde, vaikka vetääkin paikalle runsaasti ihmettelijöitä.\nJoka tapauksessa Fiordland on jo itsessään nähtävyys ja luontomatkailijalle 100 prosentin varmuudella todellinen paratiisi.\nMuutaman tunnin ajomatkan päässä Queenstownista sijaitseva Wanaka on kaikin puolin miellyttävä pieni vuorten ympäröimä järvenrantakaupunki. Näkymä järvelle kelpaa jälleen ammattimaiseen tuijotteluun, mutta paikan kuuluisin nähtävyys lienee That Wanaka Tree, eli kitukasvuinen järvestä pilkistävä pieni puu.\nWanakan ympäristöstä lähtee useita vaellusreittejä, joista yksi on Uuden-Seelannin suosituimpiin vaelluksiin kuuluva Roy’s Peak Track, jonka huipulta otettuja kuvia ei voi välttää Seelantia googlaillessa. Useista epäonnisista hölmöilyistä johtuen en itse kuitenkaan ole onnistunut vielä Roy’s Peakia huiputtamaan kolmesta Wanaka-vierailusta huolimatta, joten minulla on erinomainen syy palata noihin maisemiin heti sopivan tilaisuuden sattuessa.\nLake Taupo ja Tongariro National Park\nUnelmoin Tongariro Alpine Crossing -vaelluksen tekemisestä varmaan 10 vuotta, kunnes vihdoin ja viimein viime tammikuussa pääsin tositoimiin. Tongariro National Park sijaitsee Lake Taupon tuntumassa noin tunnin ajomatkan päässä Taupon kaupungista, ja on muun muassa Keskimaan Tuomiovuorena tunnetun Mt Ngauruhoe -tulivuoren koti. Tongariro Crossingin vaeltaminen on sikäli hieman hankalaa puuhaa, että retkiä perutaan kohtalaisen usein huonojen sääolojen vuoksi. Tämän vuoksi Taupossa kannattaa viettää useampi päivä, jos mielii varmistaa mahdollisuutensa noin 19 kilometrin mittaisen päivävaelluksen suorittamiseen. Näkymät vaelluksen varrelta ovat kuin toisesta maailmasta alueen tuliperäisyyden vuoksi, ja yksi retken kohokohdista on nähdä kirkkaissa väreissä hehkuvat ja pahalta haisevat Emerald -järvet. Tongariron kansallispuistoon pääsee tekemään myös lyhyempiä kävelyretkiä, joten alueella kannattaa vierailla vaikkei varsinainen vaeltaminen kiinnostaisikaan.\nMyös Taupon kaupunki on täynnä kaikenlaisia aktiviteetteja veneilyjutuista laskuvarjohyppyyn. Itse hyppäsin lentokoneesta 3600 metristä oksennusta pidätellen juuri Taupossa, ja näkymät järven yllä leijuessa olivat henkeäsalpaavat. Eteläsaarella saattaisi olla vielä hulppeammat näkymät Alppien yllä, mutta itse olin varsin tyytyväinen tähän sopuhintaiseen ratkaisuun Taupossa. Kokemus oli todellakin rahan arvoinen, mutta en usko, että lähden uudestaan roikkumaan lentokoneen reunalle. Täytyy kuitenkin sanoa, että benjihyppyyn verrattuna laskuvarjohyppy oli lasten leikkiä, kun hyppäämisen ja kaiken muun toiminnan hoiti ammattilainen samalla kun itse roikkui kuin räsynukke samoissa valjaissa.\nSyvä kaihoisa huokaus. Hobittila on ihan oikea paikka Uudessa-Seelannissa! Kaikki, jotka tässä kohtaa pudistelevat päätänsä tai pyörittelevät silmiään, hävetkää. Pohjoissaaren Matamatassa sijaitseva Tolkienin kirjoihin perustuvissa elokuvissa käytetty elokuvalavaste on jokaisen sentin arvoinen vierailukohde myös muille, kuin Keskimaa-faneille.\nAlue on kaiken kaikkiaan kaunista kumpuilevine lammaslaitumineen, mutta että niille kummuille on vielä rakennettu söpöjä pikkuruisia hobittikoloja. Menkää Hobittilaan ja katsokaa itse!\nMt Cook Village on jälleen yksi vaeltajan paratiisi Uudessa-Seelannissa. Kylään ei siis kannata saapua vilkas pikkukaupunki mielessään, sillä paikan kutsuminen edes asutuskeskukseksi saattaisi jonkun mielestä olla liioittelua. Tästä huolimatta, tai juuri siitä syystä, Mt Cook Village on vierailun arvoinen paikka. Kyläpahanen on siis nimensä mukaisesti Uuden-Seelannin korkeimman vuoren, Mt Cookin, liepeillä Etelä-Alppien sydämessä sijaitseva kylä, jossa voi majoittua halutessaan tutkia alueen jäätikköjärviä ja lukuisia patikkareittejä tarkemmin. Ajomatkan varrelle osuvat myös järvet Tekapo ja Pukaki, jotka kumpainenkin ovat tunnettuja niiden mielettömän turkoosista vedestä.\nKun itse vierailin Mt Cook Villagessa vuonna 2016, kärsin jo kuukauden tehokkaan kiertelyn ja patikkaretkien aiheuttamasta väsymyksestä, minkä seurauksena vaivauduin ottamaan haltuun vain Hooker Valley Trackin. Suosittelen kuitenkin kokeilemaan mestoilla ollessa myös muita alueen lukuisista vaellusreiteistä, sillä maisemat eivät voi tästä paremmaksi muuttua.\nNäiden omien suosikkikohteideni lisäksi Uudessa-Seelannissa on tietysti lukuisia muitakin käymisen arvoisia paikkoja, kuten Kaikoura, Hot Water Beach, Stewart Island, Bay of Plenty ja Picton. Tärkeintä onkin mielestäni se, ettei jää nyhjäämään maan suurimpiin kaupunkeihin. Jos aikaa on vain vähän, kannattaa suunnata suoraan Eteläsaarelle. Pohjoissaarelta löytyy aivan yhtä lailla käymisen arvoisia paikkoja kuin etelästäkin, mutta todennäköisesti Seelantiin matkaa varatessasi unelmoit juurikin niistä vuoristomaisemista, jäätiköistä, turkooseista järvistä ja alppitunnelmista, jotka löytää parhaiten Eteläsaarelta. Uusi-Seelanti ei ole mielestäni kaupunkikohde millään levelillä, vaan aivan täysiverinen luontoparatiisi ja seikkailumatkojen luvattu maa. Valmistaudu siis eeppiseen maisematykitykseen laskeutuessasi pitkän valkoisen pilven maahan!\nMiksi matkustan? – Pitkistä ja lyhyistä matkoista\nOlen pohtinut paljon viimeisten vuosien aikana syitäni matkustaa. Nykyaikana ymmärretään, että ulkomaille matkustaminen, maailman näkeminen ja vuodessa kertyvien lentotuntien määrä ei ole pelkästään hyvä asia, ja jokaisen tulisikin pohtia tekojensa vastuullisuutta niin matkustamiseen, kuin muuhunkin elämään liittyen. Kysymys ’Miksi matkustan?’ on myös tämän blogin kannalta hyvin keskeinen, ja sen vuoksi halusin syventyä asiaan hieman tarkemmin. Polveilevien ajatuskulkujeni taltioiminen järkeväksi tekstiksi oli kuitenkin oletettua haastavampaa, joten palaan aiheen pariin varmasti vielä useamman kerran.\nIrvailen välillä mielessäni useimmin toistuville perusteille, miksi joku nauttii ulkomaille matkustamisesta. Uuteen kulttuuriin tutustuminen ja muut vastaavat syyt pätevät toki myös itseni kohdalla, mutta jotenkin en kuitenkaan niele pureskelematta ajatusta siitä, että ”vain” uusi kulttuuri, uudet ruokaelämykset tai jännittävä kieli vetäisivät ihmisen ylös sohvaltaan satojen ja tuhansien kilometrien päähän kotoa. Olen tullut siihen tulokseen omalla kohdallani, että tässä on pakko olla jotain syvempää ja perustavanlaatuisempaa taustalla. Ei sillä, etteikö maailmaan olisi enemmän kuin suositeltavaa pyrkiä tutustumaan mahdollisimman monen eri kulttuurin näkökulmasta.\nTässä taannoin koin jonkinlaisen oivalluksen, mikä ehkä selkeytti ajatuskulkuani myös itselleni. Matkoja ja matkustustapoja on yhtä monta kuin matkalaisiakin, ja omassa mielessäni jaan matkat kahteen eri kategoriaan niiden päämäärien ja antamien mahdollisuuksien mukaan: lyhyisiin ja pitkiin matkoihin. Tällä en kuitenkaan välttämättä viittaa vain fyysisesti matkan pituuteen. Lyhyillä matkoilla päämäärät ovat hyvinkin selkeät ja matkakokemus pohjaa erityisen vahvasti juuri niiden tiettyjen päämäärien toteutumiseen. Pitkillä matkoilla taas on aikaa vaellella ja harhautua niin fyysisesti kuin henkisestikin, ja vaikka matkasuunnitelma olisi täsmällinen, aikaa ajatteluun ja matkaan mukautumiseen on enemmän. Kyse ei siis ole matkojen paremmuudesta tai huonommuudesta, vaan yksinkertaisesti niistä raameista, joissa matka toteutetaan.\nMinua viehättää pitkissä matkoissa erityisesti ns. matka-arjen muodostuminen. Se on arkea rutiineineen, mutta jännittävässä ja vaihtuvassa ympäristössä, jossa joka päivä altistuu aivan uudenlaisille asioille. Uusien asioiden kohtaaminen kuitenkin kuuluu juuri siihen arkeen. Matka-arki on ihanaa ja sen muodostuminen välttämättömyys kun matkustaa viikko- tai kuukausitolkulla. Kuka jaksaa painaa maailmalla pitkän viikonlopun Pariisissa viettävän turistin vimmalla kuukauden tai useammankin?