Aamiaisesta apua masennuskseen | positiivarit.fi\nOlisiko aamiaisviestistä APUA MASENNUKSEEN?\nUutiset kertoivat, että jo liki 400.000 suomalaista syö masennuslääkkeitä. Ylilääkäri Tapani Vuolan (Lääkelaitos) mukaan pelkkä lääkitys ei riitä, vaan tarvittaisiin myös terapiaa ja kuntoutusta. Pitäisiköhän lääkäreiden määrätä vuoden annos ajatusten aamiaisia ja katsoa olisiko siitä apua?\nKommentteja 130 kpl\nMinusta pitäisi pikemmin ihmetellä miksi tilanne on hyvinvointimaassamme mennyt siihen, että paha olo lisääntyy jo lasten ja nuortenkin keskuudessa. Toipuminen on vaikeaa, mutta eikö voitaisi tehdä jotain ennaltaehkäisevää?\nItse olen uupumuksilta säästynyt, mutta työelämäni käsityönopettajana yläasteella ja aikuisten parissa kansalaisopistossa on vakuuttanut minut siitä, että omin käsin tekeminen on mitä parhainta vastalääkettä pahaan oloon. Pitäisi nähdä ja etsiä elämästään ja ympäriltään kauneutta ja ainakin luonnosta sitä maastamme vielä löytyy. Pienet lapset ihastelevat kaikkea uutta ja se tunne pitäisi säilyttää hamaan vanhuuteen asti.\nUskallan arvostella koululaitostamme teoriakeskeisyydestä. On mukavaa olla mallioppilas niin koulussa kuin EU:ssakin. Helposti numeroin arvosteltavat aineet ymmärretään tärkeiksi ja mielestäni todella tärkeät taide- ja taitoaineet vähemmän tärkeiksi.\nMutta mikä on tärkeämpää lapsen itsetunnolle kuin tuottaa ihan itse omin käsin näkyvää tai kuultavaa. Lyhyesti ILMAISTA ITSEÄÄN! Musiikki, liikunta eri muodoissaan, näytteleminen, kirjoittaminen, piirtäminen, käsityöt, ynnä kaikenlainen puuhastelu on useimmille koululaisille mieluisaa. Ja uskallan väittää, myös aikuisille. Jos kolmentoista lapsen äiti vastaa kysyjän ihmettelyyn jaksamisesta, että teen välillä käsitöitä, niin sitten taas jaksan, täytyy siinä olla perää.\nEläkkeelle jääminen pudottaa pelkästään työtään varten eläneen ihmisen helposti masennuksen monttuun. Pitäisi löytää elämälleen myös muuta sisältöä. Ystävät ja harrastukset ovat varmaan parasta lääkettä. Kansalaisopistot ovat olleet avainasemassa aikuisten harrastustoiminnan monipuolistajina. Sääli vain, että kurssien hinnat ovat lyhyessä ajassa moninkertaistuneet Kenenkähän puoleen pitäisi alennusanomus osoittaa?\nUusi opetusministeri kunnostautui jo lisäämällä liikunnan painoarvoa, jospa hän huomaisi lisätä myös edellä mainittujen aineiden osuutta koulujen tuntikehyksiin.\nOmakohtaista kokemusta on nykyisen tietoyhteiskunnan ylivertaisista mahdollisuuksista vaikuttaa lastemme maailmankuvaan niin hyvässä kuin pahassa. Mutta en voi lakata ihmettelemästä sitä, että imetään niin paljon jonkun toisen valmiiksi pureskelemaa useimmiten rumaa tai sotaisaa ajankulua! Se oma tekeminen kun antaa nykyisille aikuisillekin ne suurimmat tunne-elämykset.\nVielä haluaisin mainita oman sodanjälkeisen sukupolveni saaman velvollisuudentuntoon kasvattamisen ja kirkon syyllisyydentuntoon opastamisen masentumiseen altistavina tekijöinä. Ne täytyisi vain osata suhteuttaa nykymenoon. Ja tänä päivänä lisäisin vielä nykypäättäjämme tähän syyllisyydentuntoja lisäävään joukkoon. Haluamme niin mieluusti olla mallioppilaita myös Euroopassa, että poliitikkomme keräävät irtopisteitä syyllistämällä pienet yksilöt kasvihuoneilmiön lisäämisestä.\nKun Euroopan osuus maapallon hiilidioksidipäästöistä on kuulemma 14 %, niin paljonko onkaan pienen Suomen osuus? Jos meidän 5-miljoonainen kansamme lakkaisi lämmittämästä asuntojaan ja ajamasta autojaan, niin mihinkähän suuntaan asiat keikahtaisivat? Uskallan väittää, ettei mihinkään.. Päinvastoin luulen, että päästöoikeuksien ostamisen sijaan voisimme kesäisin myydä vihreän luontomme yötä päivää tuottamaa happea! Kun vain joku tietävä osaisi sen laskea!\nSiis ei muuta kun pilkettä silmään suomalaiset ja jätetään ne masennuspillerit muille, ne lihottavat varmuudella toisten kukkaroita ja turruttavat aisteja, jotka muutoin nauttisivat kauniista maastamme!\nRyöstäytyi taas asia käsistäni turhan levälleen - varsinainen ideani masennuksen ennaltaehkäisyyn on kuitenkin kokemukseni perusteella selvä: jos sinulla on kaksi tervettä kättä TEE NIILLÄ JOTAIN, ja mielellään NÄKYVÄÄ tai KUULUVAA!\nOlisi todella onnellisen ihanaa jos vain ajatusten aamiainen auttaisi masennukseen sairastuneita. Valitettavasti näin ei ole, vaan polku on seuraavanlainen:\n-ammattiapu (lääkkeet, terapia)\n-kun olet saavuttanut tilan jossa jaksat toimia niin ota selvää kuntoutuksesta (toivottavasti sinulla on läheisiä / ystäviä jotka auttavat / tukevat / kannustavat) Tämä osa vaatii voimia ja niitähän sairastuneella ei oikein ole. Ironista onkin että niitä tarvitaan tosi paljon jaksaakseen hoitaa kaiken sen byrokraattisen puolen mitä edessä on.\n-pyri Mielenterveyden Keskusliiton Kuntoutuskursseille\n(www.mtkl.fi) Täällä herää kysymyksiä:\n-kenen elämää elän, mitä tarvitsen hyvään elämääni?\n-annanko arvoa/armoa itselleni?\n-milloin opin sanomaan EI? ym.\n-ota selvää Mieli Maasta ry:n Oma-apu ryhmistä (löytyy ympäri maata) www.mielimaasta.fi Perustuvat vertaisuuteen. Auttaa ankeassa arjessa ja toivon / ilon löytämisessä.\n-askel kerrallaan tulet tietoiseksi siitä, että SINÄ olet se joka tekee kuitenkin kaikkein suurimman työn kuntoutumista kohti!!\n-kiire kannattaa jättää kokonaan unholaan. Tässä menee aikaa.\n-Propelli Tietopalvelu Ratakatu 9 Helsinki on myös hyvä / tarpeellinen paikka, josta saa tietoa eri järjestöistä ym. ja siellä on kuuntelevia / kuulevia korvia paikalla jos / kun haluaa mennä juttelemaan tai vaan oleilemaan, lukemaan lehtiä, käymään netissä ja juoda kahvia / teetä. Ja kaikki tämä ihan ilmaiseksi. Suosittelen. Siellä on Kuntoutusneuvoja ja Vertaisneuvoja käytettävissä. Minun polkuni on ollut tämä ja voin sanoa, että pääni on toistaiseksi pysynyt "pinnalla" ja jos on vaarassa "upota" niin tunnistan merkit ajoissa ja pääsen työstämään itseni taas "pinnalle".\nLämmöllä, hyvää ja aurinkoista kevättä toivottaen - Tarja\nHei, olen ollut pitemmän aikaa ajatusten aamiaisen jäsen ja vaikka en päivittäin luekaan postia, tuo se minulle aina valoa ja iloa elämään. Sanoilla, ajatuksilla, aforismeilla ja tarinoilla on ihmeellinen voima; ne saavat aikaan kyyneliä, naurua, hymyä ja kylmiä väreitä. Juuri sitä mitä väsynyt, masentunut tai muuten vain voimaton ihminen tarvitsee. Lääkkeet turruttaa, mutta sanat koskettaa. Itse olen jo ennen ajatusten aamiaista viljellyt erilaisia aforismeja, sanontoja ja omia runojani, virkistämään omaa ja kanssa ihmisteni mieltä. Meidän tulisi myös arjessa perheen parissa ja työpaikalla muistaa voimaannuttavien sanojen ja tarinoiden käyttö sekä positiivinen asenne!\nterveisin -sanoilla sydämeen\nJoidenkin ihmisten kokemuksia:\n- todelliset ystävät ja heidän tuki (ystävyyssuhteita syntyy joka iässä), jaettu murhe ja jaettu ilo...\n- kirjoittelu, askartelu, maalaaminen, piirustaminen (mitä tahansa), päiväkirjan pito vaikka rivi per päivä, elämän huippukohtien muistiinpano, kirje itselle....\n- mukaan lähteminen vapaaehtoistyöhön antaa enemmän kuin vaatii; toisten hädän rinnalla omat ongelmat pienenee (vapaaehtoistyötä on niin monenlaista että jokaiselle löytyy hänelle sopiva työmuoto); liikkeelle pääsy voi olla isompi kynnys kuin itse toiminta --> siinä voi tarvita itsensä pakottamista\nMinulla on omakohtaisia kokemuksia sekä kokemuksia masentuneiden rinnalla kulkemisesta. Rankkaa puuhaa, mutta myös hyvin opettavaista!\nMasennukseen on aina syy. Miltei aina se syy on paitsioon jääminen jonkin tavallisen tai kummallisen asian tähden. Läheltä puuttuu ihminen, joka elää kanssasi tätä elämää: kannnustaa, koskettaa, lohduttaa, tyytyy arkeen, luottaa Sinuun...Luetteloa voisi jatkaa vaikka kuinka pitkään. Elämme miltei täydellisen välinpitämättömyyden aikaa. Me ihmiset! Miksi? Onko taito kohdata toinen ihminen kadonnut?\nKokki-Jussin Aamiainen on hyvä juttu. Itse olen nauttinut siitä jo jonkin ajan. Elän yksin. Kaukana lasteni perheistä, mutta melko onnellisena. Olen menettänyt kaksi puolisoa (ensimmäisen 25-vuotiaana, jolloin jäin 3 vuotiaan ja 1 kuukauden ikäisen kanssa yksin, toisen 46-vuotiaana juuri kun kaikki oli tosi hyvin. Minä ja kaksi yliopistossa opiskelevaa sekä yksi (17 v) urheilulukiossa opiskeleva ajattelimme pärjätä toinen toistamme tukien.