1 AMERIKANSTAFFORDSHIRENTERRIERI Jalostuksen tavoiteohjelma Suomen Amerikanstaffordshirenterrieriyhdistys ry 2018\n2 SISÄLLYSLUETTELO Amerikanstaffordshirenterrierin rodun jalostuksen tavoiteohjelma Hyväksytty rotua harrastavan yhdistyksen yleiskokouksessa Hyväksytty rotujärjestön yhdistyksen yleiskokouksessa Hyväksynyt Suomen Kennelliiton jalostustietellinen toimikunta YHTEENVETO RODUN TAUSTA JÄRJESTÖORGANISAATIO JA SEN HISTORIA RODUN NYKYTILANNE Populaation rakenne ja jalostuspohja Populaation rakenne ja sukusiitos Jalostuspohja Rodun populaatiot muissa maissa Yhteenveto populaation rakenteesta ja jalostuspohjasta Luonne ja käyttäytyminen sekä käyttöominaisuudet Rotumääritelmän maininnat luonteesta ja käyttäytymisestä sekä rodun käyttötarkoituksesta Jakautuminen näyttely/käyttö/tms. linjoihin PEVISAohjelmaan sisällytetty luonteen ja käyttäytymisen ja/tai käyttöominaisuuksien testaus ja/tai kuvaus Luonne ja käyttäytyminen päivittäistilanteissa Käyttö ja koeominaisuudet Käyttäytyminen kotona sekä lisääntymiskäyttäytyminen Yhteenveto rodun luonteen ja käyttäytymisen keskeisimmistä ongelmakohdista Terveys ja lisääntyminen PEVISAohjelmaan sisällytetyt sairaudet...26 PEVISAyhteenveto Muut rodulla todetut merkittävät sairaudet Yleisimmät kuolinsyyt Lisääntyminen Sairauksille ja lisääntymisongelmille altistavat anatomiset piirteet Yhteenveto rodun keskeisimmistä ongelmista terveydessä ja lisääntymisessä Ulkomuoto Amerikanstaffordshirenterrierin rotumääritelmä Näyttelyt Ulkomuoto ja rodun käyttötarkoitus Yhteenveto rodun keskeisimmistä ulkomuoto ja rakenneongelmista YHTEENVETO AIEMMAN JALOSTUKSEN TAVOITEOHJELMAN TOTEUTUMISESTA Käytetyimpien jalostuskoirien taso Aiemman jalostuksen tavoiteohjelman toteutuminen JALOSTUKSEN TAVOITTEET JA TOTEUTUS Jalostuksen tavoitteet Suositukset jalostuskoirille ja yhdistelmille Rotujärjestön toimenpiteet Uhat ja mahdollisuudet sekä varautuminen ongelmiin Toimintasuunnitelma ja tavoiteohjelman seuranta...56 LÄHTEET LIITTEET\n3 1 YHTEENVETO Tässä Staffordshirenbullterrieriyhdistys ry:n amerikanstaffordshirenterrierin jalostuksen tavoiteohjelmassa on pyritty käsittelemään rodun jalostukseen liittyviä seikkoja mahdollisimman monipuolisesti. Jalostusohjelmasta on käyty rodun kasvattajien ja aktiivisten harrastajien kesken varsin laajaa keskustelua ja ohjelmassa onkin pyritty mahdollisuuksien mukaan ottamaan huomioon kaikki esille tulleet jalostuksen kannalta tärkeiksi koetut seikat. Jalostuksessa on tärkeää ymmärtää rodun tausta. Rotu luotiin yhdistämällä bulldogin voima ja rohkeus terrierin peräänantamattomuuteen ja ketteryyteen. Tältä pohjalta haluttiin luoda rotu, joka olisi nopea, ketterä, rohkea ja peräänantamaton. Rodun rotumääritelmässä eri tyyppien vaihteluväli on suuri ja näitä eri tyyppejä tasapuolisesti vaalimalla on mahdollista säilyttää tasapaino rodun sisällä. On tärkeää säilyttää amerikanstaffordshirenterrierin (l. amstaffin) rodunomainen luonne ja sen monipuolisuus harrastuskoirana. Yhdistyksen tavoitteena onkin innostaa jäsenistöä yhä aktiivisemmin käyttämään koiriaan luonnetestissä, josta saadaan tärkeää tietoa kasvattajien käyttöön. On ensisijaista ymmärtää rodun terveystilanteen seuraamisen tärkeys. Tätä työtä tekee yhdistyksen jalostustoimikunta, jonka tehtäviin tiedon keruun ohella kuuluu myös kasvattajien ja jäsenistön informoiminen ja neuvominen jalostukseen liittyvissä asioissa. Amerikanstaffordshirenterrierien terveystilannetta on seurattu jo pitkään aktiivisesti ja koiria käytetään vuosi vuodelta enemmän luonnetesteissä. Rodun suosio on kasvusuunnassa ja rodun piiriin hakeutuu aktiivisia harrastajia, jotka ovat kiinnostuneita monista eri harrastusmuodoista näyttelytoiminnan ohella. Rotua nähdään alati enemmän erilaisissa harrastuksissa myös kilpailumielessä. Tämän päivän amerikanstaffordshirenterrieri onkin oivallinen harrastuskoira, joka täyttää yhteiskunnan koirille asettamat vaatimukset. Amerikanstafforshirenterrierin suosion kasvu tuo mukanaan myös riskitekijöitä. Vahvana koirana amstaffi tarvitsee huolellisen tapakasvatuksen ollakseen mukava perheenjäsen ja kasvava suosio voi johtaa siihen, että koiria joutuu myös vääränlaisille omistajille. Lisäksi suosion kasvu voi kannustaa huonon materiaalin käyttöön jalostuksessa pentujen mennessä hyvin kaupaksi. Suosion nousu on johtanut myös siihen, että populaatiorakenteessa nuorten koirien osuus on melko suuri. Amerikanstaffordshirenterriereillä jalostuspohja on vielä kohtuullinen. Täysin uutta materiaalia on mahdotonta hankkia ulkomailta, mutta sellaisia koiria, joilla ei kuitenkaan 1015 sukupolven sisällä löydy samoja koiria sukutauluissa, on mahdollista tuoda. Jalostuspohjan laajuuteen tulee kuitenkin kiinnittää huomiota jalostusvalintoja tehdessä ja pyrkiä käyttämään laajasti olemassa olevaa materiaalia. Yksittäisten koirien jälkeläismäärät ovat Suomessa pysyneet kohtuullisina, eli ns. matadorjalostusta on onnistuttu välttämään. Rodun kotimaassa ja suuressa osassa maailmaa amstaffin korvat typistetään, mikä asettaa jonkin verran haasteita tuonneille. Lisäksi uuden veren tuominen maailmalta on vaikeaa, koska terveystutkimuksia ei tehdä maailmalla samassa laajuudessa kuin Suomessa. Terveyden osalta amstaffin suurimpia uhkia ovat luustoongelmat, allergia ja atopia, pikkuaivoataksia, polven ristisideongelmat, kasvaimet, sydänsairaudet ja jotkin silmäsairaudet. Ataksiaan on kehitetty geenitesti, minkä avulla on mahdollista varmistaa, että sairaita koiria ei synny. Lonkat, kyynärät ja silmät ovat PEVISAohjelman piirissä, jonka avulla näiden ongelmia pyritään estämään. Allergiaa, atopiaa ja ristisideongelmia voidaan pyrkiä ehkäisemään määrätietoisilla koiran omaan ilmiasuun perustuvilla jalostuvalinnoilla. Kasvaimet ovat vaikeammin vastustettava ongelma, koska ne ilmenevät usein vasta jalostuskäyttöiän jälkeen. Rodun nykyinen ulkomuoto vastaa melko hyvin rotumääritelmää. Luonnollisestikin on yksilöitä, jotka joiltain osin poikkeavat rotumääritelmästä, mutta pääsääntöisesti amerikanstaffordshirenterrierit tunnistaa rotunsa edustajaksi. 3\n4 2 RODUN TAUSTA Ajan myötä tämä urheilu kehittyi toisenlaiseksi lihan pehmittämiseksi, ja koirat usutettiin muunlaisen riistan kimppuun. Yksi lajeista oli rotantappo. Englannissa on ilmeisimmin ollut paljon rottia, ja kansa on viihdyttänyt itseään katsomalla koiria, jotka laitettiin eräänlaiselle areenalla (pit) satojen rottien kanssa. Luonnollisesti samalla lyötiin vetoa, kuinka monta rottaa päästetään päiviltä ja kuinka nopeasti. Tätä varten tarvittiin pienempi, nopeampi koira, joten osa nyt jo kadonneista englantilaisista terriereistä risteytettiin bulldoggin kanssa. Näitä olivat todennäköisesti black and tan terrieri (nykyisen manchesterinterrierin kaltainen) ja vanha valkoinen terrieri (old white terrier). Koska rottia oli liian helppo tappaa, urheiluhenkiset piirit keksivät alati uusia haasteita koirilleen. Niinpä varhaisia bulldogeja ja bullandterriereitä käytettiin karhu, hirvi ja mäyrätappeluissa sekä keskinäisissä koiratappeluissa. Koiria oli helpompi saada kuin karhuja, jotka olivat jo Englannissa oletettavasti harvenemaan päin, ja ilmeisimmin rahvaan oli myös helpompi pitää koiria kuin kalliita riistaeläimiä. Amstaffin muinaiset esiisät ovat mastiffityyppisiä koiria, joita löytyy monien rotujen taustalta. Vaikka suuri osa tästä tiedosta on jo kadonnut, varhaisen taiteen perusteella tunnemme suuren, raskaspäisen, vahvan koiratyypin, jota on läpi historian käytetty voimiensa ja vartiointikykynsä vuoksi. Tämä varhainen koiraryhmä on jättänyt geneettistä materiaalia kaikkiin nykyisiin bulldoggirotuihin ja mastiffityyppisiin koiriin. Aiemmin Englannissa mastiffityyppejä jalostettiin pienikokoisemmiksi, ja osasta tuli bulldogeja. (Itse asiassa bulldogin nimi juontaa juurensa siitä, että niitä käytettiin härkien tai karjan/mullikoiden pysäyttämiseen). Alun perin teurastajat tai maanviljelijät käyttivät näitä koiria karjan siirtämiseen ja eläinten paikallaan pitämiseen. Koirat kirjaimellisesti pitivät nautoja paikallaan tarttumalla niihin tavallisesti turvasta. Englannissa muodostui kansanhuviksi katsoa, kuinka teurastajan koira tarttui härkään ja piti sitä paikoillaan, kun teurastaja toimitti tehtävänsä. Jostain syystä kansan keskuudessa koiran kiusaaman härän lihaa alettiin pitää maukkaampana kuin rauhaisasti kuolleen eläimen. Siksipä Englannissa olikin pitkään voimassa laki, jonka mukaan teurastajan tulee härnätä härkää koiralla ennen sen teurastamista! Viihdearvo oli niin suuri, että tietojen mukaan kuningatar jopa kielsi teurastajia tappamasta karjaa samana päivänä hänen kuninkaallisten teurastajiensa kanssa, jotta rahvas tulisi katsomaan kuningattaren koirien työskentelyä. Bullandterriereistä kehittyi kolme nykyaikaista rotua: staffordshirenbullterrieri, bullterrieri ja amerikanstaffordshirenterrieri. Varhaiset bulland terrierit saapuivat Yhdysvaltoihin ja PohjoisAmerikkaan englantilaisten ja irlantilaisten siirtolaisten mukana (ensimmäiset 1800luvun puolen välin jälkeen). 4\n5 Vaikka rodun taustasta muistetaan pääasiassa koiratappelut, vain suhteellisen harvoja koiria käytettiin tappeluissa. Useimmat pysyivät maanviljelijöiden ja muiden maalla asuvien yleiskoirina ja karjakoirinakin, paimentamassa, vartioimassa ja auttamassa nautojen käsittelyssä, aivan kuten ne olivat tehneet alusta lähtien. Amerikassa osa koirista jalostettiin suuremmiksi ja korkeammiksi, vastauksena uuden, kesyttömän maan asettamiin vaatimuksiin. Osa pysyi kaupungissa samankaltaisilla urheilullisilla omistajilla kuin Englannissa ja Irlannissa. Näitä koiria käytettiin koiratappeluissa New Yorkin, Chicagon ja Bostonin (ynnä luonnollisesti muidenkin kaupunkien) pubeissa ja pubien ympäristössä. Osasta näitä koiria periytyy periamerikkalainen rotu bostonin bulldoggi eli, kuten se nykyään tunnetaan, bostoninterrieri. Varhaiset koirat tapasivat painaa kiloa, ja lukuun ottamatta lyhyempää bulldogkuonoa ja korkkiruuvihäntää ne muistuttivat kovasti varhaista amstaffia (eli pit bull bulldoggia, amerikanbulldoggia, bullterrieriä tai yankeeterrieriä, jotka ovat osa niistä nimistä, joilla tämä koira siihen aikaan tunnettiin). 1930luvun alussa ryhmä rodun kasvattajia pyysi American Kennel Clubia hyväksymään koiransa rekisteriin. Koirat oli jo rekisteröity United Kennel Clubiin, mutta niiden omistajat eivät olleet kiinnostuneita koiratappeluista. He halusivat edistää rotua perhe ja näyttelykoirina. He perustivat kansallisen rotuyhdistyksen ja kirjoittivat rotumääritelmän. Rodun nimeä pohdittiin kauan, koska American Kennel Club ei halunnut rekisteröidä rotua samalla nimellä kuin United Kennel Club. Lopulta 1936 nimeksi hyväksyttiin Staffordshire Terrier. Tämä tapahtui vain vuotta myöhemmin, kun Kennel Club of England oli hyväksynyt englantilaiset bullandterrierit roduksi nimellä staffordshirenbullterrieri. Sekä englantilaisen että amerikkalaisen rodun rotumääritelmä kirjoitettiin samalla tavalla, ja niissä oli jopa joitain identtisiä fraaseja. Kirjoittajat olivat yhteydessä toisiinsa ja tekivät yhteistyötä saavuttaakseen omien kennelklubiensa hyväksynnän. Siihen aikaan kuvatut koirat olivat kooltaan ja rakenteeltaan lähempänä toisiaan kuin nykyään. Vuonna 1974 nimi Staffordshire Terrier muutettiin American Staffordshire Terrieriksi samalla, kun AKC tunnusti staffordshirenbullterrierirodun. Eurooppaan ensimmäiset amstaffit saapuivat 1970luvulla. FCI hyväksyi rotumääritelmän vuonna 1971 ja Suomen Kennelliitto vuonna Suomeen ensimmäiset amstaffit tulivat vuonna 1985, uros Blue Angel Mela s Sam Amerikasta ja narttu Rachel vom SimbaCamp Saksasta. Suurempi bullandterrieri oli yhä maatilojen ja karjankasvattajien koira. Se seurasi uudisraivaajien vankkureita länteen, auttoi karjan käsittelyssä ja vahti uudisasutusta. Se oli maatilan yleiskoira. Koiraa käytettiin jahtikoirien kanssa ja vaikka koira ei ollut kaikkein nopein tai hyvänenäisin, se sopi kiinniottokoiraksi, joka teki lopun saalistettavasta eläimestä, kun se kääntyi puolustautumaan. 1800luvun lopulla Amerikkaan perustettiin tappelukoirien rekisteri, jonka avulla pyrittiin seuraamaan voitokkaimpia rotulinjoja, ja samalla julkaistiin säännöt maan koiratappelujärjestöille. United Kennel Club rekisteröi koirat nimellä American Pit Bull Terrier. Toisinaan nimi kirjoitettiin muodossa American (Pit) Bull tai American Bull Terrier. Useimmiten koirat tunnettiin vain bulldogeina tai pitbulleina. 5\n6 3 JÄRJESTÖORGANISAATIO JA SEN HISTORIA Staffordshire Bullterrierikerho Staffordshire Bullterrierklubben ry:n perustava kokous pidettiin Eläinlääketieteellisellä korkeakoululla, Helsingissä. Suomen Kennelliitto myönsi yhdistykselle rotua harrastavan yhdistyksen oikeudet vuonna Vuonna 1978 hyväksyttiin virallisesti uusi nimi Staffordshirenbullterrieriyhdistys ry. (SBTY). Vuoden 2016 lopussa yhdistyksen jäsenmäärä oli yli 900. Yhdistyksen tarkoituksena on toimia staffordshirenbullterrieri ja amerikanstaffordshirenterrierirotuja harrastavien henkilöiden yhdyssiteenä koko maassa, edistää ja auttaa näiden rotujen jalostusta ja kasvatusta niille kuuluvien arvokkaiden ominaisuuksien turvaamiseksi, sekä tehdä molempia rotuja tunnetuksi. Tarkoituksensa toteuttamiseksi yhdistys järjestää näyttelyitä, kursseja ja tapaamisia. Yhdistys julkaisee neljä kertaa vuodessa ilmestyvää Staffilehteä. PEVISAmääräysten mukaiset tutkimustulokset sekä näyttely, koe ja luonnetestitulokset julkaistaan yhdistyksen lehdessä sekä tarkemmin vuosikirjassa. Staffordshirenbullterrieriyhdistys ry:n toimintaa organisoi ja käytännössä monilta osin myös vetää hallitus. Hallitus koostuu puheenjohtajasta ja 6 jäsenestä, joista yksi toimii varapuheenjohtajana ja yksi sihteerinä. Hallituksen tehtävä on edustaa yhdistystä ja hoitaa sen asioita. Jalostusneuvonnasta vastaa jalostustoimikunta, joka pyrkii huolehtimaan siitä, että rotumme kehittyisivät niin ulkomuodoltaan kuin terveydeltäänkin mahdollisimman suotuisasti. Lisäksi yhdistyksellä on pentuvälitys. Jalostustoimikunta kerää tietoa koirista jalostusta silmällä pitäen ja jakaa tätä tietoa jäsenistölle esimerkiksi vuosikirjan avulla. Tietoja koirista hankitaan mm. tekemällä terveyskyselyjä sekä keräämällä luonnetestija näyttelytuloksia. Myös erilaisten luentojen ja kurssien järjestäminen kuuluu jalostustoimikunnan tehtäviin. Jalostustoimikunta toimii lähinnä neuvoaantavana elimenä. Poikkeuslupaanomuksissa jalostustoimikunnan tehtävä on esitellä anomus rotujärjestön hallitukselle perustettiin Suomen Amerikanstaffordshirenterrieriyhdistys ry. Yhdistyksen tarkoituksena on toimia Suomen Kennelliitto ry:n alaisena jäsenyhdistyksenä sekä Staffordshirenbullterrieriyhdistys ry:n alaisena rotuyhdistyksenä, jonka päämäärä on edistää amerikanstaffordshirenterrierien kasvatusta ja jalostusta sekä toimia aatteellisena yhdistyksenä jäsenten keskuudessa näiden koiraharrastuksen kannustamiseksi. Tarkoituksensa toteuttamiseksi yhdistys tekee yhdistyksen toimialaan kuuluvaa valistustyötä, harjoittaa julkaisutoimintaa ja järjestää keskustelu, neuvonta ja koulutustilaisuuksia, antaa neuvoja ja opastusta jäsenilleen sekä järjestää koiranäyttelyitä, harjoittaa jalostusneuvontaa, levittää tietoa kenneltoiminnan merkityksestä sekä asianharrastajien että yleisön keskuudessa, seuraa kenneltoimintaa niin kotimaassa kuin ulkomailla ja tekee alan kehittämiseen tähtääviä aloitteita sekä harjoittaa yhteistoimintaa sekä kotimaisten että ulkomaisten keskusjärjestöjen, kennelyhdistysten sekä Suomen Kennelliitto ry:n kanssa. Staffordshirenbullterrieriyhdistys ry:n jäsen vuodesta 2003 Helsingin Seudun Kennelpiiri ry:n jäsen vuodesta 2004 Suomen Kennelliitto ry:n jäsen lähtien Suomen Palveluskoiraliiton jäsen vuodesta 2006 Kennelliiton alainen rotua harrastava yhdistys lähtien. Yhdistyksen jäsenmäärä vuoden 2016 lopussa oli 337. Jalostustoimikunnan toiminta SBTY ry:n jalostustoimikunnan periaate on olla työssään puolueeton ja noudattaa SKLFKK ry:n ja SBTY ry:n yleisiä toimintaperiaatteita. Jalostustoimikunta vastaa sille esitettyihin tiedusteluihin kirjallisesti, jolloin selvitetään tehdyt ratkaisut perusteluineen. Jalostustoimikunnan tulee kokoontua riittävän usein käsittelemään saapuneita tiedusteluja, jotka on toimitettava jalostustoimikunnalle kirjallisesti hyvissä ajoin ennen suunniteltua astutusajankohtaa. Amstaffiyhdistyksellä on jalostustoimikunta, joka vastaa rodun vuosikirjoista ja muista jalostustoimikunnan tehtävistä amstaffien osalta. Amstaffien jalostustoimikunta toimii Amstaffiyhdistyksen ja SBTY ry:n hallituksien alaisuudessa. 6\n7 4 RODUN NYKYTILANNE 4.1 Populaation rakenne ja jalostuspohja Rodun perinnöllinen monimuotoisuus tarkoittaa sen geeniversioiden (alleelien) runsautta. Puhutaan myös jalostuspohjan laajuudesta. Mitä monimuotoisempi rotu on, sitä useampia erilaisia versioita sillä on olemassa samasta geenistä. Tämä mahdollistaa rodun yksilöiden geenipareihin heterotsygotiaa, joka antaa niille yleistä elinvoimaa ja suojaa monen perinnöllisen vian ja sairauden puhkeamiselta. Monimuotoisuus on tärkeää myös immuunijärjestelmässä, jonka geenikirjon kapeneminen voi johtaa esimerkiksi tulehdussairauksiin, autoimmuunitauteihin ja allergioihin. Jalostus ja perinnöllinen edistyminenkin ovat mahdollisia vain, jos koirien välillä on perinnöllistä vaihtelua. Suurilukuinenkin koirarotu on monimuotoisuudeltaan suppea, jos vain pientä osaa rodun koirista ja sukulinjoista on käytetty jalostukseen tai jos rodussa on koiria, joilla on rodun yksilömäärään nähden liian suuret jälkeläismäärät. Tällaiset koirat levittävät geeniversionsa vähitellen koko rotuun, jolloin jostakin yksittäisestä geeniversiosta saattaa syntyä rodulle uusi tyyppivika tai sairaus. Vähitellen on vaikea löytää jalostukseen koiria, joilla ei tätä geeniversiota ole. Ihannetilanteessa jalostuksesta ei suljeta pois enempää kuin 50 % pentueista tai enempää kuin se rodun osuus, joka saadaan jakamalla luku 2 rodun keskimääräisellä pentuekoolla. Jos rodun pentuekoko on vaikkapa 5, jalostukseen tulisi käyttää 40 % rodun koirista. Monimuotoisuutta turvaava rajoitus yksittäisen koiran elinikäiselle jälkeläismäärälle on pienilukuisissa roduissa 5 % ja suurilukuisissa 23 % suhteessa rodun neljän vuoden rekisteröinteihin. Jos rodussa rekisteröidään neljän vuoden aikana keskimäärin 1000 koiraa, ei yksittäinen koira saisi olla vanhempana useammalle kuin 2050 koiralle. Yhdessäkään rodussa ei yhdellä yksilöllä saisi olla enempää kuin 100 jälkeläistä. Toisen polven jälkeläisiä koiralla saisi pienilukuisissa roduissa olla korkeintaan 10 % ja suurilukuisissa 46 % suhteessa neljän vuoden rekisteröinteihin. kaikki kuolinsyyt mukaan lukien on ollut 6 vuotta ja 5kk. On kuitenkin huomattava, että aineistossa on vain 222 koiran tiedot, joten tiedot eivät ole tilastollisesti luotettavia. Lisäksi on huomioitava, että populaation rakenteesta johtuen huomattava osa kannasta on yhä suhteellisen nuoria ja elossa. Aktiivisia rodun kasvattajia on noin parikymmentä. Tyypillisesti suomalaisella kasvattajalla on muutamia narttuja ja noin puolella kasvattajista on vähintään yksi pentue vuodessa. Suomessa on suhteellisen laaja geenipohja, mutta geenipohjan laajuuden säilyttämiseksi tuontikoiria pitäisi tuoda harkiten mahdollisimman eri sukulinjoista ja olemassa olevaa kantaa tulisi käyttää mahdollisimman tasaisesti jalostukseen huomioiden kuitenkin yksilöiden jalostusarvo ja sopivien kotien löytyminen syntyville pennuille. Suomessa siitosmatadorien käyttöä on pyritty välttämään. Amerikanstaffordshirenterriereillä eniten käytetyiden urosten jälkeläismäärä on pysynyt pääsääntöisesti alle 2,5 prosentissa sukupolvea kohti. Tulevaisuudessa on kuitenkin kiinnitettävä huomiota eniten käytettyjen jalostusyksilöiden välisiin sukulaissuhteisiin, jotta yksittäisten koirien vaikutus toisessa polvessa ei ylikorostu kannassa. Suomalaisten