\nMatka-arkeen liittyy myös se jännittävä seikka, että sen mukana muovautuu itsekin hieman erilaiseksi versioksi itsestään. Siksi yli kuukauden matkat, erityisesti soolomatkat, ovat mielestäni aivan erityisen antoisia; matka-arjen minään on mahdotonta päästä tutustumaan lyhyillä pyrähdyksillä mailmalla, joiden aikana keskittyminen on vain ja ainoastaan kohteessa ja sen kaikkien mielenkiintoisten kulmien tutkimisessa.\nSe versio minusta, joka matkan varrella ottaa pidemmän päälle ohjat käsiinsä, voi poiketa ”normaalista” yllättävän paljon. Sen lisäksi, että stressistä ja elämän hektisyydestä vapautuminen saa olon keveäksi ja uskaliaammaksi, ihmeitä ainakin itselleni tekee myös se, että ympäröivän yhteiskunnan ja läheisten asettamat paineet oman elämän toteuttamisesta ja toteutumisesta hälvenevät ja unohtuvat. Kun tarpeeksi kauan on keskenään omien ajatustensa ja satunnaisesti seuraan liittyvien tuntemattomien kanssa, ei enää yhtäkkiä koekaan paineita nopeasta valmistumisesta ja työelämään siirtymisestä, säännöllisistä kampaajakäynneistä tai täsmällisen sivistyneestä käytöksestä. On ihmeellinen tunne tajuta olevansa yhtäkkiä vapaa sellaisista ajatuksista ja paineista, joiden ei aiemmin ollut ymmärtänyt edes kahlitsevan itseään. Niissä hetkissä kannattaa tarttua kynään tai hakeutua näppiksen ääreen, ja kirjoittaa ylös omia ajatuksiaan tulevaisuuden toiveista, unelma-ammatista tai siitä mikä oikeasti on itselle arvokasta ja merkityksellistä elämässä. Noiden tunteiden ja ajatusten löytäminen ja taltioiminen on minulle arvokkaimpia asioita matkustamisessa.\n’Joskus on mentävä kauas nähdäkseen lähelle.’ on yksi osuvimpia sananlaskuja joita tiedän. Kauas meneminen ei välttämättä tarkoita lentämistä maailman toiselle puolen. Yhtälailla se voi tarkoittaa ruskaretkeä Lapissa. Minun kohdallani maailman toiselle puolelle matkustaminen on kuitenkin yhdistänyt kaukokaipuuni kaukaisiin maihin, ja tarpeeni kalibroida itseni tuon matkan aikana uudestaan sille taajuudelle, jossa tiedän mihin pyrin elämässäni ja miksi.\nPs. Kuvat on otettu Byron Baysta, Australiasta keväällä 2019\nReissustooreja matkan varrelta: Naama vihreänä Stewart Islandilla\nAustralia Reppureissut Skotlanti Soolomatkailu Tärpit Uusi-Seelanti Valokuvaus


Etusivu » Tietoa liitosta » Ajankohtaista » Tapahtumat » Tapaamispaikkatoiminnan työkokous\n8.4.2021 9 -16 Etäyhteydellä TEAMS\nTervetuloa kokoontumaan yhteen tapaamispaikkatoiminnan ajankohtaisten asioiden äärelle! Työkokouksessa kuullaan puheenvuoroja ja käydään yhteistä keskustelua vauvaerityisyyteen sekä lapselle ja vanhemmille turvalliseen tapaamistoimintaan liittyen.\nIlmoittautuminen työkokoukseen sulkeutuu 25.3.2021.\nLue myös: Miksi erotilanteeseen liittyviä riskejä tulee arvioida\nPiia Vehkoja, asiantuntija\n8:45 Tervetuloa linjoille!\n9.00 Tapaamispaikkatoiminnan ja Turvassa – hankkeen ajankohtaiset kuulumiset, Johanna Vaitomaa ja Piia Vehkoja, Ensi- ja turvakotien liitto, keskusjärjestö\n9:10 Tapaamispaikat – mitä uutta ja mihin toivot sparrausta tänään?\n9:40 Vauvaerityisyys tapaamispaikkapalvelussa ja vanhemmuustyöskentely, vauvaperhetyön ohjaajat Jonna Heinonen ja Mandi Turpeinen, Helsingin ensikoti ry/ Vauvaperheiden terapeuttiset avo- ja tapaamispalvelut\n10:15 Yhteistä keskustelua vauvaerityisyyteen liittyen\n1) Juridiset kysymykset tapaamispaikkatoiminnassa: työskentelyä ennakkotehtävän pohjalta\n2) Palautteen keruun uudistaminen: miten kerätä palautetta vauvalta/ lapselta\n12:45 Asiakastyön esittely; vahvan turvaamisen tapaamismalli, väkivaltatyön asiantuntija Eveliina Nilosaari, Tukikeskus Varjo\n13:30 Tapaamispilotin kommenttipuheenvuoro, Keski-Suomen ensi- ja turvakoti ry\n13:45 Tapaamispilotin kommenttipuheenvuoro, Turvassa -hanke\n14:00 Kahvitauko – yhteistä keskustelua kupposen äärellä\n14:30 Riskiarviointityökalujen kehittäminen, Turvassa- hanke\nLiiton yhteinen strategia Jokainen on turvassa – Riskiarvioinnilla kohti turvallista lapsuutta ja erovanhemmuutta\nTurvassa-hankkeen alustus ja yhteistä keskustelua\n15:15 Toiveet lokakuun työkokoukselle\n15:30 Päivän lopetus ja palautetta päivästä\nMitkä juridiset kysymykset tapaamispaikkatoimintaan liittyen mietityttävät? Esille nousseita kysymyksiä käsitellään työkokouksen työpajaosuudessa.


Download Phir Dekhiye Chords Mp3 Songs | Free Music Download Easy Guitar Lesson For Beginners - Phir Dekhiye -Rock On!! - Caralisa Monteiro Mp3, #70 - Phir Dekhiye (Rock On) - Guitar Lesson - Complete And Accurate Mp3, Phir Dekhiye (Rock On) Easy Guitar Tutorial Mp3, Phir Dekhiye - Rock On - Guitar Cover Mp3, Mix - Easy Guitar Lesson For Beginners - Phir Dekhiye -Rock On!! - Caralisa Monteiro Mp3, " property="og:description"/>\nIndex of Phir Dekhiye Chords Mp3\nEasy Guitar Lesson For Beginners - Phir Dekhiye -Rock on!! - Caralisa Monteiro Mp3\n#70 - Phir Dekhiye (Rock On) - Guitar lesson - Complete and Accurate Mp3\nPhir Dekhiye (ROCK ON) Easy Guitar Tutorial Mp3\nPhir Dekhiye - Rock On - Guitar Cover Mp3\nMix - Easy Guitar Lesson For Beginners - Phir Dekhiye -Rock on!! - Caralisa Monteiro Mp3\nRelated Phir Dekhiye Chords Mp3 Songs\nPhir Dekhiye - Rock On , Guitar and Piano Chords Mp3" target="_blank" title="Download Phir Dekhiye - Rock On , Guitar and Piano Chords Mp3 Songs">Phir Dekhiye - Rock On , Guitar and Piano Chords\nPhir Dekhiye [Full Song] | Rock On | Arjun Rampal, Farhan Akhtar, Prachi Desai & Others Mp3" target="_blank" title="Download Phir Dekhiye [Full Song] | Rock On | Arjun Rampal, Farhan Akhtar, Prachi Desai & Others Mp3 Songs">Phir Dekhiye [Full Song] | Rock On | Arjun Rampal, Farhan Akhtar, Prachi Desai & Others\nPhir dekhiye| Rock on| Chords & Lyrics| Caralisa Monteiro Mp3" target="_blank" title="Download Phir dekhiye| Rock on| Chords & Lyrics| Caralisa Monteiro Mp3 Songs">Phir dekhiye| Rock on| Chords & Lyrics| Caralisa Monteiro\n#Learn2Play ★★★ "Phir Dekhiye" (Rock On!) chords - Guitar Bollywood lesson Mp3" target="_blank" title="Download #Learn2Play ★★★ "Phir Dekhiye" (Rock On!) chords - Guitar Bollywood lesson Mp3 Songs">#Learn2Play ★★★ "Phir Dekhiye" (Rock On!) chords - Guitar Bollywood lesson\nLearn 'Phir Dekhiye' Rock On - SEL -guitar chords & strumming patterns tutorial by Jasraj Mp3" target="_blank" title="Download Learn 'Phir Dekhiye' Rock On - SEL -guitar chords & strumming patterns tutorial by Jasraj Mp3 Songs">Learn 'Phir Dekhiye' Rock On - SEL -guitar chords & strumming patterns tutorial by Jasraj\nEasy Guitar Lesson For Beginners - Phir Dekhiye - Rock on!! - Caralisa Monteiro


Auroran talo nukkekotiblogi: toukokuuta 2008\n28. toukokuuta 2008\nLähettänyt Anna Amnell klo keskiviikkona, toukokuuta 28, 2008\nTunnisteet: dolls, harlekiini, nukke, pelle\nLucia ja luutunsoittaja\nLähettänyt Anna Amnell klo torstaina, toukokuuta 15, 2008\nTunnisteet: 1500-luku, nukketalon nuket\nPortinvartijan tornitalon keittiössä.\nTunnisteet: 1500-luku, 16th century maid, nukketalon nuket\nTämä kodikas on nurkkaus on kuvattu chicagolaisessa museossa, jossa kävin 1980-luvun alussa.\nTunnisteet: nukketaloideoita, piano, Viktorian tyyli\nNukkekotiin löytyi piano\nKirpputorilta löytyi piano (urkuharmoni?), jonka joku oli saanut hampurilaispaikasta. Se muistuttaa edellisessä kuvassa olevaa pianoa.\nTunnisteet: nukkekoti, nukketalo, nukketaloideoita, piano, Viktorian tyyli\nEräs vaihe kaapissa olevan nukkekodin sisustusta. Huomaa nurkassa oleva piano.\nTunnisteet: nukkekoti, nukketalo, piano, Viktorian tyyli\nOlen aloittanut valokuvablogin. Vihdoinkin. Kokoan siiihen eri aiheista ottamiani valokuvia. Ensimmäisinä ovat vuorossa nukkekodin siniset kalusteet. Sininen. Niitä pääsee katsomaan myöhemmin hakusanojen kautta.\nLähettänyt Anna Amnell klo perjantaina, toukokuuta 09, 2008\nTunnisteet: Blogisiskon kuvat, valokuvablogi\nSivupalkin kuviin linkit\nEräs asetelma, josta on vain muisto eli tämä valokuva jäljellä. Koirataulukin on kadonnut.\nNukketaloharrastuksella on minihistoriaa, kun sitä dokumentoi, ottaa valokuvia ja laittaa blogiin ja muuallekin talteen.