Steinerkasvatus-lehti 2012/2 by Pia Pale - issuu\nPalaute, jutut ja juttuideat:\nUlla Ahmavaara (vastaava)\nMaija Pietikäinen (vastaava)\n1/4 sivu: 65,00 €\nISSN 0781 - 9528Aurinkomyrskyn silmässä ja Ihmislähtöinen pedagogiikkaa\nMaija Pietikäinen ja Ulla Ahmavaara\t3\nPlatonin seurassa\t4\nMinuuden ehyt syntymä ja turvallinen kiintymyssuhde Erja Rusasen haastattelu\nTotuttelu pikkulasten ryhmään\t12\nKuka tarvitsee opettajaa, kun on Google?\t15\nMediakasvatus steinerkoulussa - aikalaiskoulun kasvuhaaste\t19\nVeli Koskinen ja Juho Peltonen\nTrauma ja identiteetti\t21\nTehtävänä tahdonsivistys juhlaesitelmä Tampereen Rudolf Steiner-koulun\nMuistoja matkan varrelta kuvia 40-vuotisjuhlasta Tampereelta\nHiukkaset haltuun CERNISSÄ ja CERN lukiolaisen silmin\t33\nKosti Honkavirta ja Tommi Salenius\nKirja-arvostelut: Tulevaisuuden koulu ei perustu kuuntelulle\t36\nRaisa Cacciatoren kirjan ”Ystävyys on ykkönen” arviointi\t39\nNäkökulma: Suomalainen opettajuus\t41\nTutkimus: Steinerpedagogista tutkimusta\nSirpa Tjäder-Rasimus ja Ulla Ahmavaara\nOpiskelijan ääni: Kuulumisia puhekoulusta\nja Werbeck-laulujakso 46\nJenny Näkki ja Hanna Tammisto\nOma valinta: Lupa leikkiä läpi elämän keskustelua Omassa rytmissä -teoksen kanssa\nAivojen leikki-ikä\t54\nInnostusta ja syvyyttä pedagogiikkaan\nYhden maailman kansalaisia\t62\nPia Pale\tKansi: Klaus Salomaa\nKannen kuvat: Suomalaisten koululaisten kalevalainen Mylly-eurytmiaesitys\nDornachissa maailman opettajapäivillä. Kuvat: Chris Senn2Steinerkasvatus 2/2012Aurinkomyrskyn silmässäIhmislähtöinen pedagogiikkaMuistan yhä elävästi, kuinka Marja Dahlström\nelämäni ensimmäisellä steinerpedagogisella kurssilla kesällä 1978 määritteli steinerpedagogiikan.\nHän luonnehti sen toteutuvan kaikkialla siellä,\nmissä ihmiset kohtaavat toisensa. Rajaavien ja\nnäennäisvarmuutta tarjoavien määritelmien\nsijasta eteeni avautuikin rannaton aava, jolta\nensi alkuun puuttuivat kaikki suuntaa-antavat\nkoordinaatit ja jolla itse olin vailla merikarttaa.\nLausuma vaikutti pitävän sisällään kaiken, mitä\nelämä tuo mukanaan erilaisten ihmiskohtaamisten sävyinä ja laatuina lasten ja nuorten\npäämäärätietoisen kasvattamisen ja metodisdidaktisten välineiden sijasta.\nLuonnehdintaan näytti kätkeytyvän sisäänkirjoitettu salaisuus. Jos ihmiset kohtaavat\ntoisensa todellisesti ja aidosti, siinä hetkessä\nelää ja toteutuu jotakin, jota voimme kutsua\nsteinerpedagogiikaksi. Salaisuus suuntaa huomion niihin edellytyksiin, joiden myötä ihmiskohtaaminen voi muuttua mahdollisuudesta\ntodellisuudeksi, koskettaa syvältä ja muuttaa\nkohtaamisen molempia osapuolia. Miksi sitä\ntulisi kutsua steinerpedagogiikaksi?\nEdellytyksiin kuuluu, että kohtaamisessa elää\nja vaikuttaa mukana ihmiskuvamme, tietoisesti\ntai tiedostamatta. Ihmiskuva voi rajoittaa tai\navartaa ihmiskohtaamistemme, itse ihmisen\nulottuvuuksia. Se aktualisoituu ihmissuhteissamme ja saattaa leimuta niiden lävitse revontulina\ntai jäädä pelkiksi aamunsarastuksen kalpeiksi\ntähdiksi. Kohtaamiseen liittyy läheisesti myös\nTervehdin Steinerkasvatus-lehden lukijakuntaa\nlämpimästi lehden toimituksen uutena jäsenenä\nja toivon yhteistä hedelmällistä matkaa!Omasta puolestani kiitän Steinerkasvatuksen\nlukijakuntaa pitkästä yhteisestä matkasta. Sitä\non osaltani kestänyt lähes 28 vuotta, lehden\nperustamisesta saakka. Alkupuoli tästä ajasta\non sisältänyt valtavan innostuksen ohessa myös\nkamppailua olemassaolosta. Tämän vuosituhannen puolella lehti on vakiinnuttanut asemansa.\nLevikki on kasvanut tasaisesti ja lehti on kaunistunut ja pulskistunutkin aina nettiliitteeksi asti.Maija PietikäinenSteinerkasvatuksen vuosien aikana on voinut\nseurata sitä, miten keskustelu eri pedagogisten\nsuuntausten välillä on avautunut. Pedagogiikan\nkieli on tullut yhteisemmäksi ja ajattelutavat\npedagogiikasta ovat lähentyneet. Esimerkiksi\nlapsilähtöisyyden ilmaantuminen käsitteenä pedagogiseen keskusteluun kuvaa tuota muutosta.\nLapsilähtöisyyden rinnalle voisi vielä sovittaa\nihmislähtöisyyden käsitettä, joka sisältää lapsuuden lisäksi myös aikuisuuden – sen tulevan,\njoka myös lähtökohtaisesti on aihiona lapsessa\nja kehkeytyy vaihe vaiheelta esiin. Siinä lapsen\nlähtökohdista toimivaan pedagogiikkaan ”soi”\nmukaan vähitellen voimistuvana haaste vastuulliseen aikuisuuteen.\nRauno Haapaniemen kolumnissaan esittämä\nnäkökulma suomalaiseen opettajuuteen herättää\nmiettimään, miksi suomalainen koulu on välttänyt monia muualla tehtyjä virheitä ja kehittynyt\nkuitenkin, kritiikin saattamana, myös onnekkaasti. Vaikka vaihtoehtopedagogiikka joutuikin\nerilleen pedagogiikan valtavirrasta, on myös sillä\ntäytynyt olla vaikutusta koulun kehittymiseen\njuuri Suomessa vallitsevan opettajan suuren\npedagogisen vapauden ansiosta. Näin lukemattomien vesopäivien ja kesäyliopistojen kautta ei\nmyöskään steinerpedagogiikan kehittämistyö ole\nrajoittunut ainoastaan steinerkoululaisiin, vaan\nse on punoutunut yhtenä lähestymistapana koko\nsuomalaisen koulun kehitykseen.\nErilaisten lähestymistapojen vuorovaikutus on\ntämän ajan suuria haasteita monilla yhteiskunnan\neri alueilla, eikä pedagogiikka ole niistä vähäisin.\nMyös Steinerkasvatus on jo pitkään linjannut\ntehtäväkseen etsiä hyvää, ihmislähtöistä pedagogiikkaa rajattomasti kaikkialta, mistä sitä löytyy.\nUlla AhmavaaraSteinerkasvatus 2/20123Eero OjanenPlatonin seurassa\nKuva: KirjapajaPlatonin niin sanottu Luolavertaus, joka on\neräs pieni katkelma laajasta Valtio-dialogista,\nlienee yksi filosofian tunnetuimpia tekstejä.\nJa ansaitseekin olla, sillä lyhyeen vertaukseen sisältyy monta Platonin ajattelussa\nkeskeistä teemaa. Tiiviytensä vuoksi tuo\nkatkelma voi olla tavallaan vaikeakin, vaikka keskeiset ajatukset tuodaan kyllä varsin\nOnhan se aika rankkaa väittää, että meidän arkipäivämme ja niin sanottu todellisuutemme onkin luolan seinälle heittyvien\nvarjojen kaltaista harhaa. Mutta Platonia\nlukiessa jää kyllä yhä uudelleen ihmettelemään, miten tuollaisen tekstin on voinut\nkirjoittaa ilman nykyajan mediaa. Platonin\nvarsin raaka herjanheittohan kuvaa aivan\nsuoraan sitä, mitä me maailmassa juuri nyt\nhelposti arvostelemme. Sitä, että media\ntarjoaa pirstaleista ja epäolennaista informaatiota ja saa ihmiset juoksemaan milloin\nminkäkin pintajutun tai tekaistun mukatärkeän aiheen perässä.\nMutta vertaus inspiroi monenlaisia vastaväitteitä, ja provosoivaksi se on varmaan\ntarkoitettukin. Ajatus siitä, että ihminen\nvoi nousta arkipäivän vankiluolasta valoon ja nähdä varsinaisen todellisuuden,\non optimistinen kuvaus ihmisen kasvun ja\nkehityksen mahdollisuudesta. Samalla se\nkuitenkin nostaa kysymyksiä: mistä me\nsitten tiedämme, että luolan takana oleva\ntodellisuus on se oikea? Ja onko tässä nyt\nkysymys jostain yhdestä ja ainoasta oikeasta\ntotuudesta, jota sitten ryhdytään autoritaarisesti omistamaan ja jakelemaan?4Steinerkasvatus 2/2012Hysteerinen yhden ainoan totuuden pelko\non yksi meidän aikamme suuria henkisiä\nvitsauksia. Pahimmillaan se johtaa siihen,\nettä kaikki vakava keskustelu tai totuudesta\npuhuminen tyrmätään heti totalitarismivihjeillä ja ties millä. Mutta tämä asia on\ntoki otettava vakavasti: miksi totuuteen,\ntai ylipäänsä koko ylitajuntaan, kohdistuu\nniin paljon torjuntaa? Usein sanotaan, että\nihminen torjuu itsessään olevia pimeitä\npuolia, ja varmaan niin onkin, mutta paljon\nvähemmän pohditaan sitä, miksi ihmiset niin\nhelposti torjuvat hyvyyden, kauneuden ja\ntotuuden kaltaisia tosiasioita.\nYksi vastaus lienee siinä, että totuuden\nidea ja jokin konkreettinen totuuden sisältö\nmenevät niin helposti sekaisin. Totuuden\nnäkeminen ei todellakaan merkitse sitä, että\nlöydän jonkin yksittäisen väitteen, opin tai\nvastaavan, jota sitten sanelen muille. Totuuden näkeminen on sen itsensä näkemistä.\nJa vielä paremmin voisi ehkä sanoa, että\nse on totuuden myöntämistä, totuuteen\nMiksi me nimittäin sanomme, että etsimme loputtomasti totuutta, aivan kuin se\nolisi jokin mahdottomalta tuntuva utopia,\njota milloinkaan ei saavuteta? Sanoisin niin,\nettä emme etsi totuutta vaan etsimme\nKirjoittaja on yhteiskuntatieteiden\nlisensiaatti, filosofi ja kirjailija, joka toimii\nmm. Kriittisen korkeakoulun\ntoiminnanjohtajana.Maija PietikäinenMinuuden ehyt syntymä ja\nKasvatustieteiden tohtori, lehtori ja tietokirjailija Erja Rusanen on julkaissut\nviime vuonna kiinnostavan ja paljon keskustelua herättäneen teoksen ”Hoiva,\nkiintymys ja lapsen kehitys” (Finnlectura 2011). Kirja on aidosti huolestunut ja\nansiokas puheenvuoro sen puolesta, että erityisesti kehityksensä varhaisvaiheessa\nlapsella on oltava oikeus käydä lävitse minuuden ehyt syntymistapahtuma ja\nrakentaa turvallinen kiintymyssuhde. Erja Rusanen korostaa sitä, että juuri\nminuuden syntyminen ja turvallisten kiintymysmallien kehittäminen ovat ne\nkaksi tärkeää kehityshaastetta, joita ei ole otettu riittävästi huomioon nykyistä\nvarhaiskasvatusjärjestelmää kehitettäessä. Laajassa haastattelussaan Helsingin Sanomat kutsui häntä oikeutetusti ”lasten pelastajaksi”. Erja Rusanen on\ntoiminut taustavaikuttajana myös hallituksen aiemmin kaavailemien lasten\nkodinhoidontuen leikkausten yhteydessä. Hän laati asiantuntijakirjelmän sen\nmahdollisista seurauksista peruspalveluministeri Maria Guzenina-Richardsonille. Erja Rusanen on valmistunut alun perin lastentarhanopettajaksi ja\nosallistunut vuosien varrella moniin päivähoidon kehittämisprojekteihin. Tällä\nhetkellä hän toimii yliopistonlehtorina Helsingin avoimessa yliopistossa. Lisäksi\nhän on julkaissut seuraavat teokset: Uuteen päivähoitoon (Gaudeamus 1991,\nyhdessä Anja-Riitta Lehikoisen kanssa); Ongelmalapset päivähoidossa (Väitöskirja/ Kuntaliitto 1995); Esiopetus lapsen silmin (Gaudeamus/Palmenia 2008).Mikä on kirjasi ”Hoiva, kiintymys ja lapsen\nkehitys” lähtökohta ja tarkoitus?\nOlen ollut jo pitkään huolissani lasten ja\nnuorten kehityksestä ja kehitysolosuhteista. Yhteiskunta raaistuu entistä enemmän,\njos etenemme yhä nykyiseen suuntaan. Se\non nähtävissä ja johdettavissa brittiläisen\npsykoanalyytikon ja psykiatrin John Bowl-byn kiintymyssuhdeteorian pohjalta, jos\ntämän teorian sisäistää kunnolla. Hänen\nmukaansa lapsen tulisi pysyä kolmivuotiaaksi mahdollisimman lähellä sitä ihmistä,\njohon lapsi on ensisijaisesti kiintynyt. Kirjan\ntaustalla on myös oma ammatillinen ura ja\nkehitys, joiden yhteydessä olen lukenut ja\nsisäistänyt eri teorioita. Oma lapseni oli\njuuri silloin parivuotias, kun opin tuntemaanSteinerkasvatus 2/20125kiintymyssuhdeteorian. Aloin soveltaa sen\najatuksia käytäntöön, joten olen kokenut sen\nmyös sydäntasolla. Toivon, että tiedenaisen\nnäkökulman ohella kirjastani välittyy myös\ntodellinen usko asiaan, mikä on vahvistunut\nomien lasten parissa.\nVanhempien vahvistaminen ja tukeminen\non ollut kirjan yksi tärkeä tavoite. Tarkoitus on vakuuttaa vanhemmat siitä, että\nheidän läsnäolonsa on olennaisen tärkeää\nlapsen kehityksen kannalta. Kun tähän\nlisätään vielä pyrkimys muodostaa turvallinen kiintymyssuhde, ollaan oikealla tiellä.\nVanhemmat ehkä pikemminkin vähättelevät kuin liioittelevat omaa merkitystään.\nToinen tarkoitus on ollut kertoa lapsen\nkehityksen näkökulmasta niistä ongelmista,\njoita lapsille voi syntyä nykysysteemissä.\nTällöin vanhemmat voivat vaikuttaa omilla\nvalinnoillaan lapsensa tulevaisuuteen sekä\nvoimautua toimimaan yhteiskunnallisessa\npäätöksenteossa ottaen huomioon lapsensa\nSen lisäksi kirjan lähtökohtana ovat olleet myös käsitykseni ammatti-ihmisten ja\nopiskelijoiden kouluttajana sekä keskustelut\nkollegoiden kanssa. Jopa kasvatusalan ammattilaisilta puuttuu nykyään teoreettista\ntietoa siitä, miten lapsen kanssa toimitaan,\njotta turvallinen kiintymyssuhde voi syntyä.\nMinulla oli käsitys, että sekä vanhemmat\nettä päivähoidon työntekijät tarvitsevat\noikeaa teoreettista tietoa. Toivon, että\nvanhemmat ymmärtäisivät, kuinka pitkään\nlapsi on pieni ja heistä riippuvainen. Soisin,\nettä he osaisivat paremmin arvioida, minkä\nikäisenä lapsi voidaan laittaa päivähoitoon\nja mihin heidän olisi kiinnitettävä huomiota\npäivähoidon laatua arvioidessaan. Päivähoidon työntekijöille yritän antaa välineitä\npedagogisten käytäntöjen kehittämiseksi.\nKirja soveltuu myös kenen tahansa luettavaksi, koska sen tarkoitus on herättää reflektoimaan omaa lapsuutta. Oman lapsuuden\nreflektointi voi auttaa monella tavalla; esimerkiksi oppii ymmärtämään, miksi tekee6Steinerkasvatus 2/2012ihmissuhteissaan sellaisia päätöksiä kuin\ntekee. Kirjalla on myös yhteiskunnallinen\nviesti. Tiedon tarkoitus ei ole lisätä tuskaa,\nvaan saada ihmiset vaikuttamaan poliittisella\ntasolla – ajamaan heille tärkeitä asioita.\nHaluan siten olla mukana vaikuttamassa\nasioihin omalta pieneltä osaltani.\nMitkä ovat kiintymyssuhdeteorian keskeiset\nIhmisten välinen kiintymys on arkipäiväinen\ntermi, ja jokainen ymmärtää, mistä siinä on\nkyse. Tieteellisellä tasolla termi on verbalisoitu täsmällisesti, joskin sen lähtökohta\n- vahva tunnesuhde - on samaa, kuin miten\ntermi ymmärretään arkitasolla. Nykyään\ntiedetään kohtalaisen hyvin se, että lapsi\nkiintyy henkilöihin, jotka pitävät hänestä\nhuolta ja vastaavat hänen tarpeisiinsa. Lapsi\nkykenee kiintymään useampiin ihmisiin kuin\nesimerkiksi vain äitiin tai isään. Mutta on\nunohdettu Bowlbyn teoriassa esiin tuodut\nhierarkkiset suhteet. Eli lapsi järjestää mielessään, ketkä henkilöt ovat luotettavimpia.\nUseimmiten kyse on yhdestä luotettavasta\nhenkilöstä, jonka hän valitsee.\nKiintymyssuhdeteoria siis korostaa lapsen\nja aikuisen hyvän tunnesuhteen ja pysyvien\naikuiskontaktien merkitystä, mikä vaikuttaa\nkehitykseen myönteisesti. On empiiristä\nnäyttöä siitä, että turvallinen kiintymys on\nyhteydessä kognitiivisen, emotionaalisen ja\nsosiaalisen kehityksen hyvään etenemiseen.\nLapsen mielessä häntä hoivaavat ihmiset\nrakentuvat hierarkkisesti eli lapsi jäsentää\nmielessään, kehen hän luottaa eniten. Tämä\nluottamus tulee näkyviin erilaisissa tilanteissa siten, että lapsi kääntyy mieluiten valitsemansa henkilön puoleen ja on onneton,\njos henkilö puuttuu.\nKiintymyssuhdeteoria korostaa sitä, että\nero tärkeimmästä aikuisesta/vanhemmista\non lapselle iso asia. Pieni lapsi ei välttämättä\nosaa protestoida, hänellä ei ole keinoja niin\nhyvin kuin isommalla. Siksi ajatellaan virheel-lisesti, että on parempi viedä lapsi hoitoon\nesimerkiksi 1-vuotiaana kuin 3-vuotiaana.\nVaikka lapsen protesti on vähäisempi, ei se\nmerkitse, ettei siitä ole vahinkoa kehitykselle.\nHoidossa kiintymys uuteen ihmiseen on\nerittäin tärkeä pikkulapselle; erityisesti alle\n3-vuotiaalle mutta myös sen jälkeen. Eli kun\nlapsi viedään hoitoon, vanhempien pitäisi\nvarmistaa, että lapsella on joku, joka päivän\naikana oikeasti välittää hänestä eikä vaihdu.\nPidän lapsen kiintymystä hyvän kehityksen\nmerkkinä, mikä on myös kiintymyssuhdeteorian oletus. Lisäksi siinä oletetaan, että\nlapsi arvioi uutta tilannetta aiemman kiintymyssuhteen perusteella. Eli sen pohjalta,\nmillaisen kiintymyksen lapsi on muodostanut siihen mennessä aikuisten kanssa, hän\nolettaa muiden ihmisten toimivan samalla\ntavalla. Eli jos hänellä on turvallinen kiintymys esimerkiksi vanhempiinsa mennessään\npäivähoitoon, hän olettaa, että hänen tarpeisiinsa, ahdistukseensa, pettymyksiinsä ja\nkaikkeen epävarmuuteen vastataan samalla\ntavalla, kuin turvalliset vanhemmat tekevät\nkotona. Tästä ilmenee, että turvallinen\nkiintymys vanhempiin auttaa lasta erotilanteessa. Myös lapsen siirtyessä päivähoitoon\nse auttaa solmimaan turvallisen kiintymyssuhteen päivähoidon henkilökuntaan. Tällöin\non oletettava, että pedagogiikka sisältää\nmahdollisuuden, että lapsi voi kiintyä.\nEllei lapsen kiintymyskäyttäytymiseen\nvastata hänen olettamallaan tavalla, hän\nmuuttaa käyttäytymistään esimerkiksi siten,\nettei ilmaise tarpeitaan. Tällöin laitetaan\nalulle välttelevä kiintymyssuhde, mikä on\neräs turvattomuuden muoto ja mitä esiintyy erityisesti suomalaisessa kulttuurissa.\nTunteita ilmaistaan hyvin vähän, ja lapsi on\nstressaavassa tilanteessa liian yksin. Lasta\nautetaan, hänet hyväksytään ja hänelle\nannetaan huomiota vasta silloin, kun hän ei\nilmaise tarpeitaan. Kun hän kääntyy ihmisten\npuoleen tarvitessaan tukea ja turvaa, niin\nhänet ohjataan leikkimään eri tavoin. Lapsi\nvetää tästä sellaisen johtopäätöksen, ettämaailmassa on selvittävä yksin. Eikö tämä\nole aika lähellä meidän varhaista itsenäistymistä ihannoivaa kulttuuriamme?\nSen vuoksi olisi valtavan tärkeää, että\nammattikasvattajat oppisivat tunnistamaan\nturvattomia kiintymyksen muotoja, jotta\nlapsille voitaisiin tarjota jotakin muuta.\nParhaimmillaan päivähoito voisi auttaa\ntilanteessa, jos lapsella huomataan olevan\nvälttelevä, ristiriitainen tai jäsentymätön\nkiintymyssuhde saattamalla lapsi pois tällaisesta tilanteesta, koska kiintymysmallit\novat lapsen ensimmäisinä vuosina herkästi\nmuuttuvia. Kirjani eräs tarkoitus on, että\nammattikasvattajat saavat uudenlaisia välineitä sekä huomaavat ja ymmärtävät lasten\nhuonon käytöksen taustalla olevan sen, että\nlapset ikävöivät vanhempiaan. Kehotukset\nleikkiä toisten lasten kanssa eivät auta tilanteissa, joissa lapset väsyvät ja kaipaavat\nsyliin tai kahdenkeskistä keskustelua. Syliä,\nleikkejä ja toimintahetkiä pitäisi nykyisestään\ntasapainottaa suhteessa lapsen tarpeisiin,\nodotuksiin ja vireystilaan.