kasvattajien koiria tapaa usein myös ulkomailla. Suomesta on viety koiria mm. Yhdysvaltoihin, Norjaan, Viroon, Ranskaan, Espanjaan, Venäjälle ja Ruotsiin. Tällä hetkellä Suomessa arvioidaan olevan n amerikanstaffordshirenterrieriä. Rekisteröintimäärät vaihtelevat jonkin verran vuosittain, ja viiden vuoden aikana on rekisteröity keskimäärin 180 pentua vuodessa. Rekisteröinnit ylittivät sadan koiran rajan ensimmäisen kerran vuonna 2005, jonka jälkeen rekisteröinnit ovat pysyneet yli sadassa koirassa vuotta 2007 lukuun ottamatta. Toisin sanoen vuoden 2016 lopussa suuri osa rodun edustajista Suomessa on alle seitsemänvuotiaita. Kennelliiton jalostustietokannasta tarkasteltuna amerikanstaffordshirenterrerien keskimääräinen elinikä 7\n8 4.1.1 Populaation rakenne ja sukusiitos TAULUKKO 1: Vuositilasto rekisteröinnit Pennut (kotimaiset) Tuonnit Rekisteröinnit yht Pentueet Pentuekoko 7,4 7,2 7,1 7,0 6,7 7,8 7,0 7,3 7,2 7,1 8,1 7,5 6,6 Kasvattajat Jalostukseen käytetyt eri urokset kaikki kotimaiset tuonnit ulkomaiset keskimäär. jalostus 5 v 3 v 3 v 2 v 3 v 3 v 2 v 2 v 2 v 3 v 2 v 3 v käytön ikä 4 kk 3 kk 5 kk 8 kk 4 kk 3 kk 11 kk 10 kk 7 kk 2 kk 10 kk Jalostukseen käytetyt eri nartut kaikki kotimaiset tuonnit keskimäär. jalostuskäytön ikä 3 v 8 kk 3 v 11 kk 3 v 10 kk 3 v 3 kk 3 v 3 kk 3 v 1 kk 3 v 3 kk 3 v 4 kk 3 v 4 kk 2 v 5 kk 3 v 4 kk 3 v 1 kk 3 v 6 kk Isoisät Isoäidit Sukusiitosprosentti 2,42% 2,29% 2,24% 1,95% 1,65% 1,52% 2,02% 2,16% 3,24% 1,87% 0,73% 2,03% 0,99% Tiedot: Kennelliiton jalostustietokanta v 9 kk Viimeisen kymmenen vuoden aikana rodun vuosittaiset rekisteröintimäärät ovat pääsääntöisesti pysyneet 200 yksilön molemmin puolin, joista tuonteja on parikymmentä vuodessa. Keskimääräinen jalostuskäytön ikä on sekä uroksilla että nartuilla n. 3 vuotta ja syntyneiden pentujen sukusiitosprosentti on keskimäärin kahden prosentin paikkeilla. Vuositilaston sukusiitosprosentti tarkoittaa ko. vuonna syntyneiden pentujen keskimääräistä sukusiitosprosenttia. Isoisä/isoäiti tarkoittaa ko. vuonna syntyneillä pennuilla olevia eri isoisiä/isoäitejä. Nämä luvut antavat osviittaa jalostuspohjan laajuudesta. Jos jalostukseen käytetään esimerkiksi paljon eri uroksia, jotka ovat sukua keskenään (sama isä/ äiti), on jalostuspohjan laajuus paljon suppeampi kuin erisukuisia uroksia käytettäessä (isovanhempia on enemmän). Sukusiitoksessa uros ja narttu ovat toisilleen läheisempää sukua kuin serkukset. Sukusiitosaste tai prosentti on todennäköisyys sille, että satunnaisesti valittu geenipari sisältää geenistä kaksi samaa alleelia (versiota), jotka ovat molemmat peräisin samalta esivanhemmalta. Saman esivanhemman tietty alleeli on siis tullut koiralle sekä isän että emän kautta. Tällainen geenipari on homotsygoottinen ja identtinen. Ilman sukusiitosta suurin osa yksilöiden geenipareista on heterotsygoottisia, jolloin haitalliset, resessiiviset alleelit pysyvät vallitsevan, normaalin alleelin peittäminä. Koiran sukusiitosaste on puolet sen vanhempien välisestä sukulaisuussuhteesta. Isätytärparituksessa jälkeläisten sukusiitosaste on 25%, puolisisarparituksessa 12,5% ja serkusparituksessa 6,25%. Sukusiitos vähentää heterotsygoottisten geeniparien osuutta jokaisessa sukupolvessa sukusiitosasteen verran, joten esimerkiksi puolisisarparituksessa jälkeläisten heterotsygotia vähenee 12,5%. Myös todennäköisyys haitallisten resessiivisten ongelmien esiintuloon on puolisisarparituksessa 12,5%. Koirilla on rotuja muodostettaessa käytetty runsaasti sukusiitosta. Sukusiitoksella pyritään tuottamaan tasalaatuisia ja periyttämisvarmoja eläimiä. Jos huonot alleelit esiintyvät kaksinkertaisina sukusiitoksen ansiosta, niin mikseivät hyvätkin. Toisaalta sukusiitettykin eläin siirtää vain puolet perimästään jälkeläisilleen, jolloin edulliset homotsygoottiset alleeliyhdistelmät purkautuvat. Lisäksi jokainen yksilö kantaa perimässään useita haitallisia alleeleja, joiden todennäköisyys tulla esiin jälkeläisissä kasvaa sukusiitoksen myötä, joten turvallisia sukusiitosyhdistelmiä ei ole. Tutkimuksissa on todettu sukusiitoksen haittavaikutusten alkavan näkyä eläimen sukusiitosasteen ylittäessä 10%. Silloin todennäköisyys hedelmällisyyden ja elinvoiman heikkenemiseen kasvaa, ja nähdään esimerkiksi lisääntymisvaikeuksia, pentukuolleisuuden nousua, pentujen epämuodostumia, vastustuskyvyn heikkenemistä sekä tulehdus ja allergiaalttiutta. Ilmiötä kutsutaan 8\n9 sukusiitostaantumaksi. Jos sukusiitosaste kasvaa hitaasti monen sukupolven aikana, haitat ovat pienemmät kuin nopeassa sukusiitoksessa eli lähisukulaisten yhdistämisessä. Sukusiitosasteen suuruus riippuu laskennassa mukana olevien sukupolvien määrästä, joten vain sellaisia sukusiitosasteita voi verrata keskenään, jotka on laskettu tismalleen saman taustainfon perusteella. Jalostuksessa suositellaan neljänviiden sukupolven perusteella lasketun sukusiitosasteen pitämistä alle 6,25% Jalostuspohja Tehollinen populaatiokoko on laskennallinen arvio rodun perinnöllisestä monimuotoisuudesta. Rodun monimuotoisuutta voidaan arvioida myös molekyyligeneettisesti, esimerkiksi immuunijärjestelmää säätelevien DLAhaplotyyppien lukumäärän ja heterotsygotian perusteella. Tehollinen koko kertoo kuinka monen yksilön geeniversioita tietyssä rodussa tai kannassa on. Esimerkiksi lukema 50 tarkoittaa, että rodun perinnöllinen vaihtelu koostuu 50 eri koiran geeniversioista. Mitä pienempi tehollinen koko, sitä nopeammin rodun sisäinen sukulaisuus kasvaa, ja sukusiitoksen välttäminen vaikeutuu. Tehollinen koko arvioidaan aina sukupolvea kohden. Sukupolven pituus on seurakoirilla neljä ja käyttökoirilla viisi vuotta. Nyrkkisääntönä on, että tehollinen koko on enimmillään neljä kertaa jalostukseen käytettyjen, eri sukuisten urosten lukumäärä. Paras tapa arvioida tehollista populaatiokokoa perustuu rodun keskimääräisen sukusiitosasteen kasvunopeuteen. Jos aineisto ei ole sukupuiltaan tarpeeksi täydellinen, voidaan käyttää jalostuskoirien lukumääriin perustuvaa laskentaa, joka on käytössä myös Suomen Kennelliiton jalostustietojärjestelmässä Koiranetissä. Tämä antaa kuitenkin tehollisesta koosta suuren yliarvion, koska siinä oletetaan, etteivät jalostuskoirat ole toisilleen sukua ja että niillä on tasaiset jälkeläismäärät. Jos sukusiitosasteen kasvunopeuteen perustuva tehollinen koko on alle , rodusta häviää geeniversioita niin nopeasti, ettei luonto pysty tasapainottamaan tilannetta. Silloin on keskityttävä säilyttämään mahdollisimman monen yksilön geenejä käyttämällä niitä kertaalleen jalostukseen. Toisaalta suurimmalla osalla roduistamme on kantoja myös ulkomailla, jolloin voi olla mahdollista tuoda maahamme uutta verta. Monella rodulla ulkomailta ei kuitenkaan ole saatavissa sen erilaisempaa geenimateriaalia kuin kotimaastakaan. TAULUKKO 2: Vuositilasto jalostuspohja/sukupolvi (4 vuotta) pentueet jalostukseen käytetyt eri urokset jalostukseen käytetyt eri nartut isät/emät 0,94 0,91 0,89 0,95 0,91 0,80 0,81 0,82 0,81 0,74 0,74 0,75 0,95 tehollinen populaatio (49%) (47%) (47%) (49%) (51%) (52%) (51%) (51%) (49%) (47%) (44%) (43%) (45%) uroksista käytetty jalostukseen nartuista käytetty jalostukseen Tiedot: Kennelliiton jalostustietokanta % 6% 9% 12% 14% 15% 15% 13% 15% 15% 13% 18% 18% 5% 7% 10% 13% 15% 19% 20% 22% 23% 25% 24% 27% 28% Jalostuspohja per sukupolvi luvut on laskettu nelivuotisjaksoilta. Viimeinen kussakin jaksossa mukana oleva vuosi on se, jonka kohdalla tieto näkyy. Esimerkiksi vuoden 2008 luvut on laskettu vuosien ajalta. 9\n10 TAULUKKO 3: Jalostukseen eniten käytetyt urokset Tiedot: Kennelliiton jalostustietokanta Taulukossa on nimen perässä koiran syntymävuosi. 35 urosta on tuottanut 50% kymmenvuotiskauden (vuosien ) pennuista. Viimeisen viiden vuoden aikana jalostukseen on käytetty yhteensä 89 eri urosta ja niillä on yhteensä 146 pentuetta. Yksittäisten urosten osuus ei ensimmäisessä polvessa ole rodussa kovin merkittävä; kaikkien urosten prosenttiosuus sukupolven jälkeläistuotannossa on alle 2,5%. Toisessa polvessa joidenkin urosten merkitys kuitenkin korostuu. Tilastointiajan perusteella ko. uroksilla on yhteensä 22 pentuetta ja 145 pentua (pentueita kaiken kaikkiaan 232, 1657 pentua), mutta kun aika rajataan vuosiin jolloin urosten jälkeläisiä on eniten käytetty jalostukseen, urosten merkitys kasvaa vieläkin enemmän. Suomessa on syntynyt tuona aikana TAULUKKO 4: Jalostukseen eniten käytetyt nartut Tilastointiaikana Toisessa polvessa Yhteensä Pentueita osuus % eita eita % kumulat. Pentu Pentu Uros Pentuja Pentuja Pentuja 1 BLAZING STAR OF DAFT RAPTORS (2007) ,41% 2% CUDA'S SPEEDFIGHTER (2006) ,05% 4% HOT GUY BLACKENEDWATERS (2005) ,93% 6% GOLDEN FERYA DREAM OF 4 BROKEN TOP (2010) ,93% 8% TIPSUKUMMUN DILLINGER (2009) ,81% 10% TKO MADE IN GOLD (2005) ,75% 12% MASTERBOLT THINK TWICE (2007) ,69% 14% IMMNESS BOLD RULER (2007) ,69% 15% ALPINE'S RIO GRANDE (2007) ,69% 17% WONDERWORKER MASTERPIECE (2011) ,63% 19% LEHTOSUN'S EUTHANASIA ED (2006) ,63% 20% MASTERBOLT HARD TO GET (2007) ,57% 22% MASTERBOLT HUNTING FORGOLD (2007) ,51% 23% WIZAGE SHARP SNIPER AT EXPAND (2005) ,45% 25% GOLDEN FERYA DREAM OF 15 YELLOWSTONE (2010) ,45% 26% BORNWILD (2013) ,45% 28% REMASTERS ARISE (2012) ,39% 29% DOLLCAST MARTIALARTONE (2008) ,39% 30% INFANT KING TIGER (2004) ,39% 32% KESSELIN LORD LAWLESS (2008) ,39% 33% Tilastointiaikana Toisessa polvessa Yhteensä Pentueita osuus eita eita % Pentu Narttu Pentuja Pentuja Pentu Pentuja 1 CHERRY OF NIMILOXUS (2007) ,17% GOLDEN FERYA HAWAII NIGHT (2010) ,17% OVERTAKER'S OUTSHINE (2004) ,87% TIPSUKUMMUN D'ZSTAFS UNNA (2009) ,75% STRONGWILLED STAR OFTHESOUTH (2008) ,57% KESSELIN FOUND A PEARL (2005) ,45% JUST STAR SUPER SPECIAL (2010) ,45% FINN FUNNY Z DOLINY JEZIERZYCY (2006) ,39% OVERTAKER'S JUNE (2005) ,27% ROYALTYBOLT BOLLYWOOD STAR (2009) ,27% BAXTAFF THIS IS IT (2010) ,27% OVERTAKER'S PATHFINDER (2008) ,21% LEHTOSUN'S EROTIC ELECTRA (2006) ,15% ANBARDIZ INFINITY BEAUTY (2009) ,15% HOT GUY NOMEN EST OMEN (2010) ,15% RUS MAGIC DREAM PRINCESS (2006) ,09% RICE CRISP HONEY NUT (2011) ,09% TIPSUKUMMUN ALL MY LOVING (2008) ,09% CEZETA MASTERQUEEN OF ROYALTY BOLT (2007) ,03% ARCTIC GLOW VALENSIA (2006) ,03% Tiedot: Kennelliiton jalostustietokanta Taulukossa on nimen perässä koiran syntymävuosi. 10\n11 polven kohdalla se, että vuosien aikana, jolloin ko. narttujen jälkeläisiä on käytetty eniten jalostukseen, syntyneillä pennuilla on yli 10 prosentilla jompikumpi nartuista isoäitiniään. Tuona ajanjaksona Suomessa on syntynyt 130 pentuetta (917 pentua) ja jompikumpi taulukon nartuista löytyy 15 pentueen (126 pennun) kohdalla 2. sukupolvesta. 122 pentuetta, joissa 864 pentua. Näistä 13 pentueen (106 pennun) isoisänä on listan 1. tai 2. uros. Näiden kahden uroksen kohdalla on kuitenkin muistettava, että molemmat ovat tuontikoiria, jolloin kenties normaalia suurempi jalostuskäyttö voi olla perusteltua. Narttujen kohdalla tilanne on pitkälti samankaltainen, kuin uroksilla. Tilastointiaikana ei tilastosta nouse esiin silmiinpistävästi kukaan, mutta kahden nartun kohdalla (taulukon 1. ja 6.) tilanne on kuitenkin toisen Rodun tehollisen populaatiokoon säilyttämiseksi olisi hyvä käyttää sekä uroksia että narttuja mahdollisimman laajasti jalostukseen ja välttää samojen urosten liiallista käyttöä. Kuva: AM Oikkonen Rodun populaatiot muissa maissa Rodun kotimaassa Yhdysvalloissa on pääsääntöisesti viisi eri sukulinjaa; Tacoma, Ruffian, Xpert, Crusader ja Californialinjat. Näistä suurimmat on Ruffian ja Xpertlinjat, joista varsinkin Ruffianlinja on saanut vaikutteita Tacomalinjasta, jonka kantakoira on syntynyt jo 20luvulla. On lähes mahdoton sanoa, moniko koira nykypäivänä edustaa mitäkin sukulinjaa, koska linjat ovat ajan saatossa sekoittuneet jonkin verran keskenään. Jos haluaa hakea puhtaasti jonkin tietyn linjaista koiraa, ne on helpointa löytää Ruffian tai Xpert linjoista Yhteenveto populaation rakenteesta ja jalostuspohjasta linjoista) löytyy kymmenen sukupolven sukutaulusta keskimäärin 29 kertaa, ja nartuista Sindelar s Heide Ho (Xpertlinjainen) 16 kertaa sekä Tryarr Strawberry Fields (Ruffian/Xpertlinjainen) 15 kertaa. Nämä koirat ovatkin suurin pullonkaula amstaffien geenipoolin kannalta. Tryarr Diamondback Redbolt, vaikkakin on syntynyt vasta 70luvulla, löytyy lähes jokaisen tämän päivän amstaffin sukutaulusta. Suomessa rekisteröidään vuosittain noin 200 koiraa. Rekisteröintimäärät ovat olleet kasvussa viimeisen kymmenen vuoden aikana. Rodun alkuperämaassa Yhdysvalloissa rekisteröidään vuosittain huomattavasti suurempi määrä koiria kuin Suomessa. Amerikanstaffordshirenterrierien suosio on kasvanut myös muissa maissa. Ulkomailta on mahdotonta löytää täysin vierassukuisia jalostuskoiria, mutta jos ei etsi jalostusmateriaalia pelkästään tämänhetkisten trendien ja näyttelymenestyksen perusteella, niin on mahdollista löytää koiria, joista ei lähimmän 1015 sukupolven sisältä löydy tuttua verta. Vanhoista sukulinjoista eniten vallalla oleva on Ruffianlinja, ja näitä koiria löytyykin varmasti jokaisen nykypäivän amerikanstaffordshirenterrierin takaa. Toinen suuri, vanha sukulinja on Xpert. Molempien linjojen juuret ovat 1930luvulla, ja vaikka nykyäänkin voidaan puhua joidenkin uudempienkin kennelien kohdalla sukulinjoista (esim. White Rock, Fraja tai Woods), niin nämä ovat jonkinasteisia sekoituksia em. vanhemmista sukulinjoista pääasiassa Ruffianlinjasta. Rodun urosten ja narttujen keskimääräinen jalostukseenkäyttöikä on säilynyt suhteellisen samana tarkastelujakson ( ) aikana. Keskimääräinen jalostukseenkäyttöikä on ollut kolmen vuoden molemmin puolin. Jalostusyksilöiden ikään tulisi kiinnittää huomiota, sillä keskimääräinen jalostukseenkäyttöikä nousee koirien uusintakäytön myötä ja ensisynnyttäjät ovat usein nuorempia. Kasvattajien tulisi ottaa huomioon nartun fyysinen ja henkinen kypsyys sekä se, että urosten ja narttujen terveydestä ja luonteesta on ehditty saada riittävästi tietoa. Alle kaksivuotiaiden koirien jalostuskäyttöä ei suositella. Rodun pentueiden keskimääräinen sukusiitosaste on alle Kennelliiton suositteleman 6,25%. On kuitenkin huomioitava, että taulukoissa on käytetty Koiranetin sukusiitosasteita, jotka on laskettu puutteellisen sukupolvitiedon mukaan, joten se on aliarvio todellisesta tilanteesta. Sen kehittymissuunta on Suomessa vuonna 2013 rekisteröityjen kaikkien amerikanstaffordshirenterrierien sukutauluissa ensimmäisinä toistuvat nimet löytyvät yleensä n. kymmenennestä polvesta. Uroksista Tryarr Diamondback Redbolt (sekoitus pääasiassa Ruffian, Xpert ja Crusader 11\n12 kuitenkin tärkeä. Tarkastelujakson aikana ( ) amerikanstaffordshirenterrieripentueiden keskimääräinen sukusiitosprosentti on vaihdellut 1,95% ja 2,42% välillä. Yleisimmin vuosittaiset sukusiitosprosentit ovat pysytelleet hieman yli kahdessa prosentissa. Rodun tehollinen populaation käyttöaste on viimeisen kymmenen vuoden aikana ( ) vaihdellut 4752 prosentin välillä pysyen täten melko samoissa luvuissa tarkastelujakson aikana. On kuitenkin huomioitava, että taulukoissa on käytetty Koiranetin aineistoa eikä kaavassa pystytä ottamaan huomioon jalostuskoirien epätasaisia jälkeläismääriä eikä keskinäisiä sukulaisuuksia, joten luku on jopa kymmenkertainen yliarvio todellisesta tilanteesta. Sen kehittymissuunta on kuitenkin tärkeä. Amerikanstaffordshirenterriereillä rodun tehollinen populaatio on pysytellyt melko samoissa luvuissa tarkastelujakson aikana. Amerikanstaffordshirenterriereillä isä/emäsuhde on viimeisen kymmenen vuoden ( ) aikana vaihdellut välillä 0,74 0,95, viimeisen viiden vuoden aikana suhdeluvun ollessa kuitenkin 0,890,95, joten näyttäisi siltä, että geneettisen monimuotoisuuden varmistamiseksi ollaan menossa parempaan suuntaan (ihannetilanteessa suhdeluku olisi 1, jolloin jalostukseen olisi käytetty yhtä useaa urosta kuin narttua). Vuosina syntyneistä uroksista on käytetty jalostukseen 1215% ja nartuista 1325%. Vuosina syntyneiden urosten käyttöaste on vaihdellut 16% ja 21% välillä, narttujen käyttöasteen ollessa 27 35%. Vaikka lukemat varsinkin myöhemmin syntyneiden kohdalla saattavat vielä hieman nousta, niin geneettisen monimuotoisuuden kannalta osuudet ovat liian pieniä. Rodussa ei merkittävästi ole toistettu samoja yhdistelmiä. Rodussa 15 eniten käytetyn uroksen ensimmäisen polven jälkeläisten osuus tarkastelujakson ( ) aikana vaihtelee 1,45% ja 2,41% välillä. Jos tarkastellaan viiden vuoden tilastoa ( ), ovat vastaavat lukemat 1,893,55%, ja vain kahden uroksen jälkeläisten osuus on yli 3%. Yksittäisiä uroksia ei siis ole käytetty erityisen huolestuttavissa määrin populaation kokoon nähden. Kennelliitto suosittelee, ettei suurikokoisissa roduissa käytettäisi yksittäisiä uroksia tuottamaan yli 23% jälkeläisistä sukupolvessa. Nartuista kahdella koiralla on viiden vuoden tarkastelujaksolla ( ) jälkeläismäärä yli 3% (3,22% ja 4%), mutta tämä on kuitenkin vähemmän kuin edellisellä viisivuotiskaudella, jolloin neljällä nartulla jälkeläisten osuus nousi yli kolmeen prosenttiin. Amerikanstaffordshirenterriereillä 3% merkitsee noin 23 jälkeläistä viiden vuoden tarkastelujaksolla. Rodussa on kuitenkin syytä seurata, ettei yksittäisten koirien toisen polven jälkeläismäärät nouse liian korkeiksi. Lisäksi runsaimmin käytettyjen jalostuskoirien joukossa on muutamia lähisukulaisia, mikä kaventaa rodun jalostuspohjaa. Näiden koirien ja niiden sukulaisten jalostuskäyttöön on syytä kiinnittää erityistä huomiota. Maailmalla amerikanstaffordshirenterriereitä syntyy huomattavia määriä vuosittain. Jalostuspohjaa kaventaa osin samojen koirien esiintyminen varsinkin kauempana sukutauluissa. Amerikanstaffordshirenterriereillä jalostuspohja on vielä kohtuullinen. Täysin uutta materiaalia on mahdotonta hankkia ulkomailta, mutta sellaisia koiria, joilla ei kuitenkaan 1015 sukupolven sisällä löydy samoja koiria sukutauluissa on mahdollista tuoda. Jalostuspohjan laajuuteen tulee kuitenkin kiinnittää huomiota jalostusvalintoja tehdessä ja pyrkiä käyttämään laajasti olemassa olevaa materiaalia. Kuva: AM Oikkonen 12\n13 4.2 Luonne ja käyttäytyminen sekä käyttöominaisuudet Rotumääritelmän maininnat luonteesta ja käyttäytymisestä sekä rodun käyttötarkoituksesta Amerikanstaffordshirenterrierille oikeanlainen rodunomainen luonne on hyvin tärkeä ominaisuus, ehkä jopa kaikkein tärkein. Näyttipä koira miltä tahansa, se ei ole oikea amstaffi ilman oikeaa luonnetta. Virallinen määritelmä on vähäsanainen, ja sitä onkin usein arvosteltu siitä, ettei se anna riittävästi tietoja rodun harrastajalle. Käytetyt sanat kuvaavat kuitenkin kauniisti rodun luonnetta. Voimassa olevassa FCI:n rotumääritelmässä amerikanstaffordshirenterrieriä luonnehditaan seuraavanlaisesti: Kokoonsa nähden hyvin voimakas, tasapainoinen koira. Lihaksikas, samalla ketterä ja tyylikäs sekä ympäristöstään hyvin kiinnostunut. Ympäristöstään hyvin kiinnostunut kuvaa eläväistä, älykästä olemusta, joka tarkkailee ympäristönsä tapahtumia ja jolta mikään ei jää huomaamatta. Lisäksi koira ei vain tarkkaile, vaan ottaa osaa koira on tietoinen ympäristöstään ja reagoi siihen. Se on valmis vastaamaan kaikkiin haasteisiin sanonnan parhaassa merkityksessä. Rodun rohkeus on maankuulu. Tämä riittää hyvin kuvaamaan rodun oikeaa luonnetta. Rotu on nimenomaan rohkea. Rohkeus on sisäänrakennettu rodun historiaan. Nämä koirat ovat kohdanneet kuoleman kaikissa muodoissaan ja pelko on jalostettu niistä pois jo aikoja sitten. Koiran tulee vaikuttaa äärimmäisen varmalta kaikissa tilanteissa. On anteeksiantamatonta, jos yksilöltä puuttuu tämä ominaisuus. Rohkeudella ei ole mitään yhteyttä aggressiivisuuteen, jolla usein peitetään epävarmuutta. Ihanneamstaffi ei saa osoittaa aggressiivisuutta muita eläimiä tai ihmisiä kohtaan. Sen pitää vaikuttaa varmalta ja kiinnostuneelta, valmiilta osallistumaan tai tarpeen tullen puuttumaan tilanteeseen. Tämän rodun rohkeudesta on runsaasti kertomuksia. Ihanneyksilön on aina osoitettava silminnähtävää rohkeutta ja varmuutta. Jos yksilöllä ei ole näitä ominaisuuksia, sitä ei tulisi koskaan palkita. Vaikka rotumääritelmässä ei asiaa erikseen mainita, tämä rotu on ollut kauan kotikoirana maatiloilla ja perheissä, ja vaikka sillä on tappelukoiratausta, koira ei saa koskaan olla aggressiivinen ihmistä kohtaan. Rotu ei ole luonnoltaan vartioiva, vaan pitää useimpia ihmisiä ystävinään ja luottaa näihin. Koira kehittää vahvat siteet ihmisiin ja haluaa innokkaasti miellyttää työkoirahistoriansa ansiosta. Amerikanstaffordshirenterrieriä käytettiin maatilojen yleiskoirana ja jahtikoirien kanssa kiinniottokoirana, joka teki lopun saalistettavasta eläimestä. Koira ei viihdy yksin, vaan on mieluummin ihmisten seurassa. Se ei ole alistuva tai mielistelevä, vaan varma ja ystävällinen kaikessa kanssakäymisessään ihmisten parissa. Ihanneyksilön on aina oltava ihmisten seurassa varma ja ystävällinen. Jos yksilö on ihmistä kohtaan aggressiivinen, uhkaava tai pelkäävä, sitä ei tulisi koskaan palkita. Tällainen on rodulle täysin epätyypillistä ja virheenä anteeksiantamaton. Arkoja, hermostuneita tai aggressiivisia koiria ei tule käyttää jalostukseen. Näyttelytuomarien sanalliset arvostelut luonteesta ovat yleensä hyvin lyhytsanaisia, eivätkä juurikaan kerro, onko koiran luonne rodunomainen. Adjektiivit iloinen tai reipas eivät ole tarpeeksi tarkkoja määritelmiä amstaffin oikeanlaisen luonteen kuvaamiseksi. Toisaalta taas negatiiviset arvostelut arka tai ujostelee tuomaria tai jopa käyttäytyy aggressiivisesti kertovat asiasta hieman paremmin. Näyttelyarvosteluissa tuomareiden on vuoden 2011 alusta ollut mahdollista arvioida myös koiran käyttäytymistä rastittamalla yksi kolmesta vaihtoehdoista (rodunomainen lähestyttäessä; väistää; vihainen). Lisäksi tuomari voi merkitä yleisesti, mikäli koira on joko pelokas tai vihainen koirille. Näyttelyarvostelujen mainintoja luonteesta seurataan myös jatkossa. Kaikki suomalaiset amstaffipennut syntyvät ja varttuvat kotioloissa, mikä onkin rodulle ainoa oikea paikka kasvaa. Amstaffi ei sovi tarhattavaksi Suomen olosuhteissa. Jotta amstaffista varttuisi ihmisystävällinen, vilkas ja rohkea seura ja harrastuskoira, sen paikka on jo alle luovutusikäisenä normaaleissa kotioloissa, jossa se tottuu ihmisiin ja normaaliin elämänmenoon. Kasvattajien tulee myös kiinnittää huomiota pennunostajien ohjaukseen amstaffin kasvattamisessa yhteiskuntakelpoiseksi sekä mukavaksi seura ja harrastuskoiraksi Jakautuminen näyttely/käyttö/ tms. linjoihin Amerikanstaffordshirenterrierit eivät ole jakaantuneet erillisiin näyttely/käyttö/tms. linjoihin. 