\nOlen vähitellen toipumassa kiusallisen ärhäkästä flunssasta. Alussa se vaikutti tavanomaisen lievältä, jollainen flunssa minulla yleensä on, tarvitsen vain lepoa. Sitten tulivat kaikki klassiset oireet. Nyt on olo sen verran parempi, että olen jaksanut opetella jotain uutta tällä tietokoneella. Sivupalkin kuviin on liitetty linkki, joten niistä pääsee katsomaan joko samaa kuvaa suurempana tai aivan muita kuvia.\nEsimerkiksi keittiökuvasta pääsee aivan uuteen Flickr-kansioon, jossa ovat kaikki 1:12 keittiötäni kuvattuina. On ihan ikävä kellonsoittajaa ja hänen kaunista punatukkaista vaimoaan, joka pyörtyi kun miehen laittama ruoka oli niin mahdottoman hyvää. Olisiko kyseessä munakoisoruoka, jonka nimikin on "imaami pyörtyi" - samasta syystä, oli ihanan hyvää. Minulle kaikki maistuu nyt samalta eli ei miltään. Vain ruoan rakenne ja väri ovat olemassa.\nUuteen blogilistaan en ole jaksanut vielä perehtyä. Taidan omalta osaltani antaa heille vielä lisäaikaa saada siitä toimiva.\nLähettänyt Anna Amnell klo torstaina, toukokuuta 08, 2008\nTunnisteet: blogi perinteen säilyttäjänä, flunssa, linkitetyt kuvat\nInteraktiivinen kierros nukkekodissa\nPistäydy englantilaisessa nukkekodissa. Joku talon asukkaista opastaa. Parasta oli mielestäni kuitenkin paluu yksin yläkerrasta alakertaan, kuulla askeleet, nähdä varjot seinillä. Lähde tutustumaan. Valitse nuolilla suunta ja käy vielä uudestaan jossain huonessa Quicknavilla.\nLähettänyt Anna Amnell klo maanantaina, toukokuuta 05, 2008\nTunnisteet: englanti, interaktiivinen kierros nukkekodissa\nVaaleanpunainen talo New Orleansissa\nNew Orleans a pink house\nKuin nukkekoti oli tämä ihastuttava neworleansilainen talo. Uskon, että tällainen kevytrakenteinen puutalo tuhoutui kokonaan suuressa tulvassa.\nTeimme koko perhe 1980-luvun lopulla pitkän telttailumatkan alas Missisipin rantaseutuja. New Orleans jäi mieleen Missisipin helmenä. Asuimme New Orleansin lähellä entisen plantaasin mailla leirintäalueella.\nKlikkaa kuvaa ja käy katsomassa muitakin New Orleansin kuviani. Siellä on mm kuva plantaasin puistosta.\nLähettänyt Anna Amnell klo sunnuntaina, toukokuuta 04, 2008\nAurora-nukke pinkissä juhlamekossa\nJaana Perttulin Aurora-nukke pääsi lehteen, kun Aurora-kirjoista oli näyttely "Palvelustyttöjä ja herrasneitejä 1900-luvun alussa Torontossa ja Helsingissä Rikhardinkadun kirjastossa 1990-luvulla.\nTuo puinen penkki oli tyylikäs. Jaana Perttulin sisar omistaa Aurora-kirjojen henkilöiden mukaan tehdyt nuket.\nTunnisteet: Aurora-sarja, historiallinen asu nukelle, nukke


Teollisuuden pölynsidonta ja ilmankostutus | Finfinet Oy\nEtusivu / Laitteet / Pölynsidonta ja ilmankostutus\nTeollisuuden pölynsidonta ja tasainen ilmankosteus ovat tärkeitä elementtejä varsinkin tuotannon onnistumisessa sekä jo ennen tuotantoa, tilojen rakennusvaiheessa. Uutta teollisuuden kohdetta rakennettaessa tai vanhan saneerauksessa esimerkiksi betoni- ja tiilipinnat pölyävät runsaasti. Korkeapaineisella hienojakoisella sumulla pystytään torjumaan pölyn syntymistä tehokkaasti ja ympäristöystävällisesti. Ylläpitävinä toimina tiloja ja ulkoalueita voidaan kastella vedellä, mikäli pysyvä pölynsidonta ei riitä. Meiltä saa myös kaivos- ja murskausteollisuuden kohteisiin pölynsidontaan ja hallintaan ns. sumuseinät.\nVastaavasti teollisuuden ilmankosteus on tärkeää saada pidettyä tasaisena, sekä ilmanlaatu hyvänä – aivan erityisesti tuotantoprosesseissa ja varastoinnissa. Ideaali ja tasainen ilmankosteus saavutetaan esimerkiksi sumutinjärjestelmällä, joka samalla myös edesauttaa teollisuuden pölynsidonnassa.\nTehokas ja toimiva pölynsidonta sekä ilmankosteuden ylläpito parantavat esimerkiksi työhygieniaa, työturvallisuutta, työskentelymukavuutta ja tuotannon laatua. Autamme mielellämme suunnittelemaan oikeanlaisen kokonaisuuden, joka kattaa käyttökohteen erityistarpeet ja huolehtii pölynsidonnan onnistumisesta sekä oikean ilmankosteuden säilyttämisestä. Ota yhteyttä ja kysy lisää!\nValmistus, jälleenmyynti, huolto ja kokonaisvaltainen varustelu\nOlemme Finfinetillä kaikkien teollisuuden ammattikäyttöön tarkoitettujen korkeapaineyksiköiden, pumppujen, painepesureiden ja näiden tarvikkeiden vahvoja ammattilaisia. Maahantuomme ja valmistamme laadukkaat laitteet kaikkiin eri kohteisiin, jonka ansiosta tunnemme myymämme tarvikkeet läpikotaisin ja pystymme tarjoamaan erityisen asiantuntevaa myyntipalvelua, asennusapua ja huoltoa. Lue lisää huolto- ja asennuspalveluistamme.\nFINFINET- KORKEAPAINEYKSIKKÖ FF210P\nLETKUN TULPPA ”END LINE CAP”\nSumusuutin MT Suodattimella\nSUORA JATKOLIITIN LETKULLE\nSUUTTIMEN ”END LINE” LIITIN


Sadepisaroita niitynkukkasilla: Music\nMä kuuntelen tosi paljon erilaisia biisejä, kuten yllä olevasta listasta huomaa. Osa on vanhempia lemppareita, kun taas osa uusia, ihania tuttavuuksia. Yleensä ajaessa tykkään kuunnella vauhdikasta jytinämusaa, kun taas esim. iltaisin on ihana fiilistellä hempeän musiikin soidessa taustalla. Myös usein ajatuksia herättävät biisit kuuluu mun soittolistoihin, sillä tykkään pohtia biisien sanoituksia ja hoilottaa mukana. Usein ne itseä lähellä olevat sanoitukset koskettaa, ja musiikkia tuleekin valikoitua fiilisten mukaan.\nKaipaisin kuitenkin soittolistoilleni jotain uutta. Jotain virkistävää vaihtelua, tai muuten vain jotain uutta ja kivaa. Siinä kuvaan astutte te, ihanat lukijat ♥ Voisitte laitella mulle kommenttiboksiin teidän tämän hetken lempparibiisejä, tai sitten muuten vain ikisuosikkejanne. Jos innostutte vinkkailemaan kunnolla biisejä, kasaan sieltä löytyneet suosikit omaan postaukseensa jossain vaiheessa. Olkaapas ahkeria siis ;) Hyvää yötä! ♥\nPage 9. helmikuuta 2015 klo 10.54\nMun ikuisiin lemppareihin kuuluu Passengerin Let her go sekä Coldplayn Viva la vida unohtamatta Zara Larssonin Uncoveria. Noi on sellasia jotka siirtyy soittolistalta toiselle, mut yleensä mulla on pari biisiä joita kuuntelen jatkuvalla soitolla ja kulutan ne loppuun, kunnes löydän uutta kuunneltavaa. Tän hetkisiä lemppareita ovat siis Jessica Mauboyn ja Pittbullin Kick up your heels (en tiiä miks, mutta mulle tulee mieleen 20-luku siitä :D) Imagine Dragonsin Shots, LISTENBEEn Save me sekä Zac Brown Bandin Homegrown :) Lisäksi tykkään kuunnella popbiiseistä tehtyjä pianovariaatioita ilman laulua :)\nJenni 9. helmikuuta 2015 klo 23.04\nTykkään noista sun ikuisista lemppareista itekin ihan hulluna, ne on ihania ♥ Paljon on tullut noita kaikkia kuunneltua :) Sama täällä, kuuntelen aina jotain tiettyjä biisejä niin pitkään, että lopulta tulee uus koukutus vastaan! Hups. Muut tosin kyllästyy niihin biiseihin ennen mua, ja menettää hermonsa.. :D Kiitos paljon biisivinkeistä, kuuntelen nuo ihan ajan kanssa läpi ♥\nPauliina A. 9. helmikuuta 2015 klo 15.57\nOih, mä en voisi elää ilman musiikkia! Mulla onkin siis lähestulkoon AINA joko radio, MTV tai oma soittolista päällä -ihan aamusta iltaana asti :D Mun musiikkimaku on kuitenkin kanssa tosi laaja ja vaihtelee vähän kausittain, ja tietty fiiliksen mukaan.\nTällähetkellä suuressa soitossa on taas vähän erilaista musiikkia: Seinabo Sey - Yonguer, Kygo - Firestone (ja muutenkin jotkut Kygo remixit, esim Ed Sheeran & Passenger - No diggity vs. Thrift Shop), XOV - Lucifer, ja Martin Tungevaag - Samsara.