\nTänä päivänä olen rehellisen ylpeä lapsistani: tyttärestä, joka on yhden lapsen äiti ja opettaja sekä pojistani: diplomi-insinööri-isästä (3 lasta ja 4.tulossa) ja just valmistuvasta ekonomista (poikamies vielä).\nOlen työskennellyt pitkään virkamiehenä ja yksityisyrittäjänä. Parasta kuitenkin on olla MUMMO ja ÄITI. Vaikka lapseni ovat menestyneet opinnoissaan, uskon, että parasta heissäkin on inhimillisyys. Olen itse hyväksynyt elämään kuuluvat asiat (esim. kuolema), joita ei voi muuttaa ja yrittänyt muuttaa mitkä voin. Katson taaksepäin tyytyväisenä ja kiitollisena. En ole koskaan odottanut valmista pöytää. Kuuden vanhasta olen kantanut vastuuta samalla kun olen nauttinut vapaahetkistä. Siksi arvostan elämää! Elän tätä hetkeä, tätä päivää tulevaisuuden suunnitelmia tehden. Se kantaa. Olen paljon lastenlasteni kanssa. Kirjoitan luovasti. Sitä olen tehnyt melkein aina. Isompi projekti on nytkin menossa. Sukututkimusta olen suunnitellut aloittaa tyttäreni avuksi. Jne jne jne...\nMinulle ihaninta on tietää, että maallisen vaellukseni jälkeen pääsen iankaikkiseen lepoon autuaitten maille. Yksi tehokkaimmista masennuksen estäjistä -muuten. Vaan huonosti mainostettu! Kaikkivaltias Luojamme antoi meille taidot ja halun elää tätä elämää nyt, kun on aika. Siitä hänelle Kiitos! Me ihmiset laitamme turhia raja-aitoja.\nAjatuksen Aamiaisen lisäksi alkakaamme kohdata ihmisiä ihmisen tasolla - ainakin vapaa-aikoina. Toivon kyllä, että työssäkin. Ja älkää vanhemmat rakentako liian valmista lapsillenne! Ottamalla heidät mukaan työhön kasvatatte heistä itseensä luottavia, vastuuta kantavia, vain vaikeasti masentuvia ihmisiä.\nLopuksi kauheata lääkäreiltä huumata "työtätekeviksi roboteiksi" ihmisiä, joita pitäisi auttaa tarjoamalla ihmisyyttä ei pillereitä. -Yks mummo ja äiti, kotoisin Varsinaisesta Suomesta\nP.S. Hämäläisetkin voisivat joskus vetää suuta hymyyn ja lähteä esim. valoista liikkeelle joutusampaan, jotta saisivat sitten seuraavissa valoissa auton pysähtymään ennen punaisia valoja!\nKannatan varauksetta ajatustasi, ajatusten aamiaisen ”määräämisestä” masentuneille. Minulla on omakohtaista kokemusta ajatusten aamiaisen tehosta. Säännöllisesti nautittuna se karkottaa masennuksen. En tiedä mitään parempaa ”lääkettä” masennuksen hoitoon kuin ajatusten aamiainen. Eikä siitä taatusti koidu harmia muillekaan.\nSivuvaikutuksia on toki lukuisia:\n- mieli paranee\n- saa uusia ystäviä\n- kestää paremmin vastoinkäymisiä\n- oppii ymmärtämään paremmin muita ihmisiä\n- oppii hyväksymään itsensä\n- ja lukuisia muita sivuvaikutuksia\nEn voi puhua toisten puolesta, mutta itselläni ainakin elämä on muuttunut huomattavasti laadukkaammaksi sitten vuoden 2002, jolloin aloin tilaamaan aamiaista. Uskon vahvasti, että se vähentäisi masennusta, mutta määräisin sen säännölliseksi lääkitykseksi! Sivuvaikutukset ovat taattuja, mutta onneksi ovat vain positiivisia sellaisia!\nOdotan joka aamu tätä sähköpostia sehän tulee varmasti, muulloin kun viikonloppuisin ja lomalla ollessanne. Olen kärsinyt pahasta työpaikka-kiusaamisesta ja sen aiheuttamasta masennuksesta. Ajatusten aamiainen on aina tuonut synkkinäkin päivinä valon pilkahduksen ja uuden ajatuksen murheiden tilalle. :-)\nUsein olen vienyt mukanani jonkin mieleeni painuneen ajatuksen / lasten sanonnan mukanani terapeuttini luo ja olen siten saanut piristää hänenkin päiväänsä! Suosittelen lämpimästi aamiaistarjoilua masennuksessta kärsiville....\n-eräs toivoa saanut\nViime syksynä tipuin vintin portaat, työssä oli ollut stressiä ja oli huonosti nukuttuja öitä. Olin sairaskirjoittanut itseni, koska käyn Kemistä Ruotsin puolella töissä ja siellä on mahdollista olla viikko pois. Koska en saanut nukuttua, kävin lääkärillä hakemassa unitablettia josko tilanne sillä korjaantuisi. No hän oli sitä mieltä, että olen masentunut. Minä uskoin häntä, koska minulla oli ollut masentavia ajatuksia, joista en päässyt eroon. Söin siis masennuslääkkeitä kuukauden verran ja kävin hänen luonaan uudestaan ja päätimme jatkaa. Kun olin levännyt kunnolla ja nämä masennuslääkkeet nimittäin vaikuttivat nukuttavasti, aloin ajatella että enhän minä oikeasti ole masentunut. Niinpä lopetin lääkkeiden käytön. Terve ihminen jaksaa tehdä työtä, osaa rakastaa ja tehdä aloitteita. Minun ongelmani on että yritän tehdä liian paljon ja alan nukkua huonosti, koska stressaannun. Mieheni sairastuminen viime keväänä oli myös vaikuttanut minuun.\nMinä olen Positiivarin vakioasiakas ja olen sitä mieltä että positiivisuudesta on hyötyä kaikessa. Tiedän että Asenne ratkaisee aina. Jopa Filippiläiskirjeen 4:8 sanoo: Ajatelkaa kaikkea mikä on totta, mikä on kunnioitettavaa, mikä oikeaa, puhdasta, rakastettavaa ja kaunista, mikä vain on hyvää ja ansaitsee kiitoksen.\nKun ihminen ylirasittuu ja nukkuu huonosti, katoaa arviointikyky omien voimien suhteen. Kuulun sodanjälkeiseen suorittaja sukupolveen, jossa ei kysytä kuinka paljon jaksaa tehdä työtä, vaan työtä tehdään niin kauan kun kaikki on tehty ja vähän ylikin. Positiiviset ajatukset ovat paras lääke sairauksiin.\nHyvä kokki, ideasi Vuoden annos Ajatusten aamiaisia on LOISTAVA. Olen kokenut lievän masennuksen ja inhonnut positiivisuus-sanaa yli kaiken. Nyt jonkun kk:n niitä luettuani, on mieli avartunut ymmärtämään paremmin positiivisuus-käsitettä. Aamun ajatus on sopivan mittainen antaakseen virikkeen omiin ajatuksiin, joka kerta joku kohta tekstistä puhuttelee. Nyt tuntuu, että monesti olisi terapeutti-istunnon voinut aloittaa pohdiskelemalla jonkun kirjoittamasi tekstin antia omalle mielelle. -Arja\nErilaisista syistä johtuen sairastin vaikean masennuksen ja loppu ikäni joudun huomioiman asian välttääkseni uusimisen.\nAlakulo, väsymys tai pieni masentuneisuus ovat aivan jotain muuta kuin masennus sairautena. Masentuneelle ei auta yhtään mitään, jos kehotetaan ottamaan itseä niskasta kiinni, lähtemään ulos, katsomaan hauska elokuva tai tapaamaan ystäviä. Luulen esim. vanhusten masennusten ja itsemurhien johtuvan eristyneisyydestä, köyhyyden, yksinäisyyden ja sairauksien takia. Monella ei ole varaa nykyiseen televisioon, nettiyhteyksistä puhumattakaan. Eläkkeelle jäädessään monet eivät edes osta tietokonetta kotiinsa, koska ovat työkseen istuneet sen ääressä vuosikausia eikä kotona ole enää lapsia. He lukevat aamun lehtensä mieluummin kahvipöydän ääressä kaikessa rauhassa.\nMasentuneelle pukeutuminen ja hampaiden pesu on lähes ylivoimaista. Muistan olleeni jo todella hyvässä kunnossa pystyessäni katsomaan jotain televisiosta enkä pystynyt lukemaan kirjoja, vain jotain lyhyitä tekstejä lehdistä. Tietokoneen käyttö vaatii jo tervehtymistä. Olen lukenut Ajatusten aamiaista vuosia, se on oikein mukava ja hyvä. Koska se on kuitenkin niin myyntihenkinen, en usko lääkäreiden tai yhtiöiden hyväksyvän sitä jakoon, koska mainoksia tulvii joka taholta liian kanssa.\nPositiivarit-lehti saattaisi olla sellainen pieni lehti, jota myös masentunut saattaisi ottaa käteensä. Sairauspäivärahalla olijoilla on usein niin pienet tulot, etteivät pysty sitä tilaamaan. -Eräs eläkeläislukijanne\nItse vuosituhannen vaihteessa masennuin aika pahasti ja kahteen otteeseen söin lääkekuurin. Niistä oli eittämättä apua, ja auttoivat vaikeimman ohi. Jokin aika, masennukseni aiheuttaman syyn jälkimaininkien ja tuulien vielä synkistäessä elämääni luoden usein negatiivisia ja lohduttomia näkymiä elämään ja tulevaan, jotakin kautta - lehtijuttu tai tutun sivulause - tutustuin ajatusten aamiaisiin. Muistan, näin jälkikäteen hieman huvittuneenakin, miettineeni miten ikinä tämä ihminen voi ajatella näin ja uskoa asiaansa - ei varmaan ole itse elämää kokenut eikä nähnyt. Vuosien mittaan tajusin että nimenomaan elämäsi eläminen ja paljon kokeminen ovat kaiken takana!