13\n14 4.2.3 PEVISAohjelmaan sisällytetty luonteen ja käyttäytymisen ja/tai käyttöominaisuuksien testaus ja/tai kuvaus Amerikanstaffordshirenterriereiden PEVISAohjelmaan ei ole sisällytetty luonteen ja käyttäytymisen ja/tai käyttöominaisuuksien testausta tai kuvausta. Suomen Amerikanstaffordshirenterrieriyhdistys ry suosittelee jalostukseen käytettäville koirille luonnetestiä. Lisäksi yhdistys toivoo myös mahdollisimman monen jalostuksen ulkopuolelle jäävän amstaffin käyvän luonnetestissä tai MHkuvauksessa Luonne ja käyttäytyminen päivittäistilanteissa Luonnetestitulosten (573 testattua koiraa vuosina ) valossa tämän päivän amerikanstaffordshirenterrieri sopii luonteensa puolesta hyvin rooliinsa seurakoirana tai harrastuskoirana. TAULUKKO 5: Vuosittain testattujen amerikanstaffordshirenterrierien määrät 14\n15 TAULUKKO 6: Luonnetestiin osallistuneiden amerikanstaffordshirenterrierien lukumäärä rekisteröidyistä (testausikä 27v eli vähintään 2 vuotta rekisteröinnin jälkeen) 15\n16 Testattujen amstaffien pisteet osaalueittain (ajanjaksolla ) välillä on testattu 77 amstaffia ja välillä 450 amstaffia. Tästä joukosta puuttuvat vuonna 2016 testattujen koirien osaaluepisteet, koska ne eivät olleet vielä saatavilla Kennelliiton rotujärjestömateriaalissa kyseisen vuoden osalta. 70% 60% Toimintakyky 63% 50% 48% 40% 35% 30% 20% 10% 0% 4% 0% 13% 0% % 6% 12% 15% 1% % 0% 0% % 0% (n=77) ( (n=449) 60% Terävyys 50% 51% 52% 40% 42% 35% 30% 20% 10% 6% 8% 0% +3 Kohtuullinen 2% +2 Suuri +1a Pieni 0% +1b Koira joka ei osoita lainkaan terävyyttä 0% 0% 1 Pieni jäljelle jäävin 0% 0% 2 Kohtuullinen, jäljelle jäävin 1% 0% 3 Suuri jäljelle jäävin ( (n=77) (n=449) 16\n17 Puolustushalu 70% 60% 60% 52% 50% 40% 37% 30% 27% 20% 10% 0% +3 Kohtuullinen, hillitty 10% 3% +2 Suuri, hillitty +1 Pieni 5% 3% 1 Haluton 0% 0% % 2 Erittäin suuri 0% 0% 3 Hillitsemätön (n=77) (n=449) Taisteluhalu 60% 50% 52% 53% 40% 39% 30% 28% 20% 10% 0% +3 Suuri +2a Kohtuullinen 4% 0% +2b Kohtuullisen pieni 3% % 2% +1 Erittäin suuri 8% 5% 1 Pieni 3% 1% 1 0% 0% 2 Riittämätön 3 Haluton 0% 2% ( (n=77) (n=449) Kuten tässä esiteltävistä luonnetestin pistejakaumakaavioista käy ilmi, luonnetestattujen amerikanstaffordshirenterreiden tulokset eivät ole merkittävästi muuttuneet verrattaessa ja luonnetestituloksia. Suurin osa amstaffeista on ollut ja on yhä luoksepäästäviä ja avoimia, laukaisupelottomia ja niiden puolustushalu on yleisimmin ollut +3 kohtuullinen, hillitty. Terävyydestä amstaffit ovat tyypillisesti saaneet arvion +1 pieni tai +3 kohtuullinen molempien tarkastelujaksojen aikana. Laukauspelottomuudesta yleisin tulos on +++ laukausvarma (yli 80% testatuista amerikanstaffordshirenterriereistä saa tämän tuloksen). Kuitenkin vuosina testatuissa koirissa on selvästikin ollut enemmän hyvän toimintakyvyn (+2) omaavia koiria (35%), kuin vuosina (13%). Yleisin arvio toimintakyvystä on kuitenkin molempina ajanjaksoina ollut +1, kohtuullinen. Vuosina testatuista koirista 52% on saanut taisteluhalustaan arvion +3, suuri, kun vuosina arvion +3, suuri, on saanut vain 28% testatuista koirista. Toimintakyky ja taisteluhalu on selvästi heikkenemässä, koska tarkastelussa vastaavat testitulokset ovat olleet 15% ja 31%. Molempina tarkastelujaksoina selkeästi suurin osa testatuista koirista on saanut taisteluhalustaan joko arvion +3 suuri tai +2 kohtuullinen. Taisteluhalu helpottaa saalisvietin ohella koiran kouluttamista mm. palveluskoiratehtäviin sekä auttaa koiraa pääsemään yli 17\n18 pelottavista kokemuksista. Amerikanstaffordshirenterrierin tulisi olla kuuluisa rohkeudestaan sekä koulutettavissa mm. palveluskoiratehtäviin, joten amerikanstaffordshirenterrierin tulisi omata riittävästi taistelutahtoa. Myös hermorakenteesta +2 tasapainoinen saaneita koiria on aikana testatuista ollut hieman vähemmän (8%) kuin testatuissa (23%). Yleisin tulos on molempina ajanjaksoina ollut +1 hieman rauhaton. Temperamentin osalta vuosina testattujen koirien tuloksissa on enemmän hajontaa kuin vuosina testattujen koirien tuloksissa. Yleisimpänä arvosanan on säilynyt +3 vilkas, mutta se on selvästi tasoittunut arvioiden +2 kohtuullisen vilkas ja +1 erittäin vilkas kanssa. Luonnetesteissä käytetyt amstaffit ovat molempien tarkastelujaksojen aikana olleet yleisimmin saaneet kovuudesta arvion +1 hieman pehmeä tai +3 kohtuullisen kova. Vuosina testatuista koirista on kuitenkin 90% 80% 70% Hermorakenne 83% 71% 7 60% 50% 40% 30% 23% 20% 10% 0% 0% 0% +3 Tasapainoinen ja varma 8% +2 Tasapainoinen + 1a Hieman rauhaton 5% 0% +1b Hermostunein pyrkimyksin 5% 2% 1 Vähän hermostunut 0% 0% 2 Hermostunutt 0% 0% 3 Erittäin hermostunut (n=77) (n=449) 70% 60% 66% Temperamentti 50% 40% 41% 30% 24% 29% 20% 16% 14% 10% 0% 4% 4% % 0% 1% 0% 0% 0% 0% 0% 0% (n=77) (n=449) 18\n19 arvion +1 hieman pehmeä saanut 65% ja +3 kohtuullisen kovan 22%, kun aiemmin nämä tulokset ovat olleet suunnilleen samat. Lisääntynyt pehmeys voi tuoda mukanaan myös ongelmia lisääntyneenä arkuutena, mikäli koiran muut luonneominaisuudet eivät tasapainota pehmeyttä. Liiallinen pehmeys ei ole toivottava piirre amerikanstaffordshirenterrierille. Amerikanstaffordshirenterrierille ei ole laadittu ihanneprofiilia luonnetestiin monestakin syystä johtuen. Kasvattajien ja harrastajien näkemykset ihannekoirasta vaihtelevat jonkin verran eikä rodun alkuperämaa (USA) ole rotumääritelmän mainintoja enempää ottanut kantaa ihanneluonteeseen. Subjektiiviset näkemykset vaikuttavat siihen, kuinka koira koetaan eikä luonnetesti kerro kaikkea koiran luonteesta, vaikka se onkin erittäin hyödyllinen ja suositeltava apuväline koiran arvioimiseen. On kuitenkin turvallista sanoa, että sekä harrastajat että kasvattajat toivovat amerikanstaffordshirenterrierin säilyvän hyväntahtoisena ja avoimena, taisteluhaluisena, hyvähermoisena ja toimintakykyisenä koirana. Luonnetestin osaalueissa ei tulisi olla miinuspisteitä. Erityistä huomiota tulisi kiinnittää niiden osaalueiden pisteisiin, joiden kerroin on enemmän kuin 1 (toimintakyky, taisteluhalu, hermorakenne, temperamentti, kovuus ja luoksepäästävyys). Koiran luonnetta arvioitaessa tulee kuitenkin aina kiinnittää huomiota kokonaisuuteen eikä seurata vain yksittäisiä osaalueita. 70% Kovuus 65% 60% 50% 40% 43% 40% 30% 20% 10% 0% 22% +3 Kohtuullisen kova 1% 1% +2 Kova +1 Hieman pehmeä 0% 0% 1 Erittäin kova 16% 9% 2 Pehmeä 0% % 0% 3 Erittäin pehmeä (n=77) (n=449) Luoksepäästävyyss 100% 90% 80% 70% 60% 50% 40% 30% 20% 10% 0% 83% 86% 13% 10% 0% 1% 3% 0% 1% 0% 0% 0% 0% 0% 0% 0% (n=77) ( n=449) 19\n20 Laukaisuvarmuus ja keskeytetyt testit 90% 80% 70% 69% 81% 60% 50% 40% 30% 20% 10% 0% 6% 16% 0% 0% % 1% 0% 0% % 0% 0% 2% (n=77) ) (n=449) MHkuvauksessa käyneitä amerikanstaffordshirenterrierejä on huomattavasti vähemmän kuin luonnetestattuja. Kennelliiton jalostustietokannan sekä Kennelliiton sähköisen rotujärjestöaineiston mukaan vuoden 2015 loppuun mennessä 20 amerikanstaffordshirenterrieriä on osallistunut MHluonnekuvaukseen. Näistä kahden testi on keskeytetty. Yksittäisen keskeytyksen syynä 2010 oli koiran karkaaminen metsään vieheen vedon jälkeen, toisen keskeytyksen syy ei ole tiedossa, mutta tämän koiran tulokset ovat mukana lähes täydellisinä tarkastelujoukossa. Joukko on liian pieni, jotta siitä voitaisiin tehdä syvempää analyysia amerikanstaffordshirenterrierin keskimääräisistä Yleisimmät MH tulokset n=19 koiraa Yleisimmät tulokset 2. yleisimmät tulokset 3. yleisimmät tulokset 3. yleisimmät tulokset 8e 9a 9b a 1b 1c 2a 2b 8d 3 2c 8c 2 3a1 8b 8a 7d 1 0 3a2 3b1 3b2 7c 4 7b 5a 7a 5b Lähteet: Kennelliiton sähköinen rotujärjestöaineisto sekä Koiranet jalostustietokanta e 6d 6c 6b 6a 5e 5d 5c 20\n21 Tulosten esiintyvyys prosenttiosuuksina a Kontakti, tervehtiminen 0 % 0 % 0 % 89 % 11 % 1b Kontakti, yhteistyö 0 % 0 % 58 % 37 % 5 % 1c Kontakti, käsittely 0 % 11 % 32 % 42 % 16 % 2a Leikki 1, leikkihalu 0 % 0 % 21 % 68 % 11 % 2b Leikki 1, tarttuminen 0 % 11 % 47 % 37 % 5 % 2c Leikki 1, puruote ja taisteluhalu 5 % 0 % 53 % 26 % 16 % 3a1 Takaaajo 1 21 % 21 % 26 % 26 % 5 % 3a2 Takaaajo 2 21 % 11 % 16 % 53 % 0 % 3b1 Tarttuminen 1 58 % 42 % 0 % 0 % 0 % 3b2 Tarttuminen 2 37 % 47 % 0 % 0 % 16 % 4 Aktiviteettitaso 0 % 11 % 58 % 26 % 5 % 5a Etäleikki, kiinnostus 0 % 16 % 74 % 11 % 0 % 5b Etäleikki, uhka/aggressio 89 % 5 % 5 % 0 % 0 % 5c Etäleikki, uteliaisuus 16 % 16 % 11 % 16 % 42 % 5d Etäleikki, leikkihalu 16 % 26 % 11 % 11 % 37 % 5e Etäleikki, yhteistyö 26 % 5 % 32 % 16 % 21 % 6a Yllätys, pelko 16 % 16 % 58 % 5 % 5 % 6b Yllätys, puolustus/aggressio 68 % 26 % 5 % 0 % 0 % 6c Yllätys, uteliaisuus 11 % 16 % 21 % 21 % 32 % 6d Yllätys, jäljellejäävä pelko 74 % 16 % 5 % 5 % 0 % 6e Yllätys, jäljellejäävä kiinnostus 63 % 26 % 11 % 0 % 0 % 7a Ääniherkkyys, pelko 16 % 11 % 68 % 5 % 0 % 7b Ääniherkkyys, uteliaisuus 0 % 5 % 0 % 5 % 89 % 7c Ääniherkkyys, jäljellejäävä pelko 89 % 5 % 5 % 0 % 0 % 7d Ääniherkkyys, jäljellejäävä kiinnostus 74 % 21 % 5 % 0 % 0 % 8a Aaveet, puolustus/aggressio 26 % 42 % 26 % 5 % 0 % 8b Aaveet, tarkkaavaisuus 0 % 5 % 37 % 21 % 37 % 8c Aaveet, pelko 47 % 11 % 5 % 16 % 21 % 8d Aaveet, uteliaisuus 11 % 21 % 5 % 16 % 47 % 8e Aaveet, kontaktinotto aaveeseen 5 % 5 % 0 % 84 % 5 % 9a Leikki 2, leikkihalu 0 % 5 % 47 % 47 % 0 % 9b Leikki 2, tarttuminen 5 % 5 % 68 % 11 % 11 % 10 Ampuminen 26 % 21 % 26 % 21 % 0 % vihreä: % Keltainen: 30 50% punainen: 20 30% valkoinen: alle 20% suorituksista MHkuvauksessa, tai että näiden suoritusten perusteella määriteltäisiin amerikanstaffordshirenterrierin ihannesuoritus. Edellisellä sivulla olevassa taulukossa on esitetty amerikanstaffordshirenterriereiden tulokset MHkuvauksesta. Otannan pienuudesta johtuen tässä tilastossa yhden koiran tulos ilmenee 5% edustuksena, 4 koiran otos edustaa 21% ja 10 koiraa edustaa 53% kuvatuista koirista. Tuloksista näkyy, että kuvatut amerikanstaffordshirenterrierit suhtautuvat ystävällisesti ihmisiin ja leikkivät innokkaasti, eivätkä osoita uhkauseleitä tai aggressiota erikoisestikaan käyttäytyvää ihmistä kohtaan (käsittely, etäleikki). Kuvatut koirat ovat pääosin ainakin kohtuullisen rohkeita (ei jäljellejääviä pelkoja tai suuria ääniherkkyyksiä, ottavat itsenäisesti kontaktia avustajiin, eivät osoita runsaasti uhkauseleitä). Aktiviisuustaso pysyy tarkkaavaisena ja osalla koirista liukuu vilkkaamman puolelle. Eroa yksilöiden välillä näkyy enemmän saaliin perään lähtemisessä sekä aaveisiin ja laukaisuihin suhtautumisessa. Tosin näissäkin osioissa koirat säilyvät pääosin uteliaina ja rohkeina, vaikka kuvaus hieman vaihtelee. Saaliin perään lähtemisessä reaktiot vaihtelevat eniten. Pääosin MHkuvattujen koirien tulokset seuraavat sitä kuvaa, mikä rodusta luonnetestien perusteella on muodostettu. Kuten aiemmin on todettu, on MHkuvattujen joukko kuitenkin liian pieni, jotta siitä voitaisiin vetää johtopäätöksiä toivottavista tuloksista. Alla kuitenkin tähtikaavio yleisimmistä tuloksista. Osaan kohdista on merkitty useampi tulos, jos kuvattujen koirien tulos on vaihdellut merkittävästi. 21\n22 4.2.5 Käyttö ja koeominaisuudet Amerikanstaffordshirenterrierit ovat osoittaneet koulutettavuutensa tottelevaisuuskokeissa, Rallytoko ja agilitykilpailuissa, käyttäytymiskokeissa (BH) ja palveluskoirakokeissa (jälki, haku ja etsintä). Amstaffeilla on myös muutamia osallistumisia metsästyskoirien jäljestyskokeisiin sekä pelastuskoiraja vesipelastuskokeisiin. Lisäksi luonteita tutkitaan ja testataan luonnetestein ja MHluonnekuvauksin. Suomen pelastuskoiraliiton haku ja rauniokokeissa on käynyt yksittäisiä amstaffeja, jotka ovat suorittaneet soveltuvuuskokeita ja peruskokeita. Raunioharrastuksessa on amstaffeja ollut mukana jo 1990luvulla. 90luvun puolivälissä amstaffi sijoittui raunioiden SMkokeessa pronssille. Verrattuna rekisteröintimääriin amerikanstaffordshirenterriereillä on vielä melko vähän koekäyntejä. Tämä kertoo rodun pääasiallisesta käyttötarkoituksesta seurakoirana. Tottelevaisuus ja agilitykilpailut ovat olleet kauiten avoinna myös amerikanstaffordshirenterriereille ja niissä onkin pisimmältä ajalta saavutettu tuloksia. Tuloksien vähyydessä näkyy todennäköisesti myös terrierin haastavuus harrastuskoirana ja koiramateriaalin harrastuksessa tärkeiden ominaisuuksien epätasaisuus. Koska rotua ei ole määrätietoisesti kasvatettu harrastuksia silmälläpitäen, koirien tuloshakuisessa koulutuksessa tärkeät luonneominaisuudet vaihtelevat yksilöstä toiseen. Osin tämän vuoksi tavoitteellisesti harrastavat hankkivat harvoin amerikanstaffordshirenterrieriä kisakoiraksi, vaan päätyvät ennemmin eri koemuotojen valtarotuihin. Amerikanstaffordshirenterriereistä kaksi on saavuttanut käyttövalion arvon hakukokeista vuoden 2016 loppuun mennessä. Seuraavassa kolmessa kaaviossa on lueteltu amerikanstaffordshirenterrierien koe ja kilpailukäynnit viimeisen 15 vuoden aikana (joissain kokeissa aika on lyhyempi, koska koe on tullut viralliseksi lajiksi vasta myöhemmin). TAULUKKO 7.1: Luonnetestit ja MHkuvaukset Koemuoto Osallistumiskerrat Koulutustunnukset/tulokset/luokat Luonnetesti Luonnetesti Yhteensä 557 MHluonnekuvaus Yhteensä 23 Tiedot: Kennelliiton jalostustietokanta Palveluskoirakokeista haku, jälki, etsintä ja suojelukokeessa on kolme asteittain vaikeutuvaa luokkaa: alokasluokka, avoin luokka sekä voittajaluokka. Koira voi saavuttaa luokassaan 3, 2 tai 1tuloksen viimeksi mainitun ollessa paras tulos. Kolmella voittajaluokassa saavutetulla ykköstuloksella koira voi saavuttaa käyttövalion arvon. Saadessaan palveluskoirakokeessa hyväksytyn tuloksen luokassaan koira saavuttaa ns. koulutustunnuksen. Koulutustunnuksen saatuaan koirakko voi siirtyä ylempään luokkaan. JK1 on palveluskoirien jäljestyskokeen alokasluokan koulutustunnus, JK2 on palveluskoirien jäljestyskokeen avoimen luokan koulutustunnus ja JK3 on voittajaluokan koulutustunnus. HK1 puolestaan on palveluskoirien hakukokeen alokasluokan koulutustunnus, HK2 avoimen luokan koulutustunnus jne. Erikoisjälkikokeessa taas kilpailuluokkia on vain kaksi, ja 22\n23 TAULUKKO 7.2: Käyttäytymis ja palveluskoirakokeet, vesipelastus ja pelastuskoirakokeet Koemuoto Osallistumiskerrat Koulutustunnukset/tulokset/luokat Käyttäytymiskoe (BH) Yhteensä Palveluskoirakoe Haku x1 PKoikeudet Jälki x2, haku x1 JK1, HK Jälki x2, haku x4 JK2, HK Jälki x7, haku x6 JK1, JK3 x2, HK2, FH Jälki x8, haku x5, suojelu x1 JK3 x Jälki x13, haku x13 JK1, JK3 x4, HK1 x2, HK3 x Jälki x7, haku x5 JK1, JK2 x2, JK3 x3, HK1, HK2 x Jälki x11, haku x8, suojelu x2 JK3 x5, HK1, HK2, HK3 x Jälki x1, haku x7, etsintä x2 JK1, HK1 x2, HK3 x3, EK1, EK2 Yhteensä Pelastuskoirakoe 2014 Pelastusjälki x1 PEJÄ A HYV Yhteensä 1 1 Vesipelastuskoe SOVE SOVE1, ALO1 x ALO1 x2, AVO0 x AVO AVO0 Yhteensä Tiedot: Kennelliiton jalostustietokanta niistä on mahdollista saavuttaa koulutustunnukset FH1 ja FH2. TOKO:ssa eli tottelevaisuuskokeessa on kolmen luokan sijasta neljä asteittain vaativammaksi muuttuvaa luokkaa, alokas, avoin, voittaja ja erikoisvoittajaluokka. Jokaisessa luokassa on 3 hyväksyttyä tulosta, 3, 2 ja 1 tulos viimeksi mainitun ollessa paras. TOKO:ssa koulutustunnuksen saa kerättyään luokassa kolme 1tulosta. Luokkaa voi vaihtaa saavutettuaan yhden 1tuloksen. Koira voi saada tottelevaisuusvalion arvon saavutettuaan kolme 1tulosta erikoisvoittajaluokasta ja se täyttää muut valionarvosäännöt. Lyhenne ALO1 tarkoittaa alokasluokan 1tulosta, ALO2 alokasluokan kakkostulosta jne. ALO tarkoittaa suoritusta, jolloin koirakon pisteet eivät ole riittäneet tulokseen. Rallytokossa on neljä luokkaa: alokas (ALO), avoin (AVO), voittaja (VOI) ja mestariluokka (MES). Näistä alokasluokka suoritetaan taluttimessa ja muissa luokissa koira suorittaa radan vapaana. Koirakon saavutettua luokassaan kolme vähintään 70 pisteen hyväksyttyä tulosta, on sen siirryttävä seuraavaan tasoluokkaan. Kolmesta hyväksytystä tuloksesta luokassaan koirakolle myönnetään koulutustunnus RTK14. Hyväksytty tulos on vähintään 70 pistettä maksimipisteiden ollessa kaikissa luokissa 100 p. Rallytokovalion arvoon tarvitaan kolme vähintään 95 pisteen tulosta mestariluokasta. Rallytokosta tuli virallinen koelaji vuonna MEJÄ:ssä eli metsästyskoirien jäljestyskokeessa koira seuraa verellä tehtyä jälkeä. MEJÄ:ssä on avoin ja voittajaluokka ja siinä voi saavuttaa 3, 2 tai 1tuloksen sekä valion arvon. Agilityssä koirat on jaettu paitsi vaativuustason mukaan 1, 2 ja 3luokkaan, myös säkäkorkeuden mukaan mini, midi ja maxiluokkiin. Amerikanstaffordshirenterrierit ovat useimmiten maxikokoisia, joskin jotkin nartut kilpailevat mediluokassa. Agilityssä voi saada hylätyn, tuloksen tai nollatuloksen, mutta vain nollatuloksella voi edetä tietyin ehdoin seuraavaan luokkaan. Agilityvalion arvon voi saavuttaa tietyin ehdoin 3luokasta. 