\nSit vähän eri kategoriasta Meghan Trainor - Lips are moving, Ellie Goulding - Outside, Ellie Goulding - Love me like you do, Paloma Faith - Only love can hurt like this, Eminem - Guts over fear, Wyclef Jean - Divine Sorrow, ja Tove Lo - Not on drugs. :33\nJa noh, vanhoja suosikkeja on Angus & Julia Stone, Lykke Li ja Mat Kearney! Niin sellasta kivaa, haikeaa fiilistelymusaa! Jajaja... Miriam Bryant, Kiesza, Lorde.. :D Tulipas tässä nyt paljon kaikkee sekalaista! :D hahaha. Toivottavasti löydät edes jotain uutta kuunneltavaa :)<3\nJenni 9. helmikuuta 2015 klo 23.07\nEn vois minäkään, on se vaan niin ihana fiilis tehä mitä vaan kun musiikki soi taustalla :') Just tunnetilojen mukaan on kiva valita biisejä, niitä kun löytyy mihin vaan fiilikseen. Jotenkin iloisina hetkinä musiikki tekee entistäkin iloisemmaksi, ja vaikeina hetkinä siitä saa tukea ja lohtua. Musiikki sopii tilanteeseen kuin tilanteeseen, that's my opinion ;)\nOioioi ihana Pauliina, kun jaksoit nähdä noin paljon vaivaa tuon listan eteen ♥ Suurin osa olikin ihan uusia tuttavuuksia, kuuntelen noita heti läpi kun on kunnolla aikaa :') KIITOS ♥\nEmilia Alexandra 11. helmikuuta 2015 klo 23.19\nJeeee, saimpas taas hyviä biisejä mun soittolistalle ;) kiitos Jenniseni♥ Mä oon myös musiikin fiiliskuuntelija, nyt Jason Mraz - I'm yours<3\nJenni 12. helmikuuta 2015 klo 23.57\nNää on kyllä käteviä, ei tarvii ite kauheella vaivalla alkaa uusia biisejä ettimään ;) Ole hyvä vaan ♥ Oioi se on aivan ihana biisi, kiva että sulla on tuohon biisiin sopivat fiilikset! ♥\nJohanna 13. helmikuuta 2015 klo 17.55\nOn kyllä pelastanut monia hetkiä toi 3 things <3. Aviciin the Nights on vaikuttanut myös mun elämään.\nLooppia tulee kuunneltua, mutta joskus menee hermo siihen kolmenkymmenen kappaleen ympyrään :D Sieltä voisin kuitenkin heittää Aviciin Divine Sorrow, Imagine Dragonsin I Bet My Life, Galantiksen Runaway. Timmy Trumpetin Freaks ja OMIn Cheerleader.\nTykkään kuunnella paljon latino ja ranskalaista musiikkia perus nrj-hittien lisäksi. Latino puolelta Dr. Bellidon La conoci bailando, Prince Roycen Darte un beso ja sitten ikisuosikit Juan Maganin Bailando por ahi ja Wisin & Yandelin Estoy enamorado. Ranskalaisia suosikkeja ovat Sexion d'assautin biisit, esim Qui t'a dit.\nSitten on vielä vanhempaa/raskaampaa musiikkia, Red Hot Chilli Peppersin Snow ja By the way, Rise Againstin Hero of war ja Dirt whispered, Foo Fightersin the Pretender ja Linkin Parkin Burn it down.\nTässäpä muutamia :D\nJenni 14. helmikuuta 2015 klo 23.42\nNiin onkin, se on aivan ihana tsemppibiisi huonojen hetkien varalle ♥\nOi kiitos paljon panostuksesta tän biisivinkkailun suhteen, susta oli iso apu! :) Rupeen pikkuhiljaa kuuntelemaan näitä biisejä läpi, kiitos paljon vinkeistä :)


Työpajafestivaali 2022 / Elina Pirinen | Zodiak\nElina Pirisen ohjaama työpaja Luova hulluus ja feministiset libidiaaniset voimat kutsuu sinut ruumiillisuuden, mielellisyyden, affektien ja ajattelun syvän ilon, intuition, diletanttiuden, villiyden, transgression, emansipaation ja fantasiallisten oikkujen sisäänkirjoitettuihin nautintoihin.\nTyöpajassa tutkitaan mitä kaikkea käsittämätöntä ja hauskaa tarkoittaa kun ruumis ja mieli välmehtivät esiin mitä erilaisimpina ilmaisuina, muotoina, estetiikkoina, väreinä, tapahtumina, tilanteina, temperamentteina sekä subjektiivisena että kollektiivisena kokemuksena. Erilaisten improvisatoristen ja kestollisten anatomiaa, kieltä, ääntä ja materiaalisuuksia herkistävien ja eettisesti ohjattujen tehtävien kautta lähestytään ruumiillisen ilmaisun merkillisyyksiä, muodostetaan omia taiteellisia erikoismeininkejä, kokonaisvaltaisen ruumiillisuuden ja performatiivin bileitä yksin ja yhdessä. Kurssilla käytetään myös erilaisia aineellisia materiaaleja ruumiin ja mielikuvittelun rakastajina.\nElina Pirinen on Helsingissä ja Kalliojärven rannalla asuva, kansainvälisesti työskentelevä ja palkittu taiteilija. Hänen taiteellinen praktiikka ja kieli kietoutuu koreografian, tanssin,äänien, säveltämisen, kokeellisen kirjoittamisen ja pedagogian sisään. Hän etsii liikkeellisiä, äänellisiä ja kielellisiä ja näyttämöllisiä ruumiinavauksia ja ilmiasuja esitajuisiin tunnelmiin, feministiseen libidiaaniseen voimaan ja älykkyyteen niiden kautta. Hänen teoksiaan on esitetty ympäri maailmaa. Pirinen työskentelee säännöllisesti vierailevana pedagogina Taideyliopiston Teatterikorkeakoulussa, Tampereen Yliopiston Näyttelijäntaiteen laitoksella ja Zodiak-Uuden tanssin keskuksessa. Pirinen tekee taiderockmusiikkia kymmenhenkisen orkesterinsa Al2Be3 kanssa ja tekee eläinsuojelutyötä vapaaehtoisena.\nKeskiviikkona 1.6. klo 14-18\nTorstaina 2.6. klo 14.30-18.30,\nIlmoittautuminen työpajaan on hyvä tehdä ajoissa, viimeistään kaksi viikkoa ennen kurssin alkua eli 18.5. mennessä. Tämän jälkeen kurssille voi vielä ilmoittautua mikäli ryhmässä on tilaa.


Cashewpähkinä luomu 200g - Ekokauppa Ekolo verkkokauppa\nCashewpähkinä luomu 200g\nMonen lempipähkinä sen koukuttavan makean ja pehmeän maun vuoksi.\nMonen lempipähkinä sen koukuttavan makean ja pehmeän maun vuoksi. Cashewpähkinöitä kannattaa napostellakin, koska ne sisältävät hyvin paljon proteiinia, omega-rasvahappoja, rautaa, magnesiumia, fosforia ja sinkkiä.\nKokeile: tee kotitekoinen vihreä pesto pinjansiementen sijaan cashewsta!\nNäin maukkaan ja tuoreen makuisia cashewpähkinöitä ei saanut edes Tansaniassa suoraan cashewtiloilta!\nMaukas herkku. Nuorisonkin mieleen makean makunsa ja suussa"rouskuteltavuutensa" puolesta. Suosittelen:)


Tervehdys pitkästä aikaa. Jostain syystä päätin kurkata, mitä VH mahdat olla kirjoittanut Venäjän ja Ukrainan sodasta. Sodan alkamisen (24.2.) jälkeisiä blogeja ei ollut, mutta löytyi sen sijaan tämä. Ja kyllä minä hämmästyin.\nIhmeen paljon Venäjän intressien ymmärtämistä! Suorastaan ”suomettunut puheenvuoro”, kuten itsekin ilmaisit. Sitten haukut yhtä vihreää avustajaa, joka on antanut jyrkkiä lausuntoja Venäjästä...\nKuvittelepa, että eläisimme vielä kylmän sodan ja kommunistisen Neuvostoliiton aikaa. Silloin olisi taatusti toinen ääni kellossa! Silloin todennäköisesti itse lausuisit jyrkkiä ”neuvostovastaisia” mielipiteitä ja haukkuisit suomettuneita poliitikkoja (esim. Tuomioja ja Halonen, jotka vastustivat EEC-sopimuksia mutta ajoivat DDR:n tunnustamista), vihreän (puhumattakaan että vasemmistolaisen) pasifistin ollessa maltillisempi.\nOlisi voinut luulla, että mielestäsi juuri geopoliittisen realismin nimessä olisit vankasti kannustamassa Suomea liittymään NATOon, ja että olisit iloinnut siitä, että ”vihdoinkin” myös perinteisesti pasifistiset puolueet, kuten Vihreät, Vasemmistoliitosta puhumattakaan, ovat hekin kääntyneet NATOlle myönteisiksi. (Oli aikakin!)\nMutta ei! Sen sijaan tämä vihreä (Emil Kastehelmi) saa sinulta moitteita siitä ettei ymmärrä Venäjää ja tuputtaa länsimaista turvallisuusajattelua?! Mitä ihmettä?! Ovatpas asiat heittäneet häränpyllyä oikein kunnolla... Yleensä NATOon pyrkijöitä on pidetty ”realisteina” ja liittoutumattomuuslinjan kannattajia ”idealisteina” ja ”naiiveina”.\nOnko jotenkin niin, että vaikka toki kuten kaikki muutkin tuomitset Venäjän hyökkäyksen, koet jonkinlaista alitajuista sympatiaa Venäjän muita arvoja kohtaan? Sitä, että se valtiona suhtautuu kielteisesti seksuaalivähemmistöihin ja feminismiin ja vaalii ”konservatiivista” aatemaailmaa, siinä missä EU (enimmäkseen) ja Yhdysvallat (nyt jälleen demokraatti- eli liberaalivetoinen) myöntyvät koko ajan enemmän suvaitsevaisuudelle ja monikulttuurisuudelle?\nVai johtuuko tämä siitä, että sinun VH pitää väen väkisin olla eri mieltä ja eri puolella kuin ”punavihreät” tahot? Jos itse sattuisit olemaan NATOn suuri puolestapuhuja ja joku vihreä olisi liittoutumattomuuden kannalla, niin aivan taatusti haukkuisit häntä naiiviksi idealistiksi!\nMistä tämä 180 asteen käännös?! Ja mitä tarjoaisit Suomelle NATOn sijasta?\nHalusin Venäjä-aiheeseen erilaista näkökulmaa ja löysin John Mearsheimerin, joka edustaa (inho)realistista ulkopoliittista koulukuntaaa, joka ei paljon pane painoa pienten maiden toiveille.\nMearsheimerin mukaan valtioiden välisissä suhteissa vallitsee vahvemman oikeus. Tämä on totta, jos joku taho ei ole niin ylivoimainen, että pääsee sanelemaan säännöt. Yhdysvalloilla oli oma yksinapaisuuden hetkensä mutta se alkaa olla jo ohi.\nEn vastusta Nato-jäsenyyttä sinänsä, mutta sen hakemiseen sisältyy merkittävä riski sotilaallisesta konfliktista Venäjän kanssa. Siksi en ole sitä koskaan yrittänyt promota.\nKirjoitan vielä toisen Ukrainaa ja Suomen Nato-jäsenyyttä sivuavan tekstin jossain vaiheessa.


