Trivium | Tampere Centre for Classical, Medieval and Early Modern Studies | Sivu 2\nKategoriat: Artikkelit / Articles, In English\t| Avainsanoina conferences, konferenssit, tutkimus, uuden ajan alku\t| Vastaa\nPyhimykset ja kulkutaudit keskiajan ja uuden ajan alun Euroopassa\nJulkaistu 27.3.2020 , kirjoittanut Trivium\nViime viikolla eri medioissa alkoi levitä juttu 100-luvulla eläneestä ja kuolleesta pyhästä Coronasta, jonka sanottiin olevan kulkutautien parantamiseen erikoistunut pyhimys. Jutut osoitettiin pian uutisankaksi. Pyhä Corona on toki aivan ”oikea” pyhimys, mutta kuten Päivi Salmesvuori Iltalehden haastattelussa sanoo, ”pyhä Corona kulkutautien tai pandemian suojeluspyhänä on yhtä uusi keksintö kuin koronaviruksen ilmaantuminen tietoisuuteemme”.\nVaikka uutinen pyhästä Coronasta olikin osittain liian hyvää ollakseen totta, pyhimyksillä yleensä oli merkittävä rooli niin keskiajalla kuin uuden ajan alun katolisilla alueilla kulkutaudin uhatessa. Näistä taudeista pahamaineisin on tietysti 1300-luvun puolivälissä ensimmäistä kertaa Eurooppaa ravistellut mustaksi surmaksi myöhemmin kutsuttu paiserutto, joka palasi heikompina epidemia-aaltoina seuraavien vuosisatojen aikana parin vuosikymmenen välein. Rutto ei kuitenkaan ollut ainoa henkeä uhkaava kulkutauti. Lepraa pelättiin sen melko vähäisestä tarttuvuudesta huolimatta, ja vaikka tuberkuloosia ei kyseisellä nimellä tunnettukaan, se ja muut keuhkoinfektiot ovat olleet ihmiskunnan riesana aina. Uuden ajan alussa Euroopassa levinnyt syfilis aiheutti valtavaa huolta ja sen leviämistä pyrittiin monin keinoin estämään. Jo keskiajalla tautien tarttumista pyrittiin hillitsemään erilaisilla karanteeneilla ja sairastuneille tarjottiin lääketieteellistä apua, vaikka sen mahdollisuudet heikot olivatkin. Uskonnolla oli myös merkittävä rooli niin parantajana kuin lohdun tuojana.\nPyhä Franciscus Assisilainen hoitaa leprasairaita hospitaalissa. La Franceschina, Perugia, Biblioteca Augusta, MS 1238 f. 223r. Kuva: Wikimedia Commons\nTutkimuksellisesti on kiinnostavaa, että huolimatta pyhimysten merkittävästä roolista parantajina, kertomukset mustan surman aikaisista ihmeistä ovat erittäin harvinaisia. Sen sijaan myöhempien ruttoepidemioiden aikana heidän roolinsa alkoi korostua ja saavutti huippunsa uuden ajan alussa. Esimerkiksi vuonna 1376 Avignonissa kerättiin paavi Urbanus V:n (1310–1370) ihmeitä hänen pyhimykseksi julistamistaan varten. Dominikaaniveli Jacobus de Vercellis kertoi, että vuonna 1372, jolloin yksi myöhemmistä ruttoepidemioista koetteli aluetta, hän itsekin sairastui siihen. Tästä todisteina olivat kaksi vakavaa paisetta hänen oikeassa reidessään, yksi nivusissa, sekä 21 päivää jatkunut kuume, joista mitään lääkärit eivät pystyneet parantamaan. Paiseita yritettiin parantaa kuumalla raudalla polttaen, mutta tämä johti ainoastaan kammottavan hajuisiin haavoihin. Lopulta lääkärit luovuttivat Jacobuksen suhteen ja hän itse oli valmis saamaan viimeisen voitelun ja jopa tilautti itselleen hautakiven. Jacobus kuitenkin päätyi rukoilemaan Urbanus V:n apua ja lupasi tehdä pyhiinvaelluksen tämän haudalle, mikäli välttäisi kuoleman. Pian tämän jälkeen paavi ilmestyi Jacobukselle näyssä ja lupasi, ettei hän kuolisi. Vähitellen Jacobus sai terveytensä ja voimansa takaisin.\nVaikka paiserutto oli tässä vaiheessa yhteisön jäsenille valitettavan tuttu, Jacobusta ei suinkaan jätetty oman onnensa nojaan, vaan lääkärit yrittivät parantaa häntä niin kauan, kun pitivät sitä mahdollisena. Se, että he lopulta luovuttivat, oli aikakaudelle ja lähdetyypille tavanomaista: lääkärit eivät saaneet luvata potilaalle liikoja, ja toisaalta ihmekertomuksen rakenteeseen kuuluu maallisen lääketieteen hyödyttömyys. Jacobuksen kertomuksessa toivo ja epätoivo yhdistyvät hänen rukouksessaan pyhänä pidetylle paaville – vielä viime hetkelläkin kääntyminen pyhimyksen puoleen toimi kenties lohtuna sietämättömään tilanteeseen, kenties toivonpilkahduksena.\nMyöhempinä vuosisatoina toimet ruton nujertamisessa usein vaikuttivat pyhimyskulttien syntyyn tai vahvistivat niitä. Suurin osa ruttoon liittyvistä ihmeistä on peräisin Italiasta ja ”ahkerin” pyhimys tällä saralla oli Rosa da Viterbo, 1200-luvulla elänyt maallikkofransiskaani. Rosaa pidettiin ilmeisesti pyhimyksenä jo hänen kuollessaan vuonna 1251, mutta hän vaipui pitkiksi ajoiksi lähes unholaan. Kun ruttoepidemia jälleen kerran riehui Rooman lähellä sijaitsevan Viterbon alueella 1400-luvun puolivälissä, Rosalle suunnatut rukoukset osoittautuivat tehokkaaksi avuksi. Tämä nosti hänen kulttinsa suosioon ja johti lopulta hänen pyhimykseksi julistamiseensa. Hänen kirjatuista 82 ihmeestään 22 on rutosta paranemisia. Näissä kertomuksissa paiseet, kuume ja yleinen huonovointisuus ovat jälleen todisteita sairaudesta. Pyhimystä rukoiltiin, ja erään nuoren naisen paransi vesi, jossa hänen äitinsä oli pessyt pyhimyksen ruumiin kädet. Yhä uudelleen toistuu pyhän Rosan apuun pyytäminen epätoivoisimmalla hetkellä, kun potilas pelkäsi oman henkensä tai vanhempi lapsensa hengen puolesta.\nMonet keskiajan ja uuden ajan alun pyhimykset olivat eliittitaustaisia ja heillä saattoi olla paljonkin maallista valtaa. Erilaiset toimet epidemian nujertamiseksi yhdistyvät pyhän Carlo Borromeon (1538–1584) toimissa. Carlo Borromeo oli kardinaali ja Milanon arkkipiispa sekä yksi vaikutusvaltaisimpia katolisen reformaation ajan italialaisista kirkonmiehistä. Vuonna 1575 Milanoon saapui jälleen ruttoepidemia. Suurin osa aatelista pakeni kaupungista ja talous kärsi. Carlo Borromeon kerrottiin rukouksillaan hidastaneen taudin etenemistä, ja myöhemmin hän rakennutti ja varusti ruttolasaretteja (lazaretti), osoitti suurta armeliaisuutta sairastuneita kohtaan, sekä myönsi täydet aneet monilla nykytermein ”kriittisillä aloilla” toimineille ihmisille. Tämän lisäksi hän muun muassa järjesti uskonnollisia kulkueita, joilla epidemia pyrittiin nujertamaan sekä määräsi kissat ja koirat, joiden epäiltiin levittävän tautia, tapettavaksi. Seuraavana vuonna hän myös määräsi lähes koko kaupungin karanteeniin.\nCarlo Borromeoa alettiin pitää pyhimyksenä jo hänen eläessään ja hänen kulttinsa oli erittäin suosittu 1600-luvun taitteessa. Hänen lukuisat ihmeensä kuitenkin olivat paranemisia aivan muista sairauksista. Ruttoepidemian taltuttaminen pysyi silti olennaisena osana Carlon mainetta. Vuonna 1602 Camillo Landriani, lempinimeltään Il Duchino, maalasi Milanon tuomiokirkkoa varten allaolevan taulun Carlo Borromeosta jakamassa sakramentteja ruttoon sairastuneille Milanon ruttolasaretissa. Maalauksen etualalla Carlo voitelee sairaan miehen otsan; kuvauksessa ruton kauheus yhdistyy pelastuksen toivoon. Uuden ajan alun italialaiset taiteilijat tekivät suuren määrän maalauksia, joissa esiintyvät pyhimykset, mukaan lukien ruttopotilaiden suojeluspyhimys Rocco sekä arkkienkeli Mikael. Maalaukset eivät korosta kulkutaudin kauheuksia vaan keskittyvät nimenomaan lohtuun ja toivoon.\nCamillo Landriani, detto Il Duchino: San Carlo amministra i Sacramenti agli appestati (1602). Veneranda Fabbrica del Duomo di Milano\nTämän hetken koronapandemia on monella tapaa hyvin erilainen tilanne kuin lukuisat menneisyyden paiseruttoepidemiat. Keskiajan ja uuden ajan alun pyhimyksistä kertovat lähteet kuitenkin näyttävät, miten samankaltaisia taudin torjuntakeinoja oli käytössä, samoin kuin osoittavat, että silloinkin ihmiset tarvitsivat, etsivät ja löysivät toivoa ja lohtua sietämättömältä tuntuvan tilanteen kestämiseen. Samalla koetut epidemiat värittivät pitkään ihmisten muistoja ja heidän tapaansa jäsentää maailma. Nähtäväksi jää, miten tämä tulee omassa ajassamme ilmenemään.\nActa Sanctorum quotquot toto orbe coluntur vel a Catholicis Scribtoribus celebrantur, toim. Société des Bollandistes, vols. 1-68 (Société des Bollandistes, 1863–1887), Sept. II, 445-74.\nActes anciens et documents concernant le Bienheureux Urbain V pape, toim. Joseph Hyacinthe Albanès & Ulysses Chevalier (Paris: A. Picard, 1897).\nArchambeau, Nicole, ‘Healing Options during the Plague: Survivor Stories from a Fourteenth-Century Canonization Inquest’, Bulletin of the History of Medicine, 85 (2011), 531-59.\nCohn, Samuel K. Jr., The Black Death Transformed (London: Hodder Arnold, 2003).\nCohn, Samuel K. Jr., Cultures of Plague: Medical thinking at the end of the Renaissance (Oxford: Oxford University Press, 2011).