23\n24 Taulukko 7.3: Metsästyskoirien jäljestämiskokeet, tottelevaisuuskokeet, ja RallyToko ja agilitykisat. Koemuoto Osallistumiskerrat Koulutustunnukset/tulokset/luokat MEJÄ xavo1, avo3 metsästys koirien jälj.koe avo avo Yhteensä 4 TOKO xavo2, 7xavo3, 4xavo alo1, 2xalo3, avo2, 5xavo3, avo xalo1, alo3, alo, 2xavo1, 3xavo2,5xavo3, 2xavo xalo3, 3xavo1, 3xavo2, 8xavo3, 3xavo, 2xvoi3, voi xalo1, 2xalo2, 3xalo3, 2xalo, avo1, 3xavo2, 6xavo3, avo, voi3, 11xvoi alo1, 3xalo2, 4xalo3, 5xalo0, 2xvoi xalo1, 6xalo2, 6xalo3, 3xalo, avo3, avo xalo1, 4xalo2, 6xalo3, 2xalo, 2xavo2, 2xavo3, 2xavo xalo1, alo3, alo, 2xavo1, avo2, voi xalo1, alo2, 4xalo3, 2xalo, avo1, 2xavo alo, 2xalo0, alo3, 9xalo2, 13xalo1, avo alo0, alo3, 10xalo2, 10xalo1, avo, avo0, 8xavo3, 2xavo2, 5xavo xalo, 4xalo0, 10xalo3, 5xalo2, 14xalo1, avo, avo0, 8xavo3, 9xavo2, 10xavo1, voi alo0, 4xalo3, 3xalo2, 12xalo1, 3xavo0, 11xavo3, 4xavo2, 5xavo1, 2xvoi0, voi3, 2xvoi xalo, 8xalo3, 11xalo2, 14xalo1, 6xavo, 3xavo0, 3xavo2, avo1, voi, voi0, voi3, voi1 Yhteensä 405 RALLYTOKO x ALOHYV x ALO0, 29x ALOHYV, 3x AVO0, 13x AVOHYV x ALO, 1x ALO0, 18x ALOHYV, 3x AVO, 3x AVO0, 12x AVOHYV, 2z VOI, 1x VOI0, 3x VOIHYV Yhteensä 102 AGILITY xmaxi1, 14xmaxi2 medi/maxi xmaxi1, 2xmaxi xmaxi1, 1xmaxi xmaxi1, 2xmaxi xmaxi xmaxi xmaxi xmaxi1, 14xmaxi xmedi1, 10xmaxi1, 15xmaxi xmedi1, 8xmaksi1, 24xmedi x medi1, 9x maksi1, 5x medi2, 8xmedi xmaksi1, 27xmedi xmaksi1, 3xmaksi2, 22xmedi xmaksi1, 3xmaksi2, 3xmaksi3, 8xmedi3 Yhteensä 412 Tiedot: Kennelliiton jalostustietokanta Käyttäytyminen kotona sekä lisääntymiskäyttäytyminen Amerikanstaffordshirenterriereille tehtyyn terveyskyselyyn ja/tai terveyskyselyn luonnekaavakkeeseen on vuosien aikana vastannut 130 omistajaa. Kyselyiden mukaan amstaffien käyttäytymisestä kotioloissa on huomioitu seuraavaa: Pehmeyttä 12 kpl Koiraaggressiivisuutta 9 kpl Ihmisiin kohdistuvaa aggressiivisuutta/arkuutta 5 kpl Arkuutta/säikkymistä 6 kpl Satunnaista arkuutta (paikat/alustat) 3 kpl Kotialueen tms. liiallista puolustamista 3 kpl Ylikuumenemista/ jahtausta 5 kpl Tuhoamista 3 kpl (kaikki oireilleet ainoastaan nuorina) Matalaa viettiä/flegmaattisuutta 4 kpl Lisäksi muutamia yksittäisiä mainintoja, esim. ääniarkuus (ei sisätiloissa), terävyys, hyvät vietit, stressimaha. 24\n25 Ei mitään ongelmia/huomautettavaa, tai hyvä luonne, jotka on erikseen mainittu: 10kpl. Lopuilla ei ole erikseen mainintaa luonteesta/eivät ole vastanneet erikseen luonnekyselyyn. Kyselystä on vaikea tehdä tarkkaa analyysia rodun mahdollista luonneongelmista kotioloissa. Toisaalta osalla koirista selkeästi koetaan olevan ongelmakäyttäytymistä. Toisaalta taas kyselyn tulokset ovat subjektiivisia mielipiteitä ja joku toinen omistaja ei välttämättä koe samanlaista käytöstä maininnan arvoiseksi. Lisäksi osalla koirista on mainittu useimpia luonteen huomioita, jolloin yksilöt laskien mainintoja käyttäytymisestä on kohtuullisen vähän. Siksi on hyvin vaikeaa yleistää, että rodussa olisi kotioloissa jotain tiettyjä ongelmia tai että niitä ei olisi. Kyselyssä esiin nousseet ihmisiin kohdistuvaa aggressiivisuutta tai arkuutta sekä muuta arkuutta osoittavat koirat ovat kuitenkin huolestuttavia. Amerikanstaffordshirenterrierin tulee ehdottomasti olla ihmisystävällinen ja avoin sekä rohkea. Muunlainen käytös ei ole missään nimessä toivottavaa ja se tulisi ehdottomasti huomioida jalostuksessa. Tällaisia koiria ei saa käyttää jalostukseen. Amerikanstafforshirenterrieiden kuolinsyytilastoista käy ilmi, että koiria lopetetaan myös käytöshäiriöiden vuoksi. Tarkempaa tietoa lopetukseen johtaneista käytöshäiriöistä ei ole. Käytöshäiriö lopetuksen syynä on aina huolestuttavaa rodun luonteen kannalta, mutta on myös muistettava, että amerikanstafforshirenterrieri ei vahvana ja kohtuullisen vilkkaana terrierinä sovi jokaiseen kotiin. Amerikanstaffordshirenterrieri vaatii johdonmukaisen tapakasvatuksen jotta koiralla olisi mahdollisimman hyvät edellytykset kasvaa miellyttäväksi lemmikiksi. Vaikka kyselyyn vastanneet eivät ole raportoineet ns. spinnausta, tiedetään sitä esiintyvän ajoittain myös amerikanstaffordshirenterriereillä. Spinnauksella viitataan koiran pakonomaiseen hännänjahtaukseen, joka vakavimmillaan voi johtaa jopa koiran lopetukseen häiriön estäessä normaalin elämän. Hannes Lohen tutkimusryhmän yhtenä tutkimuksen kohteena on spinnaus ja myös amerikanstaffordshirenterrireiltä on kerätty näytteitä tutkimukseen sekä yksittäisten omistajien että yhdistyksen järjestämien joukkonäytteenottojen toimesta. Lisääntymiskäyttäytyminen on pääsääntöisesti rodun osalta hyvää. Heikko sukuvietti on mainittu ainoastaan yhden uroksen kohdalla, ja tämäkin on arviota tehdessä ollut vielä nuori (alle 2vuotias). Nartuille on sektioita vastausten perusteella tehty 5 kpl, joista yksi johtui polttoheikkoudesta (syntyi ainoastaan yksi pentu) ja yksi kohdunkiertymästä. Kumpikin tapaus on synnyttänyt myöhemmin täysin normaalisti. Heikkoja äidinvaistoja on ollut kahdella nartulla; kummassakin tapauksessa pentue oli syntynyt sektiolla. Suomen Kennelliiton luonnetoimikunta toteaa, että asioilla on todennäköisesti yhteys Yhteenveto rodun luonteen ja käyttäytymisen keskeisimmistä ongelmakohdista Amerikanstaffordshirenterriereillä tavataan historiansa vuoksi koiraaggressiivisuutta. Kasvattajat pyrkivät eroon tästä piirteestä, mutta yksittäisen luonteenpiirteen poistaminen ei ole yksinkertaista. Koirien luonteet ovat luonnetestien valossa ajautuneet pehmeämpään suuntaan, mikä voi osaksi johtua koirasosiaalisuuden tavoittelusta. Lisäksi rodun suosion nousu asettaa paineita saada jokaiselle sopivia amerikanstaffordshirenterriereiltä näyttäviä koiria. Amerikanstaffordshirenterrieri on vahva koira, joka tarvitsee rajat ja hyvän tapakasvatuksen. Tätä eivät kaikki rodusta haaveilevat kykene koirilleen tarjoamaan, mikä houkuttaa tuottamaan pehmeämpiä koiria. Pehmeys ei kuitenkaan takaa koirasosiaalisuutta. Lisäksi liiallinen pehmeyden tavoittelu voi johtaa luonteen ongelmiin arkuutena, mikä taas ei sovi rotumääritelmän kuuluisa rohkeudestaan kuvailuun. Amerikanstaffordshirenterrierin kuuluu olla rohkea ja ympäristöstään kiinnostunut. 25\n26 4.3 Terveys ja lisääntyminen PEVISAohjelmaan sisällytetyt sairaudet LONKKANIVELEN KASVUHÄIRIÖ Lonkkanivelen kasvuhäiriö eli lonkkavika, (engl. hip dysplasia, HD) on koirien yleisin luuston/nivelten kasvuhäiriö. Se voidaan määritellä perinnölliseksi lonkkanivelen löysyydeksi. Lonkat ovat syntymähetkellä makroskooppisesti normaalit, mutta muutokset alkavat jo pennun ensimmäisten elinviikkojen aikana. Löysyys johtaa reisiluun pään ja lonkkamaljan riittämättömään kontaktiin. Alueelle kohdistuu epänormaalin suuri paine, joka on sitä suurempi mitä pienempi kontaktialue on. Tämä voi johtaa mikromurtumiin ja lonkkamaljan mataloitumiseen. Noin vuoden iässä lantion luutuminen on täydellistä ja lonkkaniveletkin stabiloituvat. Yleensä kipukin helpottaa tässä iässä. Lonkkanivelen kasvuhäiriö johtaa yleensä nivelrikkoon. Nivelrikon kehittymisen aikatauluun ja tyyppiin vaikuttavat rotukohtaiset ja yksilölliset erot. Lonkkanivelen kasvuhäiriön perimmäistä syytä ei tiedetä, mutta se periytyy tämänhetkisen tutkimustiedon perusteella kvantitatiivisesti eli siihen vaikuttaa useita eri geenejä. Näistä osa on ns. suurivaikutteisia geenejä (engl. major gene). Periytymisaste vaihtelee eri tutkimuksissa välillä Ympäristöllä on vaikutusta kasvuhäiriön ilmiasuun. Useissa tutkimuksissa on todettu runsaan ravinnonsaannin olevan yhteydessä lonkkavikaan. Ruokinta ei aiheuta dysplasiaa, mutta se tuo vian esiin geneettisesti alttiilla koirilla. Tämä pätee myös toisin päin, optimaalisella ruokinnalla lonkkanivelen kasvuhäiriö ei tule näkyviin tai on lievempää. Myös liian raju liikunta kasvuaikana voi pahentaa muutoksia. Lonkkanivelen kasvuhäiriötä tavataan lähes kaikilla roduilla, mutta yleisintä se on suurilla ja jättiroduilla. Oireet voidaan huomata pentuna 312 kuukauden iässä, jolloin kipu johtuu löysyyden aiheuttamasta nivelkapselin tulehduksesta tai luukalvon hermojen jännityksestä ja repeämisestä. Oireet voivat vähentyä selvästi tai loppua kokonaan jopa useiksi vuosiksi, kun nivelen ympärille muodostuva sidekudos vähentää nivelen löysyyttä. Toinen oireilevien koirien ryhmä on aikuiset koirat, joiden oireiden syynä on nivelrikko. Nuorilla koirilla oireina voivat olla takajalkojen ontuminen, pupuhyppely, ylösnousuvaikeudet levon jälkeen, liikkumishaluttomuus ja naksahteleva ääni kävellessä. Oireet voivat alkaa äkillisesti ja omistaja voi liittää ne johonkin tapaturmaan. Vanhemmilla nivelrikkoisilla koirilla oireet voivat olla epämääräisiä. Oireilu laitetaan usein vanhenemisen piikkiin. Tyypillisiä oireita ovat takajalkojen ontuminen ja jäykkyys liikkeessä. Lonkkavikainen koira yrittää viedä painoa pois takaosalta, mikä ilmenee kävellessä selkälinjan aaltoiluna ja lantion kiertymisenä. Tämä johtaa myös takaosan lihaskatoon ja etupään lihasten voimistumiseen. Lonkkanivelen kasvuhäiriön ja siitä johtuvan nivelrikon hoidossa on ruokinnalla keskeinen merkitys. Ylipaino pahentaa oireita ja pelkkä painon pudotus voi helpottaa koiran oloa. Tulehduskipulääkkeitä ja pistoksena tai suun kautta annettavia nivelnesteen ja nivelruston koostumusta parantavia aineita käytetään yleisesti. Sopiva liikunta pitää lihaksiston kunnossa ja nivelet liikkuvina. Kirurgisia hoitoja on myös olemassa. Suomessa arvostelussa käytetään FCI:n vahvistamaa kansainvälistä lonkkaniveldysplasian arvosteluasteikkoa: A ei muutoksia B lähes normaali/ rajatapaus C lievä D kohtalainen (keskivaikea) E vaikea Reisiluun pää ja lonkkamaljakko ovat yhdenmukaiset. Lonkkamaljakon kraniolateraalinen reuna piirtyy terävänä ja on lievästi pyöristynyt. Nivelrako on tiivis ja tasainen. Norbergin asteikko vetoasennossa noin 105 (suosituksena). Reisiluun pää ja lonkkamaljakko ovat vähän epäyhdenmukaiset ja Norbergin asteikko vetoasennossa lähellä 105, tai reisiluun pään keskus on mediaalisesti lonkkamaljakon dorsaalireunaan nähden ja reisiluun pää ja lonkkamaljakko ovat yhdenmukaiset. Reisiluun pää ja lonkkamalja eivät ole yhdenmukaiset, Norbergin asteikko on noin 100 ja/tai lonkkamaljakon kraniolateraalinen reuna on vähän mataloitunut. Epätasaisuutta tai korkeintaan lieviä nivelrikkomuutoksia lonkkamaljan kraniaali, kaudaali tai dorsaalireunassa tai reisiluun päässä tai kaulassa. Selvää epätasaisuutta reisiluun päässä ja lonkkamaljakossa, subluksaatio. Norbergin asteikko suurempi kuin 90 (vain suosituksena). Lonkkamaljakon kraniolateraalireuna tasaantunut ja/tai nivelrikon merkkejä. Selvästi dysplastinen lonkkanivel. Esim. luksaatio tai selvä subluksaatio, Nordbergin asteikko alle 90, selvä lonkkamaljakon kraniaalireunan tasaantuminen, reisiluun pään epämuotoisuus (sienimäinen, tasaantunut) tai muut nivelrikkomuutokset. 26\n27 Lonkkavian vastustamisohjelma perustuu useimmilla roduilla röntgenkuvissa sairaiksi todettujen yksilöiden karsimiseen jalostuksesta. Lonkkanivelen kasvuhäiriön periytyvyys on kohtuullinen. Ilmiasuunkin perustuvan jalostusvalinnan pitäisi johtaa tuloksiin, jos valinta on systemaattista. Jalostusarvoindeksien (BLUPindeksi) avulla valinta on tehokkaampaa. Indeksissä otetaan huomioon koiran kaikkien tutkittujen sukulaisten taso ja poistetaan röntgentuloksiin vaikuttavien ympäristötekijöiden vaikutusta. Jalostusindeksejä lasketaan jo useille roduille sekä lonkka että kyynärnivelistä. Indeksien laskemisen edellytyksenä on riittävä määrä kuvattuja koiria. Amerikanstaffordshirenterrieriyhdistyksen tavoitteena on, että suurin osa kannastamme kuvataan, jolloin saadaan luotettavampaa tietoa rodun lonkkien tilanteesta. Ei riitä, että kaikki jalostuskoirat tutkitaan, vaan tietoa on tärkeää kerätä myös muista yksilöistä. Edellisessä JTO:ssa on asetettu tavoitteeksi lonkkavikaprosentin pieneneminen, ja silloin yhdistelmän BLUPindeksin keskiarvoksi määrättiin 101 tai parempi. Vielä ei osata varmuudella sanoa, miten paljon BLUPindeksi on vaikuttanut rodun lonkkatilanteeseen. Amerikanstaffordshirenterriereille on asetettu vuonna 2000 PEVISA:an lonkkien tutkimuspakko ja vuonna 2005 TAULUKKO 8: Lonkkaniveltilasto koiran syntymävuoden mukaan, kappalemäärät Vuosi Syntyneitä A B C D E Yhteensä YHT YHT YHT Yhteensä Tiedot: Kennelliiton jalostustietokanta Yhteenvedot taulukon sisällä seuraavat muutoksia rodun PEVISAsäännöissä. TAULUKKO 9: Lonkkaniveltilasto koiran syntymävuoden mukaan, prosenttilukuina Vuosi Tutkittu A B C D E % 11% 5% 11% 68% 5% % 0% 23% 45% 27% 5% % 11% 21% 42% 26% 0% % 0% 24% 59% 17% 0% % 6% 24% 33% 36% 0% % 2% 21% 40% 38% 0% K. ARVO % 4% 21% 39% 35% 1% % 9% 35% 44% 9% 3% % 5% 22% 51% 23% 0% % 18% 22% 38% 20% 1% % 19% 27% 40% 13% 1% % 17% 36% 30% 16% 1% % 11% 38% 42% 10% 0% % 14% 40% 33% 12% 0% % 9% 27% 44% 20% 0% K. ARVO % 13% 31% 40% 15% 1% % 16% 39% 34% 11% 1% % 14% 33% 34% 18% 1% % 11% 48% 39% 2% 0% K. ARVO % 14% 38% 35% 12% 1% Yhteensä 52% 12% 31% 39% 18% 1% Tiedot: Kennelliiton jalostustietokanta Yhteenvedot taulukon sisällä seuraavat muutoksia rodun PEVISAsäännöissä. Taulukoissa 8 ja 9 lonkkaniveltutkitut koirat esitetään syntymävuoden mukaan. Näin ollen varsinkin vuonna 2015 syntyneiden koirien kohdalla on otettava huomioon, että kaikkia tutkittaviksi aiottavia koiria ei todennäköisesti olla vielä tutkittu. 27\n28 PEVISA:an on asetettu lonkien rajaarvoksi C. Kuten alla olevista kaavioista käy ilmi, lonkkien yleistilanne on parantunut rajaarvon asettamisen jälkeen. Vuosina syntyneistä koirista A tai B lonkkaisia on 25% tutkituista ja C, D tai Elonkkaisia on 75% tutkituista koirista. Vuosina syntyneistä koirista A ja Blonkkaisia on 44% tutkituista ja C, D tai E lonkkaisia on 56% tutkituista koirista. Viimeisimmällä PEVISAkaudella (201317) syntyneistä kuvausikäisistä koirista A tai Blonkkaisia on ollut 52%. Lukemat osoittavat selkeää kasvua A ja B, eli tervelonkkaisten koirien osuudessa, ja selkeää laskua Dlonkkaisten osuudessa. Aiempien PEVISAkausien aikana Clonkkaisten koirien osuus on pysynyt hyvin samoissa luvuissa, mutta viimeisimmällä kaudella (201317) syntyneillä on tämänkin osuus hieman laskenut (aiemmin Clonkkaisia on ollut n.40% tutkituista, viimeisinä vuosina 35%). Vaikka Clonkka on terveyskyselyn mukaan amerikanstaffordshirenterrierillä usein oireeton, ei se kuitenkaan ole terve lonkka ja se voi aiheuttaa varsinkin vanhemmiten kipua koiralle. Sen vuoksi olisikin tärkeää pyrkiä parempiin lonkkatuloksiin ja vähentää vielä edelleenkin myös Clonkkaisten määrää unohtamatta kuitenkaan muita jalostukselle tärkeitä seikkoja. Vuoden 2013 alusta alkaen amerikanstaffordshirenterrierien PEVISAsäännöissä on huomioitu rodulle laskettava BLUPlonkkaindeksiarvo. Tämän muutoksen todellista vaikutusta lonkkanivelten terveyteen voidaan arvioida vasta myöhemmin, mutta tilastot osoittavat tässä parannusta. Clonkkaisten määrä rodussa on kuitenkin edelleen huomattava. Vaikka niitä tulee jatkossakin voida käyttää jalostukseen, jotta ei rajata liian suurta osaa populaatiosta jalostuksen ulkopuolelle, kannattaa muistaa, että Clonkkaisten käyttö jalostuksessa lisää helposti myös Dlonkkaisten määrää. Yllä olevassa tilastossa on esitetty amerikanstaffordshirenterriereiden lonkkaniveltilastot PEVISA kausittain. Tilasto on koostettu Kennelliiton Koiranet jalostustietokannan tiedoista haetuista tiedoista koiran syntymävuodenn mukaan. Käytännössä siis vuonna 2016 syntyneitä koiria tilastossa ei vielä nähdä, sillää ne eivät ole vielä kuvausikäisiä. Lonkkaindeksi Amerikanstaffordshirenterriereille on vuoden 2010 marraskuusta lähtien laskettu BLUPlonkkaindeksit. BLUPindeksit ovat arvokas apu lonkkaniveldysplasian vastustamisessa. Amstaffeille saatiin poikkeuksellisesti indeksit, vaikka lonkkakuvaustuloksia oli tuolloin vasta hieman yli 600. Rodun lonkkatulosten keskiarvo on kertyneen aineiston mukaan tällä hetkellä B ja Clonkan puolivälissä, eli 1,5, kun se aiemmin oli 2,6 eli lähempänä Clonkkaa. Lonkkatilanne on siis parantunut BLUPindeksien käyttöönoton myötä. Lonkkanivelen kasvuhäiriön periytymisaste on amerikanstaffordshirenterrierillä melko korkea; 0,40 (keskivirhe 0,06). Pelkkään omaan tulokseen perustuvan indeksin arvosteluvarmuus on periytymisasteen perusteella rodulla 63%. BLUPindeksi on ennuste eläimen jalostusarvosta, genotyypistä. Indeksi on tietyn aineiston perusteella laskettu arvio siitä, millaiset koiran perintötekijät ovat, eli mikä on koiran arvo jalostuseläimenä kyseisessä ominaisuudessa. 28\n29 BLUPindeksit ovat osa maa ja metsätieteiden maisteri Katariina Mäen väitöskirjatutkimusta. Tutkimuksessaan Mäki analysoi lonkka ja kyynärnivelen kasvuhäiriön perinnöllisiä tunnuslukuja. Aineistoina ovat Kennelliiton lonkka ja kyynärniveltiedostot. Indeksi lasketaan tilastollisesti ns. BLUPeläinmallimenetelmällä, jossa otetaan huomioon jokaisen eläimen tulokseen vaikuttaneita ympäristötekijöitä. Lisäksi indeksiin vaikuttavat eläimen oman tuloksen ohella kaikkien sen sukulaisten tulokset. Näin eläimen perinnöllinen taso saadaan kyseisessä ominaisuudessa esiin. BLUPeläinmallimenetelmä ottaa myös huomioon parituskumppanin tason ja populaatiossa ominaisuuden suhteen tehdyn valinnan. Tämän seurauksena eri vuosina syntyneet eläimet ovat indeksiensä suhteen vertailukelpoisia, ja perimältään huonotasoisen parituskumppanin kanssa saadut huonotasoiset jälkeläiset eivät huononna eläimen indeksiä. Sukutaulutietojen käyttö mahdollistaa nämä kummatkin asiat. Rodun indeksien keskiarvo on 100. Se tarkoittaa, että rotuun nähden genotyypiltään keskiarvoinen koira saa tuloksen 100. Alle sadan koira on huonompi ja yli sadan koira parempi kuin aineistossa olevat rodun yksilöt keskimäärin. Mitä suurempi indeksi on, sitä parempi koira on genotyypiltään. Koiran indeksiin vaikuttaneiden lähisukulaisten määrä vaikuttaa indeksin varmuuteen. Mitä enemmän tutkittuja lähisukulaisia on, sitä varmempi on indeksi. Käytännön jalostusvalintaa voidaan tehdä indeksien perusteella valitsemalla yhdistelmiä, joiden keskiarvo (nartun ja uroksen indeksien keskiarvo) on parempi kuin koko rodun keskiarvo eli yli 100. Tämä uroksen ja nartun indeksin keskiarvo vastaa suunniteltujen pentujen indeksien odotusarvoa. Kun tietoa koirista kertyy lisää, indeksejä päivitetään. Yksittäisen koiran indeksi muuttuu laskentakerrasta toiseen, jos siihen aiheen antavaa tietoa koirasta itsestään, sukulaisista ja muista rodun koirista saadaan lisää. Lue lisää: Tietoa mm. Katariina Mäen tutkimuksesta sekä hänen vastauksiaan yleisimpiin kysymyksiin (FAQ) BLUPindeksistä: Kokonaisvaltaisen koiranjalostuksen tuki ry osoitteessa KYYNÄRNIVELEN KASVUHÄIRIÖ Amstaffiharrastajien havaintojen mukaan huonot kyynärnivelet vaivaavat rotua enemmän kuin huonot lonkat. Rotu on etupainoinen, jolloin kyynärnivelet joutuvat kovalle rasitukselle. Kyynärnivelien nivelrikkoa on jouduttu joillakin yksilöillä hoitamaan leikkauksella tai muilla keinoin. Sairaita on varsin pieni osuus virallisesti kuvattujen koirien määrästä, mm. virallisesti todettuja 3 kyynäriä ei ole todettu kuin 10 kertaa (ensimmäinen 1998, joka ei näy alla olevassa tilastossa). Kuten seuraavan sivun taulukosta näkyy, lieviä muutoksia on löydetty viimeisen viiden vuoden aikana kuvatuista 21,8%:lla, ja vaikka se onkin selvästi vähemmän kuin kymmenen vuotta aiemmin (kaudella ), niin on tärkeää, että jalostuksessa kiinnitetään huomiota myös kyynärnivelten terveyteen, ettei kyynärniveldysplasia pääse muodostumaan uudeksi ongelmaksi. Kyynärniveldysplasian periytyminen on vielä vaikeammin ennustettavissa kuin lonkkaniveldysplasian periytyminen. Kuten oikealla olevista taulukoista ja alla olevasta kaaviosta käy ilmi, amerikanstaffordshirenterriereiden kyynärtilastot ovat pysyneet käytännössä samoina vuosina syntyneiden ja syntyneiden, tutkittujen koirien välillä. Viimeisimpänä PEVISAkautena näyttäisi kuitenkin Ylläolevassa tilastossa on esitetty amerikanstaffordshirenterrierien kyynärniveltilastot PEVISAkausittain. Tilasto on koostettu Kennelliiton Koiranet jalostustietokannan tiedoista haetuista tiedoista koiran syntymävuodenn mukaan. Käytännössä siis vuonna 2016 syntyneitä koiiria tilastossa ei vielä nähdä, sillä ne eivät olee vielä kuvausikäisiä. 