elokuuta 29, 2011\nNiin kuin niin monella paikkakunnalla menneenä viikonloppuna, myös Kuopiossa vietettiin Taiteiden juhlaa. Itse pääsin kuuntelemaan dekkaristi Marko Kilpeä Kuopion kaupunginkirjastolle. Haastattelijana toimi Päivi Savinainen.\nPaikalle oli saapunut ikäjakaumaltaan erittäin laaja, mutta naisvoittoinen yleisö. Sattumalta korviini kuului supatuksia:\n"Oletko lukenut kirjat?"\n"EN! Minä en lue dekkareita ollenkaan... mutta arvostan häntä kyllä."\nNiinpä niin, Marko Kilpeä on totuttu Kuopiossa kuuntelemaan, sillä paitsi loistavana kirjailijana, hänet tunnetaan myös ajatuksia herättävänä dokumentaristina ja vanhempana konstaapelina, joka näkee omalta aitiopaikaltaan ympäröivän yhteiskunnan ongelmat häikäisevän selvästi.\nAlkujaan Kilpi päätyi kirjailijaksi, koska hänen tekemiään elokuvakäsikirjoituksia moitittiin liiallisesta proosallisuudesta. Tämä on helppo uskoa siinä mielessä, että itse olen ollut näkevinäni hänen kirjoissaan tiettyä elokuvallisuutta (mikä siis on mielestäni pelkästään positiivinen asia). Kilpi kertoi, että hänen kohdeyleisönsä on hän itse: tavoitteena on kirjoittaa sellaisia kirjoja, joita hän itse haluaisi lukea. Lupsakka savolainen kertoikin olevansa vähän hämmentynyt siitä, että erityisesti naiset tuntuvat pitävän hänen tuotannostaan. Toisaalta myös miehiltä on tullut positiivista palautetta ja kirjailijaa on hätkähdyttänyt se, kuinka miehet ovat tunnustaneet lukeneensa hänen kirjojaan tippa linsissä.\nNeljän lapsen isänä ja vuorotyötä tekevänä poliisina Kilpi kertoi miettivänsä kirjan tapahtumat ja henkilöt mahdollisimman valmiiksi päässään ennen kirjoitustyön aloittamista; pitkällisiin kirjoitussessioihin kun ei yksinkertaisesti ole aikaa. Kaksoisrooli poliisina ja kirjailijana on tietenkin tuottelias, mutta toisaalta on haastavaa kirjoittaa niin, ettei tule paljastaneeksi ammattisalaisuuksia. Tästä asiasta Kilpi onkin erittäin tarkka. Kirjoista on myös turha etsiä todellisia ihmisiä, vaikka monet tapahtumat ovatkin omakohtaisesti koettuja tai oikeudenkäyntipöytäkirjoista luettuja. Tästä huolimatta erityisesti Kilven asiakaskunta (ilmeisen sivistynyt siis) tuntuu löytävän itsensä usein kirjojen sivuilta.\nKilven esikoinen, Jäätyneitä ruusuja voitti aikoinaan Vuoden Johtolanka -palkinnon ja Kadotetut oli sekä Savonia- että Finlandia -palkintoehdokas. Kaikki paikallaolijat kirjailijaa itseään myöten olivat sitä mieltä, että keväällä ilmestynyt Elävien kirjoihin on miehen tähän mennessä paras teos. Lieneekö tänä vuonna Marko Kilven vuoro voittaa?\nPsst! Monet kiitokset Sinuhe- palautteesta, se lämmittää mieltäni. Unohtui mainita, että osallistuin kirjan lukemalla Sadun neljänteen minihaasteeseen 500+ -kirjat.\nTunnisteet: dekkarit kirjailijat kirjalliset tapahtumat\nKattojen yli 29. elokuuta 2011 klo 21.13\nOlen lukenut kaikki Kilven kirjat ja myös pitänyt niistä kaikista. Viimeisin kuitenkin kosketti eniten. Ehkä naisena tarina toisesta naisesta pyristelemässä lapsensa kanssa irti menneisyydestä kosketti.\nMarko Kilpi on ollut elokuvamaailmassa aikaisemmin, käsikirjoittanut mm. dokumentteja. Johtuisiko siitä kirjoissakin näkyvä elokuvallisuus?\nKilven tuotanto muistuttaa mielestäni jotenkin Matti Yrjänä Joensuun teoksia, sillä hän kuvaa niin inhimillisesti myös ns. pahantekijöitä. Kirjat ovat myös yhteiskunnallisia ja aiheellisti kriittisiä. Tietysti poliisin ammatti näkyy ja tuntuu tarinoiden todenmukaisuutena. "Näin se ei välttämättä tapahtunut, mutta näinkin se olisi voinut tapahtua", sanoi entinen historianopettajani. Samaa voi sanoa Kilven luomista kertomuksista.\nAmma 29. elokuuta 2011 klo 21.50\nMinä en ole vielä lukenut Kadotettuja, mutta ilman muuta luen jossakin vaiheessa. Minuakin kosketti viimeisimmässä äidin ja lapsen kuvaus.\nKyllä varmasti Kilven elokuvatausta näkyy kirjoissa ja minusta se on piristävä lisä.\nEn ole lukenut Joensuuta, mutta tuon vertauksen olen lukenut jostakin. Kilven kirjoissa pidän eritoten siitä, että ne ovat todenmukaisia, yhteiskuntakriittisiä, mutta ennen kaikkea inhimillisiä: turhaa machoilua tai mässäilyä ei hänen kerronnastaan löydy.


The Royal Park Canvas - Osaka Kitahama, Osaka, Japani - Vertaile tarjouksia\n1-9-8 Kitahama, Osaka, Japani\nParhaat tarjoukset The Royal Park Canvas - Osaka Kitahama hotellille\nArvostelut: The Royal Park Canvas - Osaka Kitahama\nTietoja The Royal Park Canvas - Osaka Kitahama\nHotellin The Royal Park Canvas - Osaka Kitahama palvelut\nVedenkeitin, Terassi/Patio, Esteettömyys, Pyyhkeet, Tallelokero, Pinnasänky saatavilla, Höyhentyyny, Palosammutin, Pyykinpesuhuone, Hissi, Taulu-tv, Ilmaisia kylpytuotteita, Sampoo, Kauppoja (paikan päällä), Jaettu oleskelutila/TV-alue, Savuhälyttimet, Lämmitys, Suihku, Pääsy hissillä, Hypoallergeen...\nPäivittäinen siivous, Monikielinen henkilöstö, 24 tunnin vartiointi\nMissä The Royal Park Canvas - Osaka Kitahama sijaitsee?\nUseimmin kysytyt kysymykset The Royal Park Canvas - Osaka Kitahama varaukselle\nMillainen hotellin The Royal Park Canvas - Osaka Kitahama hinnoittelu on verrata 3-tähden hotelleihin kaupungissa yleisesti ottaen Osaka?\n3-tähden hotellien keskimääräisessä yökohtaisessa hinnassa on 45 % ero Osaka ja The Royal Park Canvas - Osaka Kitahama välillä. Hotelli The Royal Park Canvas - Osaka Kitahama maksaa vain 37 €/yö ja se on erittäin hyvä tarjous majoittumiselle kohteessa Osaka.\nuinka lähellä The Royal Park Canvas - Osaka Kitahama on kaupungin Osaka keskustaa?\nNishi, Osaka keskusta on vain 1,1 km päässä hotellilta The Royal Park Canvas - Osaka Kitahama. Löydä kanssavierailijoita helposti paikoista, kuten Universal Studios Japan, jonne pääset hotellilta The Royal Park Canvas - Osaka Kitahama millä tahansa liikennevälineellä.\nMikä on hotellin The Royal Park Canvas - Osaka Kitahama puhelinnumero?\nParas tapa ottaa yhteyttä hotelliin The Royal Park Canvas - Osaka Kitahama on soittamalla +81 662 201 111.\nLöytyykö The Royal Park Canvas - Osaka Kitahama hotellista WiFi-internetyhteyttä?\nKyllä, The Royal Park Canvas - Osaka Kitahama hotellissa on WiFi-internetyhteys hotellivieraille.\nLöytyykö hotellista The Royal Park Canvas - Osaka Kitahama kuntosalia tai kuntokeskusta?\nHotellissa The Royal Park Canvas - Osaka Kitahama on kuntosali vieraiden käytössä. Kuntosalialue on avoinna vain hotellivieraille, ja aukioloajat sekä säännöt voivat vaihdella huomattavasti eri hotellien välillä. Suosittelemme ottamaan suoraan yhteyttä vastaanottoon, jos sinulla on kysyttävää.\nSamanlaisia hotelleja kuin The Royal Park Canvas - Osaka Kitahama\nHotellit lähellä The Royal Park Canvas - Osaka Kitahama\n36,4 km nykyisestä hotellista


Presidentti Halonen pikavisiitillä Aachenissa - Ulkomaat - Helsingin Sanomat\nPresidentti Halonen pikavisiitillä Aachenissa\nHS, Aittokoski Heikki\nBERLIINI. Tasavallan presidentti Tarja Halonen istui tshekkiläisen virkaveljensä Vaclav Havelin vieressä, kun Aachenissa jaettiin Kaarle Suuren palkintoa juhlallisissa merkeissä. Halonen osallistui tilaisuuteen, koska hän oli mukana myöntämässä palkintoa Yhdysvaltain presidentille Bill Clintonille.\nPresidentti Clinton: Venäjältä ei saa sulkea mitään ovia


Matti Hautamäki hyppää Zakopanessa myös 2. kierroskella.\nAnssi Koivurantahttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Anssi%20Koivuranta ja Matti Hautamäkihttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Matti%20Hautam%C3%A4ki selviytyivät suomalaishyppääjistä toiselle kierrokselle mäkihypyn maailmancupin kisassa Zakopanessa.\nKilpailua johtaa avauskierroksella kotiyleisön edessä 138,5 metriä leiskauttanut Puolan Adam Malyszhttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Adam%20Malysz. Hän johtaa toisena olevaa Saksan Severin Freundiahttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Severin%20Freundia 4,0 pisteellä. Koivuranta on kärkeä jäljessä 24,9 pistettä.\nOlli Muotkahttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Olli%20Muotka hyppäsi 119 metriä ja oli 34:s, Janne Ahonenhttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Janne%20Ahonen (121) 35:s, Kalle Keiturihttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Kalle%20Keituri (115,5) 38:s ja Sami Niemihttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Sami%20Niemi (112,5) 48:s.