\nJa mikä kaikkein oleellisinta: Olen itse muuttunut! Masiksen jälkeenkin on maailma ja elo koitellut ja heitellyt, mutta lääkkeille ei olla jouduttu. Joitakin terveisiä laitoin kokille ja Positiivareille Etelä-Amerikastakin, jossa jouduin tilanteisiin jotka aiemmin olisivat melko varmasti laukoneet Suomessakin ikävät, synkät aatokset. Nyt olin yksin yksin kaukana toisella mantereella, mutta piru vieköön, aamiaisten muuttama ajattelutapani ja mieleni "sovittiin" että tässä nyt on kyllä helvetin vaikeaa ja itkeäkin saa, mutta kyllä se yksi päivä taas aurinko paistaa! En millään voi uskoa enää että "kaikki on turhaa" tai "tätä paskaako tämä kaikki on". Eli, uuden alkuni alkuvuosina aamiaiset toimivat terapiana, jota en lääkitykseni aikana käynyt. Auttoivat pikkuhiljaa muuttamaan ajatusmaailmansa. Tässä clue on just se, että lääke muuttaa aivokemiaasi, mutta aamiainen on vain "itseopinto-opas", muutoksen teet aivosi kanssa itse =o) Ja sen jälkeen kun epäusko "tommoseen yltiö-positiiviseen hössötykseen" muuttui ymmärrykseksi ja uskoksi, aamiaiset ovat toimineet vaikeana hetkinä tukena ja otsalamppuna kartalla eteenpäin. Olen jopa oppinut luomaan positiivista mielialaa tiukoissa paikoissa muihin ihmisiin - ainakin aina yritän! Eli summa summarum: Edellisestä suuri KIITOS. Toivon että palaute tulee näyttämään että olet oikeasti muuttanut valtavan suuren määrän meidän ihmisten elämiä. Lisäksi kysymykseesi pitäisikö tämä määrätä pakolliseksi, vastaus on ilmiselvä kyllä! Oikeastaan pitäisi miettiä keinoja pakollistaa tämä ennaltaehkäiseväksi hoitomuodoksi, ei sitten kun on ihmisillä jo paha mieli. Oikein hyvää kevään jatkoa ja jaksamista meidän tsemppina ja virittäjänä. -Mika\nMulla tosiaan todettiin keskivaikee masennus n. puoli vuotta sitten ja oon siitä asti syönyt lääkkeitä. Tosin lääkärin kanssa ollaan sovittu, ett kesän kynnyksellä aletaan lopetteleen, kun oloni on nykyään jo normalisoitunut, onneks :-) Uskoisin, ett tää alko joskus n. vuosi sitten ja kesällä oli suhteellisen pahanakin, koska en enää nukkunu, kun n. 3-4 tunnin yöunia eli aloin oleen sit syksyllä jo aika huonossa kunnossa :-(\nMitä tulee positiivareihin ja ajatuksen aamiaiseen, niin kyllä joka aamu oon viestiä odottanut :-) Varsinkin aamun ajatukset on useesti piristänyt mieltä tai ne pidemmät tarinat tai runot! Useita oon tulostanu seinälle ja kun on ollu paha mieli tai olo, niin kummasti on tullut parempi mieli, kun niitä on lukenut! Joulukalenteri runoineen oli yks parhaista piristäjistä :-)\nHauskaa kevään odotusta! Jatkakaa vain samaan malliin :-)\nMyönteinen ajattelu on tietenkin tärkeä taito ihmiselle, mutta se ei kanna silloin kun ongelmana ovat KOHTAAMATTOMAT pelot, surut, todelliset traumat esim. väkivallan kyllästämä lapsuus. Kun ihmisen psyyke vaatii ihmistä kohtaamaan nämä asiat (keinoina masennus, ahdistus jne), on erittäin tärkeä suostua tuntemaan ikäviä ja pelottavia tunteita. Toipua voi vain kun on suostunut tuntemaan omat tunteensa, ja ymmärtänyt sen että jokainen tunne syntyy jostain syystä eikä niitä pidä itse ruveta mitätöimään, eikä niin voi kukaan muukaan tehdä. Tämä on erittäin vaikea tehtävä silloin kun tunteiden jäädyttäminen ja mitätöinti & "positiivinen ajattelu" on toiminut ainoana selviytymiskeinona. Moni tarvitsee aitojen omien tunteiden tunnistamisessa terapeutin apua.\nSilloin pystyy katsomaan, mikä elämässä (itsessä ja ympäristössä) toimii aitoa minuutta vastaan, mikä sen puolesta. Mistä epämääräinen paha olo tulee, mikä vahvistaa aitoa minuutta. Mikä on surua, mikä vääryyttä. Miten vaalia ja suojella itseään, miten kunnioittaa ja rakastaa itseään ja toista. Vasta tällaisen tutkiskelun jälkeen voi nähdä mitä haluaa säilyttää ja vaalia, mistä on syytä luopua. Ja toivottavasti tuolla pitkällä tiellä oppii yhä vahvemmin luottamaan omiin tunteisiinsa, eikä koskaan anna minkään eikä kenenkään ohjailla niitä "oikeaan suuntaan".\nJoskus sitä törmää tekstiin tai aforismiin joka todella tavoittaa sen tunnetilan jossa on. Sen tunnetilan voi tavoittaa myös uudestaan lukemalla saman tekstin.\nSen avulla voi muistaa jotain itselle tuiki tärkeää. Niillä voi ehdottomasti olla oma sijansa ihmisen elämässä, aivan kuten vaikkapa musiikilla, elokuvilla, ulkoilulla jne. jne. jne.\nPositiivisen ajattelun julistamisen voi kuitenkin myös ajatella olevan konkkaamista. Konkataan ettei vain tarvitsisi kestää toisenlaisia tunteita. "Ja hei, konkatkaa kaikki tekin joilla on todellisia vaikeuksia kestää vaikeuksianne!" Ehkäpä masentuneet ovat konkanneet niin kauan että se "positiivarinkin" jalka jo pettää.\nJos ihminen EI JAKSA ENÄÄ jatkaa matkaansa samoin, toivoisin ympäröivältä yhteiskunnalta muuta kuin viisastelua. Jos molemmat jalat ovat kipsissä, ei siihen konkkaaminen auta, vaan oikea hoito, aika, tilanteen hyväksyminen ja uudelleen kävelemään opettelu. Tällä kertaa molemmilla jaloilla.\nEläköön KAIKKI tunteet!\nOlen ollut n. 25 vuotta apteekkialalla. Noin neljä vuotta sitten jäin pois töistä koska koin, etten voinut vilpittömästi antaa lääkeneuvontaa tilanteissa, joissa koin, että asiakkaan olisi parasta olla kokonaan ilman määrättyä lääkettä. Tiesin, ettei apteekkilainen saisi koskaan horjuttaa potilaan luottamusta hoitavaan lääkäriin. Ristiriitainen tilanne. Fyysinen kehoni alkoi viestittää minulle etten ollut enää toteuttamassa omaa elämäni tehtävää. Vihdoin uskoin ja jäin pois töistä.\nYmmärrän tilanteen, jossa hoitava lääkäri yrittää antaa minimi ajassa edes jotakin toivoa/lohdutusta potilaalle. Mutta tuo kemiallinen vaihtoehto, ensisijaisena ei osu useinkaan oikeaan. Sivuvaikutukset elettävinä ilman todellista toipumista. Uskon, että aika usein riittäisi jonkun läheisen aika /kuuntelu / läsnäolo. Mikä meidän hyvinvointiyhteiskunnassa, mallimaassa monessa suhteessa, tökkii?\nUusimmassa Voi Hyvin lehdessä (2/08) oli Tommy Hellstenin artikkeli: Kapinaan Rakkaudella. Löytyisikö siitä ideaa tilanteen helpottamiseksi?\nOmien kokemusteni pohjalta määrittelisin avainsanaksi masennuksesta toipumisessa pikemminkin sanan "aika" kuin "asenne". Olen 27-vuotias teologianopiskelija ja sairastuin vakavaan masennukseen syömishäiriön ja hankalien perhesuhteiden kautta vuonna 2004. Siitä asti olen ollut sairaslomalla opinnoistani. Nyt kuitenkin huhtikuussa olen vihdoin ja viimein valmistumassa teologian maisteriksi monien kipeiden ja yksinäisten vuosien jälkeen. Näiden vuosien ajan sähköpostilaatikkooni on tarjoiltu myös Ajatusten aamiaista. Lähtökohtaisesti haluaisin sanoa sen, että aamiainen on erinomainen piriste niille ihmisille, jotka haluavat elää. Masentuneelle sen sijaan... se sisältää joka aamu pienen annoksen myrkkyä. VIHONVIIMEINEN asia, jonka masentunut haluaa kuulla, on se, että "asenne ratkaisee – aina". Asenne ei nimittäin ratkaise aina; masennus on sairaus, joka tuhoaa kyvyn asennoitumiseen. Elämän positiiviset päämäärät menettävät merkityksensä, eikä niiden tavoittelemiselle löydy enää syytä. Masentuneella ei yksinkertaisesti ole enää elämänvoimaa jäljellä asenteen pönkittämiseksi, eikä liioin syytä jatkaa sitä elämää, johon positiivinen asenne toisi valoa. Kun sitten saa sivusta seurata heitä, joiden mielestä asenne ratkaisee (ja jotka sitä suureen ääneen evankeliumina julistavat), olen ainakin minä masentuneena tuntenut itseni yksinäisemmäksi kuin koskaan. Asennesaarnat tuntuvat siltä, ettei tuo hyväntahtoinen julistaja todella ymmärrä, mistä masennuksesta on kysymys. Hän ei uskalla (tai halua) laskeutua masentuneen tasolle sielun mustuuden syövereihin. Asennesaarnaaminen muuttuu masentuneen silmissä imeläksi vaatimukseksi, johon sairautta ymmärtämätön – tai sitä pelkäävä – henkilö kannustaa kääntäen tikaria haavassa. "Ota itseäsi niskasta kiinni" on lauseena yksi pahimmista. Se on masentuneen elämänkokemuksen turhentamista. Heikkoa itsetuntoa syö erityisesti se, ettei elämäntahtonsa menettänyt ihminen yksinkertaisesti PYSTY siihen superlatiiviseen ponnistukseen, jota positiivinen asenne häneltä edellyttäisi. Tämän vuoksi hän syyttää itseään kahta suuremmin, mistä ei ainakaan ole apua toipumisessa. Tekopirteys – tai positiivinen asenne – tukee lisäksi sitä käsitystä, ettei masentunut kelpaa sellaisenaan, omana itsenään... ei ennen kuin hän pystyy muuttumaan positiiviseksi. Se on ehkä pahinta. Aivan kuin en olisi mitään kipeine kokemuksineni; aivan kuin minulla ei olisi oikeutta olla niiden johdosta raadeltu. Olen kaikkien näiden vuosien ajan tilannut Ajatusten aamiaista erityisesti yhdestä syystä: "Lasten suusta" -osio on valloittava! Se on hyvin lähellä aitoa elämää parhaimmillaan. Se avaa katseltavaksi pieniä hetkiä, arjen asioita, eikä silti arvota erilaisten ihmisten erilaisia kokemuksia. Se on kuin kevään ensimmäinen sinivuokko. Se lisäksi antaa lukijan levätä, eikä vaadi mitään. Kiitos siitä!