29\n30 TAULUKKO 10: Kyynärniveltilasto koiran syntymävuoden mukaan, kappalemäärät Vuosi Syntyneitä Yhteensä YHT YHT YHT Yhteensä Tiedot: Kennelliiton jalostustietokanta Yhteenvedot taulukon sisällä seuraavat muutoksia rodun PEVISAsäännöissä. TAULUKKO 11: Kyynärniveltilasto koiran syntymävuoden mukaan, prosentteina Vuosi Tutkittu % 79% 11% 11% 0% % 53% 47% 0% 0% % 65% 35% 0% 0% % 72% 10% 17% 0% % 77% 23% 0% 0% % 60% 35% 5% 0% K.ARVO % 67% 27% 6% 0% % 65% 30% 5% 0% % 66% 29% 5% 1% % 59% 33% 7% 1% % 67% 24% 8% 0% % 52% 32% 15% 1% % 72% 21% 6% 1% % 68% 25% 6% 1% % 61% 32% 5% 2% K. ARVO % 64% 28% 7% 1% % 80% 17% 3% 0% % 84% 12% 5% 0% % 68% 23% 4% 4% K. ARVO % 79% 16% 4% 1% Yhteensä 52% 68% 25% 6% 1% Tiedot: Kennelliiton jalostustietokanta Yhteenvedot taulukon sisällä seuraavat muutoksia rodun PEVISAsäännöissä. tapahtuneen muutos parempaan päin. Kyynärnivelten vikojen periytymisen ennustaminen on vaikeampaa kuin lonkkanivelten eikä kyynärnivelten BLUPindeksejä voida vielä laskea rodulle. Tuloksen 1 kyynärnivelistään saaneita koiria ei voida sulkea täysin pois jalostuksesta, mutta niiden käyttöön on syytä kiinnittää erityistä huomiota. Suositellaan, että omistaja tutkii 1 tai huonomman kyynärlausunnon saaneen koiransa tietokonetomografian avulla saadakseen enemmän tietoa vian luonteesta ja vakavuudesta. Lisäksi useat amerikanstaffordshirenterrierit ovat osallistuneet kasvuiän tutkimukseen Helsingin yliopiston Yliopistollisessa eläinsairaalassa, jossa tutkittiin kyynärnivelen kehitystä etenkin alle puolivuotiailta pennuilta. Tutkimukseen on pyrittiin saamaan sekä uros että narttupentuja eri pentueista. ELK Senni kosken tutkielma aiheesta on valmistunut elokuussa Aiheesta lisää myös Noora Raussin lisensiaatin tutkielmassa: Noora%20Raussi.pdf?sequence=1 Vuoden 2013 alusta voimaan tulleeseen PEVISAohjelmaan lisättiin ehto, jonka mukaan kyynärtuloksen 1 saanut koira voidaan parittaa vain tuloksen 0 saaneen koiran kanssa. Lisäyksen vaikutuksesta rodun kyynärniveltuloksiin on vielä liian aikaista tehdä varmoja päätelmiä, mutta toistaiseksi näyttäisi siltä, että tulokset ovat parantuneet. 30\n31 SILMÄTUTKIMUKSET Sairaudet, joita silmätutkimuksissa amstaffeilla etsitään: PERINNÖLLINEN HARMAAKAIHI eli hereditäärinen katarakta samentaa silmän linssin osittain tai kokonaan. Tunnettujen muotojen periytymismekanismi on yleensä autosomaalinen resessiivinen, mutta useimpien muotojen periytymismallia ei tiedetä. Sairauden alkamisikä vaihtelee suuresti. Perinnöllinen kaihi on yleensä molemminpuolinen ja johtaa sokeuteen, jos linssien samentuminen on täydellinen. Jos kaihisamentuma jää hyvin pieneksi, sillä ei ole vaikutusta koiran näkökykyyn. Katarakta eli kaihi voi olla perinnöllinen tai eiperinnöllinen, synnynnäinen tai hankittu. Syntymän ja 8 viikon iän välillä todetut kataraktat ovat synnynnäisiä. Esimerkkinä hankitusta katraktasta voidaan mainita sokeritautiin liittyvä, hyvin nopeasti täydelliseksi kaihiksi kehittyvä katarakta. Muita esimerkkejä hankitusta kaihista ovat esimerkiksi vanhuuden kaihi ja PRA:han liittyvä toissijainen kaihi. Ns. nukleaariskleroosi eli linssin kovettuminen vanhalla koiralla ei ole varsinainen kaihimuutos, vaan normaaliin ikääntymiseen liittyvä muutos, jossa linssin ydin muuttuu opaalinharmaaksi. Näkökykyyn se ei vaikuta. Perinnöllinen kaihi voidaan todeta perinnöllisten silmäsairauksien varalta tehtävässä silmätutkimuksessa. Erityisen tärkeää kaihin toteamisessa on viralliseen silmätutkimukseen kuuluva biomikroskooppitutkimus. Kaihi voidaan poistaa leikkauksella fakoemulsifikaatiomentelmällä. Paras leikkaustulos saadaan, kun leikkaus tehdään ennen kuin kaihimuutos on täydellinen. Hoidon edellytyksenä on se, että silmänpohja on terve. Perinnöllinen katarakta voi esiintyä yhdessä PRA:n kanssa, yleensä PRA:han liittyy kuitenkin ns. toissijainen kaihi. PHTVL/PHPV (persistent hyperplastic tunica vasculosa lentis/persistent hyperplastic primary vitreous) on kirjainlyhenne sairauksista, joissa linssin ja silmänpohjan välinen sikiöaikainen verisuoniverkosto ei surkastu normaalisti syntymän jälkeen. Löydös jaetaan vakavuudeltaan kuuteen asteeseen, joista aste 6 tarkoittaa sitä, että silmä on sokea. Lievimmässä asteessa (1) näkyy linssin takapinnalla ainoastaan pieniä pigmenttipisteitä, jotka eivät vaikuta näkökykyyn eivätkä muutokset pahene iän myötä. Vakavammissa asteissa muutokset voivat aiheuttaa linssin lisääntyvää samentumista. Dobermannilla autosomaali dominantti periytyvyys, jossa epätäydellinen penetraatio. LINSSILUKSAATIO (primääri) on perinnöllinen silmäsairaus joillakin roduilla (pääasiassa pienet terrierirodut). Se tarkoittaa linssin siirtymistä normaalilta paikaltaan joko etukammioon sarveiskalvon taakse tai takakammioon lasiaiseen. Linssiluksaatio aiheuttaa silmään voimakasta kipua, värikalvon tulehdusta ja usein myös silmän sisäisen paineen nousua (glaukooma). Linssiluksaation hoito on leikkaushoito. Linssiluksaation epäillään periytyvän autosomaalisesti resessiivisesti. PPM (persistent pupillary membranes) ovat synnynnäisiä sikiöaikaisten verisuonten ja kalvojen jäänteitä iiriksessä eli värikalvossa. Vakavimmat asteet, joissa jäänteet kiinnittyvät linssin etupinnalle ja/tai sarveiskalvon sisäpinnalle, voivat vaikuttaa näkökykyyn. Epäillään perinnölliseksi, synnynnäiseksi muutokseksi joillakin roduilla. RD (retinan dysplasia eli verkkokalvon synnynnäinen kehityshäiriö) jaetaan kolmeen muotoon, multifokaaliin (MRD), geografiseen (GRD) ja totaaliseen (TRD). MRD:ssa verkkokalvolla näkyy yksittäisiä poimuja, jotka syntyvät verkkokalvon paikallisen virhekehityksen seurauksena. Poimujen määrä voi vaihdella. MRD ei vaikuta näkökykyyn. GRD:ssa verkkokalvo on väärin kehittynyt laajemmalla alueella, mikä voi vaikuttaa koiran näkökykyyn ja TRD:ssa verkkokalvo on kokonaan irtautunut, mikä aiheuttaa silmän täydellisen sokeuden. MRDmuutokset eivät pahene iän myötä, vaan saattavat pikemminkin osittain hävitä näkyvistä vanhemmiten. GRD:aan saattaa iän myötä liittyä paikallista verkkokalvon rappeumaa muutoksen alueella. Useilla roduilla RD:n on todettu periytyvän väistyvästi. Eri RDmuotojen välistä geneettistä yhteyttä ei tunneta. TAULUKKO 12: Silmätutkimusten tulokset syntyneiltä koirilta (syntymävuoden mukaan) Vuosi Syntyneitä Tutkittu Tutkittu % % % % 17 85% % 15 88% % 23 88% % 24 92% % 43 96% % 56 85% % 57 88% % 54 84% % 64 89% % 62 87% % 71 85% % 55 85% % 79 91% % 59 83% % 58 95% % 28 90% Terveitä Terveitä % Tiedot: Kennelliiton jalostustietokanta\n32 DISTICHIASIS/EKTOOPPINEN CILIA (Kennelliitto tallensi aiemmin yhteisellä nimikkeellä cilia aberranta) ylimääräiset ripset, jotka tulevat ulos joko normaalin ripsirivin sisäpuolelta luomen reunasta (distichiasis) tai luomen sisäpinnalta (ektooppinen cilia). Caruncular trichiasis tarkoittaa silmän sisänurkan ihon karvoja, jotka kääntyvät sarveiskalvon sisänurkan päälle ärsyttäen silmää. Luomen reunasta kasvavat ripset voivat kaartua ulospäin normaalien ripsien tavoin tai ne kääntyvät sisäänpäin kohti sarveiskalvoa. TAULUKKO 13: Silmätutkimusten löydökset syntyneiltä koirilta (syntymävuoden mukaan) Diagnoosi Ei todettu perinnöllisiä silmäsairauksia 775 Distichiasis, todettu 63 Ektooppinen cilia, todettu 3 Kaihin laajuus, kohtalainen 1 Kaihin laajuus, laaja 1 Kaihin laajuus, lievä 2 Katarakta, jonka sijaintia ei ole määritelty, epäilyttävä Katarakta, jonka sijaintia ei ole määritelty, todettu 2 Kortikaalinen katarakta, todettu 8 Kuivasilmäisyys, todettu 1 Lasiaisen rappeuma, todettu 3 Makroblepharon, epäilyttävä 1 Makroblepharon, todettu 1 Muu verkkokalvon sairaus, todettu 2 Määrittelemättömiä ylimääräisiä ripsiä/karvoja, epäilyttävä 1 Määrittelemättömiä ylimääräisiä ripsiä/karvoja, 14 todettu Nukleaarinen katarakta, epäilyttävä 1 Nukleaarinen katarakta, todettu 1 Näköhermon coloboma, todettu 1 PHTVL/PHPV, diagnoosi avoin 5 PHTVL/PHPV, sairauden aste 1 10 PHTVL/PHPV, sairauden aste Posterior polaarinen katarakta, todettu 1 PPM, diagnoosi avoin 4 PPM, irisiris, todettu 3 Puutteellinen kyynelkanavan aukko, todettu 2 RD, diagnoosi avoin 6 RD, geograafinen, todettu 1 Silmäluomen sisäänpäin kiertyminen, operoitu 1 Silmäluomen sisäänpäin kiertyminen, todettu 2 Silmäluomen ulospäin kiertyminen, todettu 1 Silmämuutosten vakavuus, kohtalainen 10 Silmämuutosten vakavuus, lievä 29 Silmämuutosten vakavuus, vakava 1 Tiedot: Kennelliiton jalostustietokanta Esiintymiä 1 Ripset voivat olla pehmeitä tai kovia. Etenkin luomen sisäpinnan läpi suoraan sarveiskalvoa vasten kasvava ripsi voi aiheuttaa sarveiskalvon vaurioitumisen. Tämä ilmenee silmän siristelynä ja ylimääräisenä kyynelvuotona. Silmän sarveiskalvon pinnalla uivat, pehmeät distichiasisripset eivät yleensä aiheuta oireita. Oireilevilta koirilta ripsiä voidaan poistaa nyppimällä, jolloin ne kasvavat uudestaan tai poistaa ne pysyvästi polttamalla tai leikkauksella. Vaiva on selvästi periytyvä, mutta periytymismekanismi ei ole tiedossa. Distichiasis luokitellaan nykyään silmätarkastuksissa lieviin, kohtalaisiin ja vakaviin muotoihin. ENTROPION eli silmäluomen perinnöllinen sisäänpäinkiertymä. Hoitona leikkaushoito. Periytymismekanismia ei tunneta. EKTROPION eli silmäluomen perinnöllinen ulospäinkiertymä. Hoitona leikkaushoito. Periytymismekanismia ei tunneta. YLEISTÄ SILMISTÄ Amstaffien terveystilanne silmien osalta on kohtuullisen hyvä. Rodulla ei tavata vakavia perinnöllisiä silmäsairauksia suurissamäärin. Silmissä esiintyy jonkin verran eriasteisena PHTVL/PHPV:tä tai RD:tä. Ylimääräisiä ripsiä löydetään aikaisempaa enemmän ja satunnaisesti tehdään myös muita vaarattomia mykiö tai verkkokalvolöydöksiä, esim. PPM (Membrana pupillaris persistens). On suositeltavaa tutkituttaa koirien silmät useammin kuin kerran, myös muilta kuin jalostuskoirilta. Mikäli koiralla diagnosoidaan vähemmän vakava silmäsairaus, on sen jalostuskäyttöä harkittava huolellisesti. Jos tällaista koiraa käytetään jalostukseen, on pyrittävä välttämään vian kertautumista. Amerikanstaffordshirenterriereissä jalostuskoirilta vaaditaan silmätarkastuslausunto ennen astutusta. Alle vuoden iässä annettu virallinen silmätarkastuslausunto on PEVISAtarkistusten osalta voimassa vuoden. Vähintään vuoden iässä annettu virallinen silmätarkastuslausunto on voimassa rotukohtaisen PEVISAohjelman mukaisesti 24 kk. 32\n33 PEVISAyhteenveto Pentujen vanhemmista tulee olla ennen astutusta annettu kyynärkuvauslausunto, lonkkakuvauslausunto ja voimassa oleva silmätarkastuslausunto. Silmätarkastuslausunto ei saa olla 24 kk vanhempi. Pentueen vanhempien lonkkaindeksien keskiarvon tulee astutushetkellä olla 101 tai parempi. Rekisteröinnin rajaarvona on lonkkaniveldysplasian aste C ja kyynärniveldysplasian aste 1. Kyynärnivelkuvaustuloksen 1 saanut koira voidaan parittaa vain tuloksen 0 saaneen koiran kanssa. Mikäli pentueen vanhempi on tuontikoira tai ulkomainen uros, jolla ei ole Kennelliiton lonkkaindeksiä, huomioidaan sen mahdollinen ulkomainen BLUPindeksi. Tuontikoiran tai ulkomaisen uroksen kohdalla huomioidaan vain niiden oma lonkkakuvaustulos, kunnes BLUPindeksin arvosteluvarmuus ylittää 65%. Jos tuontikoiralle tai ulkomaiselle urokselle ei ole määritelty BLUPindeksiä, mutta koiralla on FCI:n asteikolla lonkkakuvaustulos A, B tai C tai ulkomaisella uroksella OFAasteikolla vähintään fair, sitä voidaan käyttää parituskumppanille, jonka oma lonkkaindeksi on vähintään 101 ja lonkkakuvaustulos vähintään C. Tuontinarttu, jonka oma lonkkakuvaustulos on FCI:n asteikolla A, B tai C, mutta jonka BLUPindeksin arvosteluvarmuus on alle 65%, voidaan parittaa ulkomaisella tai tuontiuroksella, jolla on FCI:n asteikon lonkkakuvaustulos A tai B tai OFAasteikolla vähintään fair. Ulkomailla tapahtuvien astutusten ja tuontispermalla tapahtuvien siemennysten kohdalla huomioidaan seuraava Koirarekisteriohjeen kohdan 9 mahdollistama toistaiseksi voimassa oleva poikkeuslupa: Lonkkakuvauslausunnon asemesta hyväksytään myös PENNHIP tulos DI(=Distraction Index) <0.49 ja merkinnällä No radiographic evidence of DJD (NO), jolloin urosta voidaan käyttää nartulle, jonka oma lonkkakuvaustulos on vähintään C ja lonkkaindeksi vähintään 101. Jos uroksella ei ole lonkkakuvaustulosta, vaaditaan että nartun lonkkakuvaustulos on A tai B ja lonkkaindeksi 101 tai parempi. Jos uroksella ei ole kyynärkuvaustulosta, vaaditaan että nartun kyynärkuvaustulos on 0/0. Silmätutkimustulosta ei vaadita. Koiran väri ilmoitetaan rekisteröinnin yhteydessä. Pentueen molempien vanhempien värin on oltava merkittynä koirarekisteriin pentueen rekisteröintihetkellä (JTT 9/14). On kiellettyä yhdistää kaksi koiraa, joilla molemmilla on sininen haalistustekijä homotsygoottina (koiran kirsu harmahtava). Kielto koskee mm. seuraavan väriseksi merkittyjen koirien yhdistämistä: sininen sininen sininen sininen fawn sininen fawn sininen fawn 33\n34 Taulukko 14: PEVISAohjelman muutokset vuosina Voimaantulovuosi Vastustettava sairaus Vaadittavat toimenpiteet Mahdolliset rajaarvot ja muut rekisteröintirajoitukset 2000 Lonkkanivelen kasvuhäiriö Virallinen röntgenlonkkakuvaus SKL:n lonkkakuvauslausunto ennen pentueen rekisteröintiä Polvinivelen kasvuhäiriö Virallinen polvilausunto Koiralla oltava virallinen polvilausunto Silmätutkimus Virallinen silmätarkastuslausunto Koiralla oltava virallinen silmätutkimuslausunto Polvinivelen kasvuhäiriö Tutkimuspakko poistettiin 2005 Lonkkanivelen kasvuhäiriö Virallinen röntgenlonkkakuvaus SKL:n rekisteröinnin rajaarvona on lonkkaniveldysplasia aste C kyynärnivelen kasvuhäiriö Virallinen röntgenkyynärnivelkuvaus SKL:n kyynärnivellausunto ennen pentueen rekisteröintiä Silmätutkimus Virallinen silmätarkastuslausunto SKL:n rekisteröinnin ehtona silmätarkastuslausunto ei 2013 Lonkkanivelen kasvuhäiriö Virallinen röntgenlonkkakuvaus saa olla 24 kk vanhempi. Pentujen vanhemmista tulee olla ennen astutusta annettu kyynärkuvauslausunto, lonkkakuvauslausunto ja voimassa oleva silmätarkastuslausunto. Silmätarkastuslausunto ei saa olla 24kk vanhempi. Pentueen vanhempien lonkkaindeksien keskiarvon tulee astutushetkellä olla 101 tai parempi. Lisäksi rekisteröinnin rajaarvona on lonkkaniveldysplasian aste C Kyynärnivelen kasvuhäiriö 2018 Lonkkanivelen kasvuhäiriö 2018 Kyynärnivelen kasvuhäiriö Virallinen röntgenkyynärnivelkuvaus Virallinen röntgenlonkkakuvaus Virallinen röntgenkyynärnivelkuvaus Ulkomaisten koirien käyttö: Mikäli pentueen vanhempi on tuontikoira tai ulkomainen uros, eikä sillä ole Kennelliiton lonkkaindeksiä, huomioidaan sen mahdollinen ulkomainen BLUPindeksi. Jos tuontikoiralle tai ulkomaiselle urokselle ei ole määritelty BLUPindeksiä, mutta koira on tutkittu terveeksi (FCI:n asteikolla lonkkakuvaustulos A/B ja kyynärkuvaustulos 0/0 tai OFAasteikolla vähintään "good"), sitä voidaan käyttää parituskumppanille, jonka lonkkakuvaustulos on vähintään C ja kyynärnivelet 1/1 tai parempi. Tutkimattomalle ulkomaiselle urokselle voi käyttää vain parituskumppania, joka on terve (lonkat A/B ja kyynärkuvaustulos 0/0) ja jonka lonkkaindeksi on 101 tai parempi. Kyynärtuloksen 1 saanut koira voidaan parittaa vain tuloksen 0 saaneen koiran kanssa. Lisäksi rekisteröinnin rajaarvona on kyynärniveldysplasian aste 1. Pentujen vanhemmista tulee olla ennen astutusta annettu kyynärkuvauslausunto, lonkkakuvauslausunto ja voimassa oleva silmätarkastuslausunto. Silmätarkastuslausunto ei saa astutushetkellä olla 24kk vanhempi. Pentueen vanhempien lonkkaindeksien keskiarvon tulee astutushetkellä olla 101 tai parempi. Rekisteröinnin rajaarvona on lonkkaniveldysplasian aste C. Mikäli pentueen vanhempi on tuontikoira tai ulkomainen uros, jolla ei ole Kennelliiton lonkkaindeksiä, huomioidaan sen mahdollinen ulkomainen BLUPindeksi. Tuontikoiran tai ulkomaisen uroksen kohdalla huomioidaan vain niiden oma lonkkakuvaustulos, kunnes BLUPindeksin arvosteluvarmuus ylittää 65%. Jos tuontikoiralle tai ulkomaiselle urokselle ei ole määritelty BLUPindeksiä, mutta koiralla on FCI:n asteikolla lonkkakuvaustulos A, B tai C tai ulkomaisella uroksella OFAasteikolla vähintään fair, sitä voidaan käyttää parituskumppanille, jonka oma lonkkaindeksi on vähintään 101 ja lonkkakuvaustulos vähintään C. Tuontinarttu, jonka oma lonkkakuvaustulos on FCI:n asteikolla A, B tai C, mutta jonka BLUPindeksin arvosteluvarmuus on alle 65%, voidaan parittaa ulkomaisella tai tuontiuroksella, jolla on FCI:n asteikon lonkkakuvaustulos A tai B tai OFAasteikolla vähintään fair. Rekisteröinnin rajaarvona on kyynärniveldysplasian aste 1. Kyynärnivelkuvaustuloksen 1 saanut koira voidaan parittaa vain tuloksen 0 saaneen koiran kanssa. Ulkomaisten koirien käyttö: Jos uroksella ei ole kyynärkuvaustulosta, vaaditaan että nartun kyynärkuvaustulos on 0/0. 34\n35 4.3.2 Muut rodulla todetut merkittävät sairaudet Suomessa PIKKUAIVOATAKSIA Amstaffien ataksia on resessiivisesti periytyvä pikkuaivojen rappeutumissairaus. Pikkuaivojen vaikuttaessa tasapainoelimeen on taudin oireina tasapainohäiriöitä. Sairaus on ennenaikaiseen kuolemaan johtava, mutta koiralle ilmeisesti kivuton. Ensimmäiset oireet nähdään usein 35 vuoden iässä. Sairauden eteneminen on yksilöllistä, mutta useimmiten koira kuolee noin ½2 vuoden sisällä oireiden alkamisesta. Ensimmäiset oireet näkyvät usein hoippuvana liikkumisena, keskittymisvaikeuksina ja tasapainon heikkenemisenä pään ravistelun yhteydessä. Loppuvaiheessa koiran on vaikea päästä ylös ja liikkeelle. Oireet voivat vaikuttaa epileptiseltä kohtaukselta. Ataksia on autosomaalisesti resessiivisesti periytyvä sairaus, eli koira tarvitsee viallisen alleelin molemmilta vanhemmilta sairastuakseen. Sairauden kantaja ei sairastu. Ataksian toteamiseksi on ranskalaisessa laboratoriossa (Antagene) kehitetty geenitesti vuoden 2008 syksyllä. Testin perusteella koira voidaan todeta terveeksi, kantajaksi tai sairaaksi. Testi otetaan verikokeena tai poskipuikkonäytteenä eläinlääkäriasemalla. Suomen Amerikanstaffordshirenterrieriyhdistys ry suosittelee kaikkien jalostukseen käytettävien koirien ataksiatestaamista. Geenipoolin laajana pitämisen kannalta ei suositella kantajien jalostuksesta poissulkemista, mikäli kantajalle käytetään terveeksi testattua tai vanhempien tuloksien perusteella geneettisesti tervettä vastapuolta, näin voidaan estää sairaiden koirien synty. Terveiksi testattujen vanhempien jälkeläiset voidaan todeta geneettisesti terveiksi, mikäli jälkeläisten polveutuminen on varmistettu. Sairasta koiraa ei saa käyttää jalostukseen eikä kahta kantajaa saa yhdistää. Amstaffiyhdistys ja Staffiyhdistys tukevat rodun ataksiatestausta rahallisesti sekä joukkonäytteenottotilaisuuksia järjestämällä tarkastetun tiedon mukaan Amerikanstaffordshirenterrieri ry:lle on toimitettu 279 testatun koiran tiedot (listalle pääsemiseksi ataksiatodistus tulee toimittaa yhdistykselle). Näistä testatuista koirista kantajia on 108 koiraa ja terveitä on 159 koiraa. Sairaita koiria listalle on ilmoitettu 12 kpl (joista yksikään ei ole syntynyt vuoden 2008 jälkeen). Tämän lisäksi listalle on merkitty 79 merkintää geneettisesti terveistä yksilöistä tai pentueista, joiden tulos on selvä vanhempien tuloksen perusteella. Tältä joukolta ei kuitenkaan ole vaadittu polveutumistarkastusta. Testatuista koirista terveitä on siis noin 57% ja kantajia noin 39%. Todellisuudessa kuitenkin terveiden osuus kannasta on huomattavsti suurempi, kun otetaan huomioon vanhempien tulosten perusteella terveet koirat. Tällöin terveiden koirien osuus nousee yli 70% koirista. Suomalaisista, ataksiatestatuista koirista sairaiksi todettuja on 12kpl eli 6% testatuista. Suomessa ei ole vuoden 2008 jälkeen syntynyt ataksiasairaita rekisteröityjä amerikanstaffordshirenterrierejä. Kun jalostukseen on käytetty tutkimatonta koiraa, se on yhdistetty vain geneettisesti terveeseen koiraan, ja geneettisiä kantajia on käytetty vain terveille koirille estäen näin ataksiasairaiden koirien syntyminen. LIITE: Ataksialista testatuista koirista (2016) osoitteessa ALLERGIA JA ATOPIA Terveyskyselyn mukaan allergia ja atopia ovat merkittävä ongelma rodussa ja niitä tulee pyrkiä vastustamaan. Puolet terveyskyselyyn vastanneista on kokenut koiransa kärsineen jonkinasteisista ihoongelmista ainakin jossain elämänvaiheessa. Atopia on geneettisestä taipumuksesta aiheutuva tulehduksellinen ja kutiseva allerginen ihosairaus, jonka synnylle on perimän lisäksi olemassa useita altistavia tekijöitä, kuten koiran elinympäristö ja olosuhteet. Atopia on elinikäinen vaiva, joka on kontrolloitavissa, muttei parannettavissa. Ruokaaineallergia on koiralla atopiaa huomattavasti harvinaisempaa. Vain 10 % ihooireisista koirista kärsii ruokaaineallergiasta, jolloin koiralla on yleensä myös ruuansulatuskanavan oireita (ilmavaivat, ripuli). Atooppista tai allergista koiraa ei saa käyttää jalostukseen. Atopia on tyypillisesti nuoren aikuisen koiran sairaus ja oireet alkavat suurimmalla osalla atoopikoista 6 kk 3 vuoden iässä. Allerginen nuha, astma ja silmän sidekalvontulehdus ovat koiralla harvinaisia. Koira reagoi ihollaan ja atopia onkin koiran yleisin ihosairaus. Atopiaan liittyvien toistuvien ihon bakteeri ja hiivatulehdusten esiintymisestä on päätelty, että atoopikkokoirilla olisi puutteellisesti toimiva soluvälitteinen immuunivaste. Atopialle tyypillistä on, että oireet helpottuvat ja pahenevat kausittaisesti ainakin sairauden alkuvaiheessa. Jos oireet ovat heti alkuun jatkuvia, voidaan hyvällä syyllä epäillä ruokaaineallergiaa aiheuttajaksi. Atooppinen iho kutisee, minkä seurauksena koira raapii ihonsa rikki. Turkki on hilseilevä ja huonokuntoinen sekä ohut tai jopa paikoin kalju. Niiltä alueilta, joissa kutina on voimakkainta, iho paksunee jatkuvan raapimisen ja kalvamisen seurauksena sekä tummuu. Muutokset paikallistuvat naamaan (huulet ja silmien ympärys), korviin, tassuihin, jalkoihin, leukaan ja vatsan alle (kainalot ja nivuset). Joillakin koirilla jatkuva kutina saattaa aiheuttaa myös käyttäytymisen muutoksia, esim. ärtyisyyttä, vaikka tätä ei ole amerikanstaffordhirenterriereiden terveyskyselyissä tullut esiin. Toistuvat korvatulehdukset ovat eräs tavallisimmista atoopikon ihooireista. 35\n36 Koiran kutinan syy on selvitettävä huolellisesti. Jos muuta selittävää syytä ei löydy ja koiralla on atopiadiagnoosin tekemiseen oikeuttavat oireet, koiralle tehdään joko ihotesti tai allergiavastaaineita etsitään verestä. Koiran atopian hoitoon käytetään monia eri hoitomuotoja. Kaikkein tärkein on allergeenialtistuksen vähentäminen esim. toistuvien pesujen ja ympäristön saneerauksen avulla. Jollei näiden toimenpiteiden ja sekundaaristen bakteeri ja hiivatulehdusten hallinnalla päästä riittävään lopputulokseen, voidaan allergiatestin tulosten perusteella aloittaa siedätyshoito ja/tai lääkehoito. Ihoongelmista kärsiviä koiria ei saa käytettää jalostukseen. hermotupen kasvain 1kpl munasarjakysta 1kpl leukemia 1kpl. SYDÄNVIAT Amstaffien sydänsairaudet Koottu amstaffit.com sivuston sydänvikalistauksesta. Tiedot koirien omistajien ilmoittamia. 57kpl, joilla todettu sydämessä vikaa, niistä 14kpl joilla sivuääni, mutta sydän ultrattu terveeksi. POLVEN RISTISIDEONGELMAT Amerikanstaffordshirenterriereillä tavataan jonkin verran polven ristisiteen heikentymistä ja katkeamista. Terveyskyselykaavakkeiden perusteella 10% niistä amstaffeista, joiden tiedot yhdistykselle on toimitettu, on kärsinyt eri asteisista ristisideongelmista. Ristisideongelmien perimmäisistä syistä ei ole varmuutta, mutta niille voi altistaa koiran rakenne tai mahdollisesti perinnöllinen ristisiteiden heikkous. Polvien riittävään kulmautumiseen tulisi kiinnittää huomiota. Myös onnettomuudet voivat vahingoittaa ristisiteitä. Joka tapauksessa kyseinen vamma vaatii useimmiten leikkaushoitoa ja melko pitkän toipumisajan aiheuttaen koiralle kipua ja mahdollisesti myös nivelrikkoa polviniveleen. Ristisideoperoituja koiria ei tule käyttää jalostukseen. SYÖVÄT JA KASVAIMET Amstaffeilla todetaan jonkin verran syöpäsairauksia ja pahanlaatuisia kasvaimia. Amstaffiyhdistyksen jalostustoimikunta on aloittanut vuonna 2015 syöpäsairauksien esiintyvyyden kartoittamisen kyselytutkimuksen avulla. Tutkimuksella on pyritty kartoittamaan suomalaisten amstaffien sekä suomalaisten amstaffien sukutauluissa esiintyvien koirien syöpäsairauksia. Kyselyn lisäksi tietoja on kerätty Kennelliiton jalostustietokannasta sekä rodun keskustelufoorumille kirjoitettujen viestien pohjalta niiltä osin, kun viesteistä on käynyt ilmi koirien tunnistetiedot. Vuoden 2017 alkuun mennessä kyselyyn on tullut 50 vastausta. Vastauksista on käynyt ilmi seuraavat syöpäsairaudet ja kasvaimet sekä niiden esiintymismäärät: muu, erittelemätön syöpä tai kasvain 12kpl lymfooma 9kpl mastsolukasvain 9kpl kasvain sisäelimissä 4kpl sarkooma 4kpl virtsarakon kasvain 2kpl maitorauhasen adenokarsinooma 2kpl luun tai nivelen kasvain 2kpl eturauhassyöpä 1kpl karsinooma 1kpl kilpirauhaskasvain 1kpl Aortanahtauma (SAS) 10kpl, joista 5kpl lisämaininnalla lievä, 2kpl lisämaininnnalla vaikea ja 2kpl lisämaininnalla keskivaikea. 2kpl sellaisia, joilla myös PS. Keuhkovaltimonahtauma (PS) 8kpl, joista 4kpl lisämaininnalla vaikea 2kpl sellaisia, joilla myös SAS. Dilatoiva kardiomyopatia (DCM) 3kpl Luokittelemattomat tai tarkemmin tutkimattomat 24kpl; Sivuääniä, joiden syytä ei ole ultralla varmennettu 11kpl Läppävika 4kpl Kilpirauhasen vajaatoiminnan sivulöydöksenä sivuääni tai sydämen vajaatoiminta 3kpl Erittelemätön sydänvika/sydänsairaus 2kpl Sikiökautinen verisuonijäänne Sydämen vaikea vajaatoiminta Hento sivuääni, munuaisten kehityshäiriön sivulöydös Sydämen toimintahäiriö, koira kuollut, mutta sydämessä ei rakenteellista vikaa. TAULUKKO 15: Amstaffien sydänkuuntelutulokset Tutkittu Vuosi Syntyneitä Tutkittu % ei sivuääni sivuääniä kuuluu % % % % % % % % % % % % % % % % % % % % % % % YHT Tiedot: Kennelliiton jalostustietokanta epävarma Yhteensä 36\n37 Aortan ahtauma eli subaorttastenoosi (SAS) ELT Maria Wiberg Aortan ahtaumaa esiintyy monilla eri koiraroduilla. Useimmilla näistä se on todettu tai sitä epäillään perinnölliseksi. Aortan ahtaumaa (SAS) esiintyy eriasteisena. Mitä voimakkaammasta ahtaumasta on kyse, sen vakavammat vaikutukset sillä on koiran elämänlaatuun ja eliniän pituuteen. Oireena vakavissa tapauksissa saattaa olla rytmihäiriöperäinen äkkikuolema tai sydämen vajaatoimintaoireet jo nuorella iällä. SAS aiheuttaa systolisen sivuäänen, joka voimistuu ahtauman voimakkuuden mukaisesti. Varsinainen diagnostisointi tehdään ultraäänitutkimuksella. Tutkimuksessa mitataan aortanvirtaus käyttäen dopplermittausta. Normaalia virtausnopeutta nopeampi ja pyörteinen virtaus sekä aortan tyvessä todettavat sidekudosmuutokset viittaavat aortanahtaumaan. SAS voidaan luokitella erilaisiin vakavuusasteisiin: mitä ahtaampi aortta, sitä nopeampi virtaus. SAS on todettavissa yleensä jo pentuna, mutta saattaa kehittyä vuoden ikään asti. Siksi yhden kerran tehty seulontatutkimus vähintään vuoden ikäiselle koiralle riittää, eikä tutkimusta tarvitse uusia. Keuhkovaltimon ahtauma eli pulmonaalistenoosi (PS) ELT Maria Wiberg Keuhkovaltimon ahtaumaa esiintyy monilla eri koiraroduilla. Useimmilla näistä se on todettu tai sitä epäillään perinnölliseksi. Keuhkovaltimon ahtaumaa (PS) esiintyy eriasteisena. Mitä voimakkaammasta ahtaumasta on kyse, sitä vakavammat vaikutukset sillä on koiran elämänlaatuun ja eliniän pituuteen. Oireina saattaa esiintyä vakavissa tapauksissa rasituksensietokyvyn alentumista, vatsan turvotusta (nestettä) ja pyörtyilyä. Vakavissa tapauksissa sairaus johtaa koiran menehtymiseen nuorella iällä. PS aiheuttaa systolisen sivuäänen, joka voimistuu ahtauman voimakkuuden mukaisesti. Varsinainen diagnostisointi tehdään ultraäänitutkimuksella. Tutkimuksessa mitataan keuhkovaltimon virtaus dopplertutkimuksella. Normaalia virtausnopeutta nopeampi ja pyörteinen virtaus sekä keuhkovaltimoläpissä todettavat muutokset viittaavat keuhkovaltimon ahtaumaan. Mitä vakavampi ahtauma, sitä nopeampi virtaus, ja tämän perusteella voidaan määrittää sairauden vakavuusaste. Dilatoiva kardiomyopatia (DCM) ELT Maria Wiberg Dilatoiva kardiomyopatia on sairaus, jossa sydänlihaksen etenevä rappeuma johtaa sydämen vasemman kammion laajentumiseen ja pumppausvoiman pettämiseen. Sairaus saattaa johtaa sydämen vajaatoimintaan ja koiran ennenaikaiseen menehtymiseen. Dilatoivaa kardiomyopatiaa esiintyy tyypillisesti isoilla koiraroduilla, kuten dobermanni, irlanninsusikoira, tanskandoggi ja bokseri. Monilla roduilla sairaus on todettu perinnölliseksi, tai perinnöllisyyttä epäillään. DCM ei ole synnynnäinen sairaus. Se ilmenee yleisimmin keskiikäisillä ja vanhemmilla koirilla, mutta sitä esiintyy myös nuoremmilla koirilla. DCM ilmenee eri roduilla eri tavalla. Tyypillistä kaikilla roduilla kuitenkin on, että muutokset ovat todettavissa 23 vuotta ennen oireiden ilmenemistä. Sydänlihasmuutokset todetaan ultraäänitutkimuksella vasemman kammion laajenemisena ja supistumisvireyden laskuna. Joillakin roduilla todetaan sairauteen liittyviä rytmihäiriöitä, joko kammiolisälyöntisyyttä tai eteisvärinää. Rytmihäiriöt todetaan sydänfilmitutkimuksella. Rytmihäiriöt voivat esiintyä ilman ultraäänimuutoksia, niitä ennen, tai yhtäaikaisesti niiden kanssa. Rotukohtaiset vaihtelut tulee huomioida seulontatutkimuksia (PEVISA ja JTO:n tutkimussuositukset jalostuskoirille) laadittaessa. Oireina sydänlihasrappeuman aiheuttamassa vajaatoiminnassa ovat rasituksensietokyvyn alentuminen sekä nesteen kertyminen keuhkoihin, mikä ilmenee yskänä ja hengitysvaikeuksina. Rytmihäiriöistä kammioperäiset rytmihäiriöt voivat olla henkeä uhkaavia, ja saattavat johtaa äkkikuolemaan ilman edeltäviä oireita. Kennelliiton sydäntyöryhmä on määritellyt DCM:n diagnoosikriteerit, jotka perustuvat tieteellisiin julkaisuihin. Kriteereitä päivitetään tarpeen mukaan, kun uutta tietoa julkaistaan. Kennelliiton hyväksymät sydänultraäänieläinlääkärit käyttävät sydäntutkimuksissa näitä yhtenäisiä kriteereitä. Sydämen ultraäänitutkimus kertoo sydämen kunnon tutkimushetkellä, ja on voimassa vuoden. Koiran tulee olla tutkittaessa vähintään vuoden ikäinen. Lähde: sydäntutkimuksetjasydansairaudet SAS ja PS löytyvät hyvin auskultaatiotutkimuksessa (virallinen sydänkuuntelu), mutta DCM ei oireettomassa vaiheessa aiheuta sivuääniä ja sen toteamiseen vaaditaan aina ultraäänitutkimus (ja sydänfilmi). Suomen Amerikanstaffordshirenterrieriyhdistys ry suosittelee jalostukseen käytettävien koirien virallista sydänkuuntelua. Yhdistyksen terveyskysely Vuosina Staffordshirenbullterrieriyhdistys ry ( Suomen Amerikanstaffordshirenterrieriyhdistys ry) on suorittanut jäsenistönsä ja rodun harrastajien parissa terveyskyselyitä, joiden tuloksena on saatu tiedot 220 amstaffin terveydentilasta ja mahdollisista sairauksista. Täytetyistä terveyskyselyistä 71:llä amstaffilla ei ollut sairauksia eikä vikoja, 149:llä oli jotain sairauksia 37\n38 tai vikoja. Osalla sairaus tai vika oli ilmennyt vasta vanhuusiällä tai sairaus on ollut yksittäistapaus (esim. yksittäinen korvatulehdus tai lievä yläpurenta). Kyselyn tulokset on nähtävissä alla taulukossa 16. Suomen Amerikanstaffordshirenterrieriyhdistys ry:n jalostustoimikunta seuraa rodun terveystilannetta yhteistyössä kasvattajien kanssa ja antaa suosituksia koirien jalostuskäyttöön vaikuttavista sairauksista tarpeen vaatiessa. Taulukko 16: Amstaffien vikojen ja sairauksien sekä kuolinsyiden kartoituksen tuloksia Ataksia Tasapainohäiriötä Epilepsia Napatyrä Kasvain/syöpä Allergia/ihoongelmat Furunkuloosi Sikaripunkki Hiiva Eturauhasongelmia Valeraskaus Kohtutulehdus Ruoansulatushäiriöt Puppy murmur Sydänvika Pidempiaikaista ontumista Olkanivelen OD Polvivamma Kilpirauhasen toimintahäiriöitä Virtsatulehduksia Silmätulehduksia Korvatulehduksia Ylimääräisiä ripsiä Hampaiden asentovirhe Hammaspuutoksia Luonne 7 kpl 2 kpl molemmilla johtuu hihnassa vetämisestä, satunnaisesti 4 kpl 3 kpl ei hoitoja 23 kpl imusolmukesyöpä (6v), munuaissyöpä (4v), kasvain sisäelimissä (11v, 13v), nisäkasvain (7v) 66kpl atopia, kostealla ilmalla tassuihin patteja, hormonaalista häiriötä juoksun jälkeen, sikaripunkki, nokkosrokko, karvatupen tulehdus, vehnäallergia (vilja), pölyallergia (puut/heinä rajatapaus) 10 kpl 2 kpl todettu ell:n luona 3 kpl 5 kpl 10 kpl eturauhastulehdus, suurentunut eturauhanen 11 kpl Ne koirat, joilla ei ole ollut kohtutulehdusta 20 kpl 10 kpl 5 kpl 8 kpl 5 kpl 4 kpl 16 kpl 7 kpl ristiside revennyt tai katkennut, 4 kpl nivelrikkoa 2 kpl 3 kpl 5 kpl 1 kpl herkät silmät tuulella 3 kpl 1 kpl jatkuvia korvatulehduksia 7 kpl 8 kpl 12 kpl 2 kpl heikko hermorakenne molemmilla (tuonteja) Lähde: Staffordshirenbullterrieriyhdistys ry ja Suomen Amerikanstaffordshirenterrieriyhdistys ry terveyskyselyt koiran omistajille ja kasvattajille. Kaikki kasvattajat eivät ole vastanneet kyselyyn. Taulukossa on listattu amstaffien omistajien terveyskyselykaavakkeissa ilmoittamat sairaudet ja viat, joillain koirilla on ollut useampi sairaus tai vika. Terveyskyselyyn on osallistunut yhteensä 220 koiraa, näistä 71 kpl on ollut täysin vapaita vioista tai sairauksista. Kuurous Kuurouden geneettinen tausta voi olla moninainen, sekä autosomaalista resessiivistä, autosomaalista dominoivaa että Xkromosomivälitteisesti periytyviä kuurouden muotoja on kuvattu eri roduilla. Myös valkoinen väri, etenkin päässä, voi aiheuttaa ns. toissijaista eli sekundääristä synnynnäistä kuuroutta. Suomessa on tiedossa muutamia valkoisia amerikanstaffordshirenterriereitä, jotka ovat kuuroja. Valkoisia/valkopäisiä pentuja ei rutiininomaisesti BAERtestata, joten on mahdollista, että joitakin puolikuuroja yksilöitä voitaisiin löytää testaamalla. Täysin kuurot pennut usein tunnistaa jo pentulaatikossa ilman testaustakin. Jalostusvalinnoissa on melko harvinaista yhdistää kaksi paljon valkoista omaavaa koiraa, sillä kokovalkoista väriä ei pidetä tavoiteltavana ja sitä pyritään siksi yleensä välttämään. Koiraa, joka on todettu kuuroksi/ puolikuuroksi ei tule käyttää jalostukseen. Valkoisilla koirilla puuttuvat melanosyytit, eli ihon pigmenttia tuottavat solut. Melanosyyttien merkitystä sisäkorvan kehityksessä ei vielä kokonaan ymmärretä, mutta melanosyyttien on havaittu ylläpitävän sisäkorvan käytävään endolymfanestettä tuottavaa stria vascularisverkostoa. Jos ko. verisuonisto ei kehity normaalisti melanosyyttien puuttuessa, ei korvassa ole endolymfaa eikä synny kuuloaistimukselle välttämätöntä värähtelyä. Sisäkorvan rakenteet usein myös surkastuvat ja kuulo on pysyvästi vaurioitunut ja usein seurauksena on molemmissa tai kummassakin korvassa täydellinen ns. sekundäärinen kuurous. On myös mahdollista, että melanosyytteihin vaikuttavat molekyylit vaikuttavat myös muuhun hermostopienaan, jolloin kuurous voi johtua myös kuuloelimeen liittyvien hermostopienasta lähtöisin olevien ns. statoakustisten hermopäätteiden puutteellisesta erilaistumisesta. Lähde: Kirsi Sainio, Kuurouden taustaa koirilla 38\n39 Muita tietoon tulleita sairauksia (yksittäistapauksia): Kitalaki ja huulihalkiot Pitkä pehmytkitalaki Häntämutkat; vika on resessiivisesti periytyvä ja vikaa esiintyy todennäköisesti lähes kaikissa amerikanstaffordshirenterrierisuvuissa, kuten muillakin bulldogsukuisilla roduilla. Spinningsyndrooma (sairaalloinen hännänjahtaus) Demodikoosi, paikallinen muoto, nuorilla koirilla. Nuljuluun murtumat Tiinehtymisongelmat, keisarileikkaukset Synnynnäinen virtsajohtimen väärinkiinnittyminen Vestibulaarisyndrooma Cushingintauti Akuutti haimatulehdus Maksatulehdus/maksan toimintahäiriö Munuaisvika Munuaisten kehityshäiriö (synnynnäinen) Kivesvika Kiveksenkiertymä Emätintulehdus Virtsakivet Niskan ja/tai selkäranganalueen luustovika Kasvuhäiriöitä Kuuroutta Autoimmuunisairaus Puutteellinen kyynelkanavan aukko Nivelrikko Olkajänteen tuppitulehdus Kinnernivelen OCD. Lähde: Kasvattajien kokemukset, kaikki kasvattajat eivät ole vastanneet terveyskyselyyn. Muut sairaudet ulkomailla ja kirjallisuudessa: Ruotsi, Norja, Tanska ja Hollanti: Lonkka ja kyynärniveliä tutkitaan dysplasian ehkäisemiseksi. Lonkka ja kyynärniveldysplasian lisäksi on havaittu alttiutta traumaattisiin ristisiteiden repeytymiin. Mahdollisesti syynä voi olla nuorten koirien liian suuri massa ja nopealiikkeisyys, mutta ristisiteissä voi esiintyä myös perinnöllistä heikkoutta. Yhdysvallat (STCA:n tekemä tutkimus) Yleisimmät terveysongelmat: ihoongelmat luustoongelmat sydänongelmat lisääntymisongelmat Ihoongelmat (40% tutkimukseen osallistuneista) ruokaaine, vuodenaika ja kirppuallergiat yliherkkyys hyönteisten/käärmeen puremille furunkuloosi jalkojen nuoleminen hiiva näppylät krooninen kutina ja karvanlähtö krooninen stafylokokkiinfektio hotspot huono/ohut/kuiva turkki demodex, paikallinen muoto (14vko9kk ikäisillä koirilla) pemphigus (autoimmuunisairaus) Luusto ja nivelongelmat ristisiteiden traumaattinen repeytyminen lonkka ja kyynärniveldysplasia nivelrikko panosteiitti Sydänongelmat kardiomyopatia (sydämen laajentuma) keuhkovaltimoläpän ahtauma (pulmonaari stenoosi) aorttaläpän ahtauma (aortta stenoosi) pentuiän lievä sivuääni (puppy murmur /mitraaliläpän murmur ) PDA Lisääntymisongelmat uroksilla; heikko libido, steriliteetti, piilokiveksisyys (toispuoleinen/täydellinen) nartuilla; valeraskaudet> pyometria, sikiöiden abortoituminen, varhaiset keskenmenot, pienet pentueet, vaginiitit, keisarileikkaukset, tiinehtyvyysongelmat, fading puppy syndrooma Vähemmissä määrin esiintyy muita terveysongelmia: Virtsatieongelmat inkontinenssi eturauhasongelmat virtsatieinfektiot virtsakivet munuaisvika Suolistoongelmat gastriitti (mahakatarri) ripuli imeytymishäiriöt oksentaminen ruokayliherkkyys koprofagia Kilpirauhasongelmat vajaatoiminta Silmäsairaudet vanhuusiän kaihi (katarakta) entropium PPM kyynelkanavan tukkeuma Neurologiset ongelmat tasapainoelimen ongelmat (vestibularsyndrome) ataksia lääke ja rokotereaktiot; antibiootit, kortisoni, parvo ja leptospiroosirokote aivoinfarkti Krooniset korvatulehdukset (pahimmillaan kuurouttavia). Hammaspuutokset/ylimääräiset hampaat, purentaviat. Kitalaki ja huulihalkiot, pitkä pehmytkitalaki, reikä pehmytkitalaessa. Syöpä on tutkimuksen mukaan nuoren koiran yleisin kuolinsyy. 39\n40 4.3.3 Yleisimmät kuolinsyyt TAULUKKO 17: Vuosina syntyneiden amstaffien kuolinsyyt Kennelliiton jalostustietokannan mukaan Kuolinsyy Keskim. elinikä Yhteensä Hengitystiesairaus 8 vuotta 5 kuukautta 1 Hermostollinen sairaus 3 vuotta 4 kuukautta 8 Iho ja korvasairaudet 4 vuotta 7 kuukautta 11 Kadonnut 9 vuotta 7 kuukautta 2 Kasvainsairaudet, syöpä 9 vuotta 4 kuukautta 27 Lopetus ilman sairauden diagnosointia 6 vuotta 2 kuukautta 15 Lopetus käytös tai käyttäytymishäiriöiden vuoksi 3 vuotta 9 kuukautta 20 Luusto ja nivelsairaus 4 vuotta 1 kuukautta 25 Maksan ja ruoansulatuskanavan sairaus 6 vuotta 5 kuukautta 4 Muu sairaus, jota ei ole listalla 6 vuotta 10 kuukautta 13 Pennun synnynnäinen vika tai epämuodostuma 0 vuotta 8 kuukautta 1 Selkäsairaus 5 vuotta 5 kuukautta 3 Silmäsairaus 14 vuotta 1 kuukautta 1 Sydänsairaus 3 vuotta 6 kuukautta 6 Tapaturma tai liikennevahinko 4 vuotta 6 kuukautta 20 Vanhuus (luonnollinen tai lopetus) 13 vuotta 1 kuukautta 21 Virtsatie ja lisääntymiselinten sairaus 5 vuotta 2 kuukautta 2 Kuolinsyytä ei ole ilmoitettu 5 vuotta 8 kuukautta 36 Kaikki yhteensä 6 vuotta 4 kuukautta 216 Tiedot: Kennelliiton jalostustietokanta Tutkimuksen mukaan amstaffin odotettavissa oleva elinikä on 1115 vuotta, ja terveysongelmia esiintyi uroksissa ja nartuissa yhtälailla. Muiden kuin edellä mainittujen maiden amerikanstaffordshirenterrierikantojen terveystilanteesta on lähes mahdotonta saada luotettavaa tietoa. Nykyään rodun kotimaassa amstaffien lonkkia ja kyynärniveliä on alettu tutkia yhä useammin. Vuoden 2012 lopussa Orthopedic Foundation for Animals ( rekisteristä löytyy amstaffien osalta noin 2200 lonkka, 600 kyynär ja 1200 sydäntutkimustulosta. Yhdysvaltalaisessa järjestelmässä huonoja tuloksia ei automaattisesti julkaista, vaan koira ei vain läpäise OFA:a (Orthopedic Foundation for Animals). Kasvattajille ja koiranomistajille tehtyjen haastattelujen mukaan n. 23% amstaffeista on kuollut alle 3vuotiaina, mutta samalla n. 43% on elänyt yli 10vuotiaiksi. Vuosina syntyneiden amstaffien keskimääräinen elinikä on ollut 7v 1kk, kuolinsyyt viereisessä taulukossa. Taulukko 18: Amstaffien kuolinsyyt ja iät Kuolinsyy Yhteensä Luusto tai nivelsairaus 24 (24%) Vanhuus 14 (14%) Kasvain/syöpä 13 (13%) Luonneongelmat 12 (12%) Tapaturma 10 (10%) Ihoongelmat 7 (7%) Ataksia 3 (3%) Hormonaaliset häiriöt 2 (2%) Sydänvika 1 (1%) Joku muu 11 (11%) YHTEENSÄ Lisääntyminen Vuosien välillä on Suomessa syntynyt 1657 pentua ja pentueita on ollut 232. Keskimääräinen pentuekoko on 7,1 pentua/ pentue. Terveyskyselyiden mukaan amerikanstaffordshirenterrierien kohdalla joudutaan kohtuullisen harvoin turvautumaan keisarinleikkaukseen, eikä rodulla ole juurikaan muitakaan lisääntymiseen liittyviä ongelmia. (ks. taulukko 19 seuraavalla sivulla) 40\n41 TAULUKKO 19: Suomessa kasvatetut pentueet viimeiseltä kymmenvuotiskaudelta (rekisteröintivuoden perusteella) Suomessa kasvatetut YHT Pennut Pentueet Pentuekoko 7,4 7,2 7,1 7,0 6,7 7,8 7,0 7,3 7,2 7,1 7,1 Tiedot: Kennelliiton jalostustietokanta Sairauksille ja lisääntymisongelmille altistavat anatomiset piirteet Suoraan rakenteesta johtuvia sairauksia tai lisääntymisongelmia ei ole. Internetkyselyiden ja jalostustoimikunnalle toimitettujen terveyskyselykaavakkeiden (sekä yksittäisten koiranomistajien että kasvattajien pentuekohtaisten vastausten) perusteella voimme päätellä, että amerikanstaffordshirenterrierin anatominen rakenne ei suoraan aiheuta sairauksia eikä lisääntymisongelmia. Joillakin yksilöillä riittämättömät polven kulmaukset saattavat altistaa polven ristisideongelmille. Ristisideongelmien perimmäisistä syistä ei kuitenkaan ole varmuutta Yhteenveto rodun keskeisimmistä ongelmista terveydessä ja lisääntymisessä Amerikanstaffordshirenterrierien yleisimpiä terveysongelmia ovat luuston ongelmat sekä allergiat. Ylimääräisiä ripsiä löydetään jonkin verran. Yleisimpien kuolinsyiden luettelosta nousevat esille myös kasvaimet. Luuston ongelmien ymmärrys kasvaa sitä mukaan, mitä enemmän koiria kuvataan ja tutkitaan. Amerikanstafforshirenterrierien kohdalla luuston ongelmia pyritään vastustamaan rohkaisemalla mahdollisimman monet omistajat kuvauttamaan koiransa ja rajoittamalla PEVISA:n kautta sairaiden koirien käyttöä jalostukseen. Edellisen PEVISAohjelman aikana lonkkatulokset paranivat jo jonkin verran ja suuntaus toivottavasti jatkuu uuden, BLUPindeksejä hyödyntävän PEVISAohjelman myötä. Myös kyynärtuloksille on uudessa PEVISA:ssa asetettu rajaarvo, jonka toivotaan parantavan myös kyynärnivelten tilannetta rodussa. Immunologisten sairauksien ja kasvainten tarkkaa periytymistä ei tunneta, mikä vaikeuttaa niiden vastustamista jalostuksessa. Alttius immunologisten sairauksiin (esim. atopia ja allergia) näyttäisi olevan perinnöllinen, mutta tarkkaa periytymismekanismia ei täysin tunneta ja on arveltu, että myös ympäristötekijät vaikuttavat siihen, mitkä alttiutta geeneissään kantavat koirat sairastuvat. Myöskään kasvaimien periytymismekanismia ei täysin tunneta, mikä vaikeuttaa niiden vastustamista jalostuksella. Lisäksi ongelmana on, että kasvaimet ovat tyypillisesti vanhenevien koirien ongelma, jolloin niitä on mahdollisesti jo ehditty käyttää jalostukseen. Vasta vanhuusiässä puhkeavien kasvainten periytyvyydestä ei ole tietoa. 41\n42 4 RODUN NYKYTILANNE 4.4 Ulkomuoto Amerikanstaffordshirenterrierin rotumääritelmä hyväksytty: FCI , käännös SKLFKK YLEISVAIKUTELMA: Kokoonsa nähden hyvin voimakas, tasapainoinen koira. Lihaksikas, samalla ketterä ja tyylikäs sekä ympäristöstään hyvin kiinnostunut. Tanakkarakenteinen, ei korkearaajainen eikä virtaviivainen. Kuuluisa rohkeudestaan. PÄÄ: Keskipitkä ja kauttaaltaan syvä. KALLOOSA: Leveä. OTSAPENGER: Selvästi erottuva. KIRSU: Ehdottomasti musta. KUONOOSA: Keskipitkä; pyöristynyt kuononselkä loiventuu jyrkästi silmien alla. HUULET: Tiiviit ja tasaiset, eivät löysät. LEUAT / PURENTA: Voimakkaat leuat. Alaleuka voimakas ja puruvoimainen. Tiivis leikkaava purenta. POSKET: Hyvin korostuneet poskilihakset. SILMÄT: Tummat ja pyöreät, syvällä sijaitsevat ja kaukana toisistaan. Silmäluomet eivät saa olla vaaleanpunaiset. KORVAT: Korkealle kiinnittyneet, typistetyt tai typistämättömät, jälkimmäiset suositeltavammat. (Huom. Suomessa korvien typistyskielto.) Typistämättömien korvien tulee olla lyhyet, asennoltaan puolipystyt tai ruusukorvat. Tyvestään taittuneet korvat ovat virheelliset. KAULA: Paksu, hieman kaartunut, keskipitkä ja päätä kohti kapeneva. Ei löysää kaulanahkaa. RUNKO: YLÄLINJA: Laskee loivasti säästä kohti lantiota. Lievä, lyhyt viistous lantiosta hännäntyveen. SELKÄ: Melko lyhyt. LANNE: Hieman ylöspäin vetäytynyt. RINTAKEHÄ: Kylkiluut hyvin kaareutuneet ja lähellä toisiaan, rintakehän takaosa syvä. Eturaajat melko kaukana toisistaan, jotta syvällä ja leveällä rintakehällä on tilaa kehittyä. HÄNTÄ: Koiran kokoon nähden lyhyt, matalalle kiinnittynyt, kapenee ohutta kärkeä kohti; ei kiertynyt eikä selän päälle kohoava. Häntää ei typistetä. RAAJAT ETURAAJAT YLEISVAIKUTELMA: Suorat, luut vahvat ja pyöreät. LAVAT: Voimakkaat ja lihaksikkaat, lapaluut leveät ja viistot. VÄLIKÄMMENET: Pystyt, eivät lainkaan taipuneet. KÄPÄLÄT: Keskikokoiset, hyvin kaareutuneet ja tiiviit. TAKARAAJAT YLEISVAIKUTELMA: Hyvin lihaksikkaat, eivät sisä eivätkä ulkokierteiset. KINTEREET: Matalat. KÄPÄLÄT: Kuten etukäpälät. LIIKKEET: Joustavat, eivät rullaavat eivätkä peitsaavat. KARVAPEITE KARVA: Lyhyt, tiivis, jäykäntuntuinen ja kiiltävä. VÄRI: Mikä tahansa yksivärinen, kirjava tai laikukas on sallittu. Täysin valkoinen, yli 80 % valkoinen, musta punaruskein merkein ja maksanruskea väri eivät ole suositeltavia. KOKO JA PAINO: Korkeuden ja painon on oltava suhteessa toisiinsa. SÄKÄKORKEUS: Suositeltava säkäkorkeus uroksilla on 45,5 48 cm ja nartuilla 43 45,5 cm. VIRHEET: Kaikki poikkeamat edellä mainituista kohdista luetaan virheiksi suhteutettuna virheen vakavuuteen. Lihanvärinen kirsu, vaaleat tai vaaleanpunaiset silmät, liian pitkä tai huonosti kannettu häntä, ylä tai alapurenta. HUOM. Uroksilla tulee olla kaksi normaalisti kehittynyttä kivestä täysin laskeutuneina kivespussiin. 42\n43 Rodun nykyinen ulkomuoto vastaa melko hyvin rotumääritelmää. Luonnollisestikin on yksilöitä, jotka joiltain osin poikkeavat rotumääritelmästä, mutta pääsääntöisesti amstaffin tunnistaa oikean rotuiseksi. Kappaleessa Yhteenveto rodun keskeisimmistä ulkomuoto ja rakenneongelmista käsitellään yleisimpiä ulkonäkövirheitä, joita rodussa esiintyy. Rotumääritelmän tulkintaohjeen tiivistelmä (STCA:n laatiman rotumääritelmän tulkintaohjeen suomenkielinen käännös 2005) Fyysinen olemus: vaikuttaa kokoonsa nähden hyvin voimakkaalta. Kyseessä on keskikokoinen koira, ei suuri, mutta sen pitäisi vaikuttaa hyvin voimakkaalta KOKOONSA NÄHDEN. Tämä ei tarkoita, että koira olisi suuri tai raskas, vaan ainoastaan, että voiman tulisi olla suuri sen kokoiselle koiralle. Hyvä yksilö vaikuttaa kaikin puolin tasapainoiselta, lihakset ovat hyvin kehittyneet, mutta eivät ketteryyden kustannuksella. Koiran on vaikutettava paitsi ketterältä myös sulavaliikkeiseltä. Tämä kuvaa täydellisesti normaalirakenteista koiraa, jossa ei ole mitään liikaa tai liioitellusti. Koiran voima ja ketteryys ovat tasapainossa. Molempien on näyttävä. Jos yksilö on liioiteltu niin lihaksikkaaksi, että ketteryys ja sulavaliikkeisyys ovat kadonneet, se ei ole tasapainoissa. Tämä tasapaino ulottuu aina koiran luuston kokoon ja yleiseen ruumiinpainoon. Mikään ei saa olla liioiteltua. Voiman ja ketteryyden tasapaino on aina pidettävä mielessä. Koira on vanttera, ei pitkäjalkainen tai juoksijatyyppinen viittaa jalkojen pituuteen suhteessa koiran ruumiintyyppiin. Kyse ei ole juoksijasta, jolla on pitkät jalat ja kevyt ruumis, vaan ruumiinvoimiensa vuoksi koira on vanttera. Koira on vanttera eli lujatekoinen ja roteva, mutta jalkoja on oltava riittävästi vaaditun ketteryyden ja sulavaliikkeisyyden säilyttämiseksi. Koira ei koskaan ole matalajalkainen. Vertauksena voisi sanoa, että tämä koira on triathlonisti tai kymmenottelija pikemminkin kuin kehonrakentaja tai voimanostaja. Rodun historia loi eläimen, jossa ovat tasapainossa voima, ketteryys, täydellinen rohkeus ja äly käyttää sitä. Rotuun kuuluva voiman ja ketteryyden tasapaino on pidettävä aina mielessä. Pää: Pään tulee vaikuttaa oikean kokoiselta suhteessa koiran ruumiiseen. Kuono on noin puolet pään kokonaispituudesta. Pää on kauttaaltaan syvä ylhäältä aina leukoihin asti. Tätä syvyyttä ei saavuteta pullistuvalla otsalla vaan syvillä, vahvoilla leuoilla. Koiran alaleuan tulee olla hyvin kehittynyt pitkälle kalloon. Leveässä kallossa on selkeä otsapenger ja selvät kulmakaaret. Pää ei kuitenkaan saa olla liioiteltu. Jos kallo on liian leveä, pää vaikuttaa lyhyeltä, mikä on virhe. Voiman vuoksi kallo on kauttaaltaan syvä, mutta syvyyden tulee ulottua alaleukaan asti, sen sijaan että se saavutettaisiin liian jyrkällä otsapenkereellä ja ilman voimakasta alaleukaa. Poskilihakset ovat hyvin selväpiirteiset. Otsan ja kuonon tasot ovat sivulta katsottaessa samansuuntaiset. Päälaen muodon tulee paljastaa luuston rakenne ja vaikuttaa kuhmuraiselta, eikä pää saa olla niin lihan tai lihasten peittämä, että luusto ei erotu. Pään selvin lihaskeskittymä ovat posket, jotka ovat selväpiirteiset. Pää vaikuttaa kuivalta ilman löysää nahkaa. Korvien noustessa otsaan ilmestyvät pohdintarypyt ovat ainoat rypyt pään alueella. Korvat: Rotumääritelmässä sanotaan selvästi, että ne voivat olla typistetyt tai typistämättömät, joista jälkimmäiset suositeltavat. Hyvänkokoisille ja oikein kiinnittyneille korville tulee antaa etusija verrattuna typistettyihin korviin. Oikea asento on puolipysty tai ruusu, kumpaakaan suosimatta. Täysi luppakorvaisuus on rangaistavaa, kun taas täysin pystyjä korvia, jotka ovat mahdolliset, ei mainita rangaistaviksi. Täysin ajokoiramaiset luppakorvat eivät ole sama asia kuin alhaalle kiinnittyneet korvat, eikä niitä usein näe. Silmät: Tummat silmät ovat välttämättömät oikean ilmeen saavuttamiseksi. Vaaleat silmät mainitaan virheissä. Silmän värin tulee olla ruskea ja mahdollisimman tumma. Silmät ovat tavalliset koiran silmät, ne näyttävät suhteellisen pyöreiltä, mutta eivät täysin. Ne eivät ole kapeat mantelin tai kolmion muotoiset, mutta ne sijaitsevat kallossa alhaalla ja syvällä. Silmät eivät saa koskaan olla ulkonevat tai pullistuneet. Silmät ovat keskikokoiset eivät liian pienet (porsaan silmät) tai liian suuret. Ilme on avoin, kiinnostunut, varma, älykäs ja rohkea, ei koskaan pelokas tai välttelevä. Ei vaaleanpunaisia silmäluomia viittaa silmäluomen sisäosaan. Vaikka määritelmän kirjoittaja ei ollut tässä suhteessa täysin selkeä, hän täsmensi myöhemmin tarkoittaneensa sitä, että luomen reunan tulisi olla tiivis 43\n44 niin, ettei vaaleanpunaista limakalvoa näy. Tätä tulee pitää voimassa olevana tulkintana tällä hetkellä. Vilkkukalvo ei saa näkyä, eivätkä luomen reunat saa olla löysät. Kuono: Hyvä kuono on keskipitkä. Se on pyöreämuotoinen ja suhteellisen leveä päältä, ja syvenee välittömästi silmien alta. Sen pitää olla tarpeeksi raskas tarjoamaan hyvän kiinnitysalustan yläleuan hampaille. Kuono on kapeampi kuin takaraivo ja posket ja se kapenee kiilamaisesti kirsua kohti, mutta kiila katkeaa, ja kuonon kärki on yhä tylppä. Leuat ovat selväpiirteiset, eivät lihapehmikkeen peittämät. Alaleuka on vahva ja syvä ja siinä on vahva, selkeä kärki. Huulet ovat tiiviit ja tasaiset, eivät löysät tai paksusti pehmustetut. Kuonossa ei ole ylimääräistä nahkaa, eikä etenkään ryppyjä. Purenta: Täysi koiran hammassarja, hyvin kehittyneet ja suuret hampaat tiukassa saksipurennassa. Koska tämä rotu on kehitetty käyttämään suutaan työssä, puuttuvia hampaita tulee pitää virheinä, vaikka sitä ei rotumääritelmässä mainitakaan. Ylä ja alapurenta on molemmat erikseen mainittu virheiksi. Hampaita tarkistettaessa tulisi myös tarkistaa kulma ja sivuhampaiden yhteensopivuus, ei vain etuhampaiden. Vaikka lavat ovat lihaksikkaat, ne eivät saa vaikuttaa pullistelevilta tai muhkuraisilta ja ylhäältä katsottuna niiden pitäisi olla suunnilleen takapään levyiset. Kaula sijaitsee korkealla suhteellisen hyvin kulmautuneiden lapojen päällä, jotta päätä voi kantaa tarkkaavaisesti, ei liian suorien lapojen seurauksena eteen työnnettynä. Selkä: Koira ei ole neliömäinen. Koira ei ole lyhytselkäinen. Määritelmässä puhutaan suhteellisen lyhyestä selästä eli selkä on kohtalaisen lyhyt. Ylälinja ei ole tasainen vaan se viettää hieman säästä kohti takapuolta (lantio), jonka jälkeen siinä on lyhyt, loiva lasku takapuolesta hännän tyveen. Kyseessä ei siis ole jyrkkä lasku, vaan lyhyt, loiva lasku. Kupeet vetäytyvät hieman sisäänpäin. Kirsu: Ennen AKC:n rekisterihyväksyntää, punakirsuisia amerikanpitbullterriereitä oli jo rekisteröity. Näiden koirien juuret poikkesivat muista samoin kuin niiden ulkonäkö esimerkiksi maksanvärinen turkki. Tarkoitus oli estää näitä koiria pääsemästä AKC:n amerikanstaffordshirenterrierien jalostusmateriaaliin. Kirsun pitää olla musta ei punainen tai vaaleanpunainen. Jos koirassa on sinistä sävyä, kirsu usein vivahtaa hieman ruskeaan. Tässä värimuodossa ruskehtavaa väriä voidaan katsoa läpi sormien, mutta mitä tummempi sen parempi. Lihanvärinen kirsu on määritetty virheeksi. Jos koira ei ole sinisävyinen, kirsun on oltava määrityksen mukainen selvästi musta. Kaula on paksu, hieman niskasta kaareutuva. Jälleen haetaan keskipituutta. Lyhyt kaula pilaa muutoin hyvän koiran mittasuhteet. Lavat, jotka ovat sopivan leveät ja viistot. Koiralla on keskiverrot tai hyvät kulmaukset jyrkän terrierimäisen etuosan asemesta. Olkavarren tulee olla hyvän mittainen, jotta jalat eivät vaikuta sijaitsevan liian edessä runkoa. Runko: Yläpuolelta katsottuna kylkiluut, lanne ja lantio muodostavat tiimalasin, jossa lanne on selvästi kapeampi kuin kylkiluut ja lantio. Kyljet eivät ole tynnyrin muotoiset, mutta toisaalta koira ei ole myöskään latteakylkinen. Edestä katsottuna kylkiluut muodostavat ovaalin, jossa pisin etäisyys on ylhäältä alas, ei sivulta sivulle. Koiran kehon alalinjan on oltava riittävän syvä, ja rintakehän pitäisi laskeutua edestä noin kyynärpäihin asti tai hieman niiden alle. Takakylkiluut jatkuvat syvänä rintakehästä niin, että keuhkoille ja sydämelle jää runsaasti tilaa. Eturaajat melko etäällä toisistaan, jotta rintakehällä on tilaa kehittyä. Nyrkkisääntönä voisi sanoa, että päältä katsottuna lapojen ja etujalkojen tulee olla suunnilleen yhtä leveällä kuin takapään. Koira ei koskaan saisi näyttää suuremmalta edestä kuin takaa, vaan molempien puolien tulee olla tasapainossa. Jalkojen väliin jäävän rintakehän alueen tulee olla pyöreä, ja rintalastan alta lihaksikas. Kovera, vetäytyvä tai matala muoto on huono. Rintalihasten pitää pyöristyä pehmeästi ja kiinnittyä sulavasti rintakehään. Rintalasta ei saa olla silmiinpistävä tai luiseva. Häntä: Häntä on kiinnittynyt matalalle takamukseen lyhyen, loivan laskun päätteeksi, kuten yläpuolella selän määrittelyssä lukee. Häntä ei saa ylettyä kintereen alapuolelle ja se voi olla jopa hieman lyhyempi. Perinteisesti 44\n45 häntää on kuvattu vanhanaikaiseksi hevosvankkureiden pumpunkahvaksi. Se ei saa olla kiertynyt eikä sitä kanneta selän päällä. Pumpun kahvassa on loiva Skaarre. Jos häntä on hieman suorempi, mutta oikeassa matalassa asennossa, siitä ei tulisi rangaista. Monet koirat kantavat innostuessaan häntäänsä ylhäällä, mutta hännän pitäisi olla kiinnittynyt alhaalle, eikä sitä tulisi kantaa selkätason yläpuolella. Virheissä mainitaan liian pitkä tai huonosti kannettu häntä. Liian pitkä häntä ulottuu kintereen alapuolelle, ja huonosti kannettu häntä on joko kiertynyt tai sitä kannetaan selän yläpuolella, kuten määritelmässä kuvataan. Takajalkojen välissä olevaa häntää tulee pitää merkkinä vääräntyyppisestä luonteesta. Ihanneyksilön on aina vaikutettava selvästi rohkealta ja varmalta. Jos koiralta puuttuu tämä luonteenlaatu, sitä ei tulisi palkita. Raajat Eturaajat ovat suorat ja ne lähtevät lähellä kylkiä olevista lavoista. Luut ovat hyvän kokoiset, eivätkä ne koskaan saa vaikuttaa honteloilta. Jälleen, kuten koonkin kohdalla, ketteryys edellyttää tasapainoa. Jalat eivät siis myöskään saa olla liian raskasluiset. Välikämmenet ovat suorat ja vahvat. Tämä ei välttämättä tarkoita terrierimäisiä etujalkoja. Välikämmenessä voi olla hieman viistoutta, mutta perusilme on suora. Välikämmenet eivät saa olla heikot. Viittaus taipumiseen edessä on tehty varta vasten estämään ranskalainen tai bulldogetuosa, jossa tassut ovat kaartuneiden välikämmenten jälkeen kiertyneet niin, että varpaat osoittavat ulospäin. Kyynärpäissä tai välikämmenissä ei saa näkyä irtonaisuutta tai kääntymistä. Takaraajat: Takaosassa pakaroiden, reisien sekä säärten lihakset ovat hyvin kehittyneet. Etenkin reisien tulee olla hyvin kehittyneet sisältä, jalkojen välistä. Kintereet ovat matalat ja samansuuntaiset, eivätkä ne kierry sisään tai ulos. Jalat eivät saa vaikuttaa pihtikinttuisilta tai länkisäärisiltä, eivätkä polvet saa kääntyä ulos. Matalalle kiinnittyneiden polvien kulmaukset ovat hyvät. Polven ja kintereen kulmauksen tulee olla hyvä, mutta sääriluu ei ole erityisen pitkä. Silloin kun kintereet ovat kohtisuorassa maahan, takajalat sijaitsevat suhteellisen lähellä koiran pakaroita ja ne vaikuttavat keskipitkiltä. Lapojen ja lantion kulmausten tulee olla tasapainossa. Käpälät: Jos käpälät vaikuttavat liian suurilta, liian pieniltä tai liian matalilta, ne todennäköisesti sitä myös ovat. Hyvä nyrkkisääntö on, että tassut eivät saa olla juurikaan suuremmat tai pienemmät kuin koiran jalkojen luut. Varpaat eivät saa harittaa. Käynti joustavaa, mutta ei rullaavaa tai peitsaavaa. Tämä on ainoa rotumääritelmän viittaus liikkumiseen, ja siitä on tullut alue, joka aiheuttaa paljon keskustelua. Koska kyseessä on kuitenkin suhteellisen normaalirakenteinen peruskoira, liikkumisen tulee muistuttaa normaalia koiran liikkumista. Toisin sanoen, koira liikkuu urheilullisesti. i. 45\n46 Hitaammalla vauhdilla askelväli on harvempi ja nopeuden kasvaessa askellus pyrkii keskittymään vartalon alle keskiviivalle. Tämä on ainoa tapa, jolla koira voi liikkua rotumääritelmän kuvaamalla tavalla rullaamatta vartaloaan. Koiran tulee ravata, ei peitsata. Askelpituus on kohtalainen, ja takajalat vievät koiraa eteenpäin joutuisasti. Hyvin kaareutuvien tassujen, kohtalaisten kulmausten, voimakkaiden lihasten ja yleisen hyvän fyysisen kunnon ansiosta askellus on joustavaa. Kaikki normaalia koiraa koskevat liikekriteerit pätevät. Koira ei saa laahata, kääntää varpaita, askeltaa ristiin jne. Etu ja takajalkojen askelväli on suunnilleen sama, ja jälkien tulisi mieluiten jäädä kahteen riviin kolmen tai neljän asemesta. Viittaus joustavaan käyntiin osoittaa paitsi urheilullisuutta, myös mielentilaa. Koiran tulee vaikuttaa kevytliikkeiseltä ja valmiilta kaikkeen mahdolliseen. Koira ei koskaan saa raahustaa tai liikkua veltosti tai innottomasti. Turkki: Lyhyt, tiivis, karhea ja kiiltävä. Väri: Mikä tahansa yksivärinen, kirjava tai laikukas on sallittu, mutta kokovalkoinen, yli 80 % valkoinen, black and tan ja maksa eivät ole suositeltavia. Väri on toinen alue, joka hämmentää joitain tätä määritelmää lukevia. Määritelmässä sanotaan selkeästi: Mikä tahansa yksivärinen, kirjava tai laikukas on sallittu. Tällä rodulla on monia värejä ja merkkejä. Kaikki ovat selkeästi sallittuja piste. Rotumääritelmän alkuperäisessä luonnoksessa tässä kohtaa luki yksinkertaisesti vain näin. Mutta kun määritelmä palautettiin AKC:n hyväksymänä, siihen oli liitetty loppukaneetti eisuositeltavista väreistä. Silloin rotuyhdistys päätti hyväksyä AKC:n vahvistaman version. Historiallisena yksityiskohtana mainittakoon, että rotumääritelmän kirjoittaja arveli, että sanat kokovalkoinen, yli 80 % valkoinen eivät ole suositeltavia lisättiin Amerikan bullterrieriklubin pyynnöstä, jossa oltiin huolissaan siitä, että näiden rotujen välille tulisi tunnistusongelmia. Kohta black and tan ja maksa eivät ole suositeltavia vastaa sanasanaisesti staffordshirenbullterrierin alkuperäistä englantilaista rotumääritelmää, joka kirjoitettiin samoihin aikoihin Englannissa. Olipa loppuosan syy mikä tahansa, tässä rodussa on kaikkia värejä ja kaikki ovat hyväksyttäviä. Mitään väriä ei ole mainittu virheluettelossa. Sanonta eivät ole suositeltavia ei ole erityisen jyrkkä, joten värin ei tulisi haitata muuten hyvää yksilöä. Enimmillään väri on vain kosmeettinen yksityiskohta, ja sillä on hyvin vähän tekemistä kyseessä olevan koiran määritelmänmukaisuuden tai luonteen kanssa jotka molemmat ovat paljon tärkeämpiä. Koko: Aikana, jolloin rotumääritelmä kirjoitettiin, urosten keskimääräinen korkeus oli cm ja paino kg ja narttujen cm ja kg. Näitä mittoja tulee pitää suositeltavina. Koko ja paino tulevat aina vaihtelemaan jonkin verran, mutta nykyisin monet koirista ovat huomattavasti suurempia kuin mikä oli alkuperäisen rotumääritelmän tarkoitus. Jos kaikki muut seikat ovat tasaveroisia, tulee suosia kohtuullisen kokoista koiraa, ja yllä mainittuja kokoja tulisi rotumääritelmän mukaisesti pitää suositeltavina. Keskikokoisessa koirassa voima ja ketteryys ovat tasapainossa. Painon lisääminen vähentää ketteryyttä, mikä horjuttaa tätä tasapainoa. Virheet: Lihanvärisellä (dudley) kirsulla tarkoitetaan pigmentittömän lihan väristä kirsua. Vaaleilla silmillä tarkoitetaan kaikkia muita värejä kuin tummanruskeaa. Vaaleanpunaiset silmät vastaisivat albiinon silmiä (hyvin harvinaista). Kintereen alapuolelle ulottuva häntä on liian pitkä. Huonosti kannettuna häntää kannetaan selkätason yläpuolella, selän ylle kaartuneena, kippurassa tai mahan alle käännettynä. Ylä ja alapurenta: ylähampaat eivät pure tiiviisti alahampaiden eteen. Vaikka rotumääritelmässä ei varsinaisesti virheenä sitä mainitakaan, niin sopimaton luonne on kaikista ominaisuuksista eitoivottavin, ja sitä ei koskaan tulisi palkita. Ihanneyksilön tulee olla aina selvästi rohkea ja varma. Jos yksilöltä puuttuu tämä ominaisuus, sitä ei tulisi koskaan palkita. Myöskään ei tulisi palkita yksilöä, joka vaikuttaa ihmisiä kohtaan aggressiiviselta, uhkaavalta tai aralta. Nämä ominaisuudet ovat täysin epärodunomaisia ja virheinä anteeksiantamattomia. Lisäksi yleiskuvauksen mukaan, jos koira on fyysisiltä ominaisuuksiltaan heikko tai epäterve, sitä ei tulisi sijoittaa. Yleensä ottaen kaikista tärkein ominaisuus on oikea luonne, jota seuraa oikea fyysinen rakenne ja siihen ehdottomasti liittyvä terveys. 