Varis ilman nimeÃ¤ - Linnut - LAJI.FI-foorumi\nVaris ilman nimeÃ¤\nTapaniL 10. Maaliskuu[ta] 2021, [klo] 14.51 #1\nVuonna 1758 julkaistu Systema Naturae on eliÃ¶iden luokittelun perusteoksia. Tuon teoksen sivulla 105 [viite 1] LinnÃ© luettelee Corvus -sukuun kuuluviksi muun muassa lajit corone ja cornix . LinnÃ©n mielestÃ¤ kyseessÃ¤ oli siis kaksi samaan sukuun kuuluvaa lajia.\nMyÃ¶hempien aikojen taksonomit pÃ¤Ã¤tyivÃ¤t siihen tulokseen, ettÃ¤ lajit corone ja cornix ovat ominaisuuksiltaan niin lÃ¤hellÃ¤ toisiaan, ettÃ¤ ne voidaan katsoa saman lajin Corvus corone alalajeiksi. TÃ¤llÃ¶in alalajien tieteellisiksi nimiksi tulevat Corvus corone corone (ns. nimialalaji) ja Corvus corone cornix . NÃ¤istÃ¤ jÃ¤lkimmÃ¤inen on Suomessa yleinen, nimirotu sen sijaan satunnaisvieras.\nKun tÃ¤ltÃ¤ pohjalta tarkastelemme sitÃ¤, mitÃ¤ suomenkielisiÃ¤ nimiÃ¤ Birdlife Suomi nÃ¤istÃ¤ varistaksoneista kÃ¤yttÃ¤Ã¤, tulos on sekava. Maailman lintulajien suomenkieliset nimet -luettelossa (HÃ¶gmander ym. 2018) on laji Corvus corone , jonka suomenkielinen nimi on varis [viite 2].\nBirdlife Suomen sivuilla Suomessa havaittujen lintulajien luettelossa [viite 3] lajien joukossa mainitaan alalaji Corvus corone cornix , jonka suomenkielinen nimi on varis .\nTiira-lintutietopalvelun taksoninimikkeiden luettelosta [viite 4] lÃ¶ytyvÃ¤t seuraavat taksonit:\nCORNIX = Corvus corone = varis = krÃ¥ka\nCORONEONE = Corvus corone corone = nokivaris = krÃ¥ka (rasen corone)\nCORNIXXCORONEONE = Corvus corone X Corvus corone corone = varis X nokivaris = krÃ¥ka X krÃ¥ka (rasen corone)\nBirdlife Suomi kÃ¤yttÃ¤Ã¤ siis eri yhteyksissÃ¤ samaa suomenkielistÃ¤ nimeÃ¤ varis sekÃ¤ lajista Corvus corone ettÃ¤ sen alalajista Corvus corone cornix . LisÃ¤ksi Tiiran taksoninimike Corvus corone X Corvus corone corone on mahdoton, siinÃ¤hÃ¤n laji risteytyy itsensÃ¤ kanssa. Ilmeisesti tÃ¤mÃ¤ nimen sekasikiÃ¶ on epÃ¤onnistunut yritys kuvata variksen alalajien corone ja cornix risteymÃ¤Ã¤.\nMiten Birdlife Suomen kÃ¤yttÃ¤mÃ¤Ã¤ varislintujen nimistÃ¶Ã¤ sitten pitÃ¤isi korjata, jotta se olisi biologisesti johdonmukainen? Koska nimeÃ¤ varis on kÃ¤ytetty sekÃ¤ lajista ettÃ¤ sen alalajista, nimi on selkeintÃ¤ rajata tarkoittamaan lajia Corvus corone . Alalajin Corvus corone corone suomenkielinen nimi nokivaris on yksikÃ¤sitteinen, mutta alalajille on olemassa myÃ¶s ruotsinkielinen nimi svartkrÃ¥ka [viite 5]. Sen sijaan Suomessa yleiselle cornix -alalajille tarvitaan yksikÃ¤sitteinen suomenkielinen nimi.\nCornix -alalajin suomenkieliseksi nimeksi sopisi harmaavaris . TÃ¤tÃ¤ nimeÃ¤ on kÃ¤ytetty kirjallisuudessa cornix -alalajin nimenÃ¤ jo kauan sitten. Esimerkiksi MMM Lintuharrastuskirja vuodelta 1975 esittelee variksen rotuja nÃ¤in: â€œEdellinen, joka on kokonaan musta, pesii LÃ¤nsi- ja Keski-Euroopassa, kun taas jÃ¤lkimmÃ¤inen, meille tuttu harmaavaris, esiintyy pohjoisessa ja idÃ¤ssÃ¤â€�.\nNÃ¤illÃ¤ muutoksilla varislintujen suomenkieliset nimet saataisiin kauniisti yhteneviksi ruotsinkielisten nimien [viite 5] kanssa:\nCorvus corone = varis = krÃ¥ka\nCorvus corone corone = nokivaris = svartkrÃ¥ka\nCorvus corone cornix = harmaavaris = grÃ¥krÃ¥ka\nCorvus corone corone X cornix = nokivaris X harmaavaris = svartkrÃ¥ka X grÃ¥krÃ¥ka\nTekstissÃ¤ mainitut viitteet:\nv.1 - Caroli Linnaei...Systema naturae per regna tria naturae - Biodiversity Heritage Library\nHenri_Koskinen 10. Maaliskuu[ta] 2021, [klo] 19.24 #2\nLinnuissa tieteelliset nimet on perinteisesti lyhennetty 3 + 3 (tai 1 + 3) eli vaikkapa haahka, Somateria mollisima, lyhennetÃ¤Ã¤n kaavakkeilla Som mol taikka S mol. On kuitenkin pari lajiparia joilla tÃ¤mÃ¤ ei onnistunut, esim Carduelis flammea ja flavirostis ja tÃ¤mmÃ¶isten osalta pÃ¤Ã¤tettiin lyhentÃ¤Ã¤ kolmen vikan kirjaimen avulla, siis Car mea ja Car ris. Samanlainen tapaus oli korppi, Corvus corax, ja varis, Corvus cornix, jotka lyhennettiin tÃ¤stÃ¤ syystÃ¤ C rax ja C nix.\nKun sitten ajateltiin ettÃ¤ nokivaris ja harmaavaris ovat saman lajin alalajeja, siis C corone cornix ja C corone corone, piti jotenkin saada nÃ¤mÃ¤ lyhenteillÃ¤ erilleen. Harmaavarikselle C nix tuntui vanhastaan luontevalta ja nokivarikselle piti sitten saada joku lyhenne joka toisi ilmi myÃ¶s sen ettÃ¤ sillÃ¤ ei ole lajistatusta - siitÃ¤ tÃ¤mÃ¤ sekava nimitilanne.\nJos nimiÃ¤ ei lyhennetÃ¤ mitÃ¤Ã¤n ongelmaa ei ole, mutta kun esim kaavakkeilla oli tilat vain 1 + 3 lyhenteille ei ollut mitÃ¤Ã¤n selkeÃ¤n loogista tapaa lyhentÃ¤Ã¤ nokivarista. ElikkÃ¤ tuollainen historiallinen tausta tÃ¤lle lyhenneongelmalle. Jotain piti keksiÃ¤ nokivarikselle kun C nix oli vanhastaan kÃ¤ytÃ¶ssÃ¤ meidÃ¤n omalle variksellemme.\nLisÃ¤Ã¤ hankaluutta tÃ¤hÃ¤n tuli siitÃ¤ ettÃ¤ British Ortinologistsâ€™ Union Records Committeen (BOURC) pÃ¤Ã¤tti 2003 erottaa variksen ja nokivariksen erillisiksi lajeiksi. Suomessa nÃ¤istÃ¤ pÃ¤Ã¤ttÃ¤Ã¤ RK joka noudatti (ja kait noudattaa edelleen) kilpailevaa taksonomiaa elikkÃ¤ Suomessa ensisijaisesti seurattavaa yhteiseurooppalaisen taksonomisen komitean (AERC:n TAC) kantaa, joka ei splitannut nÃ¤itÃ¤ variksia. Oli kait kuitenkin epÃ¤selvÃ¤Ã¤ tullaanko nuo lopulta splittaamaan vaiko ei ja jotain lyhennettÃ¤ piti nÃ¤ille kummallekin silti kÃ¤yttÃ¤Ã¤.\nKurkkasin miten Svenssonin Lintuopas 2009 nÃ¤itÃ¤ kÃ¤sittelee ja siellÃ¤ ovat omina lajeinaan elikkÃ¤ nimistÃ¶ riippuu aidosti siitÃ¤ mitÃ¤ taksonomiaa kÃ¤ytetÃ¤Ã¤n. 2013 tilanne oli tÃ¤mÃ¤: â€œCorvus (corone) cornix is recognised as a distinct species by HBW, IOC, Clements/eBird, BOURC, CSNA, OSME and ABC; but not by BirdLife, H&M3, AERC TAC or OBCâ€�.\nReaders of this forum might be interested in this recently published article: Phylogeographic patterns in widespread corvid birds Molecular Phylogenetics and Evolution, vol 45, Pages 840-862 E. Haring, A. Gamauf and A. Kryukov (Dec 2007) which...\nJos pidetÃ¤Ã¤n lajeina erillÃ¤Ã¤n on helppoa: korppi on C rax, varis on C nix ja nokivaris on C one. Jos ei splitata on tuo Cor one hieman epÃ¤looginen kun laji on corone ja mutta variksemme on sitten alalajin mukaan C nix.