\nKaikki yllä kirjoittamani liittyy siis omaan kokemukseeni, enkä tahdo väittää, että muut masentuneet kokisivat välttämättä samalla tavalla. Viestin alussa kerroin, että minut on pelastanut masennuksesta ensisijaisesti aika, ei asenne. Tällä tarkoitan sitä, että olen hiljalleen oppinut kuuntelemaan tunteitani, olemaan niille armollinen. Jos tuntuu pahalta, sallin tuon tunteen itselleni. Se on aivan yhtä oikeutettu tunne kuin positiivisuus, ja kenties jopa opettavaisempi. Minun ei tarvitse enää ottaa kuuleviin korviini muiden ihmisten "tietoa" siitä, mikä tai millainen asenne minulle olisi hyväksi. Kukaan ei voi tietää toisen ihmisen puolesta. Kukaan ei voi kertoa, miten masennuksesta toivutaan. Se on täysin yksilöllistä – yksilöllistä on myös aika, joka toipumiseen menee. En näe positiivisuutta sellaisena asiana, jonka ihminen voi omalla tahdollaan jokaisessa elämäntilanteessaan valita... pikemminkin haluaisin ajatella, että positiivisuuteen voi kasvaa. Hitaasti ja armollisesti, elämää kuunnellen. Näin pystyy myös ymmärtämään paremmin särkyneitä kanssakulkijoita. Rakkaus on toisinaan suostumista toisen kipuun ja kulkemista vierellä siitä huolimatta. Vaatimuksia vailla.\nOlin vuosi sitten Imatralla pitämässäsi Positiivari-tilaisuudessa, jossa kerroit mahdollisuudesta kirjata vihkoon päivittäin pari positiivista asiaa.\nOlen siitä lähtien kirjoittanut näitä positiivisia asioita ja tapahtumia, joita päivääni on tullut. Nämä tapahtumat ovat pääosin pieniä, jokapäiväiseen elämääni kuuluvia tapahtumia ja tapaamisia ihmisten kanssa ja niitä on useimmiten enemmän kuin pari per päivä! Mutta tästä olen oppinut, että elämä koostuu pienistä asioista ja mikä tärkeintä, osaan olla tyytyväinen näihin pikku juttuihin.\nMinulla oli eilen esimieheni kanssa kehityskeskustelu ja oli ihanaa, kun voin sanoa hänelle, että nämä positiiviset pikku asiat ovat auttaneet minua niin työssä kuin yksityiselämässä.\nKiitos ajatusten aamiaisesta ja voimia Sinulle, että jaksat tarjoilla meille aamiaisvieraille!\nSilloin kun ihminen on todella masentunut, hän ei juuri ole vastaanottavainen. Hän kumoaa kaikki ehdotukset ja puheet. Joskus kun olen maassa niin luen Positiivaria ja lähettelen kortteja. Paljon olen siitä voimaa saanut. Silloin kun todella kaikki surulliset asiat tulivat peräkanaa, niin ajattelin että en jaksa edes konetta aukaista mutta jokin kuitenkin veti minut aukaisemaan ja lukemaan Positiivaria ja niitä kirjoituksia sieltä. Kaikkihan on kuitenkin käsiteltävä ammatti-ihmisen avulla ja turvassa. Minusta on väärin, että nykyään annetaan lääkkeitä niin helposti. Minä en niitä huolinut, vaan kävin suruni läpi ja samassa oli todella kovaa masennusta sillä äitini ja isäni meni yhtaikaa ja se oli minulle kova paikka.\nNo olen kuitenkin selvinnyt siitä eikä minua enää vaivaa masennustila, sillä opin että elämän kiertokulku on tämä mikä se on. Jollain tavalla koen kuitenkin että jokin sanomaton asia Positiivarissa auttoi minua.\n-Marja Minulla on joku kokemus aiheesta. Olen potenut fyysisiä vaivoja jo yli 15 vuotta, ne ovat kroonistuneet ja niiden kanssa on pitänyt oppia elämään. Olen ollut lähes 3 vuotta pois työelämästä, sairaslomilla ja omalla palkattomalla ja mitä kaikkea.. Ollessani reumasairaalassa tutkimusjaksolla, minulle tehtiin myös testi, olenko masentunut. Minä hämmästyin, millä paperilla se voidaan testata! Kyllähän jatkuva fyysinen vaiva ja kivut kuluttavat ja ottaa nuppiin, se on selvä. Työkuviot olivat sekaisin ja ansiot lähes nolla, pienen Kelan päivärahan kanssa.\nNo, masennuslääkettä toki minullekin! Hoitaja oli vieressä ja katsoi että otan lääkkeen. Se kuulemma auttoi huonoihin yöuniin, myös kipuun ym. Otin sen yhden pillerin, ja ajattelin, että tehtiinkö minusta nyt masennuspotilas? Resepti mukaan, jotta haen itselleni särkylääkearsenaalin lisäksi tuon masennus-lääkkeen. En ostanut koskaan sitä lääkettä, en tuntenut tarvitsevani sitä.\nTuohon aikaan olin juuri oppinut käyttämään sairaslomillani tietokonetta. Minä tilasin sähköpostiini ajatusten aamiaisen. Enemmän kuin kerran viikossa sain siitä jotain todella positiivista ajateltavaa. Olen sitä myös monille suositellut. Asenne on ratkaissut, aina. Tiesin, etten tule enää entiseksi aivan terveeksi ihmiseksi, on opittava elämään vaivoineen.\nLuen aamuisin ajatusten aamiaisen mielelläni, siinä on monelta puolelta erilasia asioita ja elämän esimerkkejä, vaikeista tilanteista selviämisiä jne.. Minua se on auttanut myös niinä huonoina päivinä.\nOlisi hyvä, että ennen lääkepurkkiin tarttumista olisi jokaisella joku, joka kuuntelee, keskustelee, olisi luotettava ystävä vaikeassa tilanteessa apuna. Mutta onko meillä enää aikaa läheiselle? Onko helpompi ottaa lääkettä, joka turruttaa? En halua arvostella sitä, että todella masentunut saa lääkettä, se on ihan oikein. Mutta olen sitä mieltä, että aivan liian helposti sitä määrätään.\nAntakaamme aikaa läheisellemme, jolla voi olla vaikeaa. Kuuntele, luo positiivista henkeä häneen. Tilaa vaikka ajatusten aamiainen! Hyvää ja pirteää kevättä kaikille!\nUskoisin aamun aamiaisesta olevan masentuneelle apua, jos hän on vain hiekan murusenkaan verran vastaanottavainen. Itselläni oli aikanaan masennuskausi. Olin jo sitä ennen ollut aamun aamiaisen jakelulistalla. Ehkäpä tuosta tuli mieleeni, että jotain on nyt hyvä tehdä ja saada uusia ajatuksia. Minulla ei kuitenkaan ollut sähköpostia eikä tietokonetta tuona aikana. Löysin kuitenkin kirjakaupasta kirjan 365 mietelausetta eli yksi jokaiselle vuoden päivälle. Aamun kun aloitti lukemalla mietelauseen ja pohtimalla mitä se merkitsee minulle juuri nyt juuri tänä päivänä, niin mieli suuntautui pois ahdistavista ajatuksista ja avautui enemmän mahdollisuuksille.\nSamaan tapaan tuo aamiainen alkaa aina mietelauseella, joka laittaa ajattelemaan aivan uusia ajatuksen uria. -Sari Kokemukseni ja lukemani mukaan masennus-nimiseen sairauteen auttaa lääkitys, terapia ja lepo, mutta näillä kaikilla yhdessäkin hoidettuna voi siitä toipuminen viedä vuosia. Sieltä ei tsempillä nousta, päinvastoin, tsemppaaminen voi tuntua suorastaan lyömiseltä. Masennukseen/uupumukseen sairastunut ihminen ei välttämättä edes jaksa avata aamiaisviestiä.\nSen sijaan masentuneeseen mielialaan ja arjen harmauteen tuo aamiaisviestit tsemppiä ja piristystä siinä missä hyvä ystävä tai suklaapatukkakin :)\n-Toistuva keskivaikea masennus\nMinä en ole koskaan kärsinyt tietoisesti masennuksesta, mutta välillä meinaa tulla epäusko ja toivottomuus kuvaan mukaan. Olen sairastunut vakavasti homeista työpaikallani ja käytännössä terveys ja talous on romuttunut sen myötä ja nyt jo 4 työpaikkaa olen joutunut jättämään taakseni, koska rakennusten kunto on ollut minun kannalta liian huono. Laki velvoittaa työnantajaa tarjoamaan turvalliset työtilat, mutta kun olet ainut joka oireilee, tappelet tuulimyllyjä vastaan. Minun päivääni tämä aamuajatus tuo todellakin naurun suupieliin ja ajattelemista. Mihinkään konkreettiseen en ole vielä ryhtynyt, mutta yritystä olen miettinyt, teen atk-opetusta työkseni silloin kun niitä töitä on tarjolla, vapaa-ajallani teen puukkoja ja muita puisia ja metallisia käsitöitä, olen kätevä tekemään kaikkea, joten firman laitto pystyyn on ollut yksi vaihtoehto. Oppisopimus johonkin muuhun kädentaitoon on toinen ajatus.\nKiitos kun tuon aamiaisen avulla annat kuitenkin jokapäiväisen hymyn ja välillä ihan konkreettisia ajatuksiakin.\nAvioeron aikoihin, ennen ja jälkeen, ajatusten aamiainen on ollut minulle todella tärkeä eteenpäin viejä. Aina on joku asia tarjonnassa saanut ajattelemaan positiivisesti. Mikä hassuinta, olin tilaisuudessanne sattumalta työkaverin patistamana, ennen eroani ja ennen kuin työkaverini siitä tiesi. Olen jäänyt koukkuun, mutta parempi ”aamiaiseen” kuin pillereihin. Kyllä myönteinen ajattelu, vaikka se tulisi ulkoapäin auttaa ja siihen oppii pikkuhiljaa.