46\n47 Vaaleiden silmien, pitkän hännän, väärän kirsun värin ja eisuositellun turkin värin kaltaisia virheitä tulee pitää luonteeltaan kosmeettisina, sillä ne eivät vaikuta koiran työominaisuuksiin. Vaikka nämä ominaisuudet ovatkin ainoat virheiksi luetellut, niille ei saa antaa niin paljon painoarvoa kuin rodun oikealle luonteelle ja rakenteelle ne ovat välttämättömiä ominaisuuksia, jotka on hyvin kuvattu rotumääritelmässä. Fyysinen kunto: Amstaffi tulee esittää fyysisesti huippukunnossa. Tämä tarkoittaa hyvin kehittynyttä ja selväpiirteistä lihaksistoa. Turkin pitää heijastaa hyvää terveyttä: olla kiiltävä, runsas ja hyvässä kunnossa. Koiran tulee olla täydellinen atleetti. Selkeästi ali tai ylipainoiset koirat eivät anna oikeaa kuvaa rodusta. Etenkään liikalihavuus ei paranna koiran ulkomuotoa. Toisinaan näyttelykoirissa arvostetaan enemmän läskiä kuin toivottavampaa hoikkaa lihaksikkuutta. Jos koiralla ei ole riittävää selväpiirteistä lihaksistoa, se ei luo haluttua voiman ja ketteryyden tasapainoa. On kuitenkin huomattava, että lihasmassaltaan suurin koira ei välttämättä ole koirista paras. Tämä rotu ei mene äärimmäisyyksiin. Tärkeintä on aina muistaa raa an voiman ja ketteryyden ja hienostuneisuuden tasapaino. Hyvä kunto tai sen puute heijastuu myös eläimen liikkeisiin ja yleiseen olemukseen. Amerikanstaffordshirenterrierin eri tyypit Rotu on sekoitus bull ja terrierityyppejä. Tiettyä tarkoitusta varten jalostettuna käyttökoirana näissä koirissa näkyy yhä jälkiä menneisyydestä. Kaikilla kolmella tyypillä on oikeutuksensa ja omat kannattajansa. Amerikanstaffordshirenterrieri EI ole yhdestä muotista valettu. Tuomarin tehtävä on valita rotua parhaiten edustava koira kannustamatta äärimmäisiä yksilöitä. Äärimmäisyyksiä ei pitäisi arvostellessa suosia mutta on huomattava, että hyvä rodun edustaja voi löytyä kaikista kolmesta tyypistä. BULLTYYPPI Tyypillistä on raskaampi luusto ja isompi massa. Tämä tyyppi on lähempänä bulldogtaustaa. Koska tyypin jalat ovat lyhyemmät ja liikkeet raskaammat, taipumusta on myös löysempään, paksumpaan nahkaan. Vaikka kuvassa on narttu, sekä nartut että urokset voivat olla tätä tyyppiä. Kokonaisvaikutelmaa koskevia sääntöjä sovelletaan myös tähän tyyppiin. Tätä tyyppiä ei tulisi suosia muita enemmän, koska siitä voi nopeasti kehittyä liioiteltu, jolloin terrierivaikutuksen urheilullisuus ja hienostuneisuus katoaa. KESKIVERTOTYYPPI (MODERATE TYPE) Täydellinen bull ja terrieritaustan sekoitus. Bulldogin voima ja lihaksisto sekä terrierin hienostuneisuus ja ketteryys. Jos jotain tyyppiä olisi suosittava, se olisi tämä. TERRIERITYYPPI Terrieritausta näkyy taustalta selkeästi. Tyyppi on nopea, ketterä, tiukka, toisinaan pitkäjalkaisempi, kevytluisempi ja lihasmassaltaan vähäisempi. Tämä tyyppi on usein hyvin tyylikäs ja elegantti. Tätä tyyppiä ei tulisi suosia muita enemmän, koska siitä voi nopeasti kehittyä liioiteltu, jolloin kadotetaan rodussa toivottava lihasmassa Näyttelyt Vuosina syntyneistä amerikanstaffordshirenterriereistä noin 45%:lla on näyttelytulos. Näyttelykäynnit ovat selvästi vähentyneet, jos verrataan esim. ajanjaksoon , jona aikana syntyneistä n. 60% oli käynyt näyttelyssä. Näyttelykäyntejä on samaisena ajanjaksona kaiken kaikkiaan 5550 kpl. Vähintään laatumaininnan ERI on saanut n. 67% näistä koirista, laatumaininnan EH on saanut n. 26% koirista, laatumaininnan H n. 5% ja laatumaininnan T 1% koirista. 47\n48 4.4.3 Ulkomuoto ja rodun käyttötarkoitus Amerikanstaffordshirenterrieri on seurakoira ja rodulla on palveluskoirakoeoikeudet. Näihin käyttötarkoituksiin soveltuu erinomaisesti terve ja liioittelematon rakenne. Rodun nykyinen rakenne mahdollistaa nämä käyttötarkoitukset. Liioiteltuja piirteitä tulee tulevaisuudessakin välttää Yhteenveto rodun keskeisimmistä ulkomuoto ja rakenneongelmista Amstaffin nykyjalostuksessa on pyritty ottamaan erityisesti huomioon terve rakenne. Tämän ansiosta rodulla ei esiinny sellaisia ulkomuotoominaisuuksia, jotka voisivat haitata koiraa tai joissa liioiteltaisiin rotumääritelmän vaatimuksia, ja jotka voisivat altistaa rodun koirat terveydellisille ongelmille. Rodun jalostuksessa on ulkomuodollisesti toteutunut hyvin rotumääritelmän tavoite; kokoonsa nähden hyvin voimakas, lihaksikas ja kuitenkin samalla ketterä ja tyylikäs. Tanakkarakenteinen, ei korkeajalkainen eikä virtaviivainen. Liian kevyen tai liioitellun järeän rakenteen esiintyminen on nykyisin harvinaista. Tämän hetkinen ulkomuoto vastaa melko hyvin rotumääritelmää luuston, kaulan, pigmenttien, korvien ja koirien koon osalta. Yleisesti ottaen päät ovat rotumääritelmän toivomaa tyyppiä. Jonkin verran esiintyy pitkää kuonoosaa, loivaa otsapengertä, sekä löysää nahkaa, josta johtuen löysiä huulia on jonkin verran. Silmät ovat väriltään enimmäkseen rotumääritelmän toivomaa tummaa, mutta jonkin verran esiintyy liian vaaleita silmiä. Muodoltaan suurin osa silmistä on toivotunlaisia, mutta myös mantelinmuotoisia silmiä esiintyy. Jonkin verran esiintyy matalalle kiinnittyneitä, raskaita ja isoja luppakorvia sekä pystykorvaisuutta, jotka häiritsevät ilmettä. Suomessa kaulan suurimmat ongelmat tällä hetkellä ovat lyhyet kaulat ja löysät kaulanahat. Rungossa eniten ongelmia on selkälinjassa, rungoltaan pitkiä koiria on paljon ja lantiot laskevat liian jyrkästi. Myös rintakehissä on puutteita, kylkiluut ovat liian lyhyitä, eivätkä takakylkiluut jatku riittävän pitkälle, jolloin koirat ovat latteakylkisiä eivätkä alalinjat saavuta riittävää syvyyttä, ja koirista saa ilmavan vaikutelman. Jonkin verran esiintyy myös liian korkealle kiinnittyneitä häntiä ja lisäksi monet koirat kantavat innostuessaan häntäänsä liian ylhäällä. Häntämutkia esiintyy jonkin verran. Eräs rodun ongelmakohdista ovat niukasti kulmautuneet ja ahtaat takaosat sekä suorat ja kapeat etuosat. Myös löysiä välikämmeniä ja hajavarpaita esiintyy. Liikkeissä ongelmana ovat ahtaat takaliikkeet ja liian lyhyt askel, jolloin draivi puuttuu. Karvapeitteessä ja värissä Suomessa ei tällä hetkellä ole suuria jalostuksellisia ongelmia. Meillä on jonkin verran liian kookkaita yksilöitä. Jalostuksen tavoitteena on koira, jonka korkeus ja paino ovat suhteessa toisiinsa. Koska korvien typistäminen on Suomessa kielletty ja rodun kotimaassa sallittu, on todettava, että edelleen kannassamme esiintyy kovin monenlaisia korvia. Korvat eivät aina ole luonnostaan ruusukorvat tai puolipystyt, vaan luppakorvat, pystyt tai eriparia, jolloin toinen korva on ruusukorva ja toinen pystyssä tai lupalla. Täydellinen leikkaava purenta ja vahvat hampaat ovat rodussa yleiset. Ongelmat liittyvät nykyisin enimmäkseen virheellisiin purentoihin, hammaspuutoksiin ja huonosti irtoaviin maitokulmahampaisiin, jotka pakottavat pysyvät hampaat väärään asentoon. Jonkin verran esiintyy heikkoa ja kapeaa alaleukaa, jolloin alakulmahampaat saattavat painaa ikeniä tai pahimmillaan kitalakea. Vanhemmiten leikkaava purenta saattaa toisinaan muuttua etuhampaiden osalta tasapurennaksi. Jalostuksessa on edelleen syytä kiinnittää huomiota koirien purentoihin. Tyypilliset ongelmat ja merkittävimmät poikkeamat rotumääritelmästä liittyvät rintakehän malliin ja puutteelliseen alalinjaan, huonoon selkälinjaan, sekä pään muotoon ja mittasuhteisiin. Raajojen liian niukat kulmaukset ja tyypin hajanaisuus ovat myös rodun ongelmia. 48\n49 5 YHTEENVETO AIEMMAN JTO:N TOTEUTUMISESTA muutosta parempaan: syntyneistä, tutkituista amstaffeista 0tuloksen on saanut 79% ja 2 tai 3tuloksen 5%. Jalostuksen tavoiteohjelma on tehty alun perin vuonna 2005, jolloin ohjelma perustui pitkälti terveystutkimustuloksiin. Jalostuksen painopisteeksi asetettiin tuolloin ensisijaisesti lonkkanivelen kasvuhäiriöiden vähentäminen ja lonkkien, kyynärien ja silmien tutkimusten lisääminen myös muilta kuin jalostuskoirilta. Tuolloin silmätarkastuksiin lisättiin myös voimassaoloaika 24kk. Ihosairasta koiraa ei suositeltu käytettäväksi jalostukseen. Arkaa tai aggressiivista koiraa ei suositeltu käytettäväksi jalostukseen ja jalostuskoirien MH tai luonnetestausta suositeltiin. Vuonna 2005 jo aiemmin voimassaollutta lonkkien tutkimuspakkoa jatkettiin, lisättiin rajaarvo C ja myöhemmin myös BLUPindeksit. Vuodesta 2013 lähtien yhdistelmän BLUPindeksien keskiarvoksi on vaadittu 101 tai parempi, ja tämä sekä aiemmin lonkkiin asetettu rajaarvo on parantanut amerikanstaffordshirenterrierien lonkkanivelen tuloksia PEVISAsääntöjen voimassaoloaikana ( ). Vuosina amstaffeja oli Suomessa n kappaletta ja vuosittain rekisteröitiin n pentua. Vuoden 2013 jalostuksen tavoiteohjelman ulkomuotoosuus perustuu voimassaolevaan rotumääritelmään ja STCA:n rotumääritelmän tulkintaohjeeseen. Jalostukseen käytettävillä koirilla suosituksena on näyttelyarvosana ERINOMAINEN. Kennelliiton jalostustietokannan tilastot osoittavat, että vuosina syntyneistä koirista A tai Blonkkaisia on 25% tutkituista ja D tai Elonkkaisia on 36% tutkituista koirista. Vuosina syntyneistä koirista A ja Blonkkaisia on haettujen Kennelliiton jalostustietokannan tilastojen perusteella 43% tutkituista ja D tai Elonkkaisia 16%. Viimeisimmän PEVISAkauden ( ) aikana syntyneistä tutkituista koirista 53% on A tai Blonkkaisia ja 3% D tai Elonkkaisia. Terveiden lonkkien lisääntyminen ja toisaalta sairaiden selvä väheneminen rodussa kertoo PEVISAohjelmien toimivuudesta. Kyynärnivelien tutkimuspakko jalostuskoirilta tuli mukaan PEVISA:an vuoden 2005 alusta ja vuodesta 2013 lähtien 1kyynäräistä koiraa on saanut parittaa vain 0tuloksen saaneen kanssa. Pelkkä tutkimuspakko ei kyynärtuloksia vienyt parempaan suuntaan: syntyneistä 0kyynäräisiä oli 67% ja 2 kyynäräisiä 6%, kun taas syntyneistä 0kyynäräisiä oli 64% ja 23tuloksen sai 8% tutkituista koirista. Viimeisimmän PEVISAkauden aikana syntyneillä, tutkituilla koirilla on kuitenkin tapahtunut Vaikka kaaviot osoittavat selkeää kasvua A ja B, eli tervelonkkaisten koirien osuudessa ja selkeää laskua Dlonkkaisten osuudessa, niin Clonkkaisten koirien osuus on pysynyt hyvin samoissa luvuissa. Vaikka Clonkka on terveyskyselyn mukaan usein oireeton amerikanstaffordshirenterriereillä, se ei kuitenkaan ole terve lonkka ja se voi aiheuttaa varsinkin vanhemmiten kipua. Sen vuoksi olisikin tärkeää pyrkiä parempiin lonkkatuloksiin ja vähentämään myös Clonkkaisten määrää kuitenkaan unohtamatta muita jalostukselle tärkeitä seikkoja. Ks. tarkemmat luvut ja kaaviot kappaleesta PEVISAohjelmaan sisällytetyt sairaudet. Harrastajien into viedä koiransa virallisiin terveystutkimuksiin on saatu pidettyä ennallaan. Reilu puolet Suomen amstaffeista luustokuvataan jossain elämänsä vaiheessa. Jalostustoimikunta toivoo, että harrastajien aktiivisuus tutkituttaa koiriaan kasvaa entisestään. 49\n50 5.1 Käytetyimpien jalostuskoirien taso Taulukko 20: Kahdenkymmenen käytetyimmän uroksen jalostustilasto vuosilta Uros Synt. vuosi Yht Pentueet Pennut Lonkat Kyynärnivelet Silmät Vuoden Tutkana ai Toisessa Tut Tutkittu Sairas Tutkittu Sairas Tut Saikittu polvessa kittu Sairas % % Tutkittu Sairas % % kittu ras % 1 BLAZING STAR OF DAFT RAPTORS % 64% % 18% % 0% 2 CUDA'S SPEEDFIGHTER % 46% % 29% % 32% 3 GOLDEN FERYA DREAM OF BROKEN % 58% % 25% % 11% TOP 4 TIPSUKUMMUN DILLINGER % 41% % 32% % 0% 5 ALPINE'S RIO GRANDE % 41% % 35% % 0% 6 IMMNESS BOLD RULER % 36% % 36% % 12% 7 MASTERBOLT THINK TWICE % 50% % 56% % 11% 8 LEHTOSUN'S EUTHANASIA ED % 46% % 46% % 0% 9 WONDERWORKER MASTERPIECE % * 2 0 7% * 0 0 0% * 10 MASTERBOLT HARD TO GET % 71% % 14% % 40% 11 MASTERBOLT HUNTING FORGOLD % 9% % 73% % 0% 12 KARBALLIDO STAFFS CAST IN BLACK % 67% % 78% % 20% 13 GOLDEN FERYA DREAM OF YELLOWSTONE % 79% % 43% % 20% 14 BORNWILD % 100% % 25% % 0% 15 WIZAGE SHARP SNIPER AT EXPAND % 47% % 11% % 12% 16 INFANT KING TIGER % 80% % 40% % 14% 17 REMASTERS ARISE % 31% % 6% % 30% 18 KESSELIN LORD LAWLESS % 89% % 33% 2 0 9% * 19 DOLLCAST MARTIALARTONE % 45% % 36% 1 0 4% * 20 BISBULL'S SPECIAL EDITION % 42% % 33% % 0% Tiedot: Kennelliiton jalostustietokanta Sairas % 50\n51 Taulukko 21: Kahdenkymmenen käytetyimmän nartun jalostustilasto vuosilta Pennut Lonkat Kyynärnivelet Silmät Tutkittu Narttu Synt. vuosi Pentueet Yht Vuoden aikana Toisessa polvessa Tutkittu Sairas Tutkittu % Sairas % Tutkittu Sairas Tutkittu % Sairas % Tutkittu Sairas % Sairas % 1 GOLDEN FERYA HAWAII NIGHT % 42% % 16% % 41% 2 CHERRY OF NIMILOXUS % 39% % 30% % 7% 3 TIPSUKUMMUN D'ZSTAFS UNNA % 55% % 15% % 0% 4 STRONGWILLED STAR OFTHESOUTH % 62% % 31% % 20% 5 JUST STAR SUPER SPECIAL % 20% % 20% 2 1 8% * 6 FINN FUNNY Z DOLINY JEZIERZYCY % 54% % 15% % 67% 7 ROYALTYBOLT BOLLYWOOD STAR % 12% % 62% % 0% 8 BAXTAFF THIS IS IT % 80% % 50% % 20% 9 OVERTAKER'S PATHFINDER % 50% % 8% % 0% 10 HOT GUY NOMEN EST OMEN % 100% % 50% 1 0 5% * 11 ANBARDIZ INFINITY BEAUTY % 64% % 55% 1 0 5% * 12 LEHTOSUN'S EROTIC ELECTRA % 55% % 82% % 0% 13 RUS MAGIC DREAM PRINCESS % 60% % 20% % 0% 14 RICE CRISP HONEY NUT % 17% % 17% % 0% 15 TIPSUKUMMUN ALL MY LOVING % 71% % 50% % 17% 16 STICKY WICKET'S URBAN BAXTAFF % 50% % 42% % 0% 17 CEZETA MASTERQUEEN OF ROYALTY BOLT % 17% % 58% % 0% 18 ARCTIC GLOW VALENSIA % 75% % 12% % 0% 19 HIGHLANDAMSTAFF KLOKKEBLOMST % 100% % 25% % 0% 20 MASTERBOLT GRETA GARBO % 60% % 20% % 33% Tiedot: Kennelliiton jalostustietokanta Tilastojen valossa voidaan todeta, että parantamisen varaa varaa löytyy. löytyy. Osalla Osalla käytetyimmistä käytetyimmistä koirista jälkeläisten koirista jälkeläisten tutkimusprosentit tutkimusprosentit ovat huomattavan ovat pieniä, huomattavan mitä osin selittää se, mitä että osin pennut selittää eivät se, ole että tutkimusikäisiä. pennut eivät Osalla ole käytetyimmistä tutkimusikäisiä. koirista Osalla terveystutkituista käytetyimmistä pennuista koirista huomattava terveystutkituista osuus on sairaita. pennuista Sekä lonkka huomattava että kyynärtuloksiin pieniä, osuus tulee on kiinnittää sairaita. enemmän Sekä lonkka huomiota. että Uusi kyynärtuloksiin PEVISAohjelma tulee pyrkii kiinnittää vastaamaan enemmän tilastojen huomiota. osoittamaan Uusi ongelmaan PEVISAohjelma asettamalla entistä pyrkii vastaamaan tarkempia terveysvaatimuksia tilastojen jalososoittamaan tuskoirille. ongelmaan Positiivisena huomiona asettamalla voidaan entistä todeta, tarkempia että edes terveysvaatimuksia eniten käytettyjen jalostuskoirien jalostuskoirille. pentumäärät Positiivisena eivät ole huomiona kovin suuria voidaan suhteessa todeta, syntyneiden että edes koirien määrään. eniten käytettyjen jalostuskoirien pentumäärät eivät ole kovin suuria suhteessa syntyneiden koirien määrään. 51\n52 5.2 Aiemman jalostuksen tavoiteohjelman toteutuminen Taulukko 22 TAVOITE TOIMENPIDE TULOS Lonkkaniveldysplasian vähentäminen Kyynärniveldysplasian vähentäminen Silmien uusintatutkimusten lisääminen Ataksian vastustaminen Sekä jalostukseen käytettyjen, että muiden koirien luonteen testaaminen (MH tai Lte) PEVISA:n rajaarvo C. Yhdistelmän BLUPindeksien keskiarvo 101 tai parempi. Jalostukseen käytettävien koirien tutkimuspakko. Tuloksen 1 saanut koira voidaan parittaa vain tuloksen 0 saaneen koiran kanssa. Silmätutkimuslausunnon voimassaoloaikaa rajoitettiin 24 kuukauteen. Ataksiaan on kehitetty geenitesti vuonna 2008; yhdistys on siitä lähtien tukenut rahallisesti koirien tutkimista ja järjestänyt joukkotestejä. Yhdistys on järjestänyt vuosittain luonnetestejä, joissa etusijalle on asetettu amerikanstaffordshirenterrierien testaaminen. Lonkkaniveldysplasian asteiden CE prosentuaalinen väheneminen ja asteiden AB prosentuaalinen lisääntyminen. Tuloksen 0 saaneiden koirien osuus on kasvanut, ja tuloksen 1 3 vähentynyt. Jalostukseen toistuvasti käytettyjen koirien uusintatutkimukset ovat lisääntyneet. Lähes kaikki jalostukseen käytetyt koirat on vuoden 2008 jälkeen ataksiatestattu. Nykyisin kaikista yhdistelmistä vähintään toinen osapuoli on terve (joko oman tai vanhempien tutkimustuloksen perusteella). Koirien luonteen testaaminen on lisääntynyt. Vuosina syntyneistä koirista n. 14% jäi PEVISA:n ulkopuolelle lonkkatulosten perusteella (näillä yksilöillä tulos D, ei yhtään Elonkkaista) ja 6% kyynärniveltulosten perusteella (tulos 2 tai 3). Tilanne on pari prosenttiyksikköä parempi, kuin syntyneillä, mutta lonkkien osalta selvästi parempi kuin syntyneillä, joista 24% oli D tai E lonkkaisia. päätös kyynärien osalta tuottanut pysyvää tulosta (tuloksen 1 saanut koira voidaan parittaa vain tuloksen 0 saaneen koiran kanssa), mutta tässä vaiheessa tilanne näyttää lupaavalta. Kyynärissä pelkkä kuvauspakko ei näytä tuottaneen sen mainittavampaa tulosta. Vuosien välisenä aikana kyynäriltään tuloksen 2 tai 3 on saanut 7% koirista (tulos on vaihdellut vuosittain, mutta viisivuotiskausilla tarkasteltuna selvästi kyynäriltään sairaiden osuus on ollut 69% luokkaa) syntyneistä koirista on luustokuvattu 44% (tilanne ). Näistä kyynärniveltutkimustuloksen 0 on saanut 79% kuvatuista, tuloksen 1 15% ja kyynäriltään 23 on ainoastaan 1% tutkituista. On ehkä vielä turhan aikasta sanoa, onko 2013 tehty 52