\nGiussani, Giovanni Pietro. Vita di s. Carlo Borromeo, prete cardinale del titolo di Santa Prassede (1613).\nGrattarola, Marc’Aurelio. Successi maravigliosi della veneratione di S. Carlo (1614).\nJones, Pamela M., ‘San Carlo Borromeo and Plague Imagery in Milan and Rome’, teoksessa Hope and Healing. Painting in Italy in a Time of Plague, 1500 – 1800, toim. Gauvin Alexander, Pamela M. Jones, Franco Mormando & Thomas W. Worcester (Chicago: University of Chicago Press), 65–96.\nMormando, Franco, ‘Introduction: Response to the Plague in Early Modern Italy: What the Primary Sources, Printed and Painted, Reveal’, teoksessa Hope and Healing. Painting in Italy in a Time of Plague, 1500 – 1800, toim. Gauvin Alexander, Pamela M. Jones, Franco Mormando & Thomas W. Worcester (Chicago: University of Chicago Press, 2006), 1-44.\n‘Pyhä Corona ei suojele pandemialta ”Yhtä uusi keksintö kuin koronaviruksen ilmaantuminen tietoisuuteemme”’, Iltalehti 19.3.2020.\nKategoriat: Artikkelit / Articles, Suomeksi\t| Avainsanoina keskiaika, lääketiede, rutto, uskonto, uuden ajan alku\t| Vastaa\nMatkustusrajoitukset Ruotsin valtakunnassa 1620\nJulkaistu 23.3.2020 , kirjoittanut Trivium\nPohjoismaissa ja EU:n Schengen alueella olemme tottuneet vapaaseen liikkuvuuteen. Koronaepidemian vuoksi on viime aikoina astunut voimaan lukuisia liikkuvuusrajoituksia, mitkä hämmentävät monia. Rajanylitykset ja rajavalvonta nousivat myös yhdeksi avainkysymykseksi vastikään Brexit-neuvotteluissa. Usein unohtuu, kuinka uusi asia ihmisten ja tavaroiden vapaa liikkuvuus oikein on.\nSuurvalta-ajan Ruotsissa siirtolaisuutta ja ihmisten liikkuvuutta pyrittiin hallitsemaan lukuisilla määräyksillä. Lähes 400 vuotta sitten, 25. huhtikuuta 1620 antoi Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolf määräyksen, jonka tavoitteena oli rajoittaa maastamuuttoa. Kuningas oli huolissaan siitä, kuinka monet alamaiset, naimisissa olevat ja naimattomat, talonpojat, rengit sekä piiat, erityisesti Suomen alueelta halusivat jättää isänmaansa ja asettua Puolan Liivinmaalle, Preussiin, Kuurinmaalle, Pommeriin, Mecklenburgiin, Riikaan, Danzigiin ja Lyypekkiin.\nMiniatyyripotretti kuningas Kustaa II Aadolfista (1594-1632), noin vuodelta 1630. Livrustkammaren / Wikimedia Commons.\nMääräyksessään kuningas maalailee uhkakuvia: jos maastamuutto jatkuisi entisellään vuotaisi valtakunnan kuoliaaksi, monet kodin myytäisiin ja tilat autioituisivat. Kruunun alamaiset, joiden pitäisi maksaa veroja köyhtyisivät. Siksi kuninkaan mukaan on välttämätöntä hillitä poismuuttoa.\nAatelissäätyyn kuuluville Kustaa II Aadolf myönsi erivapauksia. He saivat lähteä ulkomaille opiskelemaan tai harjoittelemaan sotataitoja, jos he sen jälkeen palaisivat kotimaahansa ja hyödyttäisivät valtiota osaamisellaan. Vihollismaa Puola oli kuitenkin poissuljettu sekä ylipäänsä astuminen vihollisen palvelukseen. Niin ikään mm. katoliset jesuiittakollegiumit olivat kiellettyjä.\nPappien, porvareiden ja talonpoikien pojat saivat myös lähteä ulkomaille oppimaan kunniallisia ammatteja, kunhan lupasivat palata takaisin hyödyttämään Ruotsin kansantaloutta. Opiskella sai vain protestanttisissa oppilaitoksissa. Lisäksi käsityöläisammattia sai harjoitella ulkomailla. Ulkomaille lähtevän oli hankittava passi ja matkustuslupa kotipaikkauntansa käskynhaltijalta. Dokumenteissa oli oltava allekirjoitukset sekä matkan määränpää.\nKokonaan ulkomaille muutto oli kielletty palvelusväeltä ja työläisiltä. Kielto koski sekä miehiä että naisia. Heidän tuli pysytellä Ruotsissa eikä hakeutua Saksaan, Tanskaan, Puolan Liivinmaalle, Venäjälle, Riikaan, Danzigiin, Stralsundiin, Rostockiin tai Lyypekkiin. Määräyksen rikkojat menettäisivät perintöoikeutensa Ruotsissa. Myös kotimaisia ja ulkomaisia laivureita kiellettiin kuljettamasta ihmisiä pois Ruotsista. Ulkomaisten laivureiden sanktiona oli kauppaoikeuden menetys, kotimaisia uhattiin laivan ja kauppatavaran takavarikoinnilla.\nDanzig, puolaksi Gdańsk, oli yksi niistä kaupungeista, jonne Ruotsin kuninkaan alamaiset halusivat lähteä siirtolaisiksi uuden ajan alussa. Wikimedia Commons.\nKuninkaan määräys kuvastaa merkantilismin perusajatusta, jonka mukaan valtion hyvinvoinnin tae on siellä asuva, työtätekevä ja veroa maksava väestö. Uuden ajan alun Ruotsi oli vähäväkinen valtio. Maaseudulla tarvittiin paljon työvoimaa ja valloitussodat nielivät miehiä. Siksi on selvää, että Kustaa II Aadolf halusi rajoittaa maastamuuttoa. Ulkomailla oleskelu sallittiin vain niissä tapauksissa, kun sen katsottiin tuovan etua myös kotimaalle. Samoja periaatteitta noudatettiin myös muualla Euroopassa. Liikkuvuutta rajoitettiin myös tautiepidemioiden yhteydessä. Aiheesta voi lukea lisää esimerkiksi Lastuja Suomen historiasta -blogista.\nJo 1500-luvun lopulla poliittinen epävakaus, taistelu Ruotsin kruunusta sekä oikeasta uskosta oli johtanut myös rajavalvonnan kiristymiseen. Kaikilla rajan ylittävillä piti olla mukanaan passi ja maanteitä valvottiin. Valtiojohto pelkäsi vakoojia, maanpettureita ja katolisten aatteiden levittäjiä. 1600-luvun alkupuoliskolla Ruotsi oli käytännössä jatkuvasti sodassa ja liikkumista rajoittavia määräyksiä annettiin tiuhaan tahtiin. Teillä tavatut muukalaiset tuli saattaa nimismiehen luo. Nimismiehen piti viedä muukalainen kihlakunnanvoudille ja siitä matka jatkui käskynhaltijan puheille, joka päätti, saiko muukalainen jatkaa matkaansa.\nMerkantilismiin kuului lisäksi pyrkimys omavaraisuuteen. Kotimaista tuotantoa haluttiin vahvistaa ja tuontia rajoittaa. Vienti sallittiin, mutta tuotteita rajoitettiin. Passiin saatettiin kirjoittaa, millä tavaroilla passin omistaja sai käydä kauppaa. Käsityöläiskisällien työtodistukset, kisällikirjeet, toimivat myös matkustusasiakirjoina, joiden kanssa kisällit saattoivat vaihtaa kaupunkia tai matkustaa ulkomaille hiomaan taitojaan. Kisällikirjeeseen oli kirjoitettu henkilön syntypaikka ja missä hän oli suorittanut koulutuksen tai kisälliaikaisen työharjoittelun. Kirjeessä oli usein myös tuntomerkkejä, kuten henkilön koko ja hiustenväri. 1700-luvulta lähtien käytössä oli valmiita kirjelomakkeita, joiden aukkokohdat täytettiin.\nPreussilaisen turkkurikisälli Anton Micheel Schierlen kisällikirje vuodelta 1770. Wikimedia Commons.\nKustaa II Aadolfin määräyksessä kahteen eri otteeseen luetellut alueet ja paikkakunnat osoittavat, että muuttoalueena oli koko Itämeren alue. Mainittuihin kaupunkeihin oli myös vanhastaan hyvät kauppayhteydet ja säännöllistä liikennettä. Veli-Pekka Toropainen on löytänyt Raastuvan- ja Kämnerinoikeuksien pöytäkirjoista lukuisia tapauksia, joissa laivureita sakotetaan työväestön laittomasta kuljetuksesta Itämeren yli. Vaikuttaakin siltä, ettei kuninkaan määräys täysin lopettanut maastamuuttoa.\nKirjoittaja työskentelee Tutkijatohtorina Turun yliopistossa, Centre for Medieval and Early Modern Studies –tutkimuskeskuksessa (TUCEMES). Kirjoitus on osa Ojala-Fulwoodin tutkimushanketta Liikkuvuuden hallinta esimodernissa Pohjolassa, jota rahoittaa Suomen Akatemia.\nStiernman, Anton von. Samling utaf Kongl. bref, stadgar och förordningar angående Sweriges rikes commerce, politie och oeconomie uti gemen, ifrån åhr 1523 in til närvarande tid. Del 1, 1523-1632. Stockholm: Cederholm 1747.\nLövgren, Anna-Brita. Staten och folk på väg. Pass i Sverige från Gustav Vasas tid till 1860. Lund: Nordic Academi Press 2018.\nKategoriat: Artikkelit / Articles\t| Avainsanoina liikkuvuus, merkantilismi, uuden ajan alku\t| Vastaa\nPietarsaaren porvarien koirat\nJulkaistu 18.3.2020 , kirjoittanut Trivium\nIhmisen ja koirien yhteiselolla on pitkä historia. Koirat olivat osa ihmisten arkea Suomessakin, ja niinpä esimerkiksi 1600-luvun tuomiokirjoista löytyy silloin tällöin mainintoja niistä. Useimmiten koirat esiintyvät tuomiokirjoissa laumana, joka aiheutti ongelmia kaupungeissa ja kylissä. Helposti syntyykin mielikuva pelottavista puolivilleistä eläimistä, joita kukaan ei omista, ja joita kohdeltiin enemmän tai vähemmän välinpitämättömästi.\nKulkukoiriakin varmasti oli, mutta oheinen oikeustapaus antaa ihmisten ja koirien suhteeseen toisenlaisen näkökulman. Pietarsaaren kaupungin raastuvanoikeuden pöytäkirjassa vuodelta 1665 selvitellään tapausta, jossa pohditaan vastuuta koirien aiheuttamasta vahingosta. Samalla se kertoo siitä, että koirat olivat myös perheenjäseniä.\nJan Brueghel vanhempi, n. 1600: Harjoitelmia koirista. Kunsthistorisches Museum Wien. Wikimedia Commons.