\nKiitos myötäelämisestä, -minimummo\nSuunnattoman syvältä repivä oli kokemus, kun rintarankani kovien tuska-kohtauksieni vuoksi hain toistakymmentä vuotta apua milloin miltäkin alalta. Tosin vaiva ei suinkaan ole ainoa ja lisää tulee. Kuntoutukset ja kaikki muu... Särkylääke - liikunnalliset jutut - ja melkein alkuvaiheessa minulle ehdotettiin masennuslääkettä. Totta kai uskonsa menettäneenä masentuu, mutta halusin silti vielä ihan "selvin päin" kokeilla kaikkia konsteja. Lääkkeitä syövänä minua ei olisi tarvinnut ottaa sitäkään vähää tosissaan. Jäi tunne että olin vaikea tapaus, jonka vaivoille ei nimeä löytynyt, eikä tarkemmat tutkimuksetkaan tulleet kysymykseen kun ne maksavat niin kovin paljon, eli parempi syöttää mömmöjä. En oikeastaan pystynyt käsilläni tekemään kuin pieniä jaksoja jotakin kevyttä vuosikausia. Jouduin töistä pois ja aloitin eläkkeen haun. Hain 5 vuotta, ja kun olin aina kerännyt rohkeutta vastoinkäymisiin, menin lukuisien valitusten liitteeksi taas kyselemään lisätutkimuksia. Kuntoutuksissa panostettiin rangan liikkuvuuteen tutkimatta ja kuinkas ollakaan lopulta tuli lausunto, että yliliikkuvuus aiheuttaa synnytystuskat ylävartalolle. Olen silti iloinen, etten alkanut syödä muina töinäni masennuslääkkeitä, vaikka tuo aika elämästäni oli tosi raskas. Lääkäreille on kai helpompaa yksinkertaisesti yrittää saada asiakas uskomaan, että mielenterveys on järkkynyt, kuin ottaa kantaa tai tutkimuksiin. Kaipa kunnatkin yrittävät säästää, eivätkä anna lääkäreitten määrätä liian paljon niitä "kalliita" tutkimuksia.\nKaikessa on silti ollut hyvä puolensa. 25 vuotta sitten aloin miettiä miten ja miksi ihan riskille ja ronskille ihmiselle voi käydä näin. Ja totesin, että aikahan sen vastauksen antaa. Ja on antanut. Siis henkinen kehitys on mielestäni näiden vaikeuksien vuoksi ollut päätä huimaava. Ja luonnosta saa voimia vaikka kannon nenässä torkkumalla.\nKoulu jatkuu. HP\nOlen varmaan antanut jo ennemminkin palautetta Ajatusten Aamiaisesta ja kertonut, että se on minun joka-aamuinen pelastaja, etten vaan vaipuisi masennustilaan. Olen aika uusi Positiivareiden palveluja käyttävä ja olen aivan 100% varma siitä, että jos heti herättyään istahtaa lukemaan Ajatusten Aamiaista, niin päivän voi aloittaa levollisin mielin.\nEi ole vastaava näin edullista terapiamuotoa. Minä olen aina "rakastanut" kaikkia kauniita aforismeja ja mietelauseita, niissä kaikissa on jokaiselle jotakin. Olen jopa kertonut erään ison tavaratalon päällikölle, että tilaa ihmeessä Positiivareiden Ajatusten Aamiainen henkilökunnan taukohuoneen tietokoneeseen. Ehkä työtekijät saisivat hyvän mielen jokaiselle päivälle ja palvelisivat asiakkaita hymy suupielessä. Tahtoo useinkin olla, että näkee myyjän tai kassan "naamasta", onko päivä alkanut onnellisten tähtien alla.\nTom Lundberg on paljon kirjoittanut vastaavasta aiheesta mm. Ykköset-lehdessä. Olisi hyvä, jos varsinkin palveluammatissa työskentelevät saisivat luettavakseen kirjan tästä aiheesta. Mutta tahtoo olla, että kauppaketjuilla on ns. omat kirjat eikä ymmärretä, että voisi lukea muutakin kuin omia hankkimiaan kirjasia.\nKyseinen tavaratalopäällikkö ei ollut koskaan kuullutkaan Positiivareiden olemassa olosta. Hän lupasi tilata ainakin Ajatusten Aamiaisen itselleen. Täytyy kysyä kun seuraavan kerran tapaan hänet\n-Anna-Liisa Olen usein saanut lohdutusta ja piristystä Positiivareiden Aamun ajatuksista. Usein olen myös ihmetellyt, että miten joku toinen on löytänyt niin hyvät sanat kuvaamaan juuri sitä asiaa, joka painaa omaa mieltäni, mutten saa sitä puettua sanoiksi. Aamun Ajatuksista saan myös hyviä ajatuksia lohduttaa ja tukea lähimmäisiäni. Uskon, että masennuksen suurin syy on siinä, ettemme enää välitä lähimmäistämme. Meiltä puuttuu yhteisöllisyys. Niissä kulttuureissa, joissa yhteisöllisyys on vielä voimissaan, ei kärsitä masennuksesta. Kiittäen jokaisesta Aamun Ajatuksesta,\nMielestäni liian helposti annetaan / määrätään masennuslääkkeitä nykyään. Ehdottomasti olen sitä mieltä että positiivinen ajattelutapa kunniaan. Ei kenenkään elämä tietenkään aina voi loistavasti olla. Valo ja varjo vaihtelevat elämässä, pitäisi vaan ihmisten tiedostaa paremmin että koettelemuksetkin kuuluu elämään. Ehkä ihmiset tottuvat kaiken helpon ja nopean myötä, helppoon ja nopeaan. Ei olla enää valmiita kestämään mitään. Kysyin joskus muutama vuosi sitten jonkun tv:n masennuskeskustelun tiimoilta sedältäni, että kuinka sota-aikaan ei ihmiset masentuneet, hän vastasi että kyllä silloin oli pakko selviytyä huomiseen ja taas huomiseen, silloin masennus ei hänen mielestään ollut edes "vaihtoehto", vain selviytyminen. Silloin oli pakko mennä elämässä eteenpäin. Ihan samaa sitkeyttä kaipaisin nykypäivän ihmisiltä. Toki kaikki elämän kriisit ja muukin elämän eteen tuoma pitää läpi käydä itse ihan rauhassa tai sen tukiverkon kanssa joka käytettävissä on, olivat he sitten ystäviä tai viran puolesta terapeutteja. Jonain päivänä sitä sitten vaan huomaa että tuo asia ei sitten ollutkaan kuolemaksi, vaikka aikanaan tuntui suurelta mullistukselta. Elämä jatkuu kuitenkin niin kauan kuin sitä on.\nHarmillista että niin monella menee päiviä tai pitkiäkin aikoja ihan hukkaan murehtiessa, kun joka päivästä löytyy joku asia mistä olla tyytyväinen tai hyvillään.\nOlen saanut ystäväpiirissäni seurata tämän päivän mielenhoitoa ja kyllä se on sitä pilleriä poskeen ja terapia-aika silloin ja silloin. Joskus on jopa tuntunut että kun tämä trauma on läpi koluttu, otetaan käsittelyyn uusi trauma ja taas lääkettä poskeen ja terapiaa. Lääkefirmatko ovat tämän takana? Vai töitä terapeutille? Pahimmillaan siinä menee ihmiselämä hukkaan. Niin ja vielä vastaus otsikon kysymykseen; luen sen joka aamu ennen kun lähden töihin, kai sillain hyvällä tapaa addiktoiva juttu. Varmasti auttaisi masentunuttakin. Onhan se tietyllä tapaa jopa välittämistä, olen tilannut tämän itselleni ja tämä minulle arkiaamuisin lähetetään. Elämä on tässä ja nyt ja asenne ratkaisee aina.\nKerronpa hiukan: olen aina ajoittain kärsinyt masennuksesta ja syksy 2006 oli taas kerran niitä vaikeita aikoja. Olin käyttänyt jotain lääkettä jonkun aikaa, ehkä runsaan vuoden, en muista … masennuslääkettä kuitenkin.\nSilloin, joskus marras-joulukuussa -06 Tom Lundberg teki vierailun tänne meidän kuntaamme ja puhui myös positiivareista. Ja niin minä liityin aamiaisajatuksen tilaajiin. Aluksi luin sen aina silloin tällöin. Sitten useammin. Ja sitten joka päivä. Keväällä sitten jätin lääkityksen pois... oma-aloitteisesti, koska koin että enää en sitä tarvitse.\nNyt olen ollut jo kohta vuoden ilman masennuslääkettä. Suuri osa on ollut aamiasajatuksen vaikutusta, mutta osa tietysti ystävien, joita jaksoin ajatella, koska olin alkanut ajattelemaan positiivisesti. -Tuula\nOlen Positiivareiden postin lukija ollut jo useamman vuoden. Olen kärsinyt masennuksesta ja syönyt lääkkeitä, käynyt terapiassakin. Toivoisinkin voivani kiittää positiivisuuden posteista. Usein olen sieltä löytänyt hyvää. Valitettavasti, välillä kun mieli on oikein maassa, tuntuu tai olen miettinyt pitäisikö jättää nämä positiivisuuden viestit lukematta. Masentuneenahan tuntee itsensä surkeaksi ja kokee olevansa huono. Näiden positiivisten viestien lukeminen tuottaa ahdistusta, tuntuu että sieltä löytyy niin paljon omia huonoja puolia. Virheitä ja vikoja mitä minun täytyy korjata. Voihan se olla tottakin, mutta jotenkin kääntää ne viestit itselle epäedulliseksi. Ehkä se tärkein on itselle anteeksi antaminen ja sen oppiminen. Vielä en ole ehkä sitä saavuttanut. Tällä hetkellä olo on aika hyvä, mutta vain muutamia viikkoja takaperin koin itseni todella ahdistuneeksi. Sitä ei edes tiennyt miksi ahdistaa ja itkettää. Rintaa puristaa. Sitä ei osaa kuvitella ellei ole itse kokenut ja siihen ei todellakaan auta vaikka itse yrittää sanoa ryhdistäydy, eikä varsinkaan toisen sanominen. On vain niin suunnattoman väsynyt, ettei jaksa...silloin oma aika, lepo ja kehää kiertävien ajatusten pois saaminen on parasta.