\nKÃ¤ytÃ¤nnÃ¶ssÃ¤ tÃ¤ssÃ¤ ei ole mitÃ¤Ã¤n harrastajille epÃ¤selvÃ¤Ã¤ taikka sekaannusta aiheuttavaa mutta tietysti jos nÃ¤mÃ¤ lyhenteet halutaan saada ohjelmallisesti speksattua niin tÃ¤mÃ¤ C nix/oneone on poikkeuksen poikkeus muuten selkeÃ¤Ã¤n 3 + 3 sÃ¤Ã¤ntÃ¶Ã¶n.\nPekka_Sarvela 12. Maaliskuu[ta] 2021, [klo] 06.48 #3\nTulee mieleen joitakin vasta-argumentteja.\nSuomessa ei ole mitÃ¤Ã¤n syytÃ¤ yhtenÃ¤istÃ¤Ã¤ nimiÃ¤ ruotsin- tai muunkaankielisiin kÃ¤Ã¤nnÃ¶ksiin. Jo kielten rakenne on erilainen. Laajemmin toteutettuna johtaisi melkoisiin sekaannuksiin.\nCorvus corone cornix on ruotsiksi krÃ¥ka (BirdLifen lista)\nSeuraavaksi pitÃ¤isi muuttaa urpiaisen nimi, koska sen alalajilla ruskourpiainen on oma nimi. Sitten hernekerttu (himalajanhernekerttu). Lista taitaisi olla pitkÃ¤.\nVakiintuneiden nimien muuttamiskynnys on erittÃ¤in korkea ja pitÃ¤Ã¤kin olla.\nNiissÃ¤ asiayhteyksissÃ¤, joissa lajin ja alalajin erolla on merkitystÃ¤, voidaan aina kÃ¤yttÃ¤Ã¤ tieteellisiÃ¤ nimiÃ¤.\nJos laji joskus splitataan, BirdLife varmaan kertoo uudet lyhenteet. Suomenkielisiin nimiin se ei tuo ongelmaa. Onhan meillÃ¤ esim. varpunen ja pikkuvarpunen.\nTapaniL 13. Maaliskuu[ta] 2021, [klo] 11.00 #4\nKommenttien perusteella vaikuttaa siltÃ¤, ettÃ¤ en osannut selittÃ¤Ã¤ ongelmaa tarpeeksi selkeÃ¤sti. Tarkoitukseni oli kuvata ainoastaan varisten suomenkielisten nimien sekavuutta, ei sitÃ¤, millaisia tieteellisten nimien lyhenteitÃ¤ Birdlife on mÃ¤Ã¤ritellyt kullekin taksonille, tai sitÃ¤, ovatko harmaavaris ja nokivaris alalajeja vai lajeja.\nSarvelan vasta-argumentteihin tÃ¤ssÃ¤ muutama kommentti:\nKohta 1. Lintujen suomenkielisiÃ¤ nimiÃ¤ ei ole tarpeen yhtenÃ¤istÃ¤Ã¤ muunkielisiin nimiin. Esimerkkini varisten ruotsinkielisistÃ¤ nimistÃ¤ oli vain tarkoitus osoittaa, ettÃ¤ riikinruotsalaisissa varisten nimissÃ¤ ei ole samanlaista sekavuutta kuin suomenkielisissÃ¤.\nTÃ¤mÃ¤ on minusta selkeÃ¤ lause:\nâ€œKrÃ¥ka har underarter svartkrÃ¥ka och grÃ¥krÃ¥ka.â€�\nSen sijaan Birdlifen suomenkielistÃ¤ nimistÃ¶Ã¤ kÃ¤yttÃ¤en tÃ¤mÃ¤ lause ei minusta kuulosta kovin selkeÃ¤ltÃ¤:\nâ€œVariksen alalajeja ovat nokivaris ja varis.â€�\nOnko nokivaris siis variksen alalaji vai ei?\nKohta 2. Ruotsin kansallisen lajiluettelon mukaan Corvus corone cornix on ruotsiksi grÃ¥krÃ¥ka (https://www.dyntaxa.se/Taxon/Info/205976?changeRoot=True).\nJos taksonista Corvus corone cornix kÃ¤ytetÃ¤Ã¤n nimeÃ¤ krÃ¥ka, silloin ruotsinkielisissÃ¤ nimissÃ¤ on sama sekavuus kuin suomenkielisissÃ¤kin, koska myÃ¶s Corvus corone on krÃ¥ka.\nKohta 3. En ymmÃ¤rrÃ¤, miksi urpiaisen tai hernekertun nimi pitÃ¤isi muuttaa, jos niiden alalajeilla on yksikÃ¤sitteiset nimet. Ongelma on varisten nimissÃ¤, ei muilla lajeilla.\nKohta 5. Olettakaamme, ettÃ¤ harmaavariksen ja nokivariksen erolla on merkitystÃ¤ lintuhavaintoja kirjattaessa, ja siksi haluamme kÃ¤yttÃ¤Ã¤ tieteellisiÃ¤ nimiÃ¤. Miksi sitten Tiirassa ei voi tallentaa ja hakea havaintoja nimellÃ¤ Corvus corone cornix?\nKohta 6. Varpunen ja pikkuvarpunen eivÃ¤t milloinkaan ole olleet saman lajin alalajeja, joten niiden taksonomiassa ja nimistÃ¶ssÃ¤ ei ole epÃ¤selvÃ¤Ã¤.\nVesa_Makinen 13. Maaliskuu[ta] 2021, [klo] 14.22 #5\nEn ole millÃ¤Ã¤n lailla lintujen nimitysten asiantuntija. Olen melko aktiivinen lintuharrastaja.\nLaitan tÃ¤hÃ¤n kuitenkin kommenttina, ettÃ¤ lintujen nimissÃ¤ tapahtuu sekÃ¤ kehitystÃ¤, tarkennusta ettÃ¤ muutosta. TÃ¤stÃ¤ lÃ¶ytyy hyviÃ¤ esimerkkejÃ¤ Kaisa HÃ¤kkisen mainiossa kirjassa Linnun nimi. Jos kirja ei ole tuttu, niin suosittelen tutustumaan.\nHenri_Koskinen 13. Maaliskuu[ta] 2021, [klo] 18.12 #6\nMielestÃ¤ni varisten suomalaisissa nimissÃ¤ ei ole sekavuutta. On varis, korppi, mustavaris, nokivaris etc. Lintuharrastajille nÃ¤mÃ¤ ovat ihan betonista. Ovat myÃ¶s kovasti vakiintuneita nimiÃ¤. On nÃ¤itÃ¤ hienoja vanhoja nimiÃ¤ kuten metso, varis, naakka, kuukkeli, korppi, harakka, nÃ¤rhi. MistÃ¤hÃ¤n ne kaikki oikein tulee. Ei niitÃ¤ soisi hylÃ¤ttÃ¤vÃ¤n.\nSekavuutta on taksonomioissa sikÃ¤li ettÃ¤ niitÃ¤ on niin monia ja kukin sitten pÃ¤Ã¤ttÃ¤Ã¤ mikÃ¤ tieteellinen nimi on soveltuvin kulloinkin ja millÃ¤kin hetkellÃ¤ ja missÃ¤kin alueella.\nSama tilanne on urpiaisissa, mihin Pekka Sarvela tuossa jo viittasinkin. Lajeja/alalajeja on yhdestÃ¤ kuuteen riippuen keneltÃ¤ kysyy. NÃ¤iden nimien osalta ollaan sitten samassa tilanteessa varisten kanssa. On vakiintunut nimi urpiainen ja sitten nÃ¤itÃ¤ alalajeja joilla on omia nimiÃ¤Ã¤n.\nKun on vakiintuneita nimiÃ¤ ja taksonomisia epÃ¤selvyyksiÃ¤ on perusteltua olla konservatiivinen suomalaisten nimistÃ¶jen kanssa.\nTiirassa urpiaiset menee nÃ¤in:\nUrpiainen on Carmea\nUrpiaisen alalaji flammea = urpiainen\nja muilla alalajeilla sitten omia nimiÃ¤Ã¤n.\nOn aivan sama nimistÃ¶kÃ¤ytÃ¤ntÃ¶ kuin variksilla. Jos joku on nÃ¤hnyt nokivariksen hÃ¤n kertoo nÃ¤hneensÃ¤ nokivariksen. Jos joku kertoo nÃ¤hneensÃ¤ harmaavariksen tulee varmaan katsottua ettÃ¤ okei sinulla on nimistÃ¶agenda, ei siinÃ¤ mitÃ¤Ã¤n, ihan kiva nimi varikselle tuo harmaavaris. Kaavakkeelle silti kirjaa Cnix kun se on lyhyt ja yksikÃ¤sitteinen.\npekka.alestalo 22. Maaliskuu[ta] 2021, [klo] 20.29 #7\nVastausten perusteella nÃ¤yttÃ¤Ã¤ siltÃ¤, etteivÃ¤t kirjoittajat ole vielÃ¤kÃ¤Ã¤n ymmÃ¤rtÃ¤neet TapaniL:n pointtia eli sitÃ¤, ettÃ¤ suomenkieliset nimet ovat taksonomian kannalta loogisesti ristiriitaisia. TÃ¤llÃ¤ ei ole mitÃ¤Ã¤n tekemistÃ¤ sen kanssa, mitÃ¤ nimiÃ¤ Birdlife tai joku muu harrastajaporukka kÃ¤yttÃ¤Ã¤. (Urpiainenkin siirtyy varmaan piakkoin sukuun Acanthis, joten (meidÃ¤n) 3+3-lyhennysten kÃ¤yttÃ¤jien tÃ¤ytyy olla tarkkoinaâ€¦)\nOngelma koskee variksen ohella paljon suurempiakin kokonaisuuksia. Ei ole loogisesti jÃ¤rkevÃ¤Ã¤, ettÃ¤ heimossa Alaudidae (â€œkiurutâ€�) on laji nimeltÃ¤ â€œkiuruâ€�. Englantilaisetkin ovat ottaneet lusikan kauniiseen kÃ¤teen ja nimenneet sen uudelleen â€œEurasian Skylarkâ€�. MielestÃ¤ni suomenkielisten â€œvirallistenâ€� nimien pitÃ¤isi kuvata oikeaa taksonomiaa, vaikka siitÃ¤ riippumatta aion itsekin puhua vain â€œkiurustaâ€� jms.\npekka.alestalo 22. Maaliskuu[ta] 2021, [klo] 22.36 #8\nSamaan aiheeseen liittyen: Yksi suomenkielisten nimien ongelma on mm. se, ettÃ¤ kiitÃ¤jiÃ¤ ja kehrÃ¤Ã¤jiÃ¤ on sekÃ¤ linnuissa ettÃ¤ perhosissa. Koska lintujen kohdalla on hyvÃ¤ksytty nimi â€œpÃ¤Ã¤skykahlaajaâ€�, niin samaan periaatteeseen sopii myÃ¶s Apodidae-heimon â€œpÃ¤Ã¤skykiitÃ¤jÃ¤â€�. TÃ¤llÃ¤ sopimuksella me vanhat harrastajat voisimme hyvÃ¤llÃ¤ omalla tunnolla lyhentÃ¤Ã¤ â€œtervapÃ¤Ã¤skykiitÃ¤jÃ¤nâ€� muotoon â€œtervapÃ¤Ã¤skyâ€�.\nTapaniL 23. Maaliskuu[ta] 2021, [klo] 09.23 #9\nSamojen suomenkielisten nimien kÃ¤yttÃ¶ eri eliÃ¶ryhmissÃ¤ on seurausta siitÃ¤, ettÃ¤ luontoharrastus ja tutkimus on kovin lokeroitunutta ja eri ryhmien nimistÃ¶istÃ¤ vastaavat henkilÃ¶t eivÃ¤t ole vaivautuneet selvittÃ¤mÃ¤Ã¤n, onko valittu nimi jo kÃ¤ytÃ¶ssÃ¤ muualla. Ennen internet-aikakautta tÃ¤mÃ¤ oli vielÃ¤ ymmÃ¤rrettÃ¤vÃ¤Ã¤, mutta nykyÃ¤Ã¤n asialle tÃ¤ytyy lÃ¶ytÃ¤Ã¤ jokin muu tekosyy, esimerkiksi huolimattomuus tai vÃ¤linpitÃ¤mÃ¤ttÃ¶myys.\nSaman nimen toistuminen yhden eliÃ¶ryhmÃ¤n luettelossa on joko virhe tai tietoinen valinta. Esimerkiksi Birdlifen maailman lintujen luettelossa on tietoisesti kÃ¤ytetty samaa suomenkielistÃ¤ nimeÃ¤ monille heimoille ja suvuille. Esimerkiksi nimi â€œsorsatâ€� tarkoittaa sekÃ¤ heimoa Anatidae ettÃ¤ sukua Anas.\nToisaalta kansainvÃ¤linen tiedeyhteisÃ¶ ei ole osoittanut sen parempaa esimerkkiÃ¤. ElÃ¤inten tieteellinen nimistÃ¶ noudattaa eri nimistÃ¶saantÃ¶jÃ¤ kuin kasvien ja sienten. Siksi sama tieteellinen nimi voi olla ihan laillisesti samanaikaisesti sekÃ¤ jollakin elÃ¤imellÃ¤ ja kasvilla tai sienellÃ¤.\nSuomessa nÃ¤itÃ¤ tieteellisiÃ¤ duplikaattinimiÃ¤ on pÃ¤Ã¤asiassa sukutasolla. Lintusuvuissa tÃ¤llaisia kasvien kanssa yhteisiÃ¤ nimiÃ¤ ovat mm. Arenaria, Chloris, Linaria, Morus, Oenanthe ja Prunella.\nMikko_Verajankorva 28. Maaliskuu[ta] 2021, [klo] 17.40 #10\nVastausten perusteella nÃ¤yttÃ¤Ã¤ siltÃ¤, etteivÃ¤t kirjoittajat ole vielÃ¤kÃ¤Ã¤n ymmÃ¤rtÃ¤neet TapaniL:n pointtia eli sitÃ¤, ettÃ¤ suomenkieliset nimet ovat taksonomian kannalta loogisesti ristiriitaisia.\nKommentoisin nyt tÃ¤tÃ¤ kuitenkin vielÃ¤. Varmaankin kommentoijat ovat ymmÃ¤rtÃ¤neet, ettÃ¤ suomenkieliset nimet ovat taksonomian kannalta loogisesti ristiriitaisia. Suomenkieliselle nimistÃ¶lle voi kuitenkin asettaa muitakin tavoitteita tai kriteereitÃ¤ kuin taksonominen ristiriidattomuus. On kuitenkin muistettava, ettÃ¤ taksonominen loogisuus voidaan hyvin sisÃ¤llyttÃ¤Ã¤ tieteellisiin nimiin, jolloin suomenkielinen (tai muu yleiskielinen) nimistÃ¶ voi heijastaa myÃ¶s muita tÃ¤rkeitÃ¤ asioita.\nTietynlainen jatkuvuus on ainakin minun mielestÃ¤ni myÃ¶s tÃ¤rkeÃ¤ tavoite. Tavoitteena tÃ¤mÃ¤n merkitys korostuu sellaisissa suuren yleisÃ¶n erittÃ¤in hyvin tuntemissa lajeissa kuten varis. Eurasian Skylark ei ole mielestÃ¤ni analoginen tapaus, koska englanninkieltÃ¤ puhutaan valtakielenÃ¤ kummallakin puolen Atlanttia, ja pelkÃ¤n â€œSkylarkinâ€� kÃ¤yttÃ¤minen olisi harhaanjohtavaa. Puhuttaessa variksesta Suomessa samanlaista ongelmaa ei synny. YleiskÃ¤sitettÃ¤ â€œvariksetâ€� (merkityksessÃ¤ suku Corvus) kÃ¤ytettÃ¤neen kuitenkin sen verran harvakseltaan, ettÃ¤ selvyyden vuoksi voi sitten vaivautua sanomaan â€œCorvus-sukuun kuuluvat varislinnutâ€�, jos pelkkÃ¤ â€œvariksetâ€� tuntuu liian epÃ¤mÃ¤Ã¤rÃ¤iseltÃ¤. Varsinkin nyt kun DNA on muokannut tieteellistÃ¤ nimistÃ¶Ã¤ aika paljon, on suomalaisen nimistÃ¶n jatkuvuus jossain mÃ¤Ã¤rin itseisarvo.\nSuomenkielisen nimistÃ¶n muutokset ovat toki perusteltuja, jos aiempi nimi on ilmiselvÃ¤sti harhaanjohtava, esimerkiksi se sisÃ¤ltÃ¤Ã¤ tuntomerkin joka ei kuulu ao. lajille kuulu. LajiryhmissÃ¤ jotka eivÃ¤t ole suurelle yleisÃ¶lle niin tuttuja (esimerkiksi suurin osa sienistÃ¤, Euroopan ulkopuoliset linnut) voi mielestÃ¤ni perusteltuja muutoksia tehdÃ¤ vapaammin. Esimerkiksi innovaatio â€œheinÃ¤kerttuâ€� ->â€œherttuâ€� oli oikein kiva.


Takaisin lähtöruutuun: Haluatko Horse Fairiin? Voita liput viime hetken arvonnassa\nHaluatko Horse Fairiin? Voita liput viime hetken arvonnassa\nLiput messuille on saatu bloggaaja-akkreditoitumisen kautta Helsinki Horse Fairilta.\nSeuraa historiallinen hetki tässä blogissa: ensimmäinen arvonta. Tyyliini sopivasti arvonta tapahtuu viime tingassa, mutta kyllähän vanha sanontakin tietää, että parempi myöhään jne.\nViime vuoden messutunnelmia.\nJaossa on siis kaksi lippua Helsinki Horse Fairiin nyt tulevana viikonloppuna. Niillä pääsee toki myös muihin Go Expon osasiin.\nLähetän liput pakettina eli vain yksi voi voittaa. Sisään pääsee siis kerran per lippu eli mahdollisuus on joko ottaa mukaan yksi kappale kamuja tai käydä itse kahdesti. Liput ovat sähköpostin liitteenä kulkevassa muodossa, joten niiden toimittaminen tällä aikataululla ei ole ongelma.\nJos siis koet tarvetta päästä messutunnelmiin Helsingissä, laita nimesi tai nimimerkkisi joko kommenttikenttään tai lähetä sähköpostilla osoitteeseen lahtoruutuun@gmail.com perjantaihin kello 12 mennessä, niin olet mukana! Yritän arpoa liput ennen kuin työvuoroni alkaa kello 13.30.\nLähettänyt M klo 19:19\nMarip 14. maaliskuuta 2019 klo 20.17\nJa samalla kiitos blogista! Lukenut pitkään, en varmaan ikinä ole kommentoinut mitään. Sori siitä.\nAnonyymi 15. maaliskuuta 2019 klo 6.36\nKiitos myös mukavasta blogista :)\nAnonyymi 15. maaliskuuta 2019 klo 8.14\nNo tähänhän täytyy ehdottomasti osallistua :) Ja ihanaa kevään odotusta! AnneL\nJohanna Parikka 15. maaliskuuta 2019 klo 10.14\nSamoilla linjoilla edellisten kanssa, ihanan vertaistuellinen blogi... :)\nReetta 15. maaliskuuta 2019 klo 10.30\nM 15. maaliskuuta 2019 klo 16.04\nKiitos kaikille kivoista viesteistä ja osallistumisesta! Voittaja on nyt arvottu ja liput lähetetty. :)\nKuka vei ponivarsani ja toi tilalle hevosen? Sekä ...\nMiksi satulaan ei pidä nousta jalustimesta, miten ...\nHaluatko Horse Fairiin? Voita liput viime hetken a...\nMiltä curlyn karva tuntuu ja muita setähevosjuttuj...