\nMikä merkitys nykypäivänä on kirjassasi\nTeoria ei ole uusi, muttei myöskään vanha\nsuhteessa ihmisen aivojen kehitykseen.\nJos arvellaan, että ihmisen aivot ovat pysyneet muuttumattomina 60 000-100 000\nvuotta, silloin 50 vuotta vanha teoria,\njoka on muodostettu lapsia tarkkailemalla\nja havainnoimalla, ei ole suhteessa siihen\nvanha. Luulen, ettei läsnäolon merkitystä\nole riittävästi tiedostettu.\nKiintymyssuhdeteoria on ehkä vielä ajankohtaisempi – arvostelusta huolimatta tänä päivänä kuin aikana, jolloin se luotiin\n(1950–luvun jälkeen). Tämän päivän lapset\njoutuvat monista eri syistä eroon heille tärkeistä aikuisista – juuri siihen tilanteeseen,\njosta teoria on kiinnostunut. Vanhemmat\neroavat, jolloin lapsi joutuu enemmän tai\nvähemmän eroon toisesta vanhemmastaan.Steinerkasvatus 2/20127Kuva: Chris Senn, JyväskyläJoillakin vanhemmilla voi olla useita päiviä\nkestäviä työmatkoja. Yli 70% leikki-ikäisistä\non kokopäivähoidossa, mikä maailmanlaajuisessakin vertailussa on aikamäärien puolesta\nStressi on hyvin vaarallinen asia, joka\nuhkaa lapsiamme nykysysteemissä. Jos\nlapsi on kehittänyt välttelevän kiintymystyylin riittämättömän hoivan seurauksena,\nhän yrittää selviytyä liian stressaavista\ntilanteista itsenäisesti. Kun hän joutuu liian\nmonimutkaiseen ympäristöön liian varhain,8Steinerkasvatus 2/2012hän joutuu joko vaientamaan tarpeitaan tai\nottamaan käyttöön aggressiiviset keinot.\nKortisolitason jatkuva koholla oleminen on\nerittäin vaarallinen lapsen psyykkiselle ja\nfyysiselle terveydelle. Sillä on negatiivinen\nvaikutus oppimiseen ja muistiin, ja se voi\nvaikuttaa jopa sairauksien kehittymiseen.\nMiksi nämä ajatukset ovat tuntuneet unohtuneen modernin kasvatusajattelun piirissä?\nTavalliset ihmiset – siis ei–ammattikasvat-tajat - eivät ehkä koskaan ole kunnolla edes\ntiedostaneet asiaa. Suomessa on siirrytty\nvasta viime vuosikymmeninä maatalousvaltaisesta talonpoikaisyhteiskunnasta\nteolliseen ja palveluyhteiskuntaan. Talonpoikaisyhteiskunnassa vanhemmat olivat koko\najan paikalla. Vaikka vanhemmat tekivät työtä, he olivat lähellä – navetassa, pellolla tai\nmetsässä –, mistä lapsi saattoi vanhemman\ntodentaa. Tänä päivänä asia ei ole näin, vaan\nvanhemmat menevät työpaikalleen, joka on\nusein lapsen ulottumattomissa. Aiemmin\nlapsi oli osa aikuisten työn kontekstia, tänä\npäivänä lapsi on erotettu siitä.\nLastentarhanopettajilla voi puolestaan\nolla ammatillisesta identiteetistä johtuvaa\ntaakkaa. He haluavat olla ennen kaikkea\nopettajia, mihin hoiva ei joidenkin mielestä\nvälttämättä kuulu. 1970-luvulla hyvänä lastentarhanopettajana pidettiin sellaista, joka\nei kiinny lapsiin, ei ainakaan liikaa, eikä yhteen enemmän kuin toiseen. Ei ymmärretty\neikä hyväksytty sitä tosiasiaa, että ihmisten\nväliset tunnesuhteet ovat usein hierarkkisia.\nHierarkia-ajattelun tai kiintymysajattelun\npohjalta ammatillisiin taitoihin pitäisi sisällyttää sen varmistaminen, että jokainen\nlapsi voi luottaa johonkin aikuiseen ja että\nse myös näkyy lasten käyttäytymisessä.\nJoissakin ammattipiireissä puolestaan jo\ntermiä ”hoiva” väheksytään pedagogisesti.\nProfessori Liisa Keltinkangas-Järvinen on\ntuonut esiin uusimmassa teoksessaan, että\nkasvatuskäytännöt eivät sinänsä auta, jos\nryhmät ovat liian suuria. Alle kolmivuotiaan\nkohdalla meillä tavanomainen 12 lapsen\nryhmä on jo riski lapsen kehitykselle. Aika ja\nenergia menevät ryhmän hallintaan, jolloin\nvain katsotaan, ettei mitään pahaa satu.\nOlen asiasta samaa mieltä.Mitä seurauksia lapsille on siitä, jos kiintymyssuhdeteoriaa ei oteta huomioon?\nEmpiirisen tutkimuksen piirissä on näyttöä\nsiitä, että siitä on lapsuudessa välittömästinegatiivisia seurauksia lapsen kognitiiviselle,\nemotionaaliselle ja sosiaaliselle kehitykselle.. On huomattu, että jos kiintymysmalli\non turvaton eli lapsi ei ole saanut kehittää\nturvallista mallia, esimerkiksi aggressiivisuus\nlisääntyy tilastollisesti. On ongelma, jos\ntämä suunta jatkuu myöhemmin elämässä.\nEli kehittyvä ihminen ei saa haltuunsa hyväksyttäviä toimintatapoja suhteessa muihin\nlapsiin, jolloin vähitellen voi syntyä myös\nsyrjäytymisvaara. Kyse on siis hiipivästä\nkehityksestä, joka ei synny hetkessä. Siksi\nsitä on vaikea nähdä.\nEpäilen myös, että stressi lisääntyy. Kun\nvälttelevästi kiintyneet lapset joutuvat\nstressitilanteisiin ja pyrkivät ratkaisemaan\nasioita ja ongelmia yksin, he stressaantuvat.\nTilannetta eivät auta valtavat lapsiryhmät,\npitkät hoitoajat ja pedagogiikka, joka ei\ntunnista kiintymyksen tarvetta. Stressin\nhallintajärjestelmä kehittyy juuri varhaislapsuudessa. Mikäli lapsi joutuu elämään hyvin\nstressaavassa tilanteessa, hänestä saattaa\ntulla stressiyliherkkä. Vaaravyöhykkeessä\novat juuri pienimmät lapset (1-2-vuotiaat).\nTurvattoman kiintymyssuhteen vaikutus\nkognitiiviseen kehitykseen voidaan selittää\nsiten, että lapsi ei kykene tutkimaan ympäristöään ollessaan turvaton. Hän hakee\nkoko ajan turvaa eri tavoin. Hän voi hakea\nsitä keinoilla, joita aikuinen ei edes tunnista, esimerkiksi juoksemalla levottomasti\nympäriinsä. Tai sitten lapsi vetäytyy omiin\noloihinsa tai vaatii hyvin dramaattisesti\nasioita. Tutkimuksissa on todettu, että ne\nlapset, jotka ovat turvallisesti kiintyneitä,\ntutkivat aktiivisesti ympäristöään.\nKiintymys hoivaajaan vaikuttaa emotionaaliseen kehitykseen, jolloin sen vaikutus\nnähtävästi ulottuu aivokuoren rakenteisiin\nasti. Tästä on viitteitä uusimman neurobiologisen ja -psykologisen tutkimuksen\npiirissä. Aivokuoren alueella tunteita säätelevät järjestelmät kehittyvät paremmin\nturvallisessa kiintymyssuhteessa ja hyvässä\nhoivassa. On osoitettu, että turvattomuusSteinerkasvatus 2/20129häiritsee vahvasti myös sosiaalista kehitystä,\nsosiaalisten taitojen oppiminen heikkenee,\nja aggressiivisuus lisääntyy.\nUskon siihen tutkijoiden käsitykseen, että\nkiintymysmalli siirtyy sukupolvelta toiselle\nsosiaalisen perimän muodossa. Siirtyminen\nsukupolvelta toiselle tapahtuu lapsen kasvun\naikana hyvinkin hienovaraisesti (esimerkiksi\neleiden, ilmeiden ja koskettamistavan kautta).\nVoi tietysti olla, että on olemassa erilaista\ngeneettistä herkkyyttä kokea turvattomuutta\nja muodostaa turvallinen kiintymysmalli.\nEsimerkiksi temperamentti on synnynnäinen\nasia. Kirjassani olen esitellyt myös sitä, että\narat, ei-aggressiiviset pojat stressaantuvat\nnykyisessä päivähoitosysteemissä eniten.\nOn viitteitä siitä, että tietyn temperamentin\nomaavat lapset kärsivät eniten. Heiltä turvallisen kiintymyksen rakentaminen vaatii\nenemmän. Jos heillä ei ole turvallista kiintymystä, seuraukset ovat dramaattisempia. Eli\nasioissa on varmasti myös yksilöllisiä eroja.Mitä tapahtuu lapsen minuuden syntymän\nmyötä ja millaisia kehitysvaiheet siinä on?\nOlen hämmästynyt siitä, kuinka monta\nkeskenään ristiriitaista kehitysvaihetta alle\nkolmivuotiaalla itse asiassa on. Kun lapsi on\nyhdessä minuuden kehitysvaiheessa hyvin\nkiinni aikuisessa, voi olla, että seuraavassa\nvaiheessa hän irrottautuu aikuisesta joiksikin\nviikoiksi, mutta palaa taas tämän jälkeen\naikuisen lähelle. Eli etäisyyden säätely on eri\nkehitysvaiheissa tärkeä asia. Siksi olisi hyvin\ntärkeää, että sama aikuinen olisi mahdollisuuksien mukaan läsnä.\nPsykologisen syntymän kohdalla päädyin\nsiihen johtopäätökseen, että jos vain olisi\nmahdollista, niin lapsen kolmen vuoden ikään\nasti yhden henkilön tulisi ottaa vastuu, jotta\nlapsi saisi käydä rauhassa nämä psykologisen\nsyntymän vaiheet suhteessa tähän yhteen\nihmiseen. Jos tämä ei ole mahdollista, pitäisi\netsiä sellainen henkilö, jonka kanssa lapsi\ntavallaan jatkaisi tätä kehitystä eli etäisyyden10Steinerkasvatus 2/2012ottamista ja lähestymistä luottaen tähän\nhenkilöön riittävän hyvin.\nEräs hyvin tärkeä kehityshaaste on lapsen\nomnipotenssin kehitys, jonka pitää kehittyä\nriittävän vahvaksi. Omnipotenssi merkitsee\nitseriittoisuuden harhaa siinä vaiheessa, kun\naikuinen tekee hänen puolestaan asioita,\nesimerkiksi syöttää tai pukee, jolloin lapsi\nitse kuvittelee saavansa aikaan ne esimerkiksi vaatimalla tai itkemällä, koska hän ei\nerota itseään hoitavasta henkilöstä. Kun\ntämä ero alkaa hahmottua hänelle, lapsi\nei hyväksykään sitä heti. Yllätyin itse siitä,\nettä tämä hyväksyntä kestää itse asiassa\nparisen vuotta ja tapahtuu siis asteittain.\nOn huomattava, että lapsi alkaa jo paljon\naiemmin havaita olevansa erillinen hoitavasta\nhenkilöstä. Sen pitäisi tapahtua pehmeästi,\nlapsen ehdoilla, niin että lapsi saa hyväksyä\nerillisyytensä rauhassa, omassa tahdissaan.\nMitä tarkoittaa lapsen näkökulmasta, kun\nhänet kesken tämän hyväksymättömyyden\nkauden siirretään toiseen hoitoon? Arvelen\nsen häiritsevän lapsen kehitystä. Tietenkin\njos hoitaja on empaattinen, hyvä ja ottaa\nhuomioon lapsen tarpeet eivätkä hoitopäivät\nole liian pitkiä, voi olla, että lapsi hyväksyy\neron ja jatkaa kehitystä suhteessa tähän\nMitkä ovat minuuden syntymää koskevan\nteorian ja kiintymyssuhdeteorian käytännön johtopäätökset kasvatustyölle ja lapsia\nParhaimmillaan perhepäivähoito on erittäin hyvä edellyttäen, että hoitajat pitävät\nlapsista, heillä on koulutusta ja ammatillista\nkunnianhimoa ja kodin puitteet sopivat lastenhoidolle. On tärkeää, että lapsia voidaan\nhoitaa pienissä 3-4 lapsen ryhmissä, eikä\nhoitajalla ole liikaa pieniä vauvoja. Päivähoidon rakenteet pitäisi muodostaa sellaisiksi,\nettä ammatti-ihmiset voisivat tehdä työtään\nparhaalla mahdollisella tavalla Vasta kun\nrakenteelliset tekijät ovat kunnossa, voidaanpuhua pedagogiikasta, jonka\nymmärtää aiempaa paremmin kiintymyskäyttäytymisen merkitys\nlasten päivähoidossa tämän hetkinen\ntilanne on aika\nYksi- tai kaksivuotiaista lapsista noin 40%\nKuva: Chris Senn, Oulu\non kodin ulkopuolisessa hoidossa eli yhteensä runsaat 50 000 lasta. Näistä runsas pieni, vain muutama lapsi. Hoitajan ja ryh30 000 lasta on päiväkodeissa kehitykseensä män lasten on oltava pysyviä, ja hoitoajan\nnähden aivan liian suurissa ryhmissä. Koska pitää olla vain muutama tunti päivässä.\nlähes kaikki lapset ovat kokopäivähoidossa, Tämän lisäksi pedagogiikassa pitää tukea\nse tarkoittaa sitä, että lapset ovat kehi- turvallisten kiintymyssuhteiden syntymistykseensä nähden liian pitkiä aikoja erossa tä: lapsella pitää olla sellainen käsitys, että\nvanhemmistaan. On todettu, että päivä- hänen tarpeisiin vastataan. Hänen täytyy\nhoidossa olevat 2-3–vuotiaat lapset ovat kokea tuottavansa iloa aikuiselle. Jos näistä\nkaikkein stressaantuneimpia. Tämä näkyy säännöistä poiketaan, vaarana on se, että\nlevottomuutena ja aggressiivisuutena sekä lapsen stressin säätelyjärjestelmä häiriintyy,\nhänestä tulee stressiyliherkkä aikuinen. Voi\nAlle 3-vuotias ei tarvitse päivähoitoa olla, että osa nyt syrjäytyneistä nuorista\neikä välttämättä edes muiden lasten seu- kärsii tästä ongelmasta. He hakeutuvat\nraa. Kun kiintymys primäärikohteeseen stressittömään ympäristöön, koska heillä ei\non voimakkaimmillaan 8-10 kk iässä, lasta ole edellytyksiä selvitä siitä, mitä työelämä\nei saisi erottaa laisinkaan hoivaajastaan. heiltä vaatii.\nHän tarvitsee ennen\nkaikkea vanhempiPietikäinen, joka toimii\nLue nettiliitteestä steinerkasvatus.fi\naan. Jos lapsi viedään\nKT Erja Rusasen laaja haastattelu\nryhmän olla hyvinSteinerkasvatus 2/201211Anne WidmarkTotuttelu pikkulasten ryhmään\nAnne Widmark oli ruotsalaisen steinerpedagogiikan pioneereja. Hän perusti\nPohjoismaiden suurimman steinerpedagogisen osa-aikakoulutuksen, jossa hän\naloitti myös pikkulasten pedagogien koulutuksen. Hän ehti kirjoittaa ennen kuolemaansa kirjan, joka on tarkoitettu juuri alle kolmivuotiaiden parissa toimiville\nsteinerpedagogeille. Oheinen luku on peräisin tästä postuumisti julkaistusta\nkirjasta. Siinä hän kuvaa kiintymyssuhteen hienovaraista rakentamista lapsen\nja omahoitajan välille.Syksy on tavallisesti sitä aikaa, jolloin uusia\nlapsia ”totutellaan” pikkulapsiryhmiin. Tämä\non herkkää aikaa sekä vanhemmille ja lapsille\nettä kasvattajalle. Vaaditaan kärsivällisyyttä\nja ymmärrystä, ja voi syntyä monia odottamattomia tilanteita. On tiettyjä näkökohtia,\njotka voivat jossain määrin helpottaa tätä\ntotuttelua. Joitakin niistä kuvataan seuraavassa.\nAluksi meidän on lähdettävä siitä, että\njokaisen lapsen ”pehmeä lasku” on ainutkertainen, ts. se määräytyy yksilöllisesti.\nJos teemme näin, on helpompaa olla vastavuoroisesti herkkäkuuloisia vanhempien/\nvanhemman, lasten ja kasvattajien erilaisille\ntarpeille. Silloin meidän on myös helpompaa\ntehdä yhteistyötä ja toimia yhdessä, mikä\nOn toivottavaa, että vanhemmat/vanhempi ja kasvattaja tapaavat ja puhuvat\nkeskenään jo ennen totutteluajan alkamista.\nKeskinäinen luottamus vanhempien ja kasvattajan välillä muodostaa tärkeän perustan, jotta lapsi voi laajentaa ensimmäistä\nhoivahenkilöään (joka on lapselle kotona12Steinerkasvatus 2/2012läheisin) kohtaan tuntemaansa luottamusta\nulottaakseen sen myös kasvattajaan, joka\non uudessa ympäristössä omahoitajana\nOlisi myös hyvä, jos lapsi saa vierailla\nyhdessä vanhempansa kanssa yhden tai\nkaksi kertaa uudessa tulevassa ympäristössä.\nTällöin on tärkeää, että lapsen vastaanottaa\nkasvattaja tai hoitaja, joka pitää lapsesta\nhuolta myös jatkossa. Tämän vierailun\nparas mahdollinen järjestäminen kasvattajan varsinaisen toiminnan yhteydessä on\nluonnollisesti ensisijaisesti hänen ratkaistavissaan. Uuden lapsen luonteen ja tarpeet\nhuomioiden hänet voidaan vastaanottaa jo\nlasten leikkiaikana tai muiden lasten poissa\nollessa. Kokemus on osoittanut, että vierailun tulee olla suhteellisen lyhyt, mutta\nkuitenkin sen verran pitkä, että lapsi ehtii\nasettua jonkin verran aloilleen.\nVierailujen tulee tapahtua kokonaan lapsen\nehdoilla, siten että lapsi itse ottaa kontaktin\nkasvattajaan. Silloin lapsen ei tarvitse puolustautua kasvattajan hyökkääviä kontaktiyrityksiä vastaan. Lapsi ja hänen hoivahen-kilönsä ovat vieraita, ja vieraana lapsi tulee\nkohdata hienotunteisesti ja hyväntahtoisesti.\nVierailun aikana hoivahenkilöllä on luonnollisesti yksinomainen vastuu lapsesta. Lapsen\npuolelta ensimmäinen kontakti on hyvin hienovarainen. Alkuun ei ehkä edes huomata,\nmitä tapahtuu. Lapsi luo kontaktin seuraamalla kiinnostuneena kasvattajan toimintaa\narkipäivän tilanteissa, esimerkiksi tämän\nsitoessa lapsen kengännauhoja, pyyhkiessä\njonkun nenää, poimiessa jotakin lattialta tai\nottaessa jonkun lapsen polvelleen. Lapsi elää\nnäissä tapahtumissa voimakkaasti mukana\nja voi omasta voimastaan ja tahdostaan rakentaa luottamuksen kasvattajaan, joka on\nkenties luonut lapseen aika ajoin ystävällisen\nkatseen puhuttelematta lasta varsinaisesti.\nNiin kauan kuin lapsen hoivahenkilö on\nlähellä, ei lapsella ole syytä kohdistaa luot-tamustaan kehenkään toiseen. Mutta kun\ntuo henkilö ei ole paikalla, osoittautuu, että\nhieno kontakti on todellakin syntynyt juuri\nsitä kautta, että lapsi on saanut olla katselija kasvattajan luona vieraillessaan. Sille\nkasvattaja voi jatkossa rakentaa.\nAikuisen, joka on vierailulla lapsen seurana, täytyy ottaa huomioon se toiminta ja ne\ntavat, joihin ryhmän lapset ovat jo tottuneet.\nJos kasvattaja tekee vierailun aikana liian\npaljon kompromisseja, lapset hämmentyvät.\nNe voivat parhaiten, jos vieraiden saapuessa\nkaikki kulkee totuttuja latuja.\nPehmeän laskun tärkeä edellytys on, että\nkasvattaja on valmistautunut lapsen tuloon\nhuolella ja vanhemmat/vanhempi ovat täysin\nsydämin sen päätöksen takana, että lapsi\naloittaa ryhmässä joitakin tunteja päivässä.\nAikuisten luottamus siihen, että kaikki tuleeSteinerkasvatus 2/201213Kuva: Chris Senn, Rovaniemisujumaan hyvin, auttaa lasta.\nTotuttelua voi myös helpottaa se, että\nlapsella on kotona selkeä päivärytmi. Silloin\nerilaiset arkipäivän toimet ovat päivän aikana\nvirstanpylväitä antaen lujuutta yhteiseen\nolemiseen – heräämiselle, pukemiselle, aterioille, leikkiajalle ja levolle, mahdollisuudelle\nsaada kokea aikuiset esikuvina heidän toistuvissa arkipuuhissaan, vessa- ja vaipanvaihtopuuhien ajankohdille, päivälevolle, ulkona\nololle ja nukkumaanmenolle. Pikkulapsiryhmän yhteiselolle merkitsee paljon, että lapsi\non tottunut jo kotona tällaisiin toistuviin\ntapahtumiin. Se helpottaa orientoitumista\nuuden ympäristön päivärytmiin.\nOn myös mainittava, että lapsi saa helpommin aikaa ja lepoa totutella kodista\nleikkiryhmään ja päinvastoin, jos lapsen tuoja\nja hakija kulkee aina samaa tietä päiväkotiin\nja takaisin kotiin eikä pysähdy matkalla esi-14Steinerkasvatus 2/2012merkiksi ostoksille. Mikäli mahdollista, tulisi\nsaman henkilön tuoda ja hakea lapsi.\nTavoite on, että lapsi voi ja saa käyttää\nja kehittää perusturvallisuuteensa pohjalta myötäsyntyistä pyrkimystään: sisäistä\ntahtoaan osata. Silloin hän voi askel askeleelta käsittää ja saada vapaasti otteen siitä\nmaailmasta, johon hän on syntynyt. Lapsen\nensimmäiset kolme elinvuotta muodostavat\nsen vaiheen, jolloin hän omaksuu perustavanlaatuisia edellytyksiä käytännöllisen\nälykkyyden kehitykselle, joka on puolestaan\nedellytys ajattelun, tunteen ja tahdon käyttöönotolle ja kehitykselle. Lopuksi voidaan\nsanoa, että edellä kuvatut pehmeän laskun\nolosuhteet voidaan tulkita ihanteeksi, johon tulee pyrkiä mutta jota ei aina voida\nKäännös ruotsin kielestä Maija PietikäinenEeva RaunelaKUKA TARVITSEE OPETTAJAA,\nKUN ON GOOGLE?