\nMinut irtisanottiin joitakin vuosia sitten. Sähköpostit lakkasivat pikkuhiljaa tulemasta. Samoin hiljeni ennen niin aktiivisesti pirissyt puhelin. Ihmiset eivät oikein tunteet tietävän, miten minuun tulisi suhtautua. Joten he kaikkosivat, eivät toki kaikki - mutta useimmat. Aamiaiset eivät boikotoineet minua – vaan tulivat säännöllisesti, antoivat ajattelemisen aiheita ja tunteen siitä, että olen jäsen jossakin kohtuullisen suuressa joukossa. Luin myös Saavutusten seikkailua. Minusta sellainen pitäisi antaa jokaiselle irtisanotulle matkaoppaaksi omaan tulevaisuuteensa. En usko, että aamiaisten määräämisestä mitään haittaakaan olisi masentuneille (riippuu tietenkin masennuksen asteesta). Jotenkin ihmiset pitäisi saada auttamaan itse itseään – positiivisuutta peliin. Ja sehän on Aamiaisten perimmäinen juju – eikös.\n-Raija Olen myös lukenut surullisena tietoja valtavista masennuslääkkeiden syöjämääristä ja miettinyt, miten taas hoidetaan - tehokkailla lääkkeillä kyllä – pelkkää oiretta ja seurausta.\nItse menin 2000-luvun alussa työpaikkalääkärille, joka antoi uupumusloman ja lähetti eteenpäin psykiatrille, jolta sain hyvät lääkkeet ja myös tukea – kolmen tapaamisen verran. Enempää psykiatrikäyntejä työterveyshuolto ei voinut antaa ja psykiatri sanoi heti, ettei minulla ole julkiseen kuntoutukseen juuri toiveita päästä, koska en ole itsetuhoinen. Työpaikalla kuulin, että ”täällähän joka kolmas syö masennuslääkkeitä”.\nLähdin liike-elämän työpaikasta ja muutin maalle. Seitsemän lepokuukauden jälkeen lopetin pikkuhiljaa lääkkeet ja lähdin opiskelemaan uutta ammattia käden taitojen saralla. Siinä nyt onnellisena ja köyhänä toimin. Mistään hinnasta en enää lähtisi takaisin oravanpyörään, jossa ehdin juosta 19 vuotta. Kaikki säästöt menivät ja nyt makselen lainoja niin, että elämiseen (ruoka, vaatteet, vakuutukset, auto..) jää noin 700 kuussa. Ei sillä leveästi elellä. Mutta kovin, kovin paljon onnellisempana kuin ennen.\nOlen usein viime vuosina kiittänyt suomalaista yhteiskuntaa, joka antoi mahdollisuuden keski-ikäisenä opiskella uuteen ammattiin. Tosiasia kuitenkin on, että hyvin harvalla on taloudelliset mahdollisuudet muutokseen. SIKSI SOISIN: yhteiskunnan / terveydenhuollon / jonkun rohkaisevan masentuneita todelliseen vaihtoehtojen arviointiin ja uuteen aloitukseen. Ja erityisesti toivoisin, että vuosikausien lääkkeiden ja sairauslomien ja eläkkeiden sijaan maksettaisi suosiolla HETI vaikkapa ansiosidonnaisen työttömyyskorvauksen suuruista opiskelurahaa, jolla elämäänsä väsynyt voisi rahoittaa opintonsa uuteen ammattiin. Jos näin toimittaisi niin uskon, että moni tekisi toisen elämäntyön, antaisi panoksensa yhteiseen hyvään ja hankkisi työllä oman elantonsa sen sijaan, että päätyy työkyvyttömyyseläkkeelle 50 ikävuoden tietämillä. -Onnellinen mökin akka\nMinulla on ollut vaikea avioerotilanne. Jäin yllättäen yksin 3 lapsen kanssa kun mieheni ilmoitti hakevansa avioeroa. Kaiken syyn minä sain niskaani siitä, että hän päätyi tähän ratkaisuun. Olen nyt syönyt 5 kk masennuslääkkeitä, mutta ennen sitä ystäväni ehdotti tilata ajatusten aamiaisen. Näin tein ja olen joka aamu nauttinut aamiaiseni tarkkaan ja huolella. Jos olisin lääkäri, määräisin heti ainakin sen vuoden annoksen ajatusten aamiaista jokaiselle masentuneelle! Minua ovat ainakin nämä runsaat aamiaiset auttaneet ja kannustaneet eteenpäin. Antaneet uutta ajateltavaa ja uusia näkökulmia. Kiitos niistä!\nToki myös terapia, tekeminen (työ), kirjoittaminen, puhuminen, ystävät ja lapset ovat olleet myös auttamassa minua taas jaloilleni. Päätin yksinkertaisesti selvitä voittajana tästä kriisistä. Kasvaa ihmisenä. Oppia itsestäni uusia asioita ja vahvistua!\nIlmoitan mitä iloisimmin kysymykseesi tämän kommentin lisäten..... Olen tismalleen samaa mieltä että nämä aamiaiskirjeesi poistavat masennusta. Olen siitä elävä esimerkki.. Useamminkin kuin kerran on lauseesi tulleet tarpeeseen. Olen hymähtänyt mielessäni että niinpä.\nOlen tulostanut ja monistanut niitä tutuilleni, joita muuten ei saa koneen ääreen. Pomoni myös töissä lukee postisi ja laittaa meidän taululle aamuisin hyviä osuvia juttuja. Ja kumma kyllä, pomoni on nuorehko mies. Siispä tulevaisuus on turvattu. Luvassa fiksua jälkipolvea. Kiitos siis vielä kerran tästä oivasta keksinnöstäsi. -Maarit\nOlen 25-vuotias ja olen kokenut useampia masennuskausia 14 vuoden aikana. Viime vuonna tähän aikaan alakuloisuuteni kuitenkin syveni vaikeaksi masennukseksi: mieleni järkeilytaito vääristyi pahasti vinoon, vaadin itseltäni koko ajan loistavia suorituksia ja kun jokin ei onnistunut, kaaduin jolloin yritin unohtaa itseäni juomalla punaviinihumalat, viiltämällä haavoja siirtääkseni psyykkisen tuskan fyysiseen kipuun. Alkoholia juodessani otin mielivaltaisesti reseptilääkkeitä ja rukoilin Luojalta uskallusta tappaa itseni tai kuolemaa edes jotenkin. Jatkuvien vastoinkäymisten takia en jaksanut välittää elänkö vai kuolenko. Kaiken jaksamattomuuden keskellä kuitenkin tuli hetkiä, kun katsoin näkemääni: kukkien terälehtien kaunista rakennetta, lumihiutaleiden keveyttä, auringon säteiden ja varjojen vuorottelua… Noina hyvinä hetkinä jaksoin myös kirjoittaa ”runoja”. Vaikeimpina aikoina en jaksanut keskittyä edes lukemaan Positiivareiden Ajatusten aamiaista saati avata tietokoneen sisuksissa olleita tiedostoja. Makasin vain.\nParaneminen lähti käyntiin, kun sain itseni hyväksymään myös ne päivät elämääni kun en jaksanut nousta sängystä elämään sitä päivää. Annoin itselleni luvan odottaa seuraavaan hetkeen kun jaksaisin taas. Asenne ratkaisee aina. Pikkuhiljaa on tullut ilon hetkiä onnistumisten ja positiivisten ajatusten kautta… Tietysti olen tarvinnut myös mielialalääkkeitä ja psykoterapiaa ja itseni hyväksyntää. Olen opetellut vastaanottamaan kiitosta. Sen opettelu alkoi Ajatusten aamiaisen avulla: sen avulla aloin miettiä niitä pieniä onnistumisen hetkiä siltä päivältä, enkä niitä suuria epäonnistumisia, joiden vaikutus tuli tuntumaan nahoissani mm. opintorahan menettämisenä ja opiskelukyvyttö-myytenä. Hyväksyin ettei minun tarvitse koko ajan opiskella ja imeä yhteiskunnan tilanteita itseeni oppiakseni niistä suurta viisautta.\nPositiivareiden Ajatusten aamiainen on ollut auttamassa minua näkemään elämän hyviä asioita. Se on ollut helposti saatavilla ja kun olen hyväksynyt etten jaksa kaikkea lukea, olen pystynyt rajoittamaan lukemiseni vain johonkin osaan. Sen minkä luin, oli paljon ja ihanan helposti ulottuvillani omassa sähköpostissani. Sain myös yhden rakkaan ystäväni tukeutumaan Ajatusten aamiaisiin ja kuullut sen jälkeen hänen äänessään enemmän hymyä. Ajatusten aamiaisella sain myös järkeiltyä kaveripiiriäni: pystyin päästämään irti juomakavereistani, jotka vähättelivät ja mitätöivät minua ja tarjosivat seuraansa vain ryyppäämiseen viikonloppuisin. Kun sain otteeni alkoholista irrotettua, löysin rinnaltani ystävän, joka on kantanut minua koko masennusvuoden ja ollut rinnallani aina kun olen ollut kaatumassa. Nyt hän on rakas poikaystäväni ja tuleva avopuolisoni… myös hänen 9-vuotias poikansa on hyväksynyt minut osaksi elämäänsä.\nTekstini vuodelta 1993:\nSade piiskaa lapsen kasvoja\nPienen lapsen kasvoja.\nAivan kuin vesipisarat\nMutta ovatkin kyyneleitä.\nTekstini vuodelta 2000:\nOn tämä laulu matkasta Herran luo\nOn tämä laulu pienestä lapsesta päällä suuren maan.\nMistä ihmiset oppivat rakastamaan kun\nsotaa ja vihaa on media pullollaan.\nMissä Rauha ja Rakkaus hallitsee?\nTämä pieni lapsi ihmetteli linnun elämää\nkun oma elämä oli juuri särkynyt.\nKuka pysähtyisi ja tarjoaisi apuaan?\nEi äitiä, ei isää.\nKuka lapsesta huolehtisi?\nKuka pelastaisi lapsen varmalta tuholta?\nKuului pamaus ja katu hiljeni kun naapurin tyttö kiljaisi:\npienen lapsen ruumis kadulla makaa suuressa verilammikossa.\nKuka toisi haudalle kukkia?\nHerra antoi elämän jotta pitäisimme huolen toinen toisistamme.\nVälinpitämättömyys lannistaa jokaisen:\nMiksi emme apuamme anna kun sitä huudetaan?\nTekstini vuodelta 2008:\nHerään auringon helinään.\nSe paistaa tuolla jossain\nVenyttelen ja hengitän hyvää oloa sisälleni.\nNousen hymy huulillani.\nPainaudun pehmeälle punaiselle matolleni.