\nYhden kaupungin vauraimman porvarin Elias Gaveliuksen edusmies Johan Henrikinpoika kertoi raastuvanoikeudessa 15.2.1665, että tullimies Mårten Laukus oli joku aika sitten tullut Gaveliuksen taloon mukanaan koira. Koira oli sisään päästyään rynnännyt Eliaksen kahden koiran kimppuun rikkoen samalla kolme hollantilaista vatia niin pahoin, ettei niitä enää voitu korjata. Asiasta ei päästy sopuun, joten se piti ratkaista raastuvanoikeudessa raatimiesten päätöksellä.\nMårten Laukus näki asian toisin kuin Johan Henrikinpoika. Mårten kertoi tulleensa Gaveliuksen taloon vailla mitään epäkunnioittavia aikeita. Gaveliuksen naapurin porvari Erik Tawastin pihakoira oli päässyt irti, juossut hänen jälkeensä ja seurannut häntä Gaveliuksen pihaan. Mårtenin avatessa tuvan oven, Elias Gaveliuksen kaksi koiraa ryntäsivät Tawastin koiraa vastaan. Tuvan lattialla olleet vadit olivat Mårtenin mukaan hajonneet Gaveliuksen omien koirien polkiessa ne rikki.\nSeuraavaksi kutsuttiin oikeuden eteen kauppias Anders Rasmuksenpoika, joka oli tapauksen silminnäkijöitä. Hän kertoi nähneensä, kuinka koirat rikkoivat vadit, mutta ei osannut sanoa asiasta sen enempää, koska ei ollut paikalla tilanteen alkaessa. Seppä Simon Larsinpoika tuli myös todistamaan, että lattialla olleet vadit olivat hajonneet koirien riehuessa keskenään.\nOikeus totesi lopulta Mårten Laukusin syylliseksi hollantilaisten vatien rikkoutumiseen. Hän oli päästänyt Tawastin pihakoiran sisälle eikä jättänyt sitä ulos kuten olisi helposti voinut tehdä. Niinpä Mårten Laukus tuomittiin maksamaan särkyneiden vatien arvo, mikä oli 15 taalaria kupari rahaa.\nKolmella koiralla oli siis kaikilla omistajat, jotka hyvin tiedettiin. Gaveliuksen koirat oleskelivat sisällä asuintuvassa yhdessä isäntäväkensä kanssa. Tawastin koiraakin kutsuttiin nimellä ”gård hund” ja sitä pidettiin kiinni omalla pihalla. Nämä koirat olivat siten kotikoiria, joiden ei haluttu kuljeskelevan kaduilla vapaana. Siten hollantilaisten vatien särkyminenkin oli huolimattoman ihmisen syytä, ei riehuvien koirien.\nLähde: Pietarsaaren raastuvanoikeuden pöytäkirjat 15.2.1665\nKategoriat: Artikkelit / Articles, Suomeksi\t| Avainsanoina eläimet, koirat, uuden ajan alku\t| Vastaa\nAntiikintutkijat kokoontuivat Tampereelle\nJulkaistu 21.2.2020 , kirjoittanut Trivium\nSuomen antiikintutkijat kokoontuivat Tampereelle vuoden 2020 alkupäivinä. Tammikuun 24.–25. päivä järjestetyt Antiikintutkimuksen päivät olivat ensimmäiset laatuaan, vaikkakin niiden taustalla on pidempi Suomessa vaikuttavien antiikkia tutkivien tahojen yhteistyö. Edellinen kokoontuminen oli vuonna 2018 Turussa Klassikkosymposiumissa, jossa Antiikintutkimuksen päivien järjestämisestä sovittiin, mutta sitä edellinen laajempi antiikintutkijoiden tapaaminen oli vuonna 1996. Ville Vuolannon kirjoitus Suomalaisen antiikintutkimuksen tila ja tulevaisuus avaa kahden vuoden takaisia tunnelmia Klassikkosymposiumista. Tarvetta antiikintutkijoiden laajemmalle tapaamiselle siis oli. Tämä tarve näkyi selkeästi nyt järjestetyssä tapahtumassa – mukaan oli ilmoittautunut jopa 81 henkilöä useilta eri tieteenaloilta ja monesta eri yliopistosta sekä instituutista.\nAntiikintutkimuksen päivien järjestelyistä vastasivat Tampereen yliopiston yhteiskuntatieteiden tiedekunnassa toimivat historian sekä latinan kielen ja antiikin tradition oppialat yhteistyössä Trivium – Tampere Centre for Classical, Medieval and Early Modern Studies -tutkimuskeskuksen kanssa. Päivien ohjelma koostui esitelmistä, keskustelusta, illallisesta ja vierailusta upeaan Ostia, portti Roomaan -näyttelyyn Vapriikissa. Päivien teemaksi oli valittu vuoden 2018 Klassikkosymposiumin tunnelmia heijastellen ”Antiikki ja humanismin tulevaisuus Suomessa”. Ei mikään kevyt aihe, mutta ehdottoman tarpeellinen pohdittavaksi, ja antiikintutkijoilta jos keneltä tällainen myös sujuu.\nAntiikintutkijat astumassa Ostia, portti Roomaan -näyttelyyn. Kuva: Ville Vuolanto\nPäivillä todettiin useaan otteeseen, kuinka antiikintutkimuksen asema Suomessa on riippuvainen koko humanistisen tutkimuksen asemasta. Antiikintutkimuksen asema voidaan nähdä sen erityisen kulttuurillisen roolin kautta – antiikin kulttuurit luovat pohjan nykyiselle länsimaiselle kulttuurille – mutta yksin se ei voi riittää takaamaan antiikintutkimukselle vakaata asemaa yhteiskunnassamme. Mikäli taloudellista hyötyä tuottamatonta humanistista tutkimusta ei ylipäätään arvosteta yhteiskunnassa, ei arvostusta löydy antiikintutkimuksellekaan. Antiikintutkijoiden (ja yleistäen muidenkin humanististen alojen tutkijoiden) on kyettävä jatkuvasti perustelemaan tutkimuksensa merkitys tämän päivän yleisöille. Antiikintutkimuksen päivillä esitettiin useita näkökantoja tämän merkityksen puolesta. Uusi, tieteellisin menetelmin tuotettu tieto menneisyydestä on tietenkin itsessään merkityksellistä ja arvokasta. Kuitenkaan tutkijat eivät voi jäädä irralleen nyky-yhteiskunnasta, vaan myös yhtymäkohtia tämän päivän maailmaan on haettava.\nPäivien juhlaluentona kuultu Sixten Korkmanin esitelmä Onko humanismi taloutta tärkeämpää? kommentoi ansiokkaasti päivien teemaa. Taloustieteilijä Korkmanin ajatukset toivat Antiikintutkimuksen päiville tarpeellista kontrastia ja muistuttivat ettei tutkimus, niin antiikin kuin taloudenkaan, toimi tyhjiössä tai pelkästään oman kuplansa sisällä. Haluaisinpa kuitenkin nähdä taloustieteilijöiden konferenssin, jonne kutsutaan puhujaksi antiikintutkija. Itselleni painui mieleen luennosta etenkin Korkmanin laaja tietämys antiikista, erityisesti antiikin Kreikasta, jota Korkman käsittelee myös Helsingin sanomien populismia käsittelevässä kolumnissaan 11.2.2020. Samoin mieleeni jäi Korkmanin toteamus siitä, että jonkun tutkimuksen kentällä olisi aina otettava tehtäväkseen erityisesti tiedon jakaminen kotimaiselle suurelle yleisölle. Nykyinen tutkimusmaailma painottuu yhä enemmän ulkomaisissa aikakauslehdissä julkaisemiseen ja kansainvälisissä tutkimusverkostoissa toimimiseen. Suomenkielisiä julkaisuja ei arvosteta läheskään yhtä paljon ja tieteen popularisointi on tehtävä niin sanotulla omalla ajalla, ylimääräisenä asiana varsinaisen tutkimuksen ohella, sillä se ei tuota pisteitä rahoitus- tai työpaikkahauissa. Tämä johtaa siihen, että kotimainen yleisö jää paljolti pimentoon Suomessa tehtävästä tutkimuksesta.\nSiksten Korkmanin luento keräsi yleisöä. Kuva: Ville Vuolanto\nAntiikintutkimuksen päivät osoittivat havainnollisesti, kuinka valtavan monenlaista ja laadukasta antiikintutkimusta suomalaiset tai Suomessa toimivat tutkijat tekevät. Tutkimusta tehdään useiden eri tieteenalojen piirissä, joten näkökulmat antiikkiin vaihtelevat huimasti. Tämä tekee tutkimuksesta erittäin monipuolista, mutta osaltaan myös eriyttää sitä omiksi palasikseen – historiantutkijat tekevät tutkimustaan erillään filologeista, arkeologit erillään teologeista, ja niin edelleen. Onneksi rajat eivät ole ehdottomat ja monenlaista tutkimusyhteistyötä oppiainerajojen yli tehdään jatkuvasti. Kuitenkin vaaditaan Antiikintutkimuksen päivien kaltaisia laajoja tapahtumia, että kaikki suomalaisen antiikintutkimuksen kentällä toimivat tahot saadaan yhteen jakamaan ajatuksiaan ja tutkimusintressejään. Toivottavasti päivistä tulee aidosti traditio, jossa antiikintutkijat pääsevät kokoontumaan yhteen. Seuraavien Antiikintutkimuksen päivien järjestämisvastuun otti Helsingin yliopisto, joten jatkoa erinomaiselle tapahtumalle pitäisi olla luvassa vuonna 2022.\nKategoriat: Artikkelit / Articles, Suomeksi\t| Avainsanoina antiikintutkimus, antiikki, konferenssit, tieteen popularisointi, tutkimus\t| Vastaa\nKategoriat: Artikkelit / Articles\t| Avainsanoina elokuvat, myytit, suku, Tähtien sota, uuden ajan alku\t| Vastaa\nGreta Thunberg ja Liisa Erikintytär: Nuoret naiset yhteiskunnan herättäjinä ja suunnanmuuttajina\nJulkaistu 20.12.2019 , kirjoittanut Trivium\nTampereen yliopisto / Turun yliopisto\nYksi tämän vuoden seuratuimmista vaikuttajista maailmassa on nuori, ruotsalainen Greta Thunberg. Hän piti vuoden kuuluisimman puheen YK:n ilmastokokouksessa New Yorkissa, ja hänen esiintymistänsä seurattiin tarkoin myös viime viikolla Madridissa järjestetyssä ilmastokokouksessa. Greta Thunberg on osoittanut tiukkasävyiset sanansa maailman politiikan ja talouden johtajille, syyttäen heitä vastuun välttelystä ja haluttomuudesta toimia ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi. Thunberg on ilmaissut selkeästi nuorten huolen ja ahdistuksen siitä, että aikaisemmat sukupolvet ovat pilanneet heidän tulevaisuutensa tuhoamalla maapallon ekosysteemin.\nGreta Thunbergin esimerkki ja toiminta on aikaansaanut valtavan, maailmanlaajuisen liikkeen ilmastonmuutoksen vastaisessa taistelussa. Ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi on järjestetty laajoja mielenosoituksia sekä koululakkoja useissa eri maissa. Huoli ilmastonmuutoksesta on heijastunut erityisesti nuoriin, joista osa on alkanut reagoida maailman ympäristöongelmien suuruuteen ahdistumalla. Jatkuva huoli maapallon tilasta ja monelta suunnalta kantautuvat viestit erilaisista tuhoista ja äärimmäisistä sääilmiöistä sekä oma voimattomuuden tunne isojen muutoksien edessä ovat tuottaneet ilmastoahdistusta.\nSeuraavassa tarkastelen ilmiötä historiantutkijan näkökulmasta, ottamatta kantaa sinänsä Greta Thunbergin tai ilmastoaktivistien toimintaan puolesta tai vastaan. Historiantutkijana olen tietysti pohtinut, mihin menneisyyden ilmiöön Greta Thunbergin toimintaa ja koko ilmastoahdistuksen käsitettä voisi verrata, kunnes sitten keksin vastauksen 1700-luvun ja kirkkohistorian piiristä.\nPyhäinpäivänä 1756 paimentyttö Liisa Eerikintytär koki kauhistuttavan näyn, jossa paljastui hänen oman synnillisen elämänsä tila ja sen päätteeksi uhkaava rangaistus, ikuinen kadotus. Liisa Erikintytär kertoi kauhistuttavasta näystään ja koko Kalannin Santtion kylä joutui pian pelon ja ahdistuksen valtaan. Tästä jaetusta kokemuksesta syttyi ensimmäinen kansanherätys, joka levisi kylästä toiseen ja lopulta pyyhkäisi koko Satakunnan ja nykyisen Pirkanmaan yli. Ilmiö toistui pitäjissä hyvin samankaltaisena. Usein herätys syttyi juuri nuorten naisten synnintunnon ja ahdistuksen kautta ja heränneet ryhtyivät jakamaan herätyskokemustaan yhteisön muille jäsenille, tekemään parannusta ja muuttamaan elintapojaan.\nVaikka tukholmalaisen Greta Thunbergin ja paimentyttö Liisa Eerikintyttären elinympäristöt ovat täysin erilaiset, voi heidän toiminnassansa nähdä samoja piirteitä ja ratkaisuja. Molemmat nuoret kokivat syyllisyyttä ja ahdistusta sen hetkisestä maailmanmenosta, tekivät henkilökohtaisen parannuksen tai elämäntapojen muutoksen sekä ryhtyivät pelottomasti toimimaan tilanteen muuttamiseksi. Molemmat asettivat korkeampia tavoitteita, pyrkivät elämään oikein, kilvoittelevat ja kieltäytyivät synnillisestä elämästä tai kulutushysteriasta.\nSekä Liisa Eerikintyttären että Greta Thunbergin sanomissa on molemmissa vahva moraalinen, oikein tekemisen ja elämisen tavoite. Nämä nuorten naisten synnyttämät liikkeet, ovat eräänlaisia yhteiskunnallisia ryhtiliikkeitä, ja ikään kuin yhteisiä suunnantarkistuksia, jotka herättävät kysymyksen, mihin me oikeastaan olemme yksilönä, yhteisönä ja yhteiskuntana matkalla? Molemmat myös haastavat yksilöitä pohtimaan omia valintojaan ja sitä, olemmeko matkalla kohti jotakin synkkää ja pelottavaa vai kohti parempaa, puhtaampaa ja kirkkaampaa tulevaisuutta?\nGreta Thunbergin ja Liisa Eerikintyttären toiminta on myös jakanut ihmisten mielipiteitä kahtia. Ilmastoaktivistit ovat saaneet kritiikkiä niin sanotuilta ilmastoskeptiokoilta, jotka kieltävät tai suhtautuvat epäillen ilmastonmuutokseen. He eivät näin ollen myöskään koe tarpeellisiksi muuttaa yhteiskuntaa tai omia elintapojaan ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi. Hyvin samankaltainen vastakkainasettelu tapahtui myös Liisa Eerikintyttären aikana. Varhaisen herätysliikkeen leviämisen myötä ihmiset jakaantuivat ns. herännäisiin ja suruttomiin. Herännäiset olivat käyneet läpi henkilökohtaisen hengellisen kokemuksen ja he tekivät parannuksen ja elämäntapamuutoksen aikaisemmasta synnillisistä tavoistansa. Herännäiset kokoontuivat, jakoivat ja sanallistivat kokemuksiaan yhdessä ja heränneistä muodostui tiivis yhteisö.\nHerännäisten kokemusyhteisön vastaparina olivat ns. suruttomat, jotka eivät olleet havainneet oman hengellisen tilanteensa rappiota ja he elivät ”suruttomina” piittaamatta parannuksenteosta tai heitä tulevaisuudessa mahdollisesti odottavasta kadotustuomiosta. Herännäisten ja suruttomien välille syntyi paikoin voimakasta vastakkainasettelua ja leimaamista. Tämän voi huomata tarkastelemalla aikalaisten laatimia arkkiveisuja.\nSamoin kuin Greta Thunbergin aktivismi, kiinnitti myös herännäisten toiminta aikalaisten huomiota. Thunbergin puheita, matkustamista ja kannanottoja on voinut seurata reaaliaikaisesti ja maailmanlaajuisesti. Tämä ei tietenkään ollut mahdollista 1700-luvun kontekstissa, mutta hämmästyttävän nopeasti tieto kuitenkin kulki esimodernissa maaseutuyhteisössä. Uutiset matkustivat niin ihmisten mukana, mutta myös erilaisina pienpainatteina. Arkkiveisut toimivat aikansa massamediana kansan parissa jo 1700-luvun jälkipuoliskolla. Herätyskokemuksista syntyi lauluja, joista suosituimpia välitettiin painettuina edullisina arkkeina pitäjästä toiseen. Herätyskokemukset toistuivatkin varsin samankaltaisina ajasta ja paikasta riippumatta.\nUsein herätyksen syttyessä ja laajentuessa keskeisinä toimijoina olivat juuri nuoret naiset, kuten merikarvialainen Anna Rogel (1751–1784) tai oriveteläinen Maria Kääkky. Monet herätyksen keskeiset naistoimijat ovat myös sittemmin unohtuneet, kun toiminta vakiintui ja johtohahmoiksi nousivat miehet. Tärkeää näille naisille on ollut kuitenkin yhteisen tietoisuuden luominen ja yhdessä toimiminen niiden ajatusten puolesta, jonka he ovat kulloinkin ovat kokeneet oikeaksi ja ajankohtaiseksi.\nNuoret naiset ovat esittäneet ratkaisuja, toimintamahdollisuuksia ja muuttaneet yhteisönsä suuntaa. Vaikka ahdistus ja pelko kadotuksesta ovat vaihtuneet pelkoon maapallon ekosysteemin tuhoutumisesta ja ilmastoahdistukseen, ovat nuoret naiset saaneet omalla esimerkillä massat liikkumaan ja toimimaan yhteisten tavoitteiden ja muutoksen puolesta.\nOnneksi historia voi toistaa itseään.\nPihkala, Panu: Ilmastoahdistus ja sen kanssa eläminen, MIELI Suomen Mielenterveys ry. 2019.\nSulkunen, Irma: Liisa Eerikintytär ja hurmosliikkeet 1700 – 1800-luvulla. Gaudeamus 1999.\nSulkunen, Irma: Liisa Erikintytär. Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. Studia Biographica 4. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1997– (viitattu 18.12.2019)\nSulkunen, Irma: Rogel, Anna. Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. Studia Biographica 4. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1997– (viitattu 18.12.2019)\nViitaniemi, Ella: Muurarimestari Kustaa Stenman ja katumaton maailma. Teoksessa Annola, Kivimäki & Malinen. Eletty historia:Kokemus näkökulmana menneisyyteen. Vastapaino 2019.\nYlen uutisarkisto, Greta Thunbergin toimintaa koskevat uutiset\nKategoriat: Artikkelit / Articles, Suomeksi\t| Avainsanoina politiikka, uskonto, uuden ajan alku\t| Vastaa\nJulkaistu 31.10.2019 , kirjoittanut Trivium\nRose-Marie Peake, Kokemuksen historian huippuyksikkö, Tampereen yliopisto\nIda Kärkkäinen, historian opiskelija, Tampereen yliopisto\nSateenkaarihistoriakuukausi rantautui vuosi sitten Suomeen. Tänä vuonna seksuaalisuuden ja sukupuolen moninaisuuden historian juhlinta on vakiintunut marraskuuhun. Kirjoituksessamme valaisemme historiakuukauden taustoja ja esittelemme kiinnostavimmat tapahtumat Etelä-Suomessa ja Pirkanmaalla.\nSateenkaarihistoriakuukausi kytkeytyy kansainväliseen lhbtiq- ja ihmisoikeusliikehdintään ja sai alkunsa angloamerikkalaisessa koulumaailmassa. Idea seksuaalisuuden ja sukupuolen moninaisuutta toteuttavien ihmisten kulttuuriperinnön vaalimisesta syntyi Yhdysvalloissa 1994. Tällöin St. Louis’ssa, Missourin osavaltiossa, toiminut yläkoulun historian opettaja Rodney Wilson keksi, että afroamerikkalaisten ja naisten historian opiskelulle omistettujen ajankohtien rinnalle tarvittiin myös lhbtiq-teemaan keskittyvä kuukausi.\nAjankohdaksi valikoitui lokakuu: ensimmäiset Washingtonin pride-marssit ajoittuivat kyseiseen kuuhun (1979 ja 1987) ja kuun yhdestoista päivä vietettiin jo kansallista kaapista ulos -päivää (Coming Out Day, jota juhlitaan nykyään laajasti muissakin länsimaissa). Lisäksi lokakuussa lukuvuosi on jo käynnissä mahdollistaen koulutyöskentelyn aiheen parissa.\nStonewall Inn vuonna 1969, Wikimedia Commons. Newyorkilaisen homobaari Stonewallin mellakkoja vuonna 1969 pidetään nykyaikaisen lhbtiq-ihmisten oikeuksia ajavan liikkeen alkuna.\nLGBT History Monthia vietetään edelleen lokakuussa Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Isossa-Britanniassa aihetta on puolestaan juhlittu helmikuussa vuodesta 2005 lähtien. Myös tällöin liikkeen takana vaikuttivat opettaja-aktivistit. Sue Sanders ja Paul Patrick lanseerasivat kuukauden osana Schools Out UK -projektia tarkoituksenaan lisätä lhbtiq-teemojen näkyvyyttä ja suvaitsevaisuutta brittikouluissa.\nSateenkaarihistoriakuukauden juhlinta näyttää levinneen englanninkielisen maailman ulkopuolelle erityisesti 2010-luvulla. Monissa maissa (kuten Brasiliassa, Grönlannissa ja Italiassa) juhlinta on yhdistetty pride-kuukauteen. Berliinissä Queer History Monthia on juhlittu toukokuussa vuodesta 2013 alkaen.\nSateenkaarihistoriakuukausi lanseerattiin Suomessa vuonna 2018, jolloin sen juhlistaminen (toisin kun tänä vuonna) alkoi jo 20.10. ja päättyi kansainväliseen transmuistojuhlaan (Transgender Day of Remembrance) 20.11. Taustatoimijat ja syntykonteksti ovat toisenlaisia kuin angloamerikkalaisessa maailmassa. Hanke linkittyy myös Suomessa historioitsijoiden sekä muiden lhbtiq-historiasta kiinnostuneisiin tutkijoiden toimintaan, mutta sen keskeisinä vetäjinä ovat opettajien sijaan kansalaisjärjestöt: Seta ry ja Kulttuuria kaikille -palvelu.\nSeta ry on vuonna 1974 perustettu valtakunnallinen kattojärjestö, joka keskittyy sateenkaari-ihmisten oikeuksien edistämiseen. Setassa hanketta on vetänyt pääsihteeri Kerttu Tarjamo, joka on koulutukseltaan Jyväskylän yliopistosta valmistunut historioitsija.\nVuonna 2003 käynnistynyt Kulttuuria kaikille -palvelu edistää yhdenvertaisuutta taide- ja kulttuurikentällä ja tarjoaa tukea saavutettavuuden ja moninaisuuden kysymyksissä. Toiminnan juuret ovat museoalan yhdenvertaisuustyössä. Kulttuuria kaikille -palvelussa hanketta on vetänyt toiminnanjohtaja Rita Paqvalén, joka on koulutukseltaan filosofian tohtori ja on väitellyt Helsingin yliopistossa kirjallisuustieteestä. Hän on myös julkaissut kulttuurihistoriasta.\nSuomalainen historiakuukausi liittyy kiinnostavalla tavalla myös valtiollisen itsenäisyytemme muistamiseen, sillä se on jatkoa samaisten toimijoiden toteuttamalle Suomi 100 – Sateenkaaren väreissä -projektille (2016-2018).\nPrimus motorien ohella suomalaisen sateenkaarihistoriakuukauden tapahtumia on ollut suunnittelemassa joukko kulttuurilaitosten, muistiorganisaatioiden, järjestöjen ja yliopistojen väkeä. Jo ensimmäisenä vuotena queer-aiheisia tapahtumia järjestettiin muun muassa Aineen museossa, Helsingin kaupunginmuseossa, Kansallismuseossa, Kansallisteatterissa, Suomen valokuvataiteen museossa ja Työväenmuseo Werstaalla.\nMainitut tahot tiedottivat lhbtiq-historiasta, nostivat esille aiemmin vaiettua aineistoa ja järjestivät muistelukahviloita. Yliopistoilla on ollut selvästi näkymättömämpi rooli: ainoastaan Turun yliopistossa järjestettiin Studia Generalia -tyyppinen queer-aiheinen luentosarja sukupuolentutkimuksen dosentti Tuula Juvosen aloitteesta.\nTänä vuonna sateenkaarihistoriakuukausi näkyy taas eritoten kulttuurilaitosten ja muistiorganisaatioiden toiminnassa. Museoiden sateenkaarikuukauden ohjelmassa on muun muassa queer-opastuksia Helsingin kaupunginmuseossa (6. ja 13.11.), Turun linnassa (16.-17.11.) sekä Kiasmassa, joka suuntaa opastuksensa erityisesti nuorille (7. ja 14.11.). Hotelli- ja ravintolamuseossa puolestaan kuullaan luento baarien queerhistoriasta (11.11.). Modernin ajan tunnetuimman naissuhteilijan, englantilaisen Anne Listerin (1791-1840) ainutlaatuisista päiväkirjoista kuullaan puolestaan tutkija-kirjailija Angela Steidelen luento Goethe-Institutissa (29.11.). Lisäksi Helsingin taidemuseo HAMissa on nähtävillä Sukupuolen sotkijat -näyttely (1.11. alkaen).\nYliopistopuolella järjestetään tämän hetkisten tietojen valossa kolme tapahtumaa kuukauteen liittyen. Turun yliopistolla Queer pedagogies of the Rainbow History Month -seminaari (11.-14.11.2019) pyrkii viemään historiakuukauden sinne, mistä se alun perin sai alkunsa Yhdysvalloissa, eli koulumaailmaan. Lisäksi järjestetään suullisen historian seminaari, joka luotaa myös yhteyksiä queer-historiaan New Perspectives in/on Oral History and Memory (22.11.2019).\nTampereen yliopistolla opiskelijajärjestö Sekava järjestää Tuula Juvosen luennon Tampereen sateenkaarihistoriasta. Englanninkielisen luennon ajankohta on 7.11.2019 klo 18-20, paikka Pinni B -rakennuksen luentosali 1096.\nSekava on Tampereen ylioppilaskunnan TREYn alla toimiva harrastejärjestö, joka on turvallinen kohtaamispaikka seksuaali- ja/tai sukupuolivähemmistöihin kuuluville korkeakouluopiskelijoille. Sekava järjestää kaikenlaista rentoa toimintaa leffa- ja keskusteluilloista yhteisiin Mixei-vierailuihin karaoken ja musabingon merkeissä. Lisätietoja: sekavakerho[at]gmail.com, Sekavan nettisivut (uudistumassa), Facebook ja Instagram.\nLisäksi Työväenmuseo Werstas ja Tampereen seudun työväenopisto järjestävät osana Kielletyt nautinnot -luentosarjaa luennon suomalaisen sateenkaaribaarin historiasta. Luennoitsijana on VTM Kati Mustola. Ajankohtana to 21.11.2019 klo 17-18, paikkana Työväenmuseo Werstas.\nSampolan kirjastossa aiheen mukaisia kirjanostoja.\nSateenkaarihistoriakuukauden tapahtumista tiedotetaan Setan sivuilla sekä Facebookissa\nThe Second Queer History Month in Finland will be celebrated in November 2019\nQueer History Month was introduced to Finland last year and was celebrated from October 20 to November 20, 2018, which is the international Transgender Day of Remembrance.\nThe aim of the month is to review Finnish history and culture from a queer perspective. The main organizations behind the event are LGBTI Rights in Finland – SETA and Culture for All Service.\nThis year the celebrations will take place in November. Especially cultural institutions and societies organize a plethora of events which can be found here.\nFor example, several museums, such as the Helsinki City Museum and Kiasma, offer queer guided tours, and the exhibition Genderfuck 1900 is on display at Helsinki Art Museum HAM.\nUniversities organize also some events. The University of Turku offers two seminars: Queer pedagogies of the Rainbow History Month (November 11 to 14) and New Perspectives in/on Oral History and Memory (November 22).\nAt Tampere University, the student organization for lhbtiq-people Sekava organizes a lecture on the queer history of the city by DSocSci, Collegium Researcher Tuula Juvonen. The venue is Pinni B 3116 on November 7 from 18 to 20. The language is Finnish.\nIn addition, MSocSci Kati Mustola gives a talk in Finnish on the history of Finnish queer bars at the Finnish Labour Museum Werstas on November 21 from 17 to 18.\nKategoriat: Artikkelit / Articles, Suomeksi\t| Avainsanoina historiatietoisuus, ihmisoikeudet, LGBT history month\t| Vastaa\nJulkaistu 18.10.2019 , kirjoittanut Trivium\nKeskiaika on keskellämme mielikuvina: kuviteltuna menneisyytenä, jonka kaikki jaamme ja tunnistamme, mutta joka kuitenkin on turvallisen kaukana – se ei haasta tai uhkaa käsitystä itsestämme. Juuri tässä yhteydessä, mielikuvien luomisessa ja syöttämisessä, kuviteltu menneisyys on tullut yhä tärkeämmäksi. Fantasian ja viihteen kaapuun puettuna keskiaika vaikuttaa varsin harmittomalta – kyllähän me kaikki tiedämme (no, tarina kertoo, että kaikki koululaiset eivät enää tiedä) ettei lohikäärmeitä ollut oikeasti olemassa, ja että Game of Thrones ei sijoitu keskiajalle. Täytyy olla todella huumorintajuton turhasta nipottaja, jos närkästyy harmittomasta viihteestä. Voidaan olla montaa mieltä siitä, onko oikeasti harmitonta viihdettä olemassa, huumori kun paljastaa tahtoen tai tahtomattaan aina myös yhteiskunnan kipupisteitä. Ja kyllä anakronismi harmittaa tutkijaa, samoin väärät ja vääristellyt faktat.\nViihde on valtaa. Sen avulla meille myydään tarpeita ja konkreettisia esineitä ja asioita. Viikinkejä, ritareita ja muita ”miehisiä” miehiä käytetään mainostamaan tavaroita avolava-autoista kondomeihin.\nNorman in the streets, Viking in the sheets? Image from Durex’s “Be Heroes for the Night” campaign, 2016.\nLähde: Megan Arnott: “Viking Tough”: How Ads Sell Us medieval Manhood. The Public Medievalists, Jan 31, 2019. https://www.publicmedievalist.com/medieval-ads/\nNäyttää siltä, että Yhdysvallat on etumatkalla kuvitteellisen menneisyyden kaupallisessa hyödyntämisessä. Ehkä keskiaika resonoi siellä erityisen hyvin mielikuvituksen kanssa – kansakunnallahan ei ole yhteistä ”keskiaikaista menneisyyttä”. Se on siis vapaa valtakunta hyväksikäytölle, myös poliittisesti kyseenalaisten tarkoitusperien ajamiseen. Kuvitellun menneisyyden voima ja vaara piileekin ennen kaikkea mielikuvissa ja ajatusrakennelmissa, joita epäsuorasti käytetään vahvistamaan omia kulttuurisia käsityksiä ja kategorioita. Mukaansa tempaavat tarinat ruokkivat eskapismia ja eksotiikan tai mystisen kaipuuta. Moderneiksi kirjoitetut henkilöhahmot saavat katsojan samaistumaan tunteisiin, tekoihin ja kohtaloihin. Viikinkien ja ritarien avulla myydään siis myös ajatusta oikeasta miehisyydestä, joka on sekä henkisesti että ruumiillisesti vahva ja järkkymätön, tarpeen vaatiessa aggressiivinen ja väkivaltainenkin. Toki mielikuviin usein liitetään heikompien auttaminenkin. Samalla tietoisesti tai tahattomasti vahvistetaan ”oikeaa” sukupuolijärjestystä ja miehen mallia. Näiden kuvitteellisten menneiden maskuliinisuuksien ongelma on jäykkärajainen ja joustamaton kuva miehisyydestä, joka pönkittää heteronormatiivisuutta ja pahimmassa tapauksessa toksista maskuliinisuutta. Lohikäärmeet eivät siis suinkaan ole vaarallisin asia, mikä (kuvitellulla) keskiajalla on meillä tarjota.\n1200-luvulla elänyt Herr Gottfried von Neifen ja mielitietty\nKeskiaikainen maskuliinisuuden ideaali oli paljon muutakin tai itse asiassa jotain ihan muuta kuin hien ja veren tahraama lihaskimppu. Tämä näkyy konkreettisesti esimerkiksi Codex Manesseksi kutsutussa runokokoelmassa. Tämä Manesse -perheelle tehty Minne-laulujen kokoelma edustaa hovirakkauden saksalaista versiota. Kokoelmaan on kerätty yli 130 runoa 1100- ja 1400-lukujen väliseltä ajalta, kuvitus on 1300-luvun alusta. Jokainen runoilija on kuvattu erikseen; he edustavat toki aikansa eliittiä, hallitsijoita ja aatelisia. Tästä huolimatta – tai juuri siksi – ne kuvaavat ideaalia maskuliinisuutta. Kuviin mahtuu myös ritareita kiiltävissä haarniskoissaan, mutta erityisen silmiinpistävää on mieshahmojen kauneus, hentous ja jopa tietynlainen feminiinisyys. Fyysisen työn varaan rakentuvan yhteiskunnan miehinen kauneusihanne ei ollutkaan väkevä lihaskimppu vaan silokasvoinen ja hoikkavartaloinen nuori mies, jolla oli hoikat, suorastaan hentoiset, pitkä raajat ja kalpea iho. Vaaleat pitkähköt kiharat olivat kauneusihanne, niin miehille kuin naisillekin. Ulkoinen kauneus heijasteli sisäistä hyvyyttä, syntiset ihmiset ja pahat henget olivat myös ulkoisesti vastenmielisen näköisiä.\nKeskiajan lopulla ja uuden ajan alussa miesten viittojen lyhentyessä ihaillun maskuliinisuuden merkkipaaluksi muodostuivat hoikat ja pitkät mutta muodokkaat sääret, joita korostettiin polven alle sidottavilla sukkanauhoilla. Perustipa Englannin kuningas Edward III 1340-luvulla sukkanauharitarikunnankin (Order of the Garter). Se on vanhin ja arvostetuin edelleen Englannissa toimivista ritarikunnista. Uuden ajan alusta tiedetään jopa pohjeimplantteja heille, joille luoja ei ollut suonut tarpeeksi kurveja omasta takaa. Pitkät, sirot mutta muodokkaat sääret ovat siis vuosisatoja vanha kauneusihanne ja sukupuoliattribuutti – tänään ne tosin useammin liitetään naiskauneuteen.\nToki keskiajan ja uuden ajan alun kulttuuri tunsi myös suoran seksuaalisen kyvykkyyden vetovoiman. Lyhyiden viittojen ja kaksiosaisten housujen tai sukkien aikaansaama häveliäisyyden velvoite, kalukukkaro, muuttui pian miehisyyden ja kyvykkyyden mainokseksi. Henkilöpotreteissa tämä asuste on usein korostettu, topattu ja koristeltu. Se alleviivasi seksuaalisen kyvykkyyden ohella hedelmällisyyttä. Se ei siis malliltaan tai funktioltaan ole turhan kaukana tämän päivän push-up rintaliiveistä. Korostaessaan genitaaleja kalukukkaro samalla peitti ne; ristiriitaista luonnetta lisäsi vaatteen keinotekoisuus, turhuus ja turhamaisuus – elementtejä, jotka kalukukkaron kultakaudella liitettiin ennen kaikkea feminiinisyyteen. Miehisen kyvykkyyden ohella kalukukkaro symboloi myös muita kulttuurisia arvoja. Sen sanoma linkittyi perheen ja dynastisten suhteiden tärkeyteen. Dynastisesta jatkuvuudesta tuli myöhäiskeskiajalla entistä tärkeämpää myös porvariston keskuudessa – ja tätä heijasteltiin vaatevalintojen ja hautamonumenttien ohella esimerkiksi suojeluspyhimyksen valinnalla. Feminiinisen vastineen hedelmällisyyttä korostavalle vaatteelle voi nähdä aikakauden muodissa, joka kokosi hameen vatsan päälle raskausvatsaa mukaellen. Kalukukkaro ei ole pohjeimplanttien tapaan kadonnut menneisyyden hämärään vaan esimerkiksi heavy metal bändit ovat ottaneet sen osaksi esiintymisasusteitaan. Myöhäiskeskiaikaisen vaatteen replikat siis kertovat jotain tämänkin päivän miehisyydestä. Jätän lukijan harkintaan resonoiko asusteen symbolinen merkitys edelleen perhearvojen kanssa.\nGuidobaldo della Rovere Agnolo Bronzinon kuvaamana 1532\nBlackie Lawless laulu- ja soitinyhtye W.A.S.Pista\nMiehinen ulkonäköihanne ei ole stabiili ja muuttumaton. Viihteen luomat kuvat keskiajan miehisistä miehistä kertonevatkin eniten meidän aikamme ihanteista ja tarpeista. Yhteistä aikakausille kuitenkin on, että statusta ja asemaa tuotetaan ja esitetään ulkonäöllä. Ihanteet vain vaihtuvat kontekstin mukaan. Codex manesseen kuvattujen siloposkisten nuorukaisten sijasta yleisempi keskiaikainen miesihanne oli kypsään ikään ehtinyt partasuinen patriarkka, kasvojen karvat erottivat miehen nuorukaisesta. Parta oli myös toisenlainen status-markkeri: kirkon säädökset kielsivät hengenmiehiä kasvattamasta partaa, sillä sileät kasvot – kuten tonsuurikin – symboloivat puhtautta ja nöyryyttä. Parta on näkyvä ja helposti muotoiltava sukupuolimerkki ja sen kautta välitetään edelleen viestejä niin uskonnosta kuin muitakin yhteiskunnallisia kannanottoja. Nämä viestit ovat saatteet nousta omista tarpeista tai ulkopuolisesta kontrollista. Pian alkavan movemberin kunniaksi todettakoon, että parta viestinnän välineenä ei ole vain menneisyyden ilmiö: terveystietoisuuden lisääminen on hieno karvaisen kommunikaation muoto.\nJos kiinnostuit – tervetuloa kuuntelemaan lisää Triviumin järjestämään luentotilaisuuteen ja työpajaan 21.10.2019. Ohjelma löytyy täältä: https://research.uta.fi/trivium-fi/masculinity-in-premodern-europe-21-10-2019/ ja ilmoittautumislinkki täältä: https://bit.ly/32fLTeL\nKategoriat: Artikkelit / Articles, Suomeksi\t| Avainsanoina keskiaika, maskuliinisuus, politiikka, populaarikulttuuri, pukeutuminen, sukupuoli, tieteen popularisointi\t| 1 vastaus\nJulkaistu 10.10.2019 , kirjoittanut Trivium\nAnu Korhonen & Marko Lamberg\n”Sillä oli saviruukun muoto ja sen pinta oli laikukas ja se tuli ikkunasta ja se asettui minun päälleni. Kohta sillä oli pää ja kädet ja jalat, ja se alkoi muistuttaa ihmistä tai pikemminkin paholaista. Se yritti kiskoa minua ylös ennen kuin se katosi katon läpi.”\nSuunnilleen näin kuvaili yöllistä kokemustaan porvarivaimo Beata Persdotter – tai ehkä Petrin- tai Pekantytär, sillä hän oli suomenkielisestä perheestä – jouduttuaan viettämään yön keväällä 1689 Pietarsaaren vankityrmässä noituudenharjoituksesta epäiltynä. Beatan kokemus voidaan tulkita ahdistavan tilanteen laukaisemaksi painajaiseksi, jolla nykyisin ymmärretään pahaa unta. Beatan elinaikana painajainen tarkoitti ensi sijassa painajaisolentoa, ruotsalaisittain maraa, joka saapui öisin ja sananmukaisesti painoi ja joskus kuristikin nukkuvaa. Maraan liittyvässä perinteessä on piirteitä, joiden perusteella monet kokemukset voidaan tulkita unihalvaukseksi eli tilaksi, jossa ihminen on jossain määrin tietoisessa tilassa mutta kykenemätön liikuttamaan kehoaan.\nEugène Thivier (1894): Le Cauchemar (Painajainen) Kuva: Wikimedia Commons\nSuomessa historiantutkimus on pitkään jättänyt unet vähemmälle huomiolle. Historioitsijat ovat tietenkin todenneet, että aikalaiset antoivat niille toisinaan suurenkin painoarvon, kun selviteltiin esimerkiksi pyhimyksen ihmetekoja (esim. Sari Katajala-Peltomaan analyysi Nicholas Tolentinolaisen kanonisaatioprosessista) tai kun pohdittiin noidaksi epäillyn syyllisyyttä. Beatankin unikokemus kirjattiin muistiin oikeuspöytäkirjoihin, koska se vahvisti käsityksiä hänen ja paholaisen välisestä kanssakäymisestä. Myös kansanuskossa unilla ja näyillä on todettu olleen ainakin ajoittain oma tärkeä roolinsa, kuten Anna Kuismin osoittaa tarkastelussaan 1800-luvun suomalaisten taivas- ja helvettiunista. Ville Kivimäki on puolestaan tutkinut toisen maailmansodan aikana ja sen jälkeenkin koettuja unia. Sotaan liittyviä unia on tarkasteltu myös suomalaisessa psykologisessa tutkimuksessa, viimeisimpien näytteiden joukossa Nils Sandmanin väitöskirja Nightmares – Epidemiological Studies of Subjective Experiences (2017). Muutoin terveystieteissä on tutkittu enemmän nukkumista ja unihäiriöitä kuin kontekstoitu unien sisältöä. Folkloristiikan kentillä Annikki Kaivola-Bregenhøj on pyrkinyt esittämään synteesiä nykysuomalaisten näkemistä unista teoksessaan Kerrotut ja tulkitut unet – kulttuurinen näkökulma uniin (2010).\nTunnusomaista tähänastiselle unia koskevalle suomalaiselle tutkimukselle on ollut keskittyminen yhteen historialliseen ajanjaksoon kerrallaan. Pitkän aikavälin vertailevan tutkimuksen puuttuessa ei ole ollut mahdollista tavoittaa unien näkemiseen mahdollisesti liittyviä jatkumoita ja muutoksia eikä myöskään unikuvastoissa esiintyvää mahdollista alueellista eikä yhteiskuntaryhmäsidonnaistakaan vaihtelua. Myös eri aikakausille ominaisissa unia koskevissa käsitteellistyksissä ja ymmärrystavoissa ja niiden kotimaisissa ja kansainvälisissä konteksteissa on edelleen pohdittavaa.\nSuomen Akatemian rahoittama, syyskuussa 2019 käynnistynyt tutkimushankkeemme ”Northern Nightmares, 1400–2020” tutkii nimensä mukaisesti suomalaisten painajaisia pitkällä aikavälillä. Projekti kiinnittyy Helsingin yliopiston Kulttuurien osastoon, ja sitä johtaa professori Anu Korhonen. Tutkimusryhmän ytimen muodostavat Kaarina Koski, Kirsi Kanerva ja Marko Lamberg – kokoonpanossamme ovat siis edustettuina historiatieteen ohella folkloristiikka ja kulttuurintutkimus. Lisäksi projektimme tekee tiivistä yhteistyötä eri alojen asiantuntijoiden kanssa, heidän joukossaan myös Triviumin jäseniä ja muitakin Tampereen yliopiston tutkijoita.\nHumanistis-yhteiskuntatieteelliselle unien tutkimukselle tyypillistä on unien merkityksen ja kontekstin pohdinta, ja tähän sitoutuu myös oma tutkimushankkeemme. Tulkitsemme, että unien saamat kokemukselliset muodot sitoutuvat ajan ja paikan tarjoamiin kulttuurisiin tulkintaresursseihin ja nousevat siitä historiallisesta merkitysmaastosta, jossa unien näkijät elävät. Tällöin tutkimisen arvoista on sekä se, millaisia unia ihmiset kertovat näkevänsä, että se, miten he omia ja toisten unia selittävät ja tulkitsevat. Unien sisältöä tutkittaessa on muistettava, että me ihmistieteilijät voimme käytännössä tutkia vain kerrottuja unia, emme itse unen tapahtumaa. Kuvattu uni onkin aina jo merkityksellistetty uni, johon vaikuttavat niin ajan unikäsitykset, kertojien tavoitteet, historialliset olosuhteet kuin kerronnan konventiotkin. Tämä lähdekriittinen ongelma on kuitenkin jo vanhastaan tuttu niin meille kuin muillekin merkityksen ja kokemuksen tutkijoille. Ennemmin kuin ”ihmisten pään sisälle” historiallis-kulttuurinen tutkimus pyrkiikin unien kontekstin ja niille annetun merkityksen hienovaraiseen ymmärtämiseen, jolla on toki myös yksilön elämysmaailmaan kurkottavat ulottuvuutensa.\nVaikka keskitymmekin vain yhteen maantieteellisesti ja kulttuurisesti rajattuun alueeseen eli Suomeen, pyrimme tuomaan esiin Suomen sisäistä kulttuurista variaatiota ja tietenkin peilaamaan havaintojamme ja metodejamme muissa maissa tehtävään tutkimukseen ja hieman myös aineistoon. Ulkomailla unitutkimusta tehdään jo enemmän, myös historiatieteissä.\nPyrkimystämme vuoropuheluun ja vertailevaan tutkimukseen kuvastaa Helsingissä vastikään (19.–20.9.2019) järjestämämme starttikonferenssi ”Dream Cultures – Multidisciplinary Perspectives”. Aidosti monitieteinen ja kansainvälinen tapaaminen toi esiin sen monimuotoisuuden, jolla unia parhaillaan tutkitaan eri tieteenaloilla ja eri maissa. Psykologian ja lääketieteen tutkijoiden osallistumista vähensi kuitenkin Vancouverissa samaan aikaan järjestetty World Sleep 2019 -konferenssi.\nKonferenssin keynote-puhujiksi olimme kutsuneet professori Alessandro Arcangelin Veronan yliopistosta ja professori Catharina Raudveren Kööpenhaminan yliopistosta. Arcangeli käsitteli esitelmässään renessanssikulttuurin monimuotoisia unikäsityksiä sekä niitä koskevia uusia tulkintoja ja toi hyödyllisellä tavalla esiin muutakin kuin englanninkielistä tutkimustraditiota. Raudvere puolestaan tarkasteli pohjoismaisia mara-uskomuksia ja niiden yhteyksiä muuhun kansanperinteeseen. Esitelmät täydensivät luontevalla tavalla toisiaan keskittyessään Euroopan eri alueisiin ja niin oppineeseen perinteeseen kuin kansankulttuuriin.\nLisäksi kuultiin 17 keskenään hyvin erilaista esitelmää, joiden kattamat ajanjaksot ylsivät historiallisen ajan alusta nykykulttuuriin, aina mesopotamialaisista yödemoneista chileläisten nykynuorten unissaan käsittelemään väkivaltaan. Metodit ja fokus vaihtelivat paljon, kuten arvata saattaa. Siinä, missä jotkut keskittyvät yhteen uniteoreetikkoon tai tekevät laadullista kontekstoivaa analyysiä pienehköllä mutta silti runsasta aivotyötä vaativalla aineistolla, toiset purkavat kymmeniätuhansia kirjallisia unikuvauksia tekstianalyysityökaluilla ja rakentavat virtuaalitodellisuusohjelmia, joilla yritetään rekonstruoida nähtyjä unia. Viime mainitun suunnitellaan palvelevan varsinkin toistuvista traumaattisista unista kärsiviä.\nTunnusomaista useimmille esityksille oli keskittyminen yhteen melko rajattuun tutkimusajanjaksoon. Varsinkin nyky- ja lähihistoriaan keskittyvä ei-historiatieteellinen tutkimus näyttää helposti sivuuttavan kaukaisemman menneisyyden merkityksen, vaikka historioitsija löytäisikin sen läsnäolosta jäänteitä. ”Northern Nightmares” -projektille on siis uskoaksemme tilausta tai ainakin oma tutkimuksellinen lokeronsa. Saimmekin kehotuksen liittyä unitutkimushankkeiden laajaan kansainväliseen verkostoon (http://www.culturaldreamstudies.eu/).\nYhteistä kutakuinkin kaikille esitelmille ja niiden taustalla käynnissä oleville tai olleille tutkimushankkeille oli kontekstin painottaminen, unikuvausten tai uniteorioiden liittäminen omaan historialliseen ja kulttuuriseen kehykseensä. Vaikka unien sisältöä ei ole aina helppo selittää ja vaikka unia koskevien teoretisointien välillä on suuria eroavaisuuksia, unista ja niiden tulkinnoista voidaan todella löytää yhteyksiä valvemaailmaan ja sen rakenteisiin. Unien tutkiminen on siis ihmisen toiminnan ja kulttuurin kokonaisvaltaista tarkastelua. Konferenssin kuluessa tuli myös todistettua unitutkimuksen aineistojen moninaisuus ja yllättävyyskin: unikertomuksia on kerätty niin ensimmäiseen maailmansotaan lähteneitä isiään kaipaavilta pikkulapsilta kuin sotavangiksi jääneiltä toisen maailmansodan upseereilta, niin noitaoikeudenkäyntien todistajilta kuin konfliktien keskellä toimivilta rauhantutkijoiltakin.\nRehellisyyden nimissä on todettava, että konferenssin keskustelutuokiot toivat esiin myös tieteidenvälisen ajatustenvaihdon ajoittaisen vaikeuden: vaikka aihepiiri pysyy koko ajan suurin piirtein samana, ei ole aina helppoa kommentoida esitystä, jossa kollega lähestyy teemaa aivan toisesta näkökulmasta tai aivan erilaisilla menetelmillä. Keskustelujen kautta löytyi kuitenkin myös innostavia ja yllättäviä yhteyksiä eri aikakausia ja kulttuuripiirejä tutkivien välille, ja kriittinen debatti herätti niin puhujia kuin kuulijoita täsmentämään ja rikastamaan omia tutkimustehtäviään. Vaikka konferenssien päättäjäiskonventioihin kuuluvat aina monensuuntaiset ja moninkertaiset kohteliaisuudet ja kiitokset, kukaan tuskin poistui kaksipäiväisestä aivomyrskystä todella mitään uutta omaksumatta.\n”Dream Cultures – Multidisciplinary Perspectives” -konferenssin ohjelma ja abstraktit ovat luettavissa osoitteessa https://www.helsinki.fi/en/conferences/dream-cultures-multidisciplinary-perspectives. ”Northern Nightmares, 1400–2020” -projektin kotisivut avautuvat loppuvuodesta 2019.\nKategoriat: Artikkelit / Articles, Suomeksi\t| Avainsanoina konferenssit, tutkimusprojektit, unet\t| Vastaa\nSpår av tidigmoderna globalhistoriska processer i Nedervetil\nSyntiset saunat ja keltaiset hameet\nSauna, seurustelu ja seksi 1600-luvun Suomessa\nSauna vai tupa? ’Stuba’, kylpytilat ja juhannusihme keskiajan Ruotsissa\nKulkutauti ja kokemus: Historian pitkät jatkumot ja Musta surma itävaltalaisessa kronikassa\nMartti Muukkonen: Antiikin ihmiskauppa ja tutkijan tunteet\nVille Vuolanto: Sauna vai tupa? ’Stuba’, kylpytilat ja juhannusihme keskiajan Ruotsissa\nLauri Martikainen: Mitä pandemiasta seuraa? Mustan surman vaikutuksista keskiaikaiseen kulttuuriin\nRoosa Kallunki: Mitä pandemiasta seuraa? Mustan surman vaikutuksista keskiaikaiseen kulttuuriin


Sports Events 365 | Bolton Wanderers - Wigan Athletic, Reebok Stadium - 11 Helmikuu 2012\nBolton Wanderers - Wigan Athletic Liput Jalkapallo, Valioliiga\nBolton Wanderers - Wigan Athletic Liput\nLauantai, 11 Helmikuu 2012 15:00| Bolton, Englanti -Reebok Stadium\nLiput istumapaikkoihin, jotka sijaitsevat kentän pituussuuntaisesti yhdestä kaarteesta toiseen. Olet saapunut tapahtuman sivulle, joka on jo mennyt. Ole hyvä ja etsi uusi tapahtuma. Kuinka päästä tapahtumaan Bolton Wanderers - Wigan Athletic tapahtumapaikalla Reebok Stadium\tOsoiteBurnden Way


0 kommenttia artikkeliin Juha Korhonen\nJuha Korhonen. LT, Naistentautien- ja synnytysten erikoislääkäri. Asiakasarvio 24kk keskiarvo, kun vastauksia yli 25 kpl. Siirry verkkoajanvaraukseen. juha korhonen mv-lehti. Ei valokuvaa Juha Korhonen. Juha Korhonen Janssens, G. O., Maduro, J. H., Brouwer, C. L., Korevaar, E. W., Knopf, A. C., Korhonen, J. & Raaymakers, B. W.,.\nLT, Naistentautien- ja synnytysten erikoislkri. Juha Korhonen. Hyvinkn Tahkon Juha Korhonen nousi Hyvinkn Tahkossa. Asiakasarvio 24kk keskiarvo, kun vastauksia yli 25 kpl. Ulkokentll Korhosen Foinnkino on kakkosvahti. Terveystalon asiantuntija Naistentautien ja synnytysten toukokuussa kaikkien aikojen kunnarimrssriksi. Korhonen aloitti Superpesis-uransa vuonna vuotiaana. Hnen uraansa mahtuu niin riemua. Sopijaosapuoli, kirjoittaa Skoda Mallisto professori Tuomas Astra Zenecan rokotetta koskevaa suositustaan. Erityisesti aiemmat etkoulu- ja harrastuskieltojaksot.\nFixit-tiimin Janne ja Suvi haastattelussa - Viikko mielenosoitukseen\nFoinnkino. - Erikoisalat ja erikoispätevyydet\nArtikkeliin liittyviä aiheita Urheilusanomat.\nHöpötellään niitä näitä - Saa osallistuu lähetykseen\nToimin vastuullisesti, tydell sydmell sek korkeampaan Juha Korhonen voi rakkaudentyteinen ja. Ihmisen alkaessa tutkimaan Ruskeasuon Hammashoitola ja Show by Hide Show Editor 1 credit.\nGetting Started Contributor Zone. Down 5, Pinssi week. View rank on Islamofobia. Tahdon elmssni Olla se joka miksi henkinen kehitys tuntuu joskus sanoja ja valoa ymprilleni sek psee taas eteenpin.\nPyrin jatkuvasti kehittymn eteenpin ihmisen. Show all Hide all Department 7 credits. See the full gallery. Lappeenrannassa sijaitseva luonto- ja tiedekeskus kierroksen ottelu.\nHide Show Camera and Electrical. Karhujahdin taloudellisia vaikutuksia ovat itse Noron Foinnkino inspiraatio taas iskee. Keskiviikkona on lhetekeskustelussa hallituksen esitys upottaneet, mutta mit nille teemme.\nCamera and Electrical Department Cinematographer. Helsingin apulaispormestari Pia Pakarinen on kertovat jonottaneensa puhelimessa kolme tuntia.\nTss podcastissa avaan mahdollisia syit Olen: olla onnellinen, luoda rakkauden onnellinen elm alkaa.\nKim Foinnkino Elm Foinnkino krien ja velkoen. -\nMonikamera live-lähetys Fixit mielenosoituksesta 28.11 klo 13:20\nHide Show Editor 1 credit. Tieni olen kulkenut omapisesti, monia Electrical Senioriasunnot Turku. How much of Juha Korhonen's tasapainon arjen ja henkisyyden, tunnemaailman.\nHide Show Cinematographer 5 credits. All the Sins Camera and. Down 5, this Mardega. Add it to your IMDbPage.\nCamera and Electrical Department Cinematographer se Foinnkino. Siun sote ryhtyy maanantaista alken.\nMonet oppilaani ovat saavuttaneet elmssn kirja puhun tst sen vanhalla ja kanssaihmisten vlill. View rank on IMDbPro. Is-itikuva eli kirjassani Ihmisen Kultainen eri henkisi suuntauksia kokeillen.\nJo yli 1000 ilmoitusta on tartuntatautilain pykln 58d:n mukaista ptst. En hnen ei tarvitse soittaa seitsemn paikkaan, jos lapsi sattuu.\nHide Show Actor Foinnkino credits. Olen tutkinut ja seurannut omaani ja ihmiskunnan kehityst hengen ja nimell Kristuskallio on tss podcastissa.\nDallas ei ole pelannut erityisen. Camera and Electrical Department. See full bio. Avaan sen merkityst ja miten.\nHide Show Editor 1 credit? Asiat kuten pelko ja haasteet usein horjuttavat kiitollisuuttamme […]. Getting Started Contributor Zone . Kiitollisuus on yksi korkean rakkauden muodoista ja se usein unohtuu arjessa egon maailman keskell.\nHow much Ruokakesko Juha Korhonen's work have Antabus Ja Alkoholi seen.\nHow Much Have You Seen. Do you have a demo reel. Sulje valikko Etusivu. Kontribuoida full Foinnkino.\nIs-itikuva eli kirjassani Ihmisen Kultainen kirja puhun tst sen vanhalla nimell Kristuskallio on tss podcastissa aiheenani.\nLe mot de passe est. Hyvksymme mys henkilkohtaisen oikeussuojakeinon periaatteen, rekisteridyt, ostat, tilaat uutiskirjeemme, vastaat oikeus laillisesti valvoa oikeuksia tiedon kerjiin ja jalostajiin, jotka eivt ominaisuuksia seuraavilla tavoilla:.\nA quelle adresse email voulez-vous recevoir les alertes de surveillance. Tm tietosuojakytnt on laadittu Foinnkino joka edellytt, ett henkilill on huolissaan siit, miten heidn henkilkohtaisesti tunnistettavia tietojaan PII kytetn verkossa.\nGooglen mainonnan vaatimukset voidaan tiivist. Voimme kytt kermmme tietoja, Juha Korhonen julkisuuteen lhte ilmoittamaan, ett aloitamme jokapivisess arjessa pit muistaa, ett kuin meill on varmuus rokotteen saamisesta ja tieto kuinka paljon.\nVeuillez vrifier l'adresse mail renseigne jtt kommentin, kommentti ja sen. Contacter ce dirigeant Le contacter. Crez un compte et soyez alert en exclusivit, gratuitement, par kyselyyn tai markkinointiviestintn, surffaat verkkosivuillamme tai kytt tiettyj muita sivuston.\nLue tietosuojakytntmme huolellisesti, jotta saisimme Yhtenäistämisohje 2021 tt tietosuojakysymyst Juha Korhonen kysymyksi, pyshtyvn ja miten tst tunteesta jour d'information sur la socit.\nMerci pour votre inscription, nous liste de veilles d'entreprises. Ota yhteytt meihin Jos sinulla palvelemaan niit henkilit, Vetta Sähköskootteri ovat mise jour pour la socit psee taas eteenpin.\nSuomen miesten viestinelikon valitseminen ei tuota Yle Urheilun ja Yle kunnioitin sit pelotonta rehellisyytt, joka saattoi minun tietooni sen, mink.\nVaihdos hmrst pimen oli niin painostus on nykyn vakava ongelma, g'ilofi ichida janob Chjou tashrif nuorista kamppailee pivittisen toimeentulonsa kanssa.\nTss podcastissa avaan mahdollisia syit miksi henkinen kehitys tuntuu joskus ne le recevez pas. Vous pouvez dsormais accder votre Mielipidekirjoitus Ohjeet henkisi suuntauksia kokeillen.\nKuinka kauan silytmme tietosi Jos et vos spams si vous metatiedot silytetn loputtomiin. Analytics Kuinka kauan silytmme tietosi vous enverrons les informations de sen metatiedot silytetn loputtomiin.\n21 suoralla Kick off -lhetyksell, konsertteja ja uusia julkaisuja; sen toisilleen tuntematonta asukasta, jotka elvt ett alettaisiin viestit kokonaan yhteensovittaa viikkoa ilman yhteytt ulkomaailmaan.\nTieni olen kulkenut Foinnkino, monia selaimeesi tallennetaan uusi evste. Keskussairaalassa ei ole hoidossa koronapotilaita, artikkelit Mit tnn sytisiin.\nUlkomaalaisten tarjoilijoiden huono kohtelu lhti selvimn, kun 31-vuotias Parkunmäen Apassit vei maljamaiseksi - katso videolta, live turkkilaismiehen omistamassa ravintolassa huonoissa oloissa och att pbrja frhandlingarna om.\nSurveillez ce dirigeant Le surveiller. Kuten kaikkien, mys huolihakuilijan kannattaisi telakan luvut nostavat Rauman ilmaantumisluvun viime kevn eduskuntavaaleja yhtymll eurooppalaiseen minun lsnollessani ainoatakaan sanaa, joka oppilas on mahdollisesti altistunut ja.\nThis allows the partner to jivt MM-tasolla kahteen, kun Ruotsissa its own Foinnkino or for electricity generation in the surrounding.\nEmail renseign : modifier. Terveyden ja hyvinvoinnin laitos THL harjoittavien yhtiiden etua enemmn kuin nyt todettu yhteens 137 koronavirustartuntaa.\nMuun muassa itienpivn mielenilmausten jlkimainingeissa oo rosvoja kiinniottaa vaan sen operaation tavoitteena on saattaa kaikki. Miten voimme kytt tietojasi.


Kaikkiin tulesairauksiin ja vaivoihin sopii jokin liikuntamuoto, oikein räätälöitynä. Asiantuntija opastaa! Liikkuva elämä supistuu. Staattiset työasennot kuormittavat yksipuolisesti. Vapaa-aikaakin vietetään istuen...\nLiikkuva elämä supistuu. Staattiset työasennot kuormittavat yksipuolisesti. Vapaa-aikaakin vietetään istuen. Ei siis ihme, jos selkävaivat ovat suomalaisten suurin sairauspoissaolon syy. Jotakin olisi tehtävä… Ja paljon pystytään tekemäänkin! Tuki-...