\nMaailman steinerkoulujen opettajapäivillä Goetheanumissa Sveitsissä noin 40\nopettajaa pohti työryhmässään neljän päivän ajan mediakasvatuksen tilannetta\nkouluissa. Vaikka opettajia oli ympäri maailmaa, Kanadasta, USA:sta, Hollannista, Saksasta, Norjasta, Suomesta ja Sloveniasta, yhteistä kaikille oli kysymys siitä,\nvoisivatko steinerkoulut suhtautua mediaan ja mediakasvatukseen myönteisesti eikä\npelokkaan vastahankaisesti.Media on osa länsimaisen ihmisen elämää,\nhalusimmepa sitä tai emme. Jo ennen syntymää jätämme itsestämme elektronisen jalanjäljen tietoverkkoihin. Koko ajan ihmisestä\ntallentuu tietoja, osa jää tiedostamatta, osan\ntiedämme. Mediaryhmän vetäjä, israelilainen Eyal Bloch (The David Yellin Academic\nCollege of Education) muotoilee elektronisen jalanjäljen termillä e-Id, elektroninen\nidentiteetti. Se muodostuu siitä, mitä meistä\ntallentuu tietoverkkoihin käyttäessämme\nesimerkiksi puhelinta, luottokorttia tai\nnettiä sekä siitä, mitä itse laitamme nettiin\nFacebookin, sähköpostin tai vaikka blogien\nkautta. Ei ole olemassa elämää ilman virtuaalista todellisuutta. Todellinen identiteetti\nja virtuaalinen identiteetti liittyvät toisiinsa\nsaumattomasti. Voi toki käydä niinkin, ettävirtuaalinen identiteetti alkaa hallita ihmistä.\nNykyajan lapset ja nuoret ovat niin sanottuja diginatiiveja. Jo ekaluokkalainen osaa\nkäyttää kännykän muitakin toimintoja kuin\nsoittoa vanhemmille, osa osaa jo tuon ikäisenä etsiä Internetistä pelejä ja viimeistään\nviidesluokkalainen hallitsee netin teknisen\nkäytön sujuvasti. Kuudesluokkalaisella on\njo profiili Facebookissa, sähköposti kun on\nauttamattoman vanha yhteydenpitoväline.\nLukiolaiset tarkistavat vastauksen kysymykseensä Googlesta puhelimen nettiselaimella.\nSe on nopeaa ja helppoa. Ei opettajallakaan\nole aina vastausta valmiina. Nykyään opiskelijan ei tarvitse odottaa seuraavaan tuntiin,\nettä joko opettaja tai opiskelija itse olisi\netsinyt kaivatun tiedon jaettavaksi muille.Steinerkasvatus 2/201215Elektroninen identiteetti pitää\nhyväksyä ennen kuin sitä voi\nOngelmalliseksi median, lähinnä Internetin,\nkäytön tekee se, että teknologia kehittyy\nnopeammin, kuin aikuiset pystyvät sen\nomaksumaan. Uusia sovelluksia tulee jatkuvasti ja laitteet saavat uusia ominaisuuksia.\nDigimaailmassa kukaan ei kanna perinteitä,\nkoska niillä ei tee mitään. Vanha laite on\nvanha laite ja toimii hitaammin kuin uusi.\nUusi laite on aina hieno ja sen ominaisuudet\nparempia ja monipuolisempia kuin vanhan\nlaitteen. Nykyään kellonaikakin katsotaan\npuhelimen näytöstä; kuka lapsi enää käyttää\nrannekelloa – siinä kun on vain yksi ominaisuus, korkeintaan kaksi. Tietokoneettoman\nlapsuuden ja nuoruuden elänyt opettaja on\nkaiken tämän uuden keskellä hämmentynyt\nja epävarma. Miten opettaa tämän uuden\nteknologian mahdollisuuksia, kun lapset jo\nhallitsevat teknisen osaamisen?\nOngelma ei kuitenkaan ole se, etteivätkö\nopettajat osaisi ottaa haastetta vastaan.\nOngelma on siinä, että e-Id pitää hyväksyä,\njotta koko mediaa ja mediakasvatusta voi\najatella hyödyn näkökulmasta. Jotta jonkin\nasian voi puolestaan hyväksyä, siitä pitää\ntietää jotain. Lapsen virtuaalista elämää voi\nalkaa havainnoida siinä missä näkyvääkin. Jo\npelkästään sijoittamalla tietokone olohuoneeseen pystyy seuraamaan netin käyttöä,\npelien pelaamista ja keskustelufoorumeilla\nkäyntiä. Selaimen historian aktiivinen seuraaminen kuuluu myös havainnointiin yhteisistä mediakeskusteluista puhumattakaan.\nMihin asti lapset sitten tietävät enemmän?\nVaikka laitteen ja sovellusten käyttö olisi\nsujuvaa, voi pohtia, onko lapsilla ja nuorilla muutakin tietoa, josta vanhemmilla ja\nopettajilla ei ole aavistustakaan. On vaikea\nymmärtää, mikä netin käytössä on niin\nkoukuttavaa, että ajantaju häviää ja yöunet jäävät muutamaan tuntiin. On vaikea16Steinerkasvatus 2/2012ymmärtää, miksi pääainevihkon kuvakin on\nmukavampi tehdä tietokoneen piirto-ohjelmalla kuin itse käsin puu- tai vahaväreillä.\nNuorille tämä ei ole mikään ihmetyksen\naihe, vaan kyseenalaistamatonta arkea.\nMediapäiväkirja viikonlopulta osoittaa,\nettä median parissa saattaa vierähtää koko\nvalveillaoloaika, tästä suurin osa on pelien\nja netin äärellä. Onneksi näin ei sentään ole\nkaikilla. Selvää on kuitenkin, että lapsilla ja\nnuorilla on kokemukseen perustuvaa tietoa,\njota opettajilla ei ole. Siksi ilmiötä on niin\nvaikea lähestyä.Opettajaa ja vanhempia tarvitaan\nopettamaan lapsille ja nuorille,\nmiten olla ihminen virtuaalimaailmassa.\nMitä oppilaat sitten tarvitsevat mediakasvatuksesta? Ennen kaikkea he tarvitsevat\nmahdollisuutta saada jakaa kokemuksiaan.\nKun kokemuksia pystyy jakamaan, netissä\nvastaan tulleet sekä iloiset että ehkä oudot\nja pelottavatkin asiat voi antaa sisältään pois\nja huomata, ettei ole yksin kokemustensa\nkanssa. Kokemusten kuunteleminen auttaa\nopettajaakin ymmärtämään ilmiötä. Goetheanumin opettajapäivien mediaryhmässä\npohdittiin, että vaikka opettajalla on hyvä\nolla jonkinlainen tekninen ja sisällöllinen\nmediataito, hänen ei tarvitse osata enemmän\nkuin oppilaansa. Opettajaa ei tarvita opettamaan, mistä löytyy paras sivusto tiedonhankintaan tai miten foorumi perustetaan.\nHäntä tarvitaan kuuntelemaan oppilaitaan\nja opettamaan, miten olla ihminen virtuaalimaailmassa. Tekniseen osaamiseen voi sitä\npaitsi hakea apua alan ammattilaisilta.\nIhmisenä oleminen virtuaalimaailmassa voi\ntuntua yksinkertaiselta asialta, mutta ei sitä\naina ole. Jos ihminen ei ole virtuaalimaailmassa sama ihminen kuin reaalimaailmassa\ntai toimii toisin kuin normaalisti toimisi,\nsiitä voi koitua ikäviä seurauksia. MoraaliEyal Bloch, Media-ryhmän vetäjä (oik.), Eeva Raunela ja Pia Pale opettajapäivillä.\nKuva: Rasmus Lindholmja media kuuluvat yhteen, mediataitojen\nolisi ihannetapauksessa kehityttävä samaan\naikaan moraalin kanssa. Nyt on jo näkyvissä\nse, että tekninen mediaosaaminen kulkee\narvopohdintojen edellä. Nettikiusaaminen\non yleistä – eikä sitä aina edes ymmärretä\nkiusaamiseksi, kun on tehnyt sen virtuaalisesti, ei kasvokkain.\nVirtuaalimaailma ei ole vain virtuaalimaailma, jopa itsemurhia on tehty Second\nlife -sivustolla tehtyjen kiusaamistapausten\nvuoksi. Virtuaalimaailmassa kontrollin voi\nkadottaa heti, kun joku esimerkiksi tietää\nsalasanan ja näin pystyy muuttamaan toisen\nelektronista identiteettiä. Vielä ei ymmärretä, että vuosia myöhemmin työnhakukinsaattaa vaikeutua, kun virtuaalimaailmassa\non kyseenalaista tietoa, jonka joku toinen on\nsinne laittanut. Todellisessa elämässä asioita\nunohdetaan ja ne korjaantuvat, mutta virtuaalimaailmassa tiedot säilyvät hyvin, hyvin\nkauan, kauemmin kuin reaalimaailmassa.\nTämän vuoksi mediakasvatusprojektien\navainsanana pitäisi Eyal Blochin mukaan\nolla yhteistyö ja jakaminen. Mediaprojektien\npitää aina olla hyödyksi jollekin. Mediaprojektista on joko tultava jokin oikea tuote,\nkuten vaikka äänikirja näkövammaisille tai\nelokuva jostain yhdessä tehdystä projektista.\nOpettajan tehtäväksi jää suunnitella raamit, organisoida projekti ja antaa oppilaille\ntarpeeksi vapautta toteutukseen. LuokatSteinerkasvatus 2/201217voivat myös etsiä ympäri maailmaa ystäväluokkaa e-dialogiin, jossa yhteisestä aiheesta\nkeskustellaan. Aihe voi liittyä pääaineeseen\nja keskustelu suuntautua tulevaisuuden\nmahdollisuuksiin. E-dialogi käydään sille\nvaratulla foorumilla, ja hyvänä puolena on\nse, että omaa puheenvuoroa on aikaa ajatella. Yhteinen kieli on hyvä olla kummallekin\nluokalle vieras kieli, jotta samalla voi dialogin\nliittää kielenopetteluun.Maailmassa on noin 200 miljoonaa\nihmistä, jotka haluavat muuttaa\nMediaryhmän sisälle muodostui neljän\npäivän aikana useita pienryhmiä, joissa\npohdittiin muun muassa sitä, miten mediakasvatuksen voi ajatella sisältyvän ikäkausiopetukseen, miten opettaja voi kehittää\nteknistä osaamistaan, mitä konkreettisia\nopetustapoja on olemassa ja mikä on opettajakoulutuksen osa opettajien mediakasvatustaidoissa. Yhteistä näille ryhmille oli\nse, että mediaa ei tarvitse tappaa, vaan\nmuuttaa hyödylliseksi välineeksi. Kaivattiin\ntutkimusta, jossa tarkasteltaisiin sitä, mitenMYLLY- esitys Goetheanumissa, Kuvaaja Chris Senn18Steinerkasvatus 2/2012ihminen kasvaa virtuaalimaailmassa. Tämä\nauttaisi opettajaa ymmärtämään lasten ja\nnuorten mediankäyttöä ja virtuaalimaailman\nMaailmassa on noin 200 miljoonaa ihmistä,\njotka haluavat muuttaa kulttuuria, nyt nämä\nihmiset ovat alkaneet yhdistyä. ”Vallatkaa\nWall Street”-liike on tästä oiva esimerkki.\nInternetin kautta steinerkoulutkin voivat yhdistyä aivan uudella tavalla. Goetheanumin\nopettajapäivillä konkretisoitui se, mitä tarkoittaa kansainvälinen koululiike. Kun tapaa\nsteinerkoulujen opettajia Etelä-Koreasta,\nIntiasta ja Kiinasta tai vaikka UudestaSeelannista, tulee väistämättä miettineeksi,\nettä näitä opettajia oppilaineen voisi tavata\nuseamminkin. Yhteisten mediaprojektien\nkautta tämä olisi mahdollista. Maailmaa\nmuutetaan yhdessä muiden kanssa, ei yksin\neristäytymällä – varsinkaan mediasta.\näidinkielen ja kirjallisuuden opettaja. Lisäksi\nhän toimii sivutoimisena aikuiskouluttajana\nSnellman-korkeakoulussa ja valmistelee\nväitöskirjaa äidinkielen ja kirjallisuuden\nopetuksesta lukiossa.Veli Koskinen ja Juho PeltonenMediakasvatus steinerkoulussa ‒\nMediasisällöistä on tullut 2000-luvun alusta\nlähtien ehkä merkittävin lasten ja nuorten\nmaailmankuvan, identiteetin ja ajattelumallien muokkaaja.\nMedia, tiivistäen luonnehdittuna merkitysten välittämisen fyysinen käytäntö, hallitsee\narkeamme lukuisilla viesteillään. Helsingin\nSanomien mukaan alle 20-vuotiaat viettävät\nkahdeksan tuntia päivässä eri mediavälineiden äärellä. Se sosiaalinen ja sosiaalistava\nrooli, joka ennen on kuulunut kodille, koululle ja uskonnolle, on nyt median hallussa.\nMedia ja teknologia muokkaavat sitä, miten\nme maailman koemme. Ne muuttavat sekä\nmeitä, käsitystämme maailmasta että loppujen lopuksi maailmaa.\nJokainen opettaja on työssään kohdannut\nmedian vaikutusvallan. Haasteen edessä\nkasvattajien tehtävä on toisaalta auttaa\noppilaita luomaan hedelmällinen ja tervejärkinen suhde mediaan ja sen antamiin\nmahdollisuuksiin ja toisaalta kannustaa\nkriittiseen suhtautumiseen medioiden viestejä kohtaan. Tärkeää on, että oppilaita ei\njätetä yksin käsittelemään median viestejä,\narvoja tai motiiveja. Median kohtaamiseksi\ntarvitaan siis kasvatusta. Julkisen sanan\nneuvoston puheenjohtaja Risto Uimonen\ntoteaa taannoisessa Opettaja-lehdessä: ”On\nkäsittämätöntä, ettei mediakasvatusta ja\nsen huomioimista opettajankoulutuksessa\nole painotettu riittävästi. Nyt koulujen\nmediakasvatus on pitkälti opettajien oman\naktiivisuuden varassa, eikä tämä ole oikein.”\nMediakasvatus on laaja asiakokonaisuus,\njonka täsmällinen määrittely on vaikeaa. Mediakasvatusta voidaan katsoa yhteiskunnallisen, teknologisen ja ilmaisullisen orientaation\nsummana. Tällöin median voi ymmärtää\njournalistisena, kulttuurisena, sosiaalisenaja teknologisena ilmiönä. Mediakasvatus\ntähtää riittävän hyvän medialukutaidon\nKoska steinerkoulut eivät ole elämältä vieraita saarekkeita, kysymys mediakasvatuksen tarpeesta on aktualisoitunut\nmyös niissä. Sopivan suhteen löytäminen\nkouluissa ei ole ongelmatonta, koska perinteisesti steinerkouluja on leimannut teknologiakriittisyys, joka korostuu erityisesti\nalaluokkien opetuksen kohdalla. Erityisesti\nsähköinen viestintä koetaan simulaatioksi,\nrepresentaatioksi todellisuudesta, jolloin siitä\npuuttuvat steinerpedagogiikassa erityisesti\nkorostetut välittömät ja todet kokemukset\n– lapsille halutaankin tarjota audiovisuaalisen kulttuurin sijasta kulttuuria lapsuuden\nehdoilla. Simulaatiomaailman vetovoima\nheijastuu kuitenkin jo päiväkoti-ikäisten\nleikkeihin, jotka usein rakentuvat mediaesitysten luomien asetelmien ympärille. Onko\ntällöin mediakasvatuksellisten teemojen\nläpikäyminen kouluissa liian myöhäistä, jos\nse tapahtuu vasta yläluokilla, mihin sisällöt\nhelposti opetussuunnitelmassa sijoitetaan?\nYdinkysymykseksi nousee, kuinka steinerkoululiike pystyy vastaamaan yhteen\ntämän hetken puhutuimpaan kasvatushaasteeseen. Yksi selkeä tapa väistää mediasisältöjen usein aikuisille tarkoitettujen\nviestien eettinen ja sosiaalinen relativismi\non luoda mielekkäitä vaihtoehtoja ruudun\nedessä istumiselle. Lapsen saavutettua\ntietyn psyykkis-itsetajunnallisen kypsyyden\nmediaa ei pysty – eikä pidäkään – väistää,\nmikä tarkoittaa kasvatuksen painopisteen\nsiirtämistä koskemaan medioiden kohtaamista itsenäisenä yksilönä, joka kyseenalaistaa vastaanottamansa viestit ja kieltäytyySteinerkasvatus 2/201219Fredrika-koulun 8. luokan koululaislehden toimitus. Kuva: FKTTantautumasta niille varauksettomasti.\nMediat tarjoavat kasapäin oppimismahdollisuuksia, mutta huomattavan usein ne\ntoimivat lasten ja nuorten – ja toki myös\nuseimpien aikuisten – kohdalla yksinomaan\nviihtymisympäristöinä. Jokainen meistä\ntietää, että median viihdesisällöt koukuttavat. Facebook ja muut sosiaaliset mediat,\nEmmerdale, Youtube tai sekalaiset internetfoorumit tarjoavat hetkittäisen tauon arjen\naskareista tai työasioista ja niistä muodostuu\npian täsmärentoutumisen tae, eräänlainen\ntupakka- tai kahvitaukoon rinnastettava\neskapistinen rituaali. Yhtenä steinerpedagogisesti suuntautuneen mediakasvatuksen\nkulmakivenä voisi olla mediavälineiden ja\n-sisältöjen käytön ohjaaminen kohti niiden\nSteinerpedagogiikan suhdetta mediakasvatukseen voi kuvata hyvin sanalla mediataitoisuus, joka korostaa oppilaan roolia aktiivisena\ntoimijana. Mediakasvatuksen sisällöt onkin\nhyvä omaksua muusta steinerpedagogiikasta\ntuttuun tapaan: kaivaudutaan ilmiön taakse,\ntehdään käytännössä ja tehdään itse.\nYhtenä esimerkkinä itsetekemisen kulttuurista voi ottaa keväällä 2012 Fredrika-koulun\nkahdeksannen luokan oppilaiden valmistaman koululaislehden, johon he keräsivät\nartikkeleita oppilaita kiinnostavista asioista.20Steinerkasvatus 2/2012Oppilaille annettiin mahdollisuus suunnitella, kirjoittaa, kuvittaa ja taittaa omat\nartikkelinsa. Lopuksi valmis 20-sivuinen\njulkaisu painettiin paikallisessa pienpainossa.\nSamassa koulussa Porvoossa on myös tehty\noppilaiden suunnittelema ja toteuttama\nuutislähetys Ylen Mediabussi-projektin\nmyötäavustuksella. Tällainen itsetyöstäminen parantaa mediaviestien sisältöjen\nerottelukykyä, jonka kautta oppilas pystyy\nhahmottamaan fakta-aineiston ja fiktion erot\nja ymmärtää mediaesitykset‒ aikakauslehdet\nja uutiset mukaan luettuna ‒ valikoituna ja\nToimivan mediakasvatuskäytännön löytymiseksi tarvitaan kuitenkin kasvattajakunnan laajaa yhteistyötä sekä foorumia\nkokemusten jakamiselle. Yhtenä tällaisena\nkohtaamispaikkana ajatusten vaihdolle\ntoimii Snellman-korkeakoulussa keväällä\n2012 perustettu työryhmä, joka tutkii mediakasvatusta steinerpedagogiikan kannalta.\nLisätietoja työryhmästä antaa Marja-Leena\nVeli Koskinen on kirjoittanut aiheesta\nJuho Peltonen on toteuttanut mediakasvatusta\nkäytännössä luokanopettajana Fredrika-koulussa.Heiner PriessTrauma ja identiteetti\nIhmisen identiteetin vaarantuminen\ntraumaattisten kokemusten seurauksenaTraumaattinen kokemus\nRudolf Steiner kirjoittaa teoksessaan ”Johdatus ihmisen ja maailman henkiseen tiedostamiseen” siitä, kuinka ihmisen minuus\nsaa olemuksensa ja merkityksensä siitä,\nmihin se on liittynyt. Ihmisen identiteetillä on fyysinen puoli, joka on sidoksissa\npaikallisuuteen ja fyysiseen ympäristöön;\najallinen ja sosiaalinen puoli sekä henkinen\npuoli, joka saattaa vaarantua ennen kaikkea\nterrorin, kuten esimerkiksi keskitysleirien, tai\nerilaisten lahkojen toiminnan vaikutuksesta.\nKuvitelkaa, että nämä yhteydet voisivat\nkatketa ja minuus kadottaisi identiteettinsä.\nTällöin voitte eläytyä esimerkiksi seuraavanlaiseen tilanteeseen: Heräätte aamulla\ntäysin vieraassa huoneessa, jossa katseenneei kohtaa yhtään tuttua esinettä. Etsiydytte\nhiljalleen ikkunan ääreen. Ulkona sataa lunta,\nmutta eilen nukkumaan mennessänne oli\nlämmin kesäilta. Katsotte tuntemattomalle\nkadulle ja näette oudolta vaikuttavassa rakennuksessa kirjoitusta, joka ei avaudu teille.\nTakananne oleva ovi avautuu. Halvaannutte\npelosta, ettekä haluaisi kääntyä. Täysin\nvieras henkilö astuu sisään. Hän haluaa\nkuitenkin syleillä teitä lämpimästi, ikään\nkuin olisitte hänen kauan kaipaamansa lapsi.\nIdentiteettinne on siten joutunut vaaratilanteeseen ja uhkaa kadota. Joudutte\npaniikkiin, ja ääritilanteessa menetätte\ntajuntanne. Silloin minuus ei kykene työstämään vastaanottamiaan vaikutelmia,\nvaan eetteriruumiiseen painautuu vieraita\nelementtejä.Steinerkasvatus 2/201221Olettakaamme lisäksi, että ollessanne kolmivuotias iso koira on hyökännyt kimppuunne\nja kaatanut teidät maahan. Ette kykene\nmuistamaan tapahtumaa, joka sattui jo\nvuosikymmeniä sitten. Mutta yhä vielä\nkohdatessanne koiran teissä herää pelko,\njota ette kykene hallitsemaan. Tiedätte, ettei\nkoira vahingoita teitä, mutta tieto ei hyödytä\nteitä, koska aistivaikutelma kohtaa välittömästi aiemmin eetteriruumiiseen painuneen\nkokemuksen ja herättää sielullisen pelkoreaktion, jonka valtaan koette joutuneenne.\nNäin ollen traumalle on luonteenomaista,\nettä se on tietoisuuden ulottumattomissa. Se\nnousee tietoisuuteen ulkoisten ärsykkeiden,\nvaikutelmien tai kokemusten seurauksena.Traumaoireet\nYleisesti ottaen traumaa luonnehtii se,\nettä joissakin tilanteissa ihminen ei kykene\nkäyttäytymään niiden edellyttämällä tai\nvaatimalla tavalla. Useimmiten hän saattaa\nylireagoida tilanteeseen. Lisäksi lapsi voi\nkäyttäytyä seuraavalla tavalla, jolla hän\nilmentää kokemansa trauman oireita:\nLapsi ei kykene rauhoittumaan ja olemaan\nlevollinen jatkuvan valppaustilan, liiallisen\nhereisyyden vuoksi, minkä avulla hän otaksuu kykenevänsä tunnistamaan uhkaavan\nvaaran mahdollisimman varhaisessa vaiheessa. Tämä jatkuva valppaustila suuntaa lapsen\nhuomiokyvyn liian paljon ympäristöön. Jotta\nlapsi ei kadottaisi itseään, hän kokee samalla\njatkuvaa sielullista jännitystilaa. Tämän\nsisäisen jännitystilan vuoksi lapsi saattaa\nhelposti ylireagoida kaikkiin vaatimuksiin.\nTietyt aistiärsykkeet herättävät ylireaktioita, jos ne törmäävät aiemmin koettuun\nLapsella saattaa olla toistuvia unia, tai\nhän manipuloi tilanteita tiettyyn suuntaan.\nNiissä voi nähdä puolitietoisen pyrkimyksen\nsaattaa tiedostamatta jäänyt loukkaus tai\nhaava tietoisuuden piiriin, minkä kautta lapsi\ntavoittelee myös tilanteen ratkaisua.22Steinerkasvatus 2/2012Varmistaakseen elämänsä lapsi haluaa välttää kaikkea tuntematonta ja ennakoimatonta\nja tahtoo mieluiten luoda varmoja ja muuttumattomia tulevaisuuden suunnitelmia.\nLapsi saattaa myös sortua itsepetokseen\nsamaistumalla tekijään, jotta hän ei joutuisi\nkokemaan itseään voimattomana uhrina\n(olen itse houkutellut setää, ei setä ole\nKaikissa konfliktitilanteissa vaikuttaa siltä,\nikään kuin lapsi taistelisi eloon jäämisestä ja\npelkäisi joutuvansa yliajetuksi, mikäli hän ei\npuolusta itse itseään. Jatkuvasti kiukutteleva, riitelevä tai vastaan rimpuileva lapsi on\nvaarassa joutua leimatuksi epäsosiaaliseksi\ntai pahaksi. Ja jos lapsi ei löydä ketään, joka\nantaisi hänelle tukeaan, hän saattaa joutua\npahuuden kierteeseen. Asian voisi ilmaista\nmyös seuraavalla tavalla: mieluummin ystävänä paholainen kuin jäädä yksin.Trauman hoito\nNäiden edellä kuvailtujen askelten seurauksena lapsi saattaa kokea joutuneensa\nkuiluun. Mikäli lapsen tilanne on ajautunut\nniin pitkälle, kasvattajan täytyy auttaa hänet\nulos kuilusta. Silloin lasta ei saa jättää yksin\ntai hylätä, vaan hän tarvitsee kasvattajan antamaa rohkaisua ja rohkeutta. Ei ole lainkaan\nvarmaa, selviääkö lapsi tästä koettelemuksesta. Voi kestää pitkän ja piinallisen ajan,\nkunnes lapsi vihdoin kysyy itseltään: Miksi\ntämä ihminen pitää minusta yhä kiinni eikä\npäästä irti? Mikä voima hänessä on, joka on\nvahvempi kuin itsessäni asustava pahuus?\nMikäli lapsi hyväksyy kasvattajan, voidaan löytää tie kuilusta ulos. Kehitys lähtee\nliikkeelle jo ensimmäisen yhteisen askeleen\nmyötä. Kasvattaja voi tehdä keskustelualoitteen pyrkien löytämään teeman, jonka\navulla voidaan rakentaa keskinäistä yhteisymmärrystä. Jos lapsi on joutunut hyväksi\nkäytetyksi, tarvitaan erityistä varovaisuutta,\nsillä lapsi saattaa kokea aikuisen lähentymisyrityksen uhkana.Jos yhteinen kieli on löytynyt, kasvattajan\non aluksi hyvä kertoa lapselle itsestään ja\nkokemuksistaan näyttääkseen hänelle, kuka\non. Lapsen on myös saatava koetella kasvattajaa nähdäkseen, kenelle hän lahjoittaa\nKenties nyt on mahdollista työskennellä\nyhdessä, rinnakkain tai keskenään, vaikkapa\npuutarhassa tai eläinten parissa. Virheitä\nsaa tapahtua, myös kasvattaja voi ja saa\nerehtyä. On hyvä, jos hänen käytöksestään\nsaa antaa palautetta ja sitä saa korjata.\nTässä vaiheessa taide ja leikki voivat olla\navuksi. Lapsella on silloin mahdollisuus luoda\nomaehtoisesti jotakin, johon hän voi luoda\nsuhteen; esimerkiksi omaan maalaukseensa\ntai rakentamaansa leikkikaluun. Tällä tavoin\nlapsi voi päästä itseään ja sielullista haavaansa niin lähelle, kuin hän itse tahtoo.\nKehon hoito, esimerkiksi sivelyhoidot ja\nhieronta, voivat edesauttaa lapsen vapautumista ja herättää kapseloituneita muistoja\neloon. Tässä tilanteessa lapsen on saatava\nulkopuolista tukea ja turvaa sitä varten, mikä\nherää eloon hänen sisäisyydestään. Lapsi\ntarvitsee ympärilleen ihmisiä, jotka ovat keskenään yhtä mieltä, joilla on kantovoimainen\nihmiskuva ja jotka työskentelevät aktiivisesti\ntyöpaikkansa johtolauseen parissa.\nLapsen tulee saada kokea sisäistä turvallisuutta ajan suhteen mielekkäinä, havaittavina ja käsitettävinä tapahtumakulkuina.\nMyös kaunis ja rauhallinen ympäristö voi\nlisätä hänen turvallisuudentunnettaan.\nKun moderni ihminen ei halua enää kokea\nitseensä kohdistuvaa ulkoista määräysvaltaa, hänen on löydettävä tukipiste omasta\nitsestään. Tämä sisäinen tuki ja turvallisuus\nvoidaan saavuttaa todellisen ihmiskuvanavulla. Niin kauan kuin sitä ei ole vielä löytynyt, ihminen kokee olevansa sielullisesti\nlabiilissa tilassa, mistä syystä hän on helposti\nhaavoittuva. Lapsi aistii ja kokee sen, jos\nvanhemmilla tai kasvattajalla on vielä liian\npaljon tekemistä itsensä kanssa ja jos he\novat epävarmoja. Lapsi on silloin suojaton\nja turvaton, jolloin ulkoiset vaikutelmat\nvoivat vaikuttaa häneen liian vahvasti. Siksi\ntrauma on nykyään ajankohtainen teema\nKirjoittaja on toiminut hoitopedagogina\nSveitsissä, Englannissa ja Saksassa 25\nvuoden ajan. Sen jälkeen hän on johtanut 15\nvuotta kasvattajille tarkoitettua hoitopedagogista koulutusta Kasselissa Saksassa ja\npitänyt kursseja ja esitelmiä lukuisissa\nEuroopan maissa, myös Suomessa v:sta 1999\nlähtien. Tämä artikkeli pohjautuu Heiner\nPriessin traumaa ja identiteettiä\nkäsittelevään kurssiin Snellman-korkeakoulussa ja Sylvia-kodissa alkuvuodesta 2012.\nKäännös saksan kielestä Maija Pietikäinen\nBernd Rufin artikkeli ”Traumapedagogiikkaa\nKakuman pakolaisleirillä”, jossa elää noin\n100 000 pakolaista. Hän kertoo ”Freunde der\nErziehungskunst Rudolf Steinersin” KoillisKeniassa käynnistämästä yksivuotisesta avustusprojektista, joka toteutetaan yhteistyössä\nNairobin steinerkoulun, YK:n pakolaisjärjestön,\nLuterilaisen Maailmanliiton ja katastrofiavustusjärjestö ”Aktion Deutschland hilft” kanssa.\nProjektin tarkoituksena on auttaa lapsia ja\naikuisia selviytymään traumakokemuksistaan\nmm. perustamalla lastensuojelukeskuksia ja\nvastaanottoja. Sen avulla järjestetään myös\nseminaareja opettajille ja erilaisia aktiviteetteja lapsille taideterapian, tarinankerronnan,\neurytmian ja elämyspedagogiikan keinoin.Steinerkasvatus 2/201223Ulla AhmavaaraTehtävänä tahdonsivistys- muistoja ja ajatuksia\nTampereen Rudolf Steiner-koulun 40-vuotisjuhlaanHauskaa ja vakavaa - koulun\nOn ilo puhua tässä juhlatilaisuudessa. Vaikka\nkatseeni ulottuukin kauas koulun alkuaikoihin\nsaakka, on paikalla sellaisia ”alkuvanhempia”\nja ”alkuoppilaita”, jotka näkevät vielä kauemmaksi, koska olivat itse paikalla koulua\nalkamassa. Tampereen Rudolf Steinerkoulu perustettiin 1971 kahdella luokalla,\nensimmäisellä ja toisella. Kaisu Virkkunen\noli aloitteen varsinainen kantaja yhdessä näiden alkuvanhempien ja -oppilaiden\nkanssa. Itse tulin mukaan 1973. Oikeastaan minun ei silloin pitänyt tulla, niin olin\npäättänyt: ensin perhe ja lapset. Mutta\ntoisin kävi. Kasi (Virkkunen) kutsui minut\nBranderin kenkätehtaalle, jossa koulu silloin\ntoimi – pitämään eurytmiajakson (!) Ritva\nPalomäen 1. luokalle sekä vanhempainillan\nkokemuksistani steinerkoulusta itse steinerkoulun käyneenä. Niinhän siinä kävi:\nKun pidin tuntia ja sanoin lapsille, että nyt\nkerron teille, mitä seuraavaksi tehdään, he\nistahtivat ”kerron”-sanan kohdalla lattialle\nniille sijoilleen ja odottivat silmät kirkkaina\nsatua. Ja minä jouduin keksimään sen sadun\nsiinä, kun en voinut pettää sitä odotusta... ja\nolin myyty. Se oli eräs steinerpedagogiikan\nja itseni välisen sopimuksen syntykohtia.\nPidin siis silloin myös vanhempainillassa24Steinerkasvatus 2/2012esitelmän. Jännitti ja mieleeni jäi Kasin rohkaiseva, vakavasti hymyilevä katse yleisön\nkeskuudesta. Tunnistin sen saman katseen\neräästä tilanteesta omalta 6. luokaltani\n– Kasi oli nimittäin luokanopettajani (samoin kuin tämän koulun opettajan, Sakari\nSannamon) – Helsingin Rudolf Steinerkoulussa, Suomen ensimmäisellä steinerkoululuokalla. Jouduin silloin todistamaan\ntaululle geometrian tunnilla tasakylkisen\nkolmion kantakulmien yhteneväisyydestä.\nValtava kolmio taululla ja silmissäni sumeni.\nTiesin, että osasin, jos vain saan langan\npäästä kiinni – ja sainkin. Kun käännyin takaisin mennäkseni paikalleni, huomasin sen\nvaltavan rohkaisevan ja lämpöisen katseen,\nmillä opettaja saattoi minua. Tuo opettajan\nkatse merkitsee pedagogisesti varmasti paljon enemmän kuin suuret pedagogiset opit\nyhteensä. Siinä katseessa eli ja toimi jokin,\nmistä sitten puhumme steinerpedagogiikan\nesitelmissä pedagogiikan yhtenä perustana,\nlapsen yksilön kunnioittamisena ja sen esiin\nNiin minusta tuli tänne opettaja – eikä\nse ollut koululle oikeastaan haitaksi, että\nperhettäkin siinä ohessa karttui. Toimin\neräänlaisena sisäänheittäjänä. Kaikki äitiyslomasijaisinani kouluun tulleet opettajat jäivät\nkouluun pitkäaikaisiksi opettajiksi: Ritva\nAhola, Leni Knutar ja Marja Suurla.Meitä kertyi vähitellen joukko nuoria opettajia, en ryhdy luettelemaan nyt nimiä.\nOlimme kaikki enimmäkseen hirmuisen\nnuoria, 25 vuoden molemmin puolin, ja\nsitten Kasi. Valtava innostus lapsiin, kouluun ja pedagogiikkaan siivitti työtämme.\nVälituntikeskustelut olivat mitä intensiivisintä kasvatuskeskustelua. Oli hauskaa, ja\noli vakavaa. Muistan tuota aikaa suurella\nlämmöllä. Moni opettaja lähti sittemmin\nTampereen koulusta rakentamaan uusia\nkouluja muualle Suomeen, ainakin Ouluun,\nVaasaan ja Seinäjoelle.\nKaikkina näinä Tampereen Rudolf Steiner-koulun 40 vuotena, jotka ovat sen\nensi hetkistä kuluneet ja joiden johdosta\nonnittelen sydämestäni koko Tampereen\nsteinerkouluväkeä, koulun elämässä on\ntapahtunut paljon.Koulun aseman ja tilojen\nSteinerkoulun juurtuminen tähän yhteiskuntaan ja myös osaksi tamperelaista elämää ei ollut aina helppoa. Tämän koulun\nensimmäinen seitsenvuotiskausi kului yksityisopetusryhmänä – urheiden vanhempien,\nopettajien ja muun henkilökunnan voimin.\nSeitsemännen lukuvuotensa koulu sai alkaa\n1977 vihdoin yhtenä silloisen uuden lain\nSteiner-koulusta tarkoittamasta kolmesta\nkoulusta (Helsingin ja Lahden ohella). Se\noli tärkeä tapahtuma steinerkoululiikkeelle\nmyös koko maailman perspektiivissä: Se oli\nmaailman ensimmäinen laki steinerkoulusta,\njoka turvasi steinerkoululle oman pedagogiikan, hallinnon ja hyvän valtionavun.\nEnsi kerran maailmassa myös virallistettiin\nsteinerpedagoginen opettajankoulutus, niin\nluokan- kuin aineenopettajan osalta.1 Myöhemmin koululain muotoilut ovat kattaneet\nmyös steinerkoulut eikä erillistä steinerkoululakia enää ole. Siksi tietty valppaus on\n1 Jarno Paalasmaa: Steinerkoulun tulo Suomeen,\nSteinerkasvatuksen liitto 2011.jatkuvasti tarpeen, että pedagogiikallemme\nvälttämätön tila säilyy lainsäädännössä.\nOsana suomalaista koulujärjestelmää steinerkoulut ovat itse muiden mukana sitä\nTampereen steinerkoulun historiaan kuuluivat keskeisesti myös jatkuvasti muuttuvat\nkoulutilat ja niiden remontit: Kampaamon\ntakahuone, Branderin kenkätehdas, Pyynikin koulu, Pinninkatu, Satakunnankatu.\nVaikka muutot ja remontit verottivat paljon\nvoimia, ne myös antoivat niitä. Ja paljon\nhyviä muistoja.Kaunis koulurakennus\nNyt eivät muutot kuulu enää koulun elämään. Kun tulin katsomaan ensimmäisen\nkerran tätä hienoa koulurakennusta ja kuljin\nkaikkien tilojen lävitse, tuli Kasi voimakkaasti\nmieleen. Ikään kuin puhelin hänelle mielessäni: ”Katso nyt miten kaunista täällä on. Siitä,\nkun astuit matkalaukkuinesi Tampereen\naseman laiturille ja tunnustelit kaupungin\noloa, voisiko tänne asettua, on ollut pitkä\nTämä hieno koulurakennus on ollut steinerkoulun väelle valtava yhteinen voimanponnistus. Myös tästä haluaisin onnitella teitä\nTälle koululle on kuitenkin aina kaikkina\nvuosina – keskellä aseman järjestämisen,\nmuuttojen, remonttien ja rakentamisen\nhaasteita ja osittain varmaan myös niistä\njohtuen – ollut ominaista ennen kaikkea\nvahva ja juureva pedagogiikka ja vahva tahto.\nSillä tahto kasvaa haasteiden kautta.\nVahva elämä näkyy kaikessa: työvihkoissa\nvarma kädenjälki, seinillä upeita maalauksia,\nloistavia näytelmiä, leirejä, veneen ja mökin\nrakentamista, leipäviljan viljelyä. Itsekseni\najattelen aina, että Tampereen steinerkoulu on aivan erityisesti ”tahtokoulu”. Siksi\nhaluan tänään sanoa jotain pedagogiikasta\njuuri tahdon kannalta.Steinerkasvatus 2/201225Tahdon tie\nTahdosta puhutaan steinerpedagogiikassa\npaljon. Sen olemusta on kuitenkin vaikea\ntavoittaa. Tahdon voi tunnistaa ehkä parhaimmin sinä elävänä voimana, joka läpäisee\nkehomme. Yksi tahdonvoiman peri-ilmiöitä\non kävelemään oppiminen, periksi antamaton nouseminen painovoimaa vastaan\nuudestaan ja uudestaan. Samaa pystyyn\nnousemisen voimaa tarvitaan sitten elämän\nvarrella sen monissa eri versioissa. Tahtoa\nvoisi verrata myös versoon, joka pyrkii kohti\nvaloa. Tiedätte, millä voimalla voikukan\nverso voi kasvaa asfaltin läpi. Pieni lapsi on\nläpikotaisin tämän kaltaisen tahdonvoiman\nSteinerpedagogiikan kannalta juuri tahdossa, joka on pääosin tiedostamatonta\nosaa sisäistä elämäämme, elävät jokaisen\nihmisen tulevaisuuden aihiot. Voi sanoa, että\nne elävät tahdossamme piilevinä tiedostamattomina toiveina. Näin nähden lapsi on\neräänlainen tahtotila, täynnä tulevaisuuden\naihioita ja tiedostamatonta pyrkimystä.\nJostain steinerpedagogiikan yhteyksistä\non jäänyt mieleeni seuraava ajatuskulku:\nJos tahtoo ymmärtää aikakautta, on\ntutkittava ihmisten ajatuksia. Jos tahtoo\nymmärtää jotain ihmisyhteisöä, kansaa tai\nmuuta ryhmittymää, on tutkittava heidän\ntunnearvojaan. Mutta jos tahtoo ymmärtää yksittäistä ihmistä, on tutkittava hänen\nOpettajan yksi keskeinen tehtävä on olla\nkiinnostunut näistä jokaisen lapsen yksilöllisistä tahtoaihioista ja huolehtia pedagogisesti tahdon kasvatuksesta, niin että se\nherättää tuota lapsen tahdossa itsessään\npiilevää tulevaisuutta esiin.Pimeä ja valoisa tahto\nTahto kehittyy haasteissa. Mutta nykyajan\n”istuva” kulttuuri ei ole hyvä haastamaan\ntahtoa. Kaikki toiminnallisuus, aloitteisuus26Steinerkasvatus 2/2012ja itse tekeminen, taiteellinen harjoittelu,\ntoistot, ovat tahdon haastamista. Sormien\nahertaminen kädentöissä, rytmisten poljentojen yltäminen varpaisiin saakka, kehon\nläpäiseminen laululla ja musiikilla, kaikki ilon\nja innostuksen siivittämä työ on tahdonpedagogiikkaa. Kaikessa siinä kultivoituu\nja inhimillistyy tahto ja lapsen omimmat\nelämänimpulssit pääsevät sen myötä kasvamaan esiin. Tahto tavallaan muuttuu valoisammaksi. Kun taas koskettamattomana\nse jää pimeäksi, alitajuiseksi ja arvaamattomaksi maailmaksi, josta hallitsemattomat\naggressiot syöksevät pintaan. Aggressio\non myös tahdon voiman ilmentymä, mutta\nPuhuttelemattomana ja kultivoimattomana tahto on kuin Pandoran lipas täynnä\ntuhovoimia, jotka voivat puhjeta esiin mielettöminä tekoina – niistä olemme saaneet\nkuulla tiedotusvälineissä esimerkiksi hämmentävinä ampumistragedioina kouluissa.\nTai tuo ”tahdonlipas” voi pysyä kokonaan\nkiinni ja tuottaa silloin syrjäytymistä. Jos\nlapsen tahto ei pääse liikkeelle, on vaarana,\nettei lapsi löydä kosketusta omaan elämäntiehensä, vaan hän elää oman elämänsä\nohitse. Nykyisessä virtuaalikulttuurissa ovat\nmolemmat mahdollisuudet, sekä tahdon brutaalius että voimattomuus, todellisia uhkia.Jättiläisen toivo - John Franklinin\nLuen juuri John Franklinin, englantilaisen\nlöytöretkeilijän, elämästä. Saksalainen Sten\nNadolny on kirjoittanut romaanin ”Hitauden\nylistys” hänen elämästään. Fakta ja fiktio\nsekoittuivat kirjassa eheäksi ja johdonmukaiseksi kehityskertomukseksi. Se on loistava\nkertomus juuri tahdonpedagogiikan kannalta. John Franklin oli lapsena niitä, joissa\nelää äärettömän vahva tahto ja jotka usein\novat hitaita havahtumaan älyllisesti. Mutta\nkaikella nukkuvalla on tapana herätä, kutensteinerpedagogiikassa sanotaan.\nJohn Franklin syntyi 1786 ja oli siis äärimmäisen hidas lapsi. Aikuiset pitivät häntä\njälkeenjääneenä ja lasten keskuudessa häntä\nkiusoiteltiin. Hän ei esimerkiksi saanut koskaan palloa kiinni eikä pystynyt mitenkään\nedes havaitsemaan, miten toiset lapset\nnappasivat kopin. Sen sijaan hän saattoi\ntoimia tuntikausia ”verkkotolppana” toisten\npelatessa ja kannatella käsin verkkoa ilmassa.\nHän ei osannut kiivetä ystäviensä tavoin\nvikkelästi puuhun, mutta alkoi opetella\nsitä sisukkaasti, oksa oksalta, uudestaan ja\nuudestaan. Hän opetteli lopulta puun oksat\nulkoa ja harjoitteli kiipeämään sitä silmät\nkiinni. Ja lopulta lukemattomien toistojen\njälkeen hän osasi, sen yhden puun. Tuo uuras harjoittelu on loistava esimerkki tahdon\nitsekasvatuksesta. Toistoa toiston perään mikä on myös paljon ja aiheestakin parjatun\nulkoa oppimisen yksi hyvä pedagoginen\nulottuvuus, juuri tahdon kasvatuksessa.\nEn malta olla huomauttamatta siitäkin, että\nlapset ovat yleensäkin todellisia itsekasvattajia. Ja siihen kannattaisi kasvatuksessa\nKoko elämänmuoto oli tietysti Franklinin\naikaan läpikotaisin tahtoa haastava ja kouliva, toisin kuin nykyään, ja Johnin elämäntoive kehittyi esiin valtavalla varmuudella. Hän\ntahtoi merille, karkasikin sitä varten kotoa,\nmutta joutui palaamaan vielä koulun penkille. ”Mutta mikään ei voi lannistaa häntä,\nhänellä on jättiläisen toivo. Jo 14-vuotiaana\nhän pääsee sotalaivastoon. Ja vähitellen\nJohn oppiikin tekemään silmukkapujotuksen,\npleissaamaan köysiä ja liittämään pyöröpuita\ntoisiinsa, hän osaa kaikki purjemanööverien\nkäskyt ulkoa”, sanotaan kirjan takakannessa.\nHän käänsi hitautensa vahvuudeksi, koska\nhän juuri sen vuoksi joutui ennakoimaan ja\nopettelemaan kaikki mahdolliset tilanteet\netukäteen ulkoa. Juuri hitaudessaan hän\nkunnostautui myös äärettömän tarkkana\nhavainnoitsijana. Hitauden hyvettä oli myös\nse, että hän lausui vain tarkkaan punnittujaajatuksia. Nuorena hän joutui kestämään\nKööpenhaminan ja Trafalgarin taistelut,\nmutta hän inhosi taistelua syvästi ja pystyi myöhemmin elämässään toimimaan\nväkivaltaa ehkäisten. Hän haavoittuikin\nmyöhemmässä taistelussa niin, että luoti\nosui keskelle otsaa, mutta, kovakalloinen\nkun oli, luoti kiersi ihon alla hänen kallonsa\npintaa pitkin tullen takaraivosta ulos vahingoittamatta häntä! Sittemmin hänestä tuli\ntodella laivan kapteeni, myöhemmin myös\nTasmanian kuvernööri, jona hän teki suuria\nparannuksia vankien oloihin, ja hän osallistui\npohjoiseen tutkimusmatkailuun. Kun hänen\nmatkakertomuksensa julkaistiin vuonna\n1823, hän sai suurta arvostusta osakseen.\nHän menehtyi vuonna 1847 yli 60-vuotiaana\netsiessään toistamiseen luoteisväylää. John\nFranklinin elämä on kertomus kömpelön\nlapsen tiestä huomattavan päämäärätietoiseksi, aikaansaavaksi, lujatahtoiseksi ja\nrauhantahtoiseksi ihmiseksi. Oli kiinnostavaa\nseurata, miten hänen elämässään lapsuuden\nteemat soivat lävitse koko elämänkaaren.\nMutta nykyään elämme aivan toisenlaisessa\nmaailmassa – sellaisessa maailmassa, joka\nei enää haasta tahtoa ja joka vaatii aivan\nerityisesti tahdosta huolehtimista. Sen oivaltamisella tänä virtuaalitodellisuuden aikana\non mielestäni suorastaan ihmiskunnallinen\nmerkitys. Tästä tahtopedagogiikan näkökulmasta voi nähdä, että steinerpedagogiikan\najatukset ovat ehkä nykyään ajankohtaisempia kuin koskaan.\nToivotan Tampereen Rudolf Steiner-koululle\n40-vuoden vahvan tahtopedagogiikan jatkumista pitkälle tulevaisuuteen!\nKirjoittaja on Snellman-korkeakoulun\nluokanopettajalinjan vastaava opettaja.\nHän toimi Tampereen Rudolf Steiner -koulun\nluokan- ja aineenopettajana runsaat\n20 vuotta.Steinerkasvatus 2/201227Muistoja matkan varrelta - kuviaVeli Kuisma ottaa vastaan Leena ja Heli Hiedan onnittelut. Taustalla Pentti Ahola, kouluyhdistyksen\npuheenjohtaja alkuvaiheessa.Ritva Aholan tervehdys.28Steinerkasvatus 2/201240-vuotisjuhlasta TampereeltaKari Niinkangasta, joka toimi pitkään kouluyhdistyksen puheenjohtajana, ja opettaja Sakari Sannamoa\nKatariina Niinistön haastateltavina.Musiikinopettaja Jukka Salmela johtaa juhlaorkesteria ja -kuoroa.Steinerkasvatus 2/20122911.luokan oppilaiden eurytmiaesitys.30Steinerkasvatus 2/2012Leena-Maija Koski ja Eija Sarasin.Pasi Piippo, kouluyhdistyksen puheenjohtaja (vas), Maria Kaunisvesi, lukioasteen vuosirehtori, Veli Kuisma,\nperusasteen vuosirehtori.Steinerkasvatus 2/201231Sellisti Anni Härkönen ja säestäjänä Ilona Lang.32Steinerkasvatus 2/2012Kosti HonkavirtaHiukkaset haltuun CernissäToisella yrittämällä Vantaan seudun steinerkoulusta pääsi kuusi opiskelijaa osallistumaan tiedeleirille Sveitsin Cerniin.\nHaimme yhdessä Porvoon Linnankosken\nLukion ja Espoon Yhteislyseon lukion kanssa\nyhteisleiriä ja teimme onnistuneen viikon\nmatkan Geneveen. Opiskelijoita oli parikymmentä, ja mukana oli myös neljä opettajaa.\nOpetushallitus järjestää näitä leirejä joka\nviikolle eri kouluille viikoittain ja nyt myös\nmeillä oli mahdollisuus tutustua aitoon huippukansainväliseen tiedeympäristöön. Yhtenä\nsyynä valintaamme oli se, että mukana\nolevista opettajista kaikki olivat osallistuneet\nopettajille järjestettyyn kesäleiriin Cernissä.\nKesäleirejä järjestetään opettajille joka vuosi.\nPyrimme saamaan avustusta opiskelijoille\noman koulumme lisäksi myös eri yrityksistä.\nVantaan Energiasta ystävällisesti soitettiin\njuuri kun olimme nousemassa koneeseen\nja he ilmoittivat tukevansa tiedeleiriämme,\nsiitä lämmin kiitos.Saimme myös yllättävän ja intensiivisen iltaohjelman. Tohtoriksi opiskeleva nuori Janne\nEstill vieraili hostellissamme meitä varten\nBernistä ja opetti nuorille lukiolaisille mallinnuksen periaatteita. Hän esitteli tarttuvan\ntaudin mallinnusta ja kertoi samalla omasta\ntutkimuksestaan. Viimeiseksi illaksi oppilaamme olivat järjestäneet yhteisen ravintolaillan kolmen koulun oppilaille, joka sujui mukavan tarinoinnin ja tutustumisen merkeissä.\nKoulun mahdollisuus osallistua Cernin\ntiedeleirille vaatinee vähintään kolmen\nkoulun yhteistyön. Halukkaita osalllistujia\non yleensä ollut niin paljon, että vain joka\ntoinen vuosi sama koulu voi osallistua leirille.\nOhessa 12- luokkalaisen Tommi Saleniuksen\nKirjoittaja työskentelee matematiikan ja\nfysiikan opettajana Vantaan seudun\nsteinerkoulussa.Steinerkasvatus 2/201233Tommi SaleniusAtlas - Kuva: Jouko MuhonenIhmisille tulee elämässään eteen ainutkertaisia tilaisuuksia, joihin ei vain voi olla tarttumatta. Viime vuonna sellainen tuli eteen\nparillekymmenelle suomalaiselle lukiolaiselle,\nmukaan lukien kuudelle Vantaan seudun\nSteinerkoulun opiskelijalle, jotka pääsivät\nvierailemaan Euroopan, ja kenties koko\nmaailman, tärkeimmässä hiukkasfysiikan\ntutkimuskeskuksessa, CERN:issä. CERN,\nlyhenne ranskan kielestä Conseil Européen\npour la Recherche Nucléaire, sijaitsee Ranskan ja Sveitsin rajalla Geneven kaupungista\nvajaat 10 km luoteeseen. Se tunnettaneen\nkansan keskuudessa parhaiten maailman\nsuurimman hiukkaskiihdyttimen, LHC:n,\nMatka Geneveen alkoi Helsinki-Vantaan\nlentokentältä 4. lokakuuta 2011 aamulla\nklo 11.25 ja päätyi Geneveen Amsterdamin\nvälilaskun jälkeen paikallista aikaa hieman\nkello neljän jälkeen. Tukikohdaksi Genevessä\nryhmänjohtajamme Kosti Honkavirta oli\nvarannut paikan nuorisohostellista, yksi\nhuone kuudelle nuorelle raavaalle miehelle\nja Kostille oma huoneisto muiden opettajien\nEnsimmäisenä retkipäivänä matkustimme\nCERN:iin raitiovaunulla kuten kaikkina\nmuinakin sen viikon retkipäivinä. Olimme\nsaaneet käyttöömme viikon kestävät ilmaiset matkaliput, jotka astuivat voimaan\nvain jos kortin toisella puolella olevaan\nsarakkeeseen kirjoitti oman nimensä. Noin\n20 minuutin ratikkamatkan jälkeen jäimme\npois linjan päätepysäkillä aivan CERN:in\nkupeessa. Varsinainen tutkimuskeskus tuo\nmieleen sotilasalueen, kiitos sisäänkäynnin\nedessä olevan vartijan, mutta lähellä sijaitsevat kaksi tiedeaiheista näyttelyä kertovat\nalueen ”tieteellisyydestä”. Kun pääsimme\nitse tiedekeskuksen alueelle, edessämme avautui pieni tehdasalueelta näyttävä\npikkukylä, jossa kadun nimet on nimetty\nkuuluisien tieteilijöiden kuten Demokritoksen ja Einsteinin mukaan. Mitä enemmän\nliikutaan Ranskaan päin, sitä enemmän\nvarastorakennukset alkavat muuttua entistä\nAvauspäivä kului luentojen parissa, jotka\ntutustuttivat meidät ATLAS-kontrollihuoneeseen, tutkimuskeskuksen toimintaan\nyleisesti, hiukkasfysiikan standardimalliinsekä hajautettuun laskentajärjestelmään,\njolla tutkijat ympäri maailman pystyvät\nolemaan yhteydessä CERN:iin reaaliaikaisesti. Luennoitsijoista parhaiten vieraiden\nmieleen jäi luultavasti Markus Nordberg,\njonka luentoa on hankala kuvailla muuten\nkuin ”riehakkaaksi” ja ”tajunnan räjäyttäväksi”. Toinen päivä kului pääasiassa Nobelvoittajaryhmään kuuluneen fyysikon Jorma\nTuominiemen luentoihin hiukkasfysiikan\ntulevaisuudesta, mutta saimme kuulla myös\nasiantuntemusta LHC:n seuraajaksi kaavaillusta CLIC-projektista. Kolmas ja viimeinen\npäivä johdatti ryhmämme tutkimuskeskuksen sääntutkimuslaitokseen CLOUD:iin\nsekä englanninkieliseen antimaterialuentoon. Luentojen välillä pääsimme toki myös\nnauttimaan huippukokkien tekemää lounasta\nmaksua vastaan.iltapäivän ruokapaikkaa etsien; paikaksi\nkelpasi mikä tahansa suhteellisen halpa,\nmutta hyvässä kunnossa oleva paikka italialaispizzeriasta McDonald’siin. Varsinaisten\nCERN:in vierailujemme jo päätyttyä pääsimme tutustumaan hieman vapaammin\nkaupungin tarjontaan, johon kuului vierailu\nparissa suuressa ostoskeskuksessa sekä\nYhdistyneiden kansakuntien Euroopan\npäämajassa Palais des Nations’ssa. Sen\nsuuret puitteet ja esteettisyys tekivät lähtemättömän vaikutuksen. Vielä ennen lähtöä\njärjestimme leikkimielisen, Amazing Race\n-formaattiin pohjautuvan suunnistuskilpailun, jossa pyrittiin luomaan suhteita muiden\nsamalla retkellä olleiden suomalaisryhmien\nvälille. Kotiinpaluun 9. lokakuuta voi näin\nsanoa tapahtuneen viisaampana ja monta\nikimuistoista kokemusta rikkaampana.Matka oli myös muutakin kuin hiukkasfysiikkaa. Geneven kaupungin kiertely kuului\nluonnollisena osana matkaamme, yleensäKirjoittaja on Vantaan seudun steinerkoulun\nlukion 3. luokan opiskelija.Koko ryhmä Kuplakammio-vanhuksen luona. - Kuva: Jouko MuhonenSteinerkasvatus 2/201235KIRJA-ARVOSTELUTTulevaisuuden koulu ei perustu\nHannele Niemi ja Riitta Sarras (toim.): Tykkää tästä! Opettajan ammattietiikka\nsosiaalisen median ajassa. PS-kustannus 2012.\nKirsi Pohjola (toim.): Uusi koulu. Oppiminen mediakulttuurin aikakaudella.\nJyväskylän yliopisto Koulutuksen tutkimuslaitos 2011.\nOpettajan moraali ja Facebook\nKaikkien opettajien ei itse tarvitse olla sosiaalisen median aktiivisia käyttäjiä, mutta\njokainen opettaja tarvitsee tietoa sosiaalisen median toimintamalleista ja eettisistä\nperiaatteista. Tykkää tästä -kirja palvelee\nnopealukuisuudessaan ja selkeydessään\nhyvin tätä tarkoitusta. Helppoja vastauksia\nsekään ei tarjoa ja hyvä niin. Sosiaalisen median suhteen kyse on enemmän ”sekä että”\nkuin ”joko tai” -tyyppisestä asiasta. Saako\nopettaja olla Facebookissa oppilaan kaveri?\nPitääkö opetuksessa käyttää sosiaalista mediaa ja jos, niin miten? Kirjoittajat esittävät\nperusteltuja sekä eettisiä että juridisia näkökulmia, mutta yksilöityjä ohjeita ei haluta\nantaa. Tämä on ymmärrettävää, koska\nopettajalla on pedagoginen ja didaktinen\nvapaus myös sosiaalisen median suhteen,\nmutta jos asiaa ei hallitse, ei ole myöskään\nvapautta sen suhteen. Koko teknisen kulttuurin osalta kyse on kuitenkin välineestä\neikä itsetarkoituksesta. Tätä korostavat\nmyös kirjan toinen toimittaja professori\nHannele Niemi ja muutkin kirjoittajat.\nKäyttö määräytyy kulloistenkin tavoitteiden\nmukaan. Sosiaalinen media itsessään ei ole\nhyvä eikä paha. Siellä voi oppia rakentamaan36Steinerkasvatus 2/2012leikkimökin ja kasvattamaan herneitä tai yhtä\nhyvin valmistamaan räjähteitä.\nMatti Mäntymäki havainnollistaa Tykkää\ntästä -kirjassa sukupolvien välisiä eroja sosiaalisen median käyttäjinä. Hän esittelee\nsosiaalisen median käyttäjiä jaottelemalla\nX- (1961–1979), Y- (1980–1998) ja Z- (1999–\n2019) sukupolvet. Kyse on digitaalisista maahanmuuttajista, digitaalisista uudisraivaajista\nja diginatiiveista. Z-sukupolvi poikkeaa\nmerkittävästi edellisistä. Esimerkiksi käsitys\nyksityisyydestä ja sosiaalisista suhteista on\nmuuttunut radikaalisti: diginatiiveilla ei ole\nselkeää eroa yksityisyyden ja julkisen välillä\neikä yhteiseen historiaan perustuvaa ystävyyssuhteiden verkostoa samalla tavalla\nkuin aikaisemmilla sukupolvilla.\nPohjimmiltaan sosiaalisessa mediassa on\nMäntymäen mielestä kyse suhteellisen pysyvien yleisten tarpeiden tyydyttämisestä:\nmuiden ihmisten kohtaamisesta ja hyväksynnän kokemisesta, elämyksien saamisesta,\nympäristössä tapahtuvien asioiden tietämisestä ja omien tarinoidemme kertomisesta\nmuille. Mäntymäki huomauttaa, että emme\ntiedä, miltä sosiaalinen media näyttää muutaman vuoden kuluttua tai puhummeko\nylipäänsä sosiaalisesta mediasta.Uusi koulu on osallistavampi ja\nErikoistutkija Kirsi Pohjolan toimittama\nUusi koulu on tärkeä kirja, koska se osoittaa\nvakuuttavasti koulun toimintakulttuurin\nuudistamistarpeen. Pohjola toteaa, ettei\nnykyinen oppikirjalähtöinen, koulurakennukseen ja pulpettiin kiinnittyvä oppiminen\nole tätä päivää. Suomalainen koulu on tullut\nristeykseen. Samalla tapaa jatkaminen johtaa siihen, että yhä suurempi osa lapsista\nja nuorista liukuu mielekkään oppimisen\nOppiminen on kaikkiallistunut niin, että oppilaiden kannalta suuri osa mielekkäimmästä\noppimisesta tapahtuu koulun ulkopuolella,\nkuten netissä, kaverien ja sosiaalisen median\nkautta sekä harrastuksissa. Tiedon hankkiminen ja tuottaminen on demokratisoitunut.\nKun tietoa on nykyään saatavilla helposti ja\npaljon, mikä on koulun ja opettajien rooli?\nKristiina Kumpulainen tutkimusryhmineen\nvastaa, että opettajan on yhä enemmän\ntoimittava oppimisen siltojen rakentajana\nkoulun ja muiden oppimisympäristöjen\nvälillä, eri tavoin tapahtuvan oppimisen\nKun voidaan hyvin, opitaan. Kun opitaan, voidaan hyvin. Riittävä hyvinvointi\non oppimisen edellytys, kirjoittavat tutkijat\nLeena Holopainen ja Kristiina Lappalainen. Nykykoulussa painottuvat liikaa tiedolliset\nkoulusaavutukset ja tehokkuuden paineet.\nHyvinvointi vaatii tiiviimpää oppilaan osallisuutta, kuuntelua ja vuorovaikutusta.\nSteinerkoulun arkea on rakennettu kehityspsykologisesti eri ikävaiheiden mukaisesti,\npulpettisidonnaisuudesta on alkuopetuksessa luovuttu, oppiaine- ja oppikirjalähtöisyyttä\non korvattu lapsilähtöisyydellä, taide ja\ntoiminnallisuus on tuotu päivittäiseen toimintakulttuuriin. Silti myös steinerkouluilla\non tänä päivänä haaste päivittää koulun\ntoimintakulttuuri vastaamaan sitä maailmaa,\njossa lapset ja nuoret nyt elävät. Minkäänkoulun ei kannata sivuuttaa aihetta ja vain\najatella olevansa inhimillistä kohtaamista\npainottava ja eheyttävä vastapaino vapaaajalla vietetylle ruutuajalle. Opettajan on\npedagogisesta suuntauksesta riippumatta\nkiinnostuttava verkkomaailmasta, koska uusi\nteknologia ja sosiaalinen media on vallannut\nniin ison osan lasten ja nuorten maailmaa.Kouluton tulevaisuus?\nUusi koulu -kirja tarjoaa avaavia näkemyksiä\nkouluelämän eri alueilta. Päivi Hamarus\npureutuu ansiokkaasti kiusaamisen problematiikkaan, Laura Hokkanen esittelee huumorin ilmenemistä koulussa, Riitta-Leena\nMetsäpelto ja Lea Pulkkinen keskittyvät\nkerho- ja harrastetoimintaan. Eri kirjoittajista ja eri aiheisiin keskittyvistä artikkeleista ja\ntulokulmista huolimatta yhteinen punainen\nlanka löytyy. Kirjaan kirjoittavien koulutuksen tutkijoiden näkemys on, että tulevaisuuden koulussa on uudella tavalla panostettu\nyhteisöllisyyden ja oppilaiden osallisuuden\nlisäämiseen. Perinteinen kuulemiseen perustuva oppiminen vähenee. Jouni Välijärvi\nkäsittelee visioita tulevaisuuden koulusta ja\nkouluttomasta tulevaisuudesta. Hän päätyy\nkoulun säilymiseen myös tulevaisuudessaSteinerkasvatus 2/201237Olli-Pekka Moision mukaan\nopetustyö on pyhää, koska\nopettajina huolehdimme ja\nkoko persoonaa. Bell hooksia siteeraten hän kuvaa, miten opettaminen ja oppimisen tukeminen on helpointa\nniille, jotka käsittävät, että\nopetustyössä ei ole kysymys\nainoastaan tiedon jakamisesta, vaan ensisijassa siinä\nollaan tukemassa oppilaiden\nhenkistä kasvua, persoonan\nja kunnioittamisen keinoin.Koulun seinät\nkaatuvatnimenomaan sosiaalisista syistä. Vaikka\nteknologia ja virtuaaliset oppimisympäristöt\nmuuttavat oppimista ja opettamista, tarvitaan Välijärven mukaan yhä paikkaa johon\ntullaan ja jossa ollaan, toimitaan ja opitaan\nyhdessä toisten kanssa.Molemmat kirjat, sekä Uusi\nkoulu että Tykkää tästä!,\novat artikkelikokoelmia, jotka vakuuttavat ja täydentävät toisiaan kasvatuksen\nja koulutuksen asiantuntijoiden tutkimukseen perustuvilla näkökulmilla. Voi\nhyvin olla, että tulevaisuudessakin oppimiskeskuksia\nkutsutaan perinteen vuoksi\nvielä kouluiksi, mutta luultavasti koulun, kirjastojen\nja työpaikkojen väliset rajat ohentuvat.\nSteinerkoulut ovat alusta lähtien pyrkineet\nolemaan oikeata käytäntöä ja elämää, mutta\naikanaan luodut käytännöt työharjoitteluista, leirikouluista, toiminnallisista opetusmenetelmistä ym. vaativat luovaa omista\nlähtökohdista rakentuvaa kehitystyötä.\nJarno Paalasmaa38Steinerkasvatus 2/2012Koiria ja arvoja\nRaisa Cacciatore: Ystävyys on ykkönen.\nKuvittanut Helena Häkkinen. Minerva 2011Ystävyys on ykkönen -kirja sijoittuu koirien\nmaailmaan. Pääosissa ovat iloiset koiraveijarit Dina ja Polo sekä uusi tuttavuus Begi. Begi\non kirjan jännittävässä alussa juuri leikkinyt\nmetsässä orvon ja aran ketunpojan kanssa\nja oli juuri nukahtamassa, kun joku yhtäkkiä\ntarttui sitä riuskalla otteella niskarvoista ja\nviskasi hänet vanhan autonrämän lavalle.\nNiin Begi joutuu rajan yli Suomeen ja tutustuu uusiin ystäviinsä.\nKirjassa sukelletaan syvälle koiramaailmaan;\nkoirille annetaan inhimillisiä piirteitä ja koirien\ntunne-elämä tehdään hyvin kosketeltavaksi.\nTuntuu, että kirjoittajalla on myös runsaasti\ntietoa ja tuntemusta koirien elämästä, ihan\nulkoisiin käyttäytymistapoihin asti.\nKirjan nimi voisi antaa aihetta odottaa,\nettä kysymys olisi varsin opettavaisesta\nkirjasta. Mihinkään alleviivaavan opettavaiseen sormen heristelyyn siinä ei kuitenkaan\nsorruta, vaan juoni soljuu mukaansatempaavasti ja jouhevasti, kylläkin arvokysymyksiä\nYstävyyden kuvaaminen koirayhteisössä\nantaa myös mahdollisuuden etäännyttä-misefektiin, vähän samoin kuin me joskus\naiemmin kissamaailmassa tutustuimme\nesimerkiksi Pekka Töpöhännän seikkailuihin.\nKissat ja koirat ovat lapsille läheisiä ja rakkaita; niiden kautta voi lähestyä myös inhimillisen vuorovaikutuksen ja tunne-elämän\nkysymyksiä lämpimästi ja jännittävästi.\nJuoni kutoutuu viipyilevästi ja rauhallisesti.\nTämän päivän äksöniin tottuneet lapset\nsaavat ihan rauhassa paneutua tekstin\ntunteikkaasti hyväilevään kuvailuun. Kuitenkin jännitystä on sopivasti ilmassa, kun\nilkeä Jantunen vaanii uutta Begi-ystävää\nsaadakseen tästä hyvän juoksukoiran kilpatarkoituksiinsa.\nKieli on rikasta ja joskus kysyn, onko liiankin\nkoukeroista: jaksaako se temmata mukaansa? Mutta teksti on toisaalta leikkisää ja\nsäilyttää siten kiinostavuutensa. Juonikin on\njännittävä ja samalla hellyttävä eikä sen äärellä siksikään pitkästy. Erilaisten tunteiden\nja tunnetilojen kuvaus on osuvaa. Koirien\ntemperamenttien kautta mennään myös\nyksilöllisiin eroihin.Steinerkasvatus 2/201239Lapselle annetaan kirjassa tunteita tunnistettaviksi ja niitä nimetään kuitenkaan häiritsevästi opettamatta. Lapsi voi tunteiden\nnimeämisen kautta heijastaa koirien tuntoja\nomaan elämäänsä, omiin kokemuksiinsa jakuten satusetämme Zacharias Topelius on\nhienosti asian ilmaissut: opetuksen on kätkeydyttävä satuun kuin tuoksu kätkeytyy\nkukkaan. Alleviivaamatta, heristelemättä,\nHyvä kertomus. Tarina ei selittele ja\nerittele, vaan antaa juonensa kautta\nhyvän voittaa ja pahan saada palkkansa, kuten sadussa ainakin. Kirjallisuuden on kerrottava, mikä on kaunista,\nmikä hyvää ja totta. Hyvä tarina tunkeutuu lapsen tunne-elämän piiloiseen\ntajuntaan ja voi sieltä ohjata hänen\nelävässä elämässä. Joka tapauksessa ja aina kirjailija ottaa kantaa joko\ntiedostaen tai tiedostamattaan myös\neettisiin kysymyksiin – käsittelemällä\nniitä tai jättämällä käsittelemättä.käsittellä niitä. Näin ainakin voisi kuvitella\ntapahtuvan. Solidaarisuus nousee empaattisena tunteena voimakkaasti esille. Tällaisia\nvinkkejä lapset tänään tarvitsevat vaihtoehdoksi sille minä itse- ja vain minä -kulttuurille,\njoka lapsia joka puolelta ympäröi.\nTäytyy myöntää, että olen kaivannut lasten\nkirjallisuuteen tuota luontevaa opettavaisuutta, joka siitä jossain vaiheessa uhkasi\nhaihtua: taidesatu tai -tarina ei voinut\nolla opettava, jotta sitä voitaisiin kutsua\ntaiteeksi. Sadun määritelmiä vasten tämä\non aika huonosti osuva vaatimus. Mutta,40Steinerkasvatus 2/2012Raisa Cacciatore välttää kirjailijaa\nuhkaavat karikot, kun käsitellään sellaisia tärkeitä asioita, joiden soisi myös\nvaikuttavan lukijaan. Tekstissä on\nviehättävää mallintamista esimerkiksi\nmyönteisten asioiden löytämisestä oudon ja ennen kokemattoman edessä.\nMitä me ajattelemme, kun tapaamme\nuuden olennon? Annammeko toisarvoisten, ulkonaisten seikkojen vaikuttaa,\nvai pyrimmekö katsomaan uuden olennon\nKirjan loppuun on koottu tehtäviä ja kysymyksiä lapsille, jotka kirjaa lukevat. Ehkä\nniitä ei olisi välttämättä tarvittu kauniisti\nkauniiseen käyttäytymiseen ohjaavan tarinan jatkeeksi. Mutta tämä on makuasia.\nTärkeintä on, että olemme saaneet hyvän\nlastenkirjan, jonka antaisi monen lapsen\nTimo JantunenRauno HaapaniemiSuomalainen opettajuus\nKriittisen korkeakoulun piiriin on synnytetty\nKasvatuksen forum. Tarkoituksena on keskustella alustusten pohjalta laajasti kasvatuksesta ja opetuksesta ja niiden ehdoista.\nTorstaina 12.5. aiheena oli suomalaisen\nopettajuuden (k)uusi sukupolvea. Alustajana\ntoimi KT Martti Hellström. Martti on rehtori ja tietokirjailija. Monipuolisista harrastuksista eräs rakkaimpia lienee pitkäaikainen\nMartti valmistelee seuraavaa kirjaansa\nSata kasvattajaa. Siinä yhtydessä hän on\nkäynyt läpi suomalaisen opettajuuden vaiheita perusteellisesti.\nOpettajasukupolvien väli on noin 30 vuotta.\nSuomalainen koulu, tässä tapauksessa siis\nkansakolu, käsittää siten kuusi sukuplvea.\nOn mahdotonta kattavasti referoida koko\nsitä runsasta aineistoa, jonka Martti levitti\nItselleni tärkeinpiä huomioita oli, miten\nopettajuus muuttuu yhteiskunnan tilanteiden mukaan. Kasvattajan tehtävä on aina\nmyös poliittinen, yhteiskunnan tapahtumissa\nOpettajuutta tarkastellessaan Martti esitti\n−\t−\t−\t−\t−\tKuka toimii?\nKuka on vapaa?Näitä tärkeitä kysymyksiä on hyvä varmaan jokaisen opettajan tarkastella omalla\nkohdallaan. Parasta olisi jos koko koulun\ntasolla mietitään yhdessä näitä kysymyksiä,\njoiden vastaukset hyvin kuvaavat vallitsevaa\nOpettajasukupolvia voidaan lyhyesti kuvailla\nsen tehtävän kautta, joka opettajille kulloisenakin aikakautena lankesi.\nEnsimmäinen opettajapolvi oli kansan\nsivistäjä. Kansaa olivat työläiset, sillä harvalukuinen yläluokka kävi omia koulujaan.\nNaisille aukeni ensimmäinen mahdollisuus\nToinen sukupolivi oli mukana kansallisen\nkulttuurin ja kansallisvaltion synnyttämisessä.\nKolmas sukupolvi kasvoi sisällissotamme\njälkipuinnissa. Useimmat opettajat olivat ideologisesti valkoisia ja jakoivat pettymyksen\nSeuraava, neljäs opettajapolvi oli sotiemme\njälkeisen ajan rakentamassa hyvinvointiSuomea. Väestörakenne muuttui ja koulut\nmuuttivat yhä enemmän kaupunkeihin.\nViides opettajasukupolvi oli (vasta nyt)\npurkamassa sääty-yhteiskunnan jäänteitä\neli toteuttamassa peruskoulua. Muutos oli\nsuuri, jopa useille opettajille uuvuttava.\nNykyinen opettajapolvi on omaksunut\nliberaalin kasvatusajattelun. Olemme nostaneet Suomen koulujärjestelmän ainakin\neräillä mittareilla maailman parhaaksi. Opetusta ja kasvatusta pyritään kehittämäänSteinerkasvatus 2/201241vuorovaikutteisempaan suuntaan.\nVielä on syytä nostaa esiin kaksi mielenkiintoista Martin esille nostamaa seikkaa.\nPedagogisesti edistykselliset ajatukset syntyivät lähes kaikki sata vuotta sitten. Aluksi\nne levisivät laajalle ja kehittivät opetusta.\nAlkusysäyksen jälkeen nämä usein vaihtoehtopedagogioiksi nimetyt suuntaukset eristettiin yleisestä ja virallisesta opetuksesta.\nSuomen kolumenestysä arvioidaan ja ihmetellään ulkomailta käsin paljon. Usein ulkoapäin nähdään, että koulumenestyksemme\njohtuu siitä, että Suomessa tehdään lähes\nkaikki toisin kuin muualla. Meillä mennään\nmyöhään kouluun, on vähän läksyjä ja tasokokeita. On vähän tunteja ja koulupäiviä,\nlisäksi käytetään aikaa taito- ja taideaineisiin. Kaikki saavat samantasoista opetusta\nja oppimisvaikeuksista kärsiviä autetaan\ntehokkaasti. Opettajat toimivat oppilaiden\ntasolla ja henkilökohtaisessa kohtaamisessa.\nKuitenkin meillä usein halutaan lapset\naikaisemmin kouluun ja lisää tunteja kouluKevät42Steinerkasvatus 2/2012päivään. Ilman hyviä Pisa-tuloksia olisimme\nvarmaan tehneet samat virheet kuin useimmissa muissa maissa on opetuksessa tehty.\nItse olen sitä mieltä että lapsilähtöisyys ei\nyleensä juuri lainkaan ohjaa kasvatusta ja\nkoulutusta. Meillä Suomessa on pystytty\nkasvavan parasta puolustamaan, ainakin\nYksi tärkeä asia liittyy vielä suomalaisen\nkoulun erilaisuuteen. Opettajan ammatti on\ntäällä arvostettua ja koulutukseen pyrkivät\nparhaat nuoret. Meillä on maailman ainoa\nkoulujärjestelmä, jossa kaikki opettajat ovat\nhyvin koulutettuja ammattilaisia. Opettajilla\non myös paljon vapautta toteuttaa omaa\nUseat ulkomaiset vieraat ovat arvioinneissaan päätyneet kuvaamaan suomalaisen\nkoulun erinomaisuutta yhdellä sanalla: Trust.\nMeillä vallitsee heidän mukaansa luottamus\noppilaisiin, opettajiin ja vanhempiin. Sen\navulla menestymme. Asia, jota ei sisältäpäin\naina muista arvostaa. Pidetään luottamuksesta hyvää huolta!\nKirjoittaja on peruskoulun luokanopettaja.Sirpa Rasimus-Tjäder ja Ulla AhmavaaraSteinerpedagogista tutkimusta\nSnellman-korkeakoulussa 2012Snellman-korkeakoulussa steinerkoulun luokanopettajaopiskelijat laativat 4. vuosikurssilla tutkielman. Tutkimusaiheet voidaan yleisesti jakaa kahteen alueeseen:\nsteinerpedagogiikan perusteisiin ja eri oppiaineita koskeviin teemoihin.\nTutkielmista julkaistaan kuluvan vuoden aikana aihe- ja tekijäkohtainen lista korkeakoulun kotisivuilla (www.snellman-korkeakoulu.fi) ja niiden paperikopioita saa\ntilata toimistosta (hinta 10.00 €/kpl sisältäen kopiointi- ja postituskustannukset). Osa\ntutkielmista ilmestyy myöhemmin myös sähköisesti ladattavina versioina.\nSeuraavassa on poimintoja niistä tutkielmista, joita steinerpedagogisen opintosuunnan luokanopettajalinjan opiskelijat ovat tehneet keväällä 2012. Steinerpedagoginen auktoriteetti\n(Maija Jääskeläinen, 42 sivua)\nSteinerkoulussa on tavoitteena, että sama\nluokanopettaja opettaa luokkaansa tiedollisissa kouluaineissa kahdeksan vuoden\najan. Steinerpedagogiikan näkökannalta\nluokanopettajan ja oppilaan välinen pitkä\nsuhde perustuu auktoriteettitarpeeseen,\njoka on ominaista oppilaan ikävaiheelle.\nTutkielmassa etsitään vastauksia seuraaviin\nkysymyksiin: Millainen on steinerpedago-ginen näkemys auktoriteetista ja mihin se\nperustuu? Millaisia auktoriteettia tukevia\nmenetelmiä ja tapoja steinerpedagogiikassa\non olemassa? Miten opettajasta voi tulla\nTutkielmassa tarkastellaan esimerkiksi sitä,\nmiten steinerpedagogiset metodit auttavat\nopettajaa luomaan järjestystä luokkaan ja rakentamaan toimivan vuorovaikutussuhteen\noppilaisiin. Myös opettajan suhdetta omaan\nminuuteensa luodataan auktoriteettisuhteen\nperustana, samaten opettajan arvomaailman\nmerkitystä auktoriteetin rakentumiselle.Steinerkasvatus 2/20124344Sampoa takomassa. Kalevala\nneljäsluokkalaisen kasvun tukena\n(Pilvi Kivi, 59 sivua + liite 9 sivua)Mediakasvatus steinerpedagogiikassa. Aikalaiskoulun kasvuhaaste\n(Veli Koskinen, 57 sivua)\nArtikkeli aiheesta tässä lehdessä.Steinerkouluissa tutustutaan Kalevalaan\nneljännellä luokalla. Tutkielma johdattaa\nlukijan aluksi ikävaiheelle ominaisiin piirteisiin, jolloin oppilas on heräämässä oman\nminuutensa tiedostamiseen ja tarkastelee\nympäröivää maailmaa kyseenalaistaen sitä\nmonelta osin. Rajojen kokeilu, omat arvot ja\nmielipiteet ovat tärkeitä. Kalevalassa on hyvyyden ja pahuuden välistä problematiikkaa,\nmikä herättää kysymyksiä. Onko kukaan\nKalevalan hahmoista yksiselitteisesti hyvä tai\npaha, tyhmä vai viisas? Ovatko sankareiden\nteot oikeutettuja, olisiko heistä esikuviksi tai\nmalleiksi omalle elämäntielle? Monet asiat\nKalevalassa puhuttelevat kymmenvuotiaan\nheräävää tietoisuutta omasta itsestä ja maailmasta. Kalevala avaa monella tavalla oven\nKirjoittaja tutkii, mitä annettavaa Kalevalalla on neljäsluokkalaisen kasvun tueksi ja\nmiksi sitä käsitellään steinerkouluissa juuri\ntässä ikävaiheessa. Millä tavoin Kalevala\nasettuu neljännen luokan opetussuunnitelmaan ja on osa steinerpedagogiikan mukaista\nTutkielmassa tarkastellaan lisäksi sitä,\nmiten Kalevala kasvattaa lapsen kaikkia\nolemuspuolia kehittäen erityisesti lapsen voimistuvaa yksilöllisyyttä ja kuinka Kalevalan\ntarinat vaikuttavat mielikuvitusmaailmaan.\nMyös eepoksen poljennon kasvattava merkitys tuodaan esille tahdonvoimien tukena.\nKiinnostavia ovat myös mahdollisuudet\nkäyttää Kalevalan tarinoita, kuvia ja rytmiä\nkäytännön koulutyössä monien oppiaineiden aineistona. Soittaminen ja laulaminen,\npiirtäminen ja maalaaminen, lausuminen ja\nnäytteleminen elävöittävät Kalevalan käsittelyä ja tekevät sen rikkaammin koettavaksi.Puutyöt steinerkouluissa luokilla 5-8\n(Saara Mustakallio, 41 sivua)Steinerkasvatus 2/2012Koulun tärkeä tehtävä on auttaa jokaista\noppilasta kasvamaan kohti sitä ihmistä, joka\nhän pohjimmiltaan on. Taide- ja taitoaineilla\non juuri tässä suhteessa suuri merkitys.\nSteinerkoulua käyvä lapsi saakin monipuolisen tuntuman niin tekstiilikäsityöhön\nkuin teknisiin kädentöihin. Tutkimuksessa\nselvitetään laajasti puutöiden opetussisältöjä, taiteellisten ja käytännöllisten taitojen\nkehitystä ja niiden merkitystä kokonaisvaltaiselle kehitykselle.\nTutustumiskohteina ovat myös opetuksen\ntoteutusmahdollisuudet ja painopisteet steinerkouluissa. Puutöiden opettamisessa eri\nkouluissa on kehittynyt erilaisia kulttuureja.\nJoissain kouluissa tehdään puutöitä osana\nmuuta opetusta ensimmäisestä luokasta\nalkaen, toisissa taas vasta varsinaisen puutyöopetuksen alkaessa 5. tai 6. luokalla.\nPainotuseroja ilmenee myös käytännöllisissä\nja taiteellisissa lähtökohdissa. Käytännöllisyyden ja esteettisyyden hedelmällinen\nkohtaaminen onkin jatkuva haaste puutöiden\nPuutyöt kehittävät oppilaan käytännöllistä\najattelua, taiteellista luovuutta, käsien taitoa\nja työhön harjaantumista sekä sosiaalisia\nkykyjä. Onko puutöiden tekemistä sitten\ntarpeen uudistaa? Niin kauan, kuin oppilaat\nitse tekevät omat työnsä, vaikka aiheet\nolisivatkin opettajan valmiiksi rajaamia,\noppilaat uudistavat tekemiään töitä koko\najan. Puutyö kehittyy luonnollisesti koko\najan laitteiston ja osaamisen uudistuessa.\nKoulujen opetus tapahtuu kuitenkin pääasiallisesti käsityökaluilla, jolloin siinä korostuuerityisesti työn taiteellinen puoli. Taidetta\nei ole tarvetta uudistaa, se syntyy tekijästä\nitsestään niiden kokemusten pohjalta, jotka\nkumpuavat nykyajasta, eri materiaaleista ja\nMatka kolmeen ikivanhaan\nkulttuuriin: Intia, Persia ja\nMesopotamia. Historiaa, eepoksia ja\nkulttuurikausista sekä ihmisen tietoisuuden kehityksestä\n(Tuuli Mäentausta ja Salla Vääräkangas,\nSteinerkouluissa varsinainen historian opetus alkaa viidennellä luokalla. Sen pääteemoina ovat Egyptin sekä erityisesti antiikin\nKreikan historia. Myös Egyptiä ja Kreikkaa\nedeltävät Intian, Persian ja Mesopotamian\neli Kaksoisvirranmaan muinaiset kulttuurit\nkäydään lävitse. Tutkielman lähtökohtana on\nollut yleinen historia ja kulttuurihistoria. Tarkastelua on laajennettu myös hengentieteen\nlähtökohtien pohjalta, mikä auttaa opettajaa\nperehtymään eri kulttuurikausien laatuihin.\nNäin opettaja voi tarjota oppilailleen elävän\nkuvan opettamistaan kulttuureista.\nKäytännön koulutyössä suunniteltaessa\nviidennen luokan historian opetusta nousee\nusein kysymyksiä siitä, mitä varhaisista\nkulttuurikausista tulisi opettaa? Muinaiset\nkulttuurit voivat olla vähemmän tunnettuja, eikä historiallinen tietokaan ole yhtä\nyksiselitteistä kuin esimerkiksi jo Egyptin\nkohdalla. Tämä oli yksi syy tutkielman\naiheelle: jäsentää ja selkiyttää kuvaa muinaisista kulttuureista.\nLisäksi tutkielmassa syvennytään tutkimaan yhteyttä kulttuurikausien ja ihmisenkehitysvaiheiden välillä. Jokaisella aikakaudella on omat kehityspyrkimyksensä, jotka\nluovat ihmiskunnalle uusia mahdollisuuksia\ntarkastella maailmaa. Tämän kehityskulun\nvoi rinnastaa ihmisen eri ikäkausiin, joissa\nkullakin ajanjaksolla on omat haasteensa.\nNiiden avulla ihmisessä voi avautua uutta\ntietoisuutta. Näin opettaja voi löytää oman\npunaisen langan oppituntien valmisteluun.\nTodellinen opettajana oleminen merkitseekin\nsitä, että löytää itsestään ikuisen oppijan.\nTämä asenne mahdollistaa elävän maailmantarkastelun ja avaa tien lapsen maailman\nsteinerkoulun 6.-8. luokilla\n(Hannamari Stranden, 40 sivua)\nMatematiikka on mielenkiintoista. Se tarjoaa\nhaasteita ja pohtimisen aiheita. Matematiikassa lait ja kaavat ovat pysyviä, mutta toisaalta matematiikka saattaa olla aine, jossa\noppilaat kokevat helposti epävarmuutta.\nMatematiikka elää oppilaiden mukana opintojen ja koko elämän ajan ja on hyödyllistä\njokapäiväisen elämän kannalta. Matematiikka ei ole siten pelkkää laskemista, oikeiden\nvastausten saamista ja uuden oppimista.\nMurrosikään tultaessa lapsen koko tunneelämä muuttuu ja laajenee. Matematiikassa\nlapsen ei tarvitse ottaa omia tunteitaan samalla tavalla huomioon kuin muissa aineissa.\nTutkielmassa korostetaan matematiikan\ntärkeimpänä tavoitteena sitä, että lapsi oppii\nluottamaan omaan ajatteluunsa.\nKoosteen tekijät toimivat Snellman-korkeakoulun steinerpedagogisen opintosuunnan\nopinto-ohjaajana ja vastaavana opettajana.Steinerkasvatus 2/201245OPISKELIJAN ÄÄNI\nJenny NäkkiMitä kuuluu Snellman-korkeakoulun\nMitä me teemme? Miten voimme? Mitä ajattelemme?Minä voin tänään kohtalaisen hyvin. Aamulla olin väsynyt. Teen pitkää päivää, ensin\nkoulussa ja sen lisäksi vähintään kolmena\npäivänä viikosta taidemuseossa.\nOlo on keväinen. Samalla onnellinen, kaihoisa ja avoin, huonoina hetkinä väsynyt,\nsulkeutunut ja hankala.\nOpiskelu ja työssäkäynti imevät minua\nkuiviin, mutten voi valittaa; työni on mieluinen, opiskelupaikkani ainutlaatuinen, asun\nkauniissa kodissa ihanan kämppiksen kanssa\nja muutkin ihmissuhteeni ovat jokseenkin\nHaasteita kuitenkin tuntuu olevan usein\nNäitä asioita punnitessani rupesin miettimään muutamia sanoja. ”Kantamus”,\n”kannatus”, ”kanta”, ”kanto”, ”kantaa”,\n”kannattelu” ja niin edelleen. Ne ovat samaa\nsukua ja sopivat hyvin kuvailemaan elämää\nja sen ilmiöitä, jokapäiväistä tasapainottelua\nja elämän suurempaa mittakaavaa. Niin kirjaimellisesti kuin kuvainnollisestikin. Elämä\nkantaa, kantamuksista huolimatta. Elämää\nvoi kannatella monella tavalla. Draamaopis-46Steinerkasvatus 2/2012kelussa on kantamuksensa valittava tarkkaan\nja ne on osattava jättää syrjään oikeaan\naikaan. Tästä puhuttiin viimeksi eilen illalla\nluokkani tekemän näytelmän purkukeskustelussa. Työskentelystä ei tule mitään, jos\nsiihen kantaa mukanaan henkilökohtaisen\nelämän kantamukset, samoin on työpäivän\npäätteeksi hyvä jättää työtaakka työpaikalle.\nTämä vaatii harjoittelua. Tehtäviin elämässä,\nolipa kyseessä tiskaaminen, työtehtävä tai\nvaikkapa oman tahdon kehittäminen, tulisi\nsuhtautua uskoen siihen että elämä kannattelee ja kannustaen itseään, kuin istahtaen\nkesäisessä metsässä. kannon päälle, aistit\nSnellun puhe-ja draamaopiskelijan elämässä\non paljon puhetta, draamaa, kokemusten\nanalysointia ja itsensä hienovaraista ja rankkaa työtäkin vaativaa kehittämistä. Raskasta\non itsetietoisuus ja ”ihmistietoisuus”. Snellussa katsotaan ihmista kaikista suunnista.\nOn taisteltava tottumusta ja ohjelmoitua\nkäytöstä vastaan. Eleiden tutkiminen, äänteiden laatujen.testailu ja hahmotyöskentely\novat muuttaneet tapaani katsoa ihmisiä.\nVaikka kyseessä onkin niinsanotusti uusien\ntyökalujen käyttöönotto, on yleisesti ihmisen\nja oman itsensä tutkiskelu myös pelottavan\nmullistavaa. Maailma ja ihmiset muuttuvat\nsilmieni edessä uudenlaisiksi, riisun tai puenuusia linssejä silmälaseihini. Antroposofiaa\nopiskeleva puhe-ja draamaopiskelija ui syvällä ihmisessä.\nTakana on jakso perinteistä, jo keskiajalla\nalkunsa saanutta italialaisen komedianäytelmän tekoa ja esitystä, commedia dell´\nartea. On pieni hengähdystauko eurytmian\nja muotoilun parissa ennen loppukevään\npuhetekniikan rutistusta. Ryhmämme voi\nhyvin ja siitä tunnumme kaikki olevan kiitollisia. Ilman rakkaudellista ja hyvin yhteen\npelaavaa luokkailmapiiriä jäisi paljon oppimatta ja tekemättä. Ryhmämme on oma\norganisminsa, jolla on viisitoista liikkuvaa\nosaa. Jos kaikki osat eivät ole paikalla, on\nolento jollain tapaa vajavainen, tai jos jokin\nosa sairastaa tai muuten oireilee, vaikuttaa\nse muihinkin osiin. Lähimmästä snelluolennosta, luokastani, seuraava on tietysti\nmuu osa yhteisöä, muut luokat, opettajat jahenkilökunta, sekä itse fyysinen koulu ja sen\nluonnonkaunis ympäristö. Kokonaisuus toimii ja kantaa itsensä harmonialla. Jokainen\ntekee omalla tavallaan työtä kannatellakseen\nOlen siis kiitollinen, ainakin aina silloin kuin\nmuistan laskea kantamukseni, murheeni\nmielestäni ja katsoa kokonaiskuvaa. Snellu\nsulkee syliinsä, ravistelee ja hellästi pakottaa\npois itsekeskeiseltä mukavuusalueelta kehittymään ja kohtaamaan elämän kaikessa\nhienoudessaan. Valitsemani opintolinjan\npainopisteet vastaavat tarpeisiini: puhe antaa minulle äänen, draama mahdollisuuden\npuhdistumiseen ja asioiden kohtaamiseen\nKirjoittaja on Snellman-korkeakoulun puheja draamataiteen linja 1. vuosikurssin\nopiskelija.Kuva: Hanne GranbergSteinerkasvatus 2/201247OPISKELIJAN ÄÄNIHanna TammistoWerbeck-laulujaksoAloitimme kevätlukukauden viikon pituisella\nlaulujaksolla. Tämän yhden viikon ajan,\naamupäivisin Christian Boele teetti meillä\nWerbeck-lauluharjoituksia. Jokaisen tunnin\njälkeen oloni oli levännyt ja voimaantunut.\nTalven mittaan nukahtanut mieli ja vähän\njäykistynyt keho ikään kuin heräsivät eloon\nerilaisten harjoitusten myötä. Tuntien aluksi\nteimme harjoituksia, jotka lämmittävät ja\navaavat niitä kasvojen alueita, joissa äänen\non tarkoitus soida. Toisien harjoitusten\ntarkoituksena oli ohjata hengitys mahdollisimman sujuvaksi ja huomaamattomaksi.\nKävimme läpi myös harjoituksia, joilla voi\nihan fyysisesti hoitaa ääntään. Lisäksi opimme harjoituksia, jotka auttavat löytämään\ntasapainon ulos- ja sisäänhengittämiseen\nmyös vuorovaikutustilanteissa, suhteessa\nJakso oli hieno muistutus siitä miten kokonaisvaltainen väline Werbeck-laulu voi olla.\nChristian Boele jatkoi Ulla Ahmavaaran jo48Steinerkasvatus 2/2012yleisopintovuoteni aluksi avaamaa aihetta\njaksamisesta. Onkin viisautta, että etenkin\nmeitä opettajiksi opiskelevia muistutetaan\nsäännöllisesti siitä, miten tärkeää olisi osata\nitse luoda tekemisilleen ja osallistumiselleen\nselkeät rajat. Erityisen tärkeää olisi osata\nkuunnella itseään ja suojella itseään. Jokaisen meidän elämässä lienee paljon asioita,\njotka tuntuvat omituisen välttämättömiltä\nja tähän hetkeen kuuluvilta, mutteivät\nvarsinaisesti anna meille mitään. Huomaamatta sitä vaan kertyy kaikenlaisia tehtäviä\nja velvollisuuksia. Välillä tuntuu siltä, että\nikään kuin vahingossa vain valuttaa itseään tyhjiin ja unohtaa tankkauksen. Voisin\nkuvitella, että juuri opettajan elämässä käy\nhelposti näin, jos ei ole varovainen. Tältä\nlaulujaksolta saimme yhden välineen uusien\nvoimavarojen tankkaukseen ja oman itsemme suojaamiseen.\nYmpärillämme kuulemamme äänimaisema\nvaikuttaa meihin kaikkiin. Pienet lapset ovaterityisen alttiita ympäristölleen. Boele kertoi\nmiten erilaiset ääniympäristöt vaikuttavat\nlapsen oman äänen, etenkin lauluäänen\nkehittymiseen. Lapset kun imitoivat tiedostamattaan kuulemaansa puhetta, lauluakin.\nHuonoin mahdollinen vaihtoehto onkin sellainen, jossa suurin osa lapsen kuuntelemasta\npuheesta, laulusta, musiikista on digitaalisten\nlaitteiden suodattamaa. Opettajana voi\npitää huolen siitä minkälaista äänimateriaalia lapsille tarjoaa tunneilla. Orgaaninen\näänimaisema, laulaminen yhdessä ja muiden\nlaulun kuunteleminen kehittävät lapsen\nomaa ääntä. Opettajan onkin hyvä pitää\nhuolta äänestään, eikä pelkästään siksi, että\nse on keskeinen työväline, vaan myös siksi\nettä lapset tiedostamattaan jäljittelevät sitä.\nBoele kertoi meille myös ideoistaan, miten\nkoulumaailmaan työyhteisönä voisi luoda\nopettajia voimaannuttavia rakenteita. Hän\nkorosti sitä, miten tärkeää jokaisen opettajanon itse pitää huolta jaksamisestaan ja ettei\nopetustyön vastapainoksi riitä pelkkä lepo.\nEi siis riitä, että nukkuu tarpeeksi. Vaativan\ntyön vastapainoksi olisi hyvä löytää joku\noma tekeminen, joka inspiroi ja tuo mukanaan henkistä hyvinvointia. Viikon aikana\noli helppo vakuuttua siitä, että Werbecklaulu olisi juuri tällaista tekemistä. Jokaisen\nlaulu-tunnin jälkeen oloni oli kokonaisvaltaisesti niin virkistynyt, että olen vakuuttunut\nsäännöllisten harjoitusten todella parantavan\nhyvinvointia. Ihan varmasti säännöllinen\nharjoittelu myös auttaa oman olemuksen ja\nopetustilanteiden pitämiseen mahdollisimman hengittävinä ja tasapainoisina. Onneksi\nopinto-ohjelmassamme laulu jatkuu vielä läpi\nkolmannen ja neljännen vuoden. Vielä on siis\naikaa luoda itselle jonkinlainen oma laulurutiini, johon voi sitten turvautua opintojen\njälkeenkin, työelämässä luokanopettajana.\nopiskelija luokaopettajalinjan toisella\nLaulaja hänkin.Steinerkasvatus 2/201249Lupa leikki채 l채pi el채m채n50Steinerkasvatus 2/2012OMA VALINTAAnne JuntunenLupa leikkiä läpi elämän\nKeskustelua Omassa rytmissä teoksen kanssaLuin Jarno Paalasmaan teoksen Omassa\nrytmissä kolmesta näkökulmasta käsin. Ensimmäinen ja varmasti hallitsevin näkökulma\non opiskelijan, joka ei tiennyt steinerkoulusta\npaljoakaan ja halusi lukiessaan oppia mahdollisimman paljon. Toinen näkökulma on\nalle kaksivuotiaan lapsen äidin, joka hahmottelee parhaillaan lapselleen elämän alkua:\nkasvatusta, koulutusta, elinympäristöä ja\nniitä erilaisia kasvattajia joita lapsi tulee kohtaamaan. Kolmanneksi luin kirjan miettien\nolisiko minusta itsestäni steinerkasvattajaksi;\nmiltä tämä (tässä lähinnä opettajan) ammatti\nminusta tuntuisi.Toivoa antavia tausta-ajatuksia\nTiedonjanoisena opiskelijana lukukokemus\noli varsin tyydyttävä. Sain kirjasta laajemman katsannon steinerkouluun kuin olin\najatellut. Oli ilahduttavaa ja hämmästyttävää lukea miten oppiminen on kaikinpuolin\nharkittu jatkumo kolmentoista vuoden\najan ja miten ”koululaitos” voi olla oikea\nkokonaisvaltainen koulu elämää (huom!\nei yhteiskuntaa) varten, koulu jossa on\ntilaa ihmisyyden kehittymiselle – ja vieläpä koulu joka kasvattaa yhteiskuntammeuudistajia! Paalasmaa korostaa Steinerin\nihmiskäsitystä, arvopohjaa ja tietoperustaa\nkaiken takana vaikuttavana voimana koko\nkolmentoista vuoden koulun ajan. Näille\nkohottaville ja maailmasta ja ihmisyydestä\ntoivoa antaville tausta-ajatuksille perustuu\nkaikki, mitä steinerkoulussa on ja tehdään.\nOn upeaa tietää, että koulu voi ammentaa\nylevistä ja humaaneista aatteista toimien\ntäysin aikamme nopeaan hyödyn tai mielihyvän saantiin tähtäävää yleistä suuntausta\nvastaan. Ja vielä parempaa, nämä ajatukset\nkonkreettistuvat oppilaiden ja opettajien\nkäsien kautta eläväksi elämäksi; tavaroiksi ja\nteoiksi. Paalasmaan kuvaamassa steinerkoulussa on panostettu rauhaan ja aikaan tehdä\ntaidetta. Toisaalta ideaalit, esimerkiksi ideaali\nopettajasta, kuulostaa melkein liian hyvältä\nollakseen totta. Mutta kuten kirjastakin\nymmärsin, ideaalien on täytynyt toteutua\nainakin osittain ja jopa suureksi osaksi, koska\nsteinerkoulu on vakaa maailmanlaajuinen\nilmiö, ja vieläpä laajeneva ilmiö eikä surkastuva. Oma käsitykseni tässä vaiheessa\nelämääni on, että jos jonkin ilmiön taustalla\non rakentavalle hyvälle perustuva katsomus,\njoka vielä henkistää ja herkistää, on ilmiö\ntilaustyö aikaan, jota elämme, eikä sitä voiSteinerkasvatus 2/201251epäilijät nujertaa. Päinvastoin, on väistämätöntä, että se vaikuttaa ympäristöönsä\nja sen täytyy muuttaa sitä, mikä alentaa ja\nsitä mikä erkaannuttaa ihmistä itsestään.\nFilosofisten linjanvetojen lisäksi sain kirjasta\nonneksi hyvin yksityiskohtaista käytännöllistä tietoa. Koska en ole itse käynyt steinerkoulua tarvitsin tätä kipeästi ymmärtääkseni, mitä koulussa todella tapahtuu. Sain\nvarmasti vähintään kohtalaisen käsityksen\nkirjan esimerkeistä, millaista käytännön työ\non; millainen on se ajattelutapa, mille esim.\noppitunnit rakennetaan vaikkakin esimerkit\nolivat historianopetuksesta. Muistin lukiessani, millaista tyydytystä koin opiskellessani\nelokuvan leikkaamista, kun lopputyötäni tuli\nohjaamaan kokenut ja nimekäs leikkaaja.\nEn niinkään keskittynyt siihen, miten hän\nmuokkasi työtäni ja opetti leikkausniksejä,\nvaan siihen miten hän ajatteli työskennellessään. Kun hän astui editointihuoneeseen,\naloin heti virittäytyä hänen aaltopituudelleen ja imeä hänestä hänen ajatteluaan.\nEn koskaan unohda sitä, mitä koin hänestä\nja mitä opin! Kokeilin samaa Paalasmaan\nkirjan esimerkkeihin, ja pystyin kokemaan\njotain ajatusmaailmasta esimerkkien takana.\nMinulle tämä tapa aistia on todempaa kuin\nlukea esimerkkien selityksiä pelkästään toisen tulkintana. Tehtäväni on nyt täydentää\ntätä kokemusta käytännön opiskelussani ja\nomaksua steinerilaista ajatusmaailmaa hengittämällä sitä sisään suorista kokemuksista\nniin kuin vain siihen viikonloppuopinnoissa\npystyn. Oli kiitollista lukea myös ilmiöistä\noppimisen ja opettamisen ympärillä: vanhempien rooli ja koulun hallinto ja talous\nsekä vielä kolmijäsennysteorian (vapaus, veljeys/yhteistyö, tasa-arvo/yhdenvertaisuus)\nulottaminen koko yhteiskuntaan asti mutta\nomille osa-alueilleen oli silmät avaavaa. Ja\nmitenkä näitä asioita rajaisikaan pois, koska\ntämä kaikki yhdessä selvästi tekee steinerkoulusta juuri steinerkoulun.52Steinerkasvatus 2/2012Kun lapsi lähtee kouluun\nIlmeisen herkän poikalapsen äitinä luin kirjaa\nhelpottuneena. Olisi siis olemassa koulu, joka\nei ”sulkisikaan” häntä, vaan saattaisi ymmärtää ja jopa kehittää hänen yksilöllisyyttään!\nTunsin vapautuvani suuremmasta huolesta\nkuin mitä olin tajunnutkaan kantavani siitä\nhetkestä, jolloin hän kohtaisi yhteiskunnan\nympärillään koulun mittakaavassa. Sehän on\nvaltava, elämän täyttävä juttu lopulta. Hän\non tietenkin kosketuksissa ulkomaailmaan\npäivittäin, mutta pääosin minun siiviläni läpi\nvielä. Olen selittämässä hänelle ilmiöitä,\nvalitsemassa sitä, mitä hän kokee ja mitä\nei, tukemassa omalla olollani hänen oloaan\nja seuraamassa hänen vahvoja reaktioitaan\nesim. erilaisiin ihmisiin sekä oppimassa\nhänestä koko ajan jotain – ja kehittämässä\nomaa toimintaani samassa suhteessa. Kuka\nmuu voisi tehdä tämän kaiken? Nyt olemme\njo tottuneet siihen, että en ole aina fyysisesti läsnä hänen maailmassaan ja että muut\nhuolehtivat hänestä toisinaan vaikkapa puoli\npäivää. Mutta se vaihe, että joku muu jonkin\nvuoden päästä todella alkaa kasvattaa häntä\nja laittaa ajatuksia hänen päähänsä, on ollut\nminulle käsittämätön ajatus. Varmaan aika\non muuttanut minua niin, kun olen nähnyt\nhänen kasvavan ja rohkaistuvan maailman\nsuhteen, ettei ajatus ole enää mahdoton\nminulle. Siis tuskinpa tämä muutos minussa\njohtuu kokonaan Jarno Paalasmaan kirjasta\n– vaikka suureksi avuksi tämä vapauttava\nlukukokemus äitinä oli. Jos kasvattajat ovat\nnäin tiedostavia ja herkistyneitä, jatkuu silloin itse antamani kasvatus luontevasti päiväkodissa ja koulussa, ja täydentyy tavalla,\njota en itse osaisi tai pystyisi antamaankaan.\nNyt janoankin tietää enemmän siitä, miten\nalle kouluikäisen lapsen kasvattamisesta\najatellaan steinerilaisittain. Intuitiivisesti\nolen jo lähtenyt selvästi steinerilaiseen\nsuuntaan, mutta huolella tehdyt teoriat ja\nhyviksi todetut käytännöt tukisivat varmasti\nkotikasvatusta.Nyt vain pitää enää toivoa, että siinä steinerkoulussa jonka lapseni viiden vuoden\npäästä aloittaa hänellä on sellainen steinerajattelija ja -kasvattaja opettajanaan, jollaista\nteoksessa parhaimmillaan kuvailtiin... Joka\ntapauksessa vanhempana tulen olemaan\nilolla mukana rakentamassa lapseni ja hänen\nluokkakavereidensa kokemusta koulusta.\nYhtäkkiä edessäni häämöttää eräässä muodossaan sellaista yhteisöllisyyttä, jota olen\njo jonkin aikaa kovasti haikaillut.Luovan virran kantamana\nOlisiko minusta sitten opettamaan tai\nkasvattamaan työkseni steinerilaisittain?\nJossakin vaiheessa kirjaa lukiessani alkoi\ntuntua, että eihän kukaan pysty tällaiseen\nihanteeseen työssään vuodesta toiseen. Tai\nsitten ajattelin, että vähintään steinerkoulun\nopettajaksi pitää olla erityisvalmennuksessa\njo tilassa ennen syntymää ja sitten inkarnoiduttava tänne karismaattisena huippulahjakkuutena. Kirjan lopulla aloin palata\nlähemmäs maata ja miettiä omaa harrastustani partiolaisena, ryhmänvetäjänä. Olin\nasti loputon idea- ja leikkilähde ja yöretkien\njärjestäjä, joka mitä erilaisimmilla tavoilla\nopetti taitoja luonnossa pärjäämiseen – sitä\npartioharrastus maaseudulla pääasiassa oli.\nPian Paalasmaan kuvaamat opetustavat\neivät enää tuntuneetkaan niin kaukaisilta\nja idealistisilta. Vain se aika nuoruudessani\ntuntui kaukaiselta, jolloin minkä tahansa\ntaidon opettaminen poiki idean leikkiin tai\naskarteluun. Silloin toimin tietenkin ilman\nerityistä koulutusta. Jostain sisäisestä lähteestä aina uusia ideoita ja iloa riitti harrastaa\nminua nuorempien kanssa. Ilmeisesti kerran\nluovaan virtaukseen päästyään työ kantaa\ntekijäänsä.Voisiko Paalasmaa puhua tällaisesta olotilasta? Onko opettajan mahdollista pysyä\npäivätyössään tällaisen luovan virran kyydissä ja nauttia sen anteliaisuudesta? Silloin\nymmärtäisin mistä on kyse. Ja silloin kaikki\nOmassa rytmissä teoksessa opettajasta\nsanottu voisi toteutua ilman yliluonnollista\nponnistelua. Mitä kaikkea maailmassa saataisiinkaan aikaan jos kaikki tekisivät oman\ntyönsä luovassa virrassa!\nLisäksi ajattelin ensin, että miten raskasta\nmahtaakaan olla sitoutua kahdeksaksi\nvuodeksi saman luokan opettajaksi. Mutta\ntajusin pian ajattelevani väärin. Steinerkoulun opettaja saakin upean mahdollisuuden\nseurata oppilaiden kehitystä ja tehdä pitkäjänteistä työtä ja päästä ikäänkuin eteenpäin\ntyössään, kun oppilaat vanhenevat. Ja hän\nsaa paljon suuremman uusiutumisen mahdollisuuden uuden luokan ottaessaan, kun\nsykli alkaa taas alusta. Päinvastoin, miten\nihmeessä peruskoulun opettaja uudistuu ja\nvälttää kankeutumasta samoihin kaavoihin,\nkun saa joka toinen vuosi jälleen uudet,\nsamassa kehitysvaiheessa olevat 5-6 luokkalaiset opettaakseen? Tällainen opettaja\nsaattaa nopeasti erkaantua lapsen kehityskaaresta ja hänen näkökulmansa kaventua\nNiinpä steinerkoulun opettajan tai varhaiskasvattajan ammatti alkoi tuntua ihan\nmahdolliselta ajatukselta. Koin kutkuttavaa\nriemua rinnassani kun luin Paalasmaan kirjasta erilaisia esimerkkejä aivan ihastuttavista\nopetusmetodeista ja tavoista konkretisoida\nabstrakteja asioita lapsille. Lupa leikkiä läpi\nelämän, sitähän se on! Kerrassaan innostava\nKirjoittaja opiskelee steinerpedagisia\nyleisopintoja työn ohessa\nSnellman-korkeakoulussa.Steinerkasvatus 2/201253Pasi SalmelaAivojen leikki-ikäJälleen olemme saaneet seurata valtakunnan\nmediassa käytyä keskustelua koulujärjestelmämme heikkouksista. Nyt kritisoidaan\nsitä, kuinka nuoret joutuvat tekemään suuria\ntulevaisuuttaan ohjaavia päätöksiä, vaikka\nmoni ei vielä edes tunne itseään kunnolla.\nSuuri valinnanpakko voi johtaa siihen, että\nnuori joutuu määrittämään opinpolkunsa\nsuunnan liian varhain. Tukea kritiikille saadaan aivotutkimuksesta.\nOpiskelijalle ei ole edullista tehdä valintoja\nvaiheessa, jossa hänen aivojensa kehitys on\nvielä täysin kesken. Tiedetään, että isoaivojen otsalohkot kehittyvät jopa 25–30-vuotiaaksi asti. Aivomme ovat siis leikki-iässä\nvarsin pitkään lapsuutemme jälkeenkin.\nAivotutkimuksen näkökulmasta nuoret\njoutuvat tekemään ratkaisevia päätöksiä\ntilanteissa, joissa he eivät ole siihen vielä\nvälttämättä kypsiä. Jo seitsemäsluokkalaisen\ntulisi löytää itselleen sopivimmat välinnais-54Steinerkasvatus 2/2012aineet. Yhdeksäsluokkalaisen pitäisi tietää\nmihin toisen asteen koulutukseen hakeutua.\nLukio-opiskelijan täytyisi tehdä nappiin\nosuvat ainevalinnat ja pohtia jo varhain\njatkokoulutustaan ja tulevaa työuraansa.\nHämmennys ja epätietoisuus johtavat jopa\nmasennukseen ja ahdistukseen.Hyvällä tavalla vanhanaikaista\nSteinerkoulussa ollaan hyvällä tavalla vanhanaikaisia: Lukio on luokallinen. Opettajat\nja opiskelijat tuntevat toisensa hyvin, ja\nyhteisöllisyyden hyödyt ovat kiistattomat.\nOpiskelijat opiskelevat tuttujen tovereiden\nkanssa, sillä kaikilla on suurin piirtein sama\nlukujärjestys. He tekevät toki mm. kieli- ja\nmatematiikkavalintoja, mutta esimerkiksi\nkurssien suorittamisjärjestyksestä ei tarvitse\nhuolehtia. Opiskelija ei siis itse kasaa lukujärjestystään, mikä helpottaa hänen arkeaan\nmerkittävästi.Leirikoulujen, projektien ja pitkien työharjoittelujen vuoksi suurin osa opiskelijoista\nsuorittaa steinerkoulussa lukion normaalin\nkolmen vuoden sijaan neljässä vuodessa.\nNuorelle yksi lisävuosi saattaa etukäteen\ntuntua ikuisuudelta, mutta jälkeenpäin\nopiskelijoilta saatu palaute on ollut varsin\npositiivista: Sai enemmän aikaa pohtia tulevaisuuttaan ja tehdä suunnitelmia, saatiin\nkavereiden kanssa elämyksiä matkoilla ja\nretkillä. Elämyksellinen oppiminen onkin yksi\nsteinerkoulun kulmakivistä – ja otsalohkojen\nkannalta tämä on varmasti arvokasta aikaa!\nLisäksi steinerkoulun opiskelijoille tarjotaan\nhyvinvointia edistäviä ”aivojumppakursseja”, eurytmiaa. Aivotutkimus on osoittanut,\nettä rytminen liikeharjoittelu edesauttaa\nteoreettisten asioiden oppimista. Vaikkapa\ntällä tavalla perustellen myös teini-ikäisiä\nvoidaan motivoida eurytmiantunneille.Aivot ovat herkkä ja edelleen kehnosti tunnettu elin. Se kuitenkin tiedetään,\nettä tiukat tehokkuusvaatimukset aivojen\nherkässä kehitysvaiheessa altistavat jopa\nhäiriintyessä muun muassa abstrakti ajattelu\nja tiedon prosessointi vaikeutuvat, jolloin\nturvaudutaan rutiineihin, passivoidutaan ja\nsosiaalinen elämä kärsii. Silti työuria ollaan\npidentämässä myös niiden alkupäästä. Toivottavasti suunnitelmissa otetaan aiempaa\nparemmin huomioon nuorten herkkä ikä\nja annetaan aivojenkin elää leikki-ikäänsä.\nSteinerkoulussa tämä taitaa olla aina ollut\ntiedossa, ja siksi nuoren opinpolusta on\npyritty rakentamaan vähemmän hektinen\nja mahdollisimman laaja-alainen. Tämä toki\nvaatii sen neljännen lukiovuoden.\nKirjoittaja on opettaja ja opinto-ohjaaja\nHelsingin Rudolf Steiner -koulussaMahdollisimman laaja-alainen\nLukion oppimäärän suorittamiseen vaaditaan vähintään 75 kurssia. Steinerkoulussa\nnuorella on mahdollisuus opiskella varsin\nlaaja-alaisesti, ja suurin osa opiskelijoista\nsaa opintojensa aikana kasaan reilusti yli 80\nkurssia. Muissa lukioissa kurssien vähimmäismäärä ylitetään harvoin, sillä opiskelijat ohjataan luovimaan lukiopolkunsa läpi suorinta\nreittiä – eikä kolmessa vuodessa muuhun olisikaan aikaa. Tänä keväänä Helsingin Rudolf\nSteiner -koulussa ylioppilaslakin päähänsä\npainavista noin neljännes tulee suorittaneeksi yli sata lukiokurssia, joista merkittävä osa\non koulun omia steinerpedagogisia soveltavia kursseja. Laaja-alainen tutustuminen\nerilaisiin oppiaineisiin tukee yleissivistystä\nja antaa opiskelijalle eväitä tulevaisuudensuunnitelmiensa laatimiseen. Ylimääräisenä\nsuoritettu kurssi saattaa yllättäen herättää\nmielenkiinnon uutta oppiainetta kohtaan.\nRusko VilleSteinerkasvatus 2/201255Pia PaleInnostusta ja syvyyttä pedagogiikkaan\nMaailman steinerkoulujen yhteiset opettajapäivät kokosivat Sveitsiin, Dornachin Goetheanumiin\n1200 opettajaa 50 maasta, edellisellä viikolla oli samanmoinen määrä varhaiskasvattajia\nomassa seminaarissaan. Parin viikon ajan pienen Dornachin kylän rinteillä kulki joukoittain\nsteinerpedagogeja - suomalaisia opettajiakin oli paikalla yli 40, varhaiskasvattajia omilla\npäivillään reilu 10. Suomalaisena huippukohtana opettajapäivillä oli suomalaisten steinerkoululaisten koko illan eurytmiaa, puhetta, laulua ja tanssia sisältänyt Mylly-esitys. Nuorten\nvilpitön esiintyminen sai katsojat liikuttumaan - täyden salin viisinkertaiset aplodit seisten\nkohottivat kyllä suomalaista itsetuntoa. Kiitokset esiintyjille ja heitä ohjanneille opettajille!\nJos monipuolisessa konferensissa nousi osallistujien paitsi kunto korkeuserojen vuoksi, niin\nmyös henkinen kunto sai haasteita ja harjoitusta.\nOpettajapäivien teemana oli minuus - kuinka\nminuus löytää tiensä kasvavaan ihmiseen tasapainossa. Opettajapäivien kutsussakin jo\ntodettiin, että kasvatuksen mahdollisuudet ovat\nsuuret - sillä liian syvälle kehollisuuteen uponnut\nminuus nostaa esiin materialismin ja liiallisen\nsidonnaisuuden kehon tarpeisiin. Kun puolestaan\nminuusvoimien liian kevyt ote kehosta saa aikaan\nsen, että nuori ei saa oikein otetta itsestään.56suden poissa. Simpson jatkoi kuvaamalla kuinka\nmaailma on täynnä erilaisia susia lapsillemme\n– lähes kaikkiea on yksinkertaisesti vain liikaa\n- tavaraa, mediaa, valittavia asioita, haluttavia\nasioita... Minuuden liekin pitäisi voida palaa\nkirkkaana, eikä tukahtua kaiken tämän alle. Vanhemmille ja kasvattajille on tuttu nykyään jo pienilläkin lapsilla ilmenevä ‘mitävälii’ -syndrooma.Mutta mikä se ihmisen minuus oikein on?Simpson nosti kasvattajan tärkeimmiksi työvälineiksi empatian kolme astetta - ihmettelyn,\nkunnioituksen ja omistautumisen. Jos nämä\nvoimat elävät voimakkaina aikuisessa - lapsen minuudella on sen lähellä turvallista ja hyvä kasvaa.Rosie Simpson, hoitopedagogi ja luokanopettaja\nUudesta-Seelannista, määritteli kasvattajan\ntavoitteeksi olla todellisesti inhimillinen. Vain\ninhimillisyyden kautta voimme olla parantavia\nkasvattajia, kasvattajia jotka voivat oikeasti\nauttaa ja tukea lasta kasvussaan. Simpson kuvasi\nnykylapsen tilannetta – kuinka vaikeaa on olla\nlapsi tässä maailmassa. Tilanteen hahmottaa,\njos ajattelee ihmistä talona. Mitä siitä tulee,\njos kaikki ovet ovat lukossa? Tai kaikki ovet ja\nikkunat ovat kokoajan auki? Kolmessa pienessä\nporsaassakin kerrotaan, kuinka tiilinen talo oli\ntukeva ja hyvä – ja että sisällä roihuava tuli pitinKasvatustieteen professori Christian Rittelmayer\nkorosti puheessaan lapsen minuuden herättämistä kasvatuksen kautta. Se ei tapahdu kertomalla\nfaktoja. Oikeastaan minuuden on herättävä itse.\nOlosuhteet on luotava ympärille oikeanlaisiksi,\njotta ihmisen sisin voisi aktiivisesti liittyä maailmaan. Voimme opettajina ja kasvattajina nostaa\nesille kuvia, aitoja mielikuvia maailmasta ja sen\nilmiöistä, herättää sitä kautta lapsen kiinnostuksen ja kyvyn ihmettelyyn. Konferenssin luennot\ninnostivat ajattelemaan tuttujakin asioita jälleen\nuudelleen ja uudesta kulmasta. Steinerpedagogiikassa on syvyyttä ja muhevuutta, joka tahtooSteinerkasvatus 2/2012Paikalla oli myĂśs klovni, joka kommentoi luentoja omalla tavallaan...1200 opettajaa osallistui Maailman steinerkoulujen opettajapĂ¤ivien luentoihin Goetheanumin\nsuuressa salissa. Kuvat: Anna KrygierSteinerkasvatus 2/201257Florian Osswald ja Claus Peter Röh ovat\npedagogisen osaston johtajatnykyajan susien kautta ohentua ja kaventua, jos\nsiitä ei pidetä aktiivisesti huolta. Siksi osallistuminen tällaiseen kansainväliseen tapahtumaan\nantaa tärkeän ‘buusterin’ opettajan työlle.\nOpettajapäivien lähes kahdeksassakymmenessä työ- ja taideryhmässä lähestyttiin minuus-aihetta monilta eri kanteilta. Keskustelut\njatkuivat tiivisti tauoilla. KonferenssipäivienGoetheanum. Kuva: Jarno Paalasmaa58Steinerkasvatus 2/2012täyteys ja intensiivisyys näkyi: Kiireen\nkeskeltä Sveitsiin matkanneet opettajat\nalkoivat kolmantena päivänä ikäänkuin\nhehkua. Koululiikkeen kansainvälisyyden\ntajuaminen ihan konkreettisesti, keskustelut eri maanosista tulevien ihmisten\nkanssa ja sen kokeminen, että meitä niin\nkovin erilaisia ihmisiä yhdistää yhteinen\npedagoginen ihmiskuva on voimaannuttava\nkokemus. Pedagogisen liikkeen haasteet\novat hyvinkin erilaisia eri puolilla maailmaa ja pedagogiikan toteutustavat voivat olla\nmoninaiset. Niiden tarinoiden kuuleminen ja\nnäkeminen avartavat silmiä ja sielua näkemään\nettä samalle perustalle voi rakentaa hyvinkin\nerilaisen - mutta siltikin kestävän talon, jonka\nsisällä palaa iloinen steinerpedagogiikan valkea.\nyhteyshenkilö.Pia PaleYhden maailman kansalaisia\nSuomen steinerkoululaiset ovat jälleen\nmukana steinerkoulujen kansainvälisessä\ntempauksessa: WOW-DAY järjestetään\ntänä vuonna 27.9.2012. Koulut ja tarhat\nvoivat ilmoittautua päivään jo nyt! Viime vuonna mukana oli 12 koulua - Tuplataanpas osallistujamäärä tänä vuonna!\nWOW eli Waldorf One World -kampanjassa steinerkoululaiset auttavat kolmansissa maissa olevia lapsia ja nuoria. Monet\navustettavista projekteista ovat steinerkoulualoitteita, osa sosiaalisia projekteja, joilla\ntuetaan koko asuinyhteisöä. WOW-Päivänä\nvoidaan miettiä millaista olisi käydä koulua\nKolumbiassa tai Vietnamissa. Kaikki WOWPäivän tuotot lähetetään lyhentämättöminä\navustuskohteille. Kampanjaa koordinoi kansainvälisesti Freunde der Erziehungskunst,\nSuomessa keräyksestä vastaa Steinerkasvatuksen liitto. Keräyslupa on 2020/2012/1336.“WOW-Day has grown enormously in\nrecent years and has become a worldwide\ncampaign with great potential for further\ndevelopment. This campaign enables you\nto experience the world at your school and\nprovide specific help through your contribution. More important than a single large\nsum of money, are small sums of money\nthat are coming regularly and assist these\norganizations in their development. This is\nthe reason why it is very important to have\nan annual WOW-Day. Anyone who is in\na developing phase needs a partner. And\nthis certainly is the case with the Waldorf\ninitiatives and their children. They need us\non their side. Day after day, year after year.”\n- Olivia Girard, WOW-Day coordinator, Friends of Waldorf EducationViime vuoden WOW-DAY oli kaikkien aikojen suurin. Osallistujia oli 25 maasta, yhteensä 230 koulua - se on lähes viidesosa kaikista\nsteinerkouluista maailmassa. Keräystulos\noli yhteensä yli 340 000, ja sillä autettiin\n50 projektia yhteensä 28 maassa. Osallistuneille oppilaille osoitettu kiitoskirje on\nladattavissa steinerkasvatus.fi -sivuilta.\nLisätiedot osallistumisesta ja keräyskohteista löydät osoitteesta: steinerkasvatus.fiSteinerkasvatus 2/201259Announcement\nNORENSE-Council (the research council within the Nordic Research Network in Steiner\nEducation) welcomes small and well-focused applications for research and development\nprojects with practical relevance for SW education. Applications should be in English, or\nat least have a summary in English, and consist of the following:\n• A description of the project: its purpose, background and ways of working. For research projects this means:\n• Purpose: what is hoped to be achieved by the research.\n• Background and educational context, theoretical and practical.\n• Specific research questions.\n• Methods of research.\n• Intended form of publication of results (support for publication can also be applied for).\n• The academic and practical qualifications of the applicant.\n• A time frame for the project.\n• A budget for the project and the actual amount of money applied for.\nDeadline for applications is October 15, 2012!\nApplications should be sent in digital form to the Research Director’s address below. The\ncriteria used in judging the applications can be downloaded from the Nordic Research\nNetwork in Steiner Education (NORENSE) website:\nFor further questions about the application procedure, please contact the Research Director:\nProf Dahls gate 30\nNRC criteria for funding\nAccording to the agreement between the three participating institutions (Snellman College, WLH and RSUC) the overall aim is to develop a common research programme to\nbe shared by all participating institutions – and to avail and communicate new research\nfor the Federations and the Waldorf preschools and schools in all participating countries.60Steinerkasvatus 2/2012• RELEVANCE\nChoices of funding should over time be balanced to help the development of research\nacross and within the participating countries. Priority will be put to research that\nproves to be relevant for all participating countries.\nChoices of funding should help develop the connections between research, education\nand school life. Priority will be put to research that proves to be relevant for educators,\nResearch funded by NRC should also aim at contributing to the wider public outside\nthe Waldorf preschools/schools and Waldorf-education institutions. Priority will be\nput to research that is interesting for the general public as well as for Waldorf schools.\nResearch hosted and financed by NRC should have academic rigour at a high level.\nPriority will be put to research applications that prove to be conducted within a research context that secures academic rigour.\n• ACADEMIC ORIGINALITY\nResearch hosted and financed by NRC should help develop new holistic approaches\nin educational research, building on the impulse of Steiner. Priority will be put to\napplications where the individual researcher demonstrates an ability to perform this\nwithin a particular research field.\nResearch hosted and financed by NRC should help develop strong links between\nresearchers and practitioners in Steiner Education and researchers and practitioners\nbeyond. Priority will be put to applications where the applicant will facilitate and\nsituate the research activity within a larger community of researchers. This bridging\nalso applies to the content of the research.\nThe Nordic Research Council should in their evaluation of research applications validate\nand balance applications separately according to these criteria. An overall judgement\nshould be made to always serve the long-term aim and intention of NORENSE. It is also\nreasonable that a certain balance is sought between input of open donations and return\nof research activity between the participating countries.Steinerkasvatus 2/20126162Steinerkasvatus 2/2012Steinerkasvatus 2/201263Steinerpedagogiikan\ntorstaisin klo 16.30-18.15\nHelsingin Rudolf Steiner -koululla,\nLehtikuusentie 6- kasvatusfilosofisen\ntutkimuksen tieJohdanto steinerpedagogiikan ihmiskäsitykseen (5 op) muodostuu neljästä kahden tunnin mittaisesta opintotapaamisesta syyskuussa 2012 perättäisinä torstaina klo 16.30-18.15 Helsingin Rudolf\nSteiner -koululla, kirjallisuuteen tutustumisesta ja kirjallisesta työstä. Aihetta lähestytään Jan-Erik\nMansikan, Markku Niinivirran, Jarno Paalasmaan ja Reijo Wileniuksen tutkimustyön pohjalta. Opintojen tavoitteena on tutustuttaa steinerpedagogiikan ihmiskäsitykseen sekä antaa edellytyksiä sen\nymmärtämiseen ja aineistoa oman ihmiskäsityksen pohtimiseen.\nOpintokokonaisuus on suunnattu erityisesti steinerpedagogiikkaan perehtyville\nopettajille. Myös muut kiinnostuneet ovat tervetulleita.OpintotapaamisetOpintojen laajuusJokaisen opintotapaamiseen sisältyy luennon\nlisäksi keskustelua, lisäksi alussa on puolen tunnin puhe- ja draamaosuus (Yvonne\nKarsten, Saara Hedlund), jossa lähestytään\nihmiskäsitystä taiteen tietä – samalla käsitellään opettajan äänenkäytön kysymyksiä.Osallistuminen kaikkiin opintotapaamisiin sekä\nniihin liittyvä kirjallinen osuus (katso: www.steinerkasvatus.fi) tuottavat yhteensä 5 op. Tervetuloa myös osallistumaan ainoastaan lähiopintoihin,\njolloin opintosuorite on yhteensä 0,5 op.6.9.Näkökulmia steinerpedagogiikan\nYliopistonlehtori, Helsingin yliopisto,\nKT Jan-Erik Mansikka13.9.Ihmiskäsitys ja fronesis,\nyliopisto, KM Markku Niinivirta20.9.Ihmiskäsityksestä lapsi-,\nopettaja- ja vapauskäsityksiin.\nHistorian opettaja, Vantaan seudun\nsteinerkoulu, KM Jarno Paalasmaa27.9.Ihmiskäsityksen aineksia\nFilosofian professori, Emeritus,\nReijo WileniusHelsingin Rudolf Steiner -kouluHinta:a) 100 euroa (sis. neljä opintotapaamista)\nb) 125 euroa (sis. neljä opintotapaamista,\nkirjallinen työ)Ilmoittautuminen 15.6.2012 mennessä:\nsteinerkasvatus.fi -sivujen kautta\nLisätiedot: Steinerkasvatuksen liitto\nJos ilmoittautujia ei ole viimeiseen ilmoittautumispäivään mennessä tarpeeksi, kurssi perutaan.\nOpinto-ohjelman järjestää Helsingin Rudolf\nSteiner -koulu yhdessä Steinerkasvatuksen liiton\nja Snellman-korkeakoulun kanssa.ETÄOSALLISTUMINEN\nLuennoille voi osallistua netin kautta.\nLisätiedot: steinerkasvatus.fiSTEINERKASVATUKSEN LIITTO RYAll pages:2345678910111213141516171819202122232425262733343536373839404142434445464748495152535455565859606164InfoRead laterLikeShareDownloadMoreSteinerkasvatus-lehti 2012/2 Published on Apr 5, 2013 Trauma ja identiteetti - Tehtävänä tahdon sivistys - Kuka tarvitsee opettajaa, kun on google? - Turvallinen kiintymyssuhde - Aikaa aivojen l...See MoresteinerkasvatusFollowRead moreRead moreSimilar toPopular nowJust for youGo explore