\nImen punaista energiaa itseeni.\nHymyilen ja venyttelen jokaisen lihakseni.\nKuuntelen ympärilläni olevaa maailmaa.\nSade suloinen, valo viileä.\nEtsin eilisen onnen takaisin huulilleni.\nKiitos maukkaasta sekä monipuolisesta aamiaisesta. Ihan lyhykäisesti tuon tähän omakohtaisen kokemukseni, joka ei tosin aivan totaaliseen lääkärin toteamaan masennukseen liity, mutta vivahteita siihen suuntaan on.\nElin vaikeita aikoja n. 5 vuotta sitten, koin siinä rytäkässä avioeron ja sen myötä suru, ikävä ja syyllisyydentunteet olivat tukehduttaa minut. Joka päivä kuitenkin kömmin ylös vuoteesta ja raahauduin töihin. Joskus ihmettelin miten ihmeessä kykenin siihen, mutta tajusin, että se oli ikään kuin heiluriliike; kun vain kampeaa itsensä sängystä ylös sitä samalla liikkeen voimalla heilui iltaan asti kaatuakseen kuolemanväsyneenä takaisin sänkyyn. Tuon ajanjakson alussa eräs tuttavani lähetti minulle elämäni ensimmäisen sinun valmistamasi aamiaisen sähköpostiini. Ja siitä lähtien siitä tuli jokapäiväinen tapa, en aina ehtinyt nauttia sitä aamulla, mutta viimeistään illalla ennen nukkumaan menoa tein sen. Enkä voi edes muistaa miten monet kerrat ne pienet yksinkertaiset ja viisaat elämänohjeet, kannustus sekä usko ja luottamus parempaan huomiseen saivat valtavat kyynelvirrat huuhtomaan rikkinäistä sisintäni puhtaaksi kaikesta kuonasta. Elin niin pitkää pimeää, että itkemällä käsittelin sydämeni sopukoihin kertyneitä asioita pieni pala kerrallaan päästäkseni takaisin valoon. Ja onnistuin. Toki elämänmuutokseen sisältyy aina myös jotain uutta ja mukavaakin ja nyt voin taas sanoa olevani onnellinen. Eli että voin omalta kohdaltani sanoa Ajatusten aamiaisen auttaneen minua. Yhä vieläkin nautin aamiaisen joka päivä. Niin vaikeita asioita kuitenkin koin, että jo pelkästään niistä kirjoittaminen tähän nyt saa ne suolaiset virrat silmistäni vuotamaan jälleen...\nAamiainen on piristänyt monta tummasävyistä päivääni ja se on valanut minuun uskoa ja antanut potkua mm. työssäni yläasteella. Tämänkaltaiseen arkiseen masennukseen apua on löytynyt, mutta tuttavien oikeaa, sairaudeksi luokiteltua masennuksen sairastusta seuratessani olen huomannut, että kyseessä on oikea sairaus joka vaatii oikeaa hoitoa, lääkettä ja terapiaa. Masennukseen sairastuneelle aamiaisen tarjoaminen saattaa tuntua jopa sairautta vähättelevältä ratkaisulta - iloisten ajatusten voimalla ei oikeasti masentunut vielä toivu. Mutta jatka ihmeessä aamiaisten tarjoilemista! Kyllä meitä vähemmän-masentuneita riittää suomessa ainakin se toiset 400 000!\nAamiaisella on merkitystä. Vinkkasin omalle negatiivarilleni aamiaisesta. Hän on nyt sitä nauttinut ehkä reilun puoli vuotta. Muutos on hämmästyttävä. Oma muutokseni kalpenee hänen muutoksensa rinnalla. Upeaa! Olen saanut kaksinkertaisen - ei moninkertaisen osan. Oma oleminen on hauskempaa ja toisen rinnalla eläminen on erityisen paljon hauskempaa kuin ennen. Maksuttomat ja halvat huvit ovat ne toimivimmat ja parhaat. Lapsena mekin sen tiesimme, nyt se on opeteltava uudelleen.\nTilasin sähköpostiini Ajatusten aamiaisen puolisen vuotta sitten nimenomaisena tarkoituksenani kokeilla tuota ehdottamaasi "reseptiä". Olen toista vuotta kuntoutustuella masennuksen ja moninaisten kivuliaiden sairauksien vuoksi. Psykologian opettajana ja mm. logoterapiaa sekä musiikkiterapiaa opiskelleena olen hyvin tietoinen ihmismieleen vaikuttamisen keinoista. Pelkkä tieto ei kuitenkaan, ainakaan meikäläisellä, riitä masennussairauden nujertamiseksi.\nNäitä ajatusten aamiaisia olen yrittänyt lueskella tarkkaan ja "makustellen", mieli avoinna ja ennakkoluulojani syrjään tuuppien. Toki olen joistakin ajatuksista nauttinut ja joitain vastaisuuden varalle muistiinkin kirjoittanut. Pääsääntöisesti täytyy kuitenkin todeta, että valitettavasti homma ei toimi.\nVaikeuksistaan selviytyneiden tarinat valitettavasti useimmiten ärsyttävät ja turhauttavat. Yltiöpositiivinen ajattelu yhdistettynä yrittävän elämäntavan ihannointiin puolestaan nostattaa meikäläisessä suoranaista inhoa ja raivoa (siitä huolimatta, että äitini on toiminut yksityisyrittäjänä yli 20v ja itsellänikin oli oma liike pari vuotta).\nSuoraan sanottuna optimistisen elämänasenteen tarjoaminen tuntuu usein suoranaiselta iskulta vasten kasvoja. Se tuntuu masentuneen ihmisen heikkouden osoittamiselta ja ikään kuin suonsilmään vajonneelle sanotulta järjettömältä kehotukselta: "Nostapa nyt vaan itsesi niskasta kuivalle maalle ja istahda sitten hetkeksi ihailemaan kaunista maisemaa, ennen kuin jatkat reippaasti matkaa."\nSorry, mutta tällainen on kokemukseni. Silti tiedän, että tämä työsi on merkityksellistä ja arvokasta monille. Arvostan kovasti sitä, että joku jaksaa ja viitsii jakaa tällä tavoin itse hyväksi kokemiaan oivalluksia. Eri asiat toimivat eri ihmisillä. Minua tämä ei auta.\nKaikkea hyvää toivotellen -Anne Omakohtainen kokemukseni on, että B-vitamiinien puutos ja makean syönti altistaa masennukselle. Joten olo on virkeämpi, kun pysyy erossa makeista ja syö monipuolisen kasvispainotteisen ruoan lisäksi ravintolisiä. Lämpimät kiitokset aamiaisista sekä Hyvää pääsiäistä ja kevään jatkoa!\nAjattelin vastata kysymykseesi onko aamiaisviesteistä apua masennukseen. Kyllä ja ei. Perustelen sillä, että pahimman masennuksen (=vakavan depression) aikaan ei toisten ajatukset auttaneet parantamaan masennustani, siihen tarvittiin suurempaa voimaa kuin tavallisten ihmisten ajatukset. Luin raamattua ja löysin sieltä suuria ajatuksia, jotka koin tervehdyttäviksi. Kun vakava depressioni oli ohi, ajatusten aamiaisetkin alkoivat maistua ja ovat olleet usein juuri siihen elämänhetkeen sopivia. Nyt nautin aamun Sanan raamatustani ja aamun ajatukset Positiivareilta. Siinä on hyvä yhdistelmä, joka on kantanut minua jo 3 kk:n ajan.\nHenkeen kylvetty siemen itää. Mutta tuuleen heitetty siemen kulkeutuu kauas ja kuivuu. (Kirjoittajan oma hajatelma)\nMinulla on todettu lievä /keskivaikea masennus. En syö masennuslääkkeitä, kun en usko niiden tehoon, varsinkaan lievissä masennustapauksissa. Mielestäni moni syö masennuslääkkeitä aivan turhaan. Ei tietenkään kaikki. Kyllä niistä varmasti apua on. Itse näen keskustelun ammattilaisen kanssa parhaana lääkkeenä. Voin puhtaalla omalla tunnolla suositella kaikille ajatusten aamiaista. Olen monta kertaa huomannut kun arki näyttää harmaalta, positiivinen ajattelu auttaa asiaan. Monta kertaa odottelen kahvikuppi kädessä, mitä viisauksia sieltä tänä aamuna aukeaa.\nMonesti olen huomannut että päivä on sellainen minkälaisen siitä yrittää itse tehdä. Pitää vain löytää ne positiiviset asiat. Kiitos aamiaistarjonnasta!\nHaluan kiittää lämpimästi aamiaisesta, sillä ilman sitä olisin vajonnut synkkyyteen. Vuosi sitten jäin työttömäksi (osin omasta halustani) ja siitä lähtien olen ollut epävarma ja välillä epätoivoinen, että haluaako kukaan kolmen pienen lapsen äitiä työelämään. Kuitenkin aamiaisen rohkaistamana olen lähettänyt hakemuksia sinne ja tänne, (mitkä ei suoranaisesti omaa alaa olekaan) ja tänään aamulla se selvisi kun sain puhelin soiton: Olen saanut kivan työpaikan, josta olen salaa haaveillut. Joten lämmin kiitos siitä, että aamuisin saan tuollaisen rohkaisupotkun, jonka avulla saan nitistettyä sisäisen epäilijäni :-) HP\nPalauttena kysymykseesi, voiko Ajatusten aamiainen toimia terapiana ja poistaa masennusta. Mielestäni se voi ainakin ehkäistä. Jos on oikein masentunut, ei ehkä jaksa edes avata tietokonetta, saati sitten lukea jotain. Mutta ennalta-ehkäisyyn se on toimiva. Minulle ainakin usein nautittuani aamiaisesi, tulee hyvä mieli ja on helppo aloittaa päivä hyvän mielen hymyilyllä. Kaliforniassa ollessanikin nyt juuri 2,5 kk oli antoisaa saada aamiaisesi, vaikka siellä se tuli vasta iltapäivällä, mutta ei haitannut.\nTänä kiirastorstaiaamuna, kun nautin aamiaisesi ja luin Tompankin kolumnin, en voinut kuin itkeä kiitollisuudesta, sillä juuri niitä sanoja tarvitsen lohduttaakseni kolmea ystävääni, jotka ovat saaneet tiedon sairastumisestaan syöpään. Omat sanat eivät useinkaan riitä.\nJoten Ajatusten aamiaisella VOI TODELLA OLLA HYVIN TERAPEUTTINEN VAIKUTUS - KIITÄN SIITÄ!\nHeippa - Myönteisyyden Rakentaja! Seuraan Ajatusten aamiaistasi - ja tämänpäiväiseen liittyen annan tässä palautetta aiheeseen: mitä tehdä kun masennuslääkkeiden käyttö vain lisääntyy. Juuri niin kuin totesit - lääkkeet silottavat pinnan mutteivät poista masennuksen aiheuttajaa - tarvitaan MUUTA! Kuntoutuksen alan ammattilaisen ja vuosien ajan ihmissuhdetyöntekijän taustalla pysähdyin pohtimaan tuota ehdotustasi Aamiaistarjottimesi lukemisesta - hyvä ajatus - olenhan sitä itsekin nautiskellut useamman vuoden! Mutta sitten mietin että istuuko aamiaispöydässäsi juuri muutenkin myönteisesti elämään suhtautuvia - miten tavoittaa se suuri ihmismäärä, jolla oivallus vielä uinuu... Luin myös Tompan kolumnin kukkien ja rikkaruohojen kastelusta sekä Viktor Franklinin tutun ajatuksen valinnan vapaudesta: "Olosuhteitaan ihmisellä ei ole aina vapaus valita - mutta vapaus valita suhtautumisensa niihin on jokaisella". Oisko tuo se ajatus joka olisi HYVÄ LUKEA ÄÄNEEN laajassa mediassa, radiossa ja televisiossa esim. kerran 2 viikossa / kuukaudessa - ei liian usein, ettei enää "kuulla" sanomaa mutta kuitenkin toistettuna ettei jää muun infon jalkoihin! Vaikka olen ihan realistinen ja jalat maassa ihminen - ehdotan tätä ihan tosissani! -Marjatta L\nMinulla ajatusten aamiainen auttaa masennukseen. Aamulla tulee heti hyvä mieli, kun tietää että joku on lähettänyt minulle mukavaa postia. Jos masennus iskee päivällä, luen vanhoja tai jostain syystä lukematta jääneitä aamun ajatuksia - takuulla tulen paremmalle päälle! Kiitos tällaisesta palvelusta!\nMasennus = "jumitilanne". Olen ollut "jumissa" vuosia. Kateelliset ystäväni sanovat usein, että hyvähän sinun on olla kun saat olla kotona. Itse olen HETI valmis luopumaan tästä "jumistani". Välillä elämä sujuu pitkiäkin aikoja hyvin, mutta juhlapyhien ym. aikana tulee "jumitilanne" - yksinäisyys korostuu ja ahdistus lisääntyy.\n"Jumissa" oleva henkilö rakentaa usein itselleen SUOJAMUURIN, omaksi turvakseen ulkoiselta maailmalta - muurin sisälle on vaikea päästä sekä muurin sisältä ulos = PATTITILANNE.\nMielekäs tekeminen auttaa "jumitilanteen" purkuun, mutta aina siihen ei pysty / jaksa yksin; tarvitaan ns. tukihenkilö antamaan "potku" pehvaan.\nRuumiillinen rasitus tekee hyvää - lenkkeily, lumityöt, luistelu / hiihto, rullaluistelu, puutarhatyöt - kuntosali, vesijumppa, rytminen tanssi ym. ovat myös tehokkaita, mutta usealle esteeksi muodostuu esim. taloudellinen tilanne\nItselleni tekee hyvää myös käsitöiden tekeminen sekä askartelu. - pidän mm. Tiffany-lasitöiden tekemisestä; savitöistä ym. - mukavaa, kun saa luoda käsillään jotakin näkyvää - tämä vaatii rahapussilta melko paljon.\nLääkäreille vinkiksi: Kelan korvaama hoitolähete liikuntaan / toiminta-terapeutille\n- tärkeätä on se, että tekeminen tuottaa tekijälleen mielihyvää.\nOmasta ulkonäöstään huolehtiminen on myös tärkeä asia - "Jumissa" oleva henkilö laiminlyö usein myös itsensä.\nITSENSÄ RAKASTAMINEN ON VAIKEAA - MUTTEI MAHDOTONTA\nTodella monta kertaa on käynyt niin, että aamun ajatus on kolahtanut kohdalleen aivan ratkaisevalla tavalla - antanut rohkeutta toimia omaan suuntaan. Lievään masennukseen ja alakuloon aamiainen pitäisi määrätä pakollisena lääkkeenä! Itse olen vaikean masennuksenkin keskellä saanut uutta toivoa ja voimaa toimia edes vähän, tehdä toiveikkaita valintoja huomisen suhteen.\nVoimia muille masentuneille!\nMasennus ei ole poistunut, mutta pysyn hengissä ja uskon jaksavani paremmin Ajatusen aamiaisten avulla. Ajatusten aamiainen ei ole pilleri, vaan ajatuksia ja sanoja ja oikeat ajatukset ja sanat auttavat välillä jaksamaan ja olemaan jopa rohkea.\nOlen syvästi kiitollinen, että minulla on teidät.\nSamoin kuin aamuvoimistelu ohjaa kropan asentoa oikeaan suuntaan, ettei pahempia kremppoja pääsisi syntymään, ohjaa ajatusten aamiainen mielen asentoa ja suuntaa, näin ennaltaehkäisten suurempia komplikaatioita. Toimii, vaikkei ehtisi niin syvällisesti joka aamu paneutumaakaan.. pieni lataus; vaikka vain pelkkä aamun ajatuskin avittaa!\n-Ami Uskon että monet valitsevat lääkkeiden syönnin taloudellisista yms. syistä; Itse valitsin levon ilman lääkkeitä. Kelasta varmistin että terapian tukianomusta voisin hakea myöhemmin; he valistivat että lääkärin lausunto on voimassa vuoden. Ajattelin että terapiasta on hyötyä siinä vaiheessa hyötyä MINULLE, kun jaksan mennä paikan päälle. Sillä hetkellä koin olevani terapeutille antavana osapuolena, sekä taloudellisesti että ammatillisesti.\n4 kk levon jälkeen, kun Kela on kieltäytynyt maksamasta sairausloman ajalta päivärahaa ja nähtyäni jossain "diaknoosinimikkeen" väsymysoireyhtymä (tms, jonka koen oikeammaksi kuin masennuksen!) ja ensimmäisen kerran annettua itselleni (saatuani lääkärin määräämänä) aikaa tutustua itseeni ja yhteiskun-taamme; olen tuohtunut yhteiskunnan järjestämästä tavasta kierrättää / kerätä ja velvoittaa kansalaisia suuntaamaan varallisuutta lääketeollisuudelle. Sairaana yksilö ei kykene välttämättä päättelemään omaa etuaan ja hoitamaan omia asioitaan, saatikka arvioimaan ammattilaisten (lääkärien) toiminnan oikeellisuutta ja ammattitaitoa.\nTutkimuksissa on osoitettu miten "pitkä valveilla olo" aiheuttaa: humalatilaa vastaavan harkinta ja toimintakyvyn. Lääkärit on opetettu nimittämään masennukseksi sekavuustilaa joka on em. huomattavasti rankempi väsymystila. Totta tavallaan; masennus seuraa loputtoman tuntuisesta väsymyksestä.\nYhteiskunnassa tehtäisiin luultavasti paljon rakentavampia päätöksiä ja mukavampia työskentelyoloja, jos masennuslääkkeiden käytön aikana olisi työskentely kielletty, kuten huumaavien aineiden vaikutuksen alaisuudessa kielletään.\nMinulta ainakin katoaa heti väsymyksen alussa "terve sosiaalinen sopeutuvuus" ja ystävällisyys, sitä ennen hämärtyy ymmärrys, niin kuullun kuin luetun.\nUskon, että masentuneille olisi varmasti hyötyä ajatusten aamiaisesta muun hoidon lisänä. Ajatusten aamiainen muistuttaa joka päivä, että on aina mahdollisuus, vaihtoehtoja jne. ja ne ovat itsestä kiinni. Aamiainen ei muistuta siitä, miten huonosti asiat ovatkaan, vaan siinä nähdään hyvät asiat ja herätellään ajattelemaan ja katsomaan elämää optimistisesti.\nItse en ole masentunut, mutta olen saanut Aamiaisesta omaan elämääni aivan uudenlaisen ajattelumallin, joka energisoi ja kantaa kevyemmin eteenpäin. Uskon, että Aamiainen on välillisesti auttanut minua löytämään oman unelmatyöni, jossa voin auttaa muita ja tuottaa heille lisää onnea ja tyytyväisyyttä heidän elämäänsä. Työ on elämäntaidon valmentaja (Life Coach), ja uskon, että myös elämäntaidon valmennus olisi loistava lisäapu masentu-neiden hoidossa, joko terapian rinnalla tai jopa pelkästään, riippuen masennuksen asteesta ja kestosta.\nNimim. Aamiainen on päivän tärkein "ateria"\nMinulla on omakohtaista kokemusta ahdistus- ja masennushäiriöstä, josta kärsin ainakin koko nuoruuden ja varhaisaikuisuuden ja josta olen nyt ollut melko lailla "kuivilla" viitisen vuotta. Herkkä ihminen olen tietysti edelleen, mutta siitä olen ylpeä.\nUskalsin lähteä Kelan tukemaan ryhmäpsykoterapiaan ystävän suosituksesta, ja se kannatti. Siitä alkoi vähitellen uusi elämä, ja sehän lähtee ihmisestä SISÄLTÄ päin. Tästä syystä pelkät lääkkeetkään eivät luonnollisesti auta (eivätkä kaikki tarvitse niitä). Sanoisin, että minun mielestäni terapian tie kannattaa tarvittaessa kulkea, jotta saa aamiaisviesteistäkin oikeasti eväitä :-) Yhtenä apukeinona ja "seuralaisena" viestit ovat tietysti hyvä asia, mutta itse en olisi saanut niistä paljonkaan irti huonoina aikoinani. Ennen olisi tehnyt mieli näyttää nyrkkiä kun joku mainitsi esim. myönteisen asennoitumisen. Sittemmin olen huomannut, että suhtautumiseni itseeni ja maailmaan on aidosti muuttunut ennen kaikkea valoisaksi ja saan tosi paljon potkua aamiaisviestistä. Ei tämä kuitenkaan itsestään ole tapahtunut, vaan se on vienyt paljon energiaa sekä minulta että muilta.\nSain muutama vuosi sitten ystävältäni sähköpostin, jossa kerrottiin Ajatusten Aamiaisesta. Tilasin sen itselleni ja olin kiitollinen sen tuomasta avusta. Minua on vaivannut taipumus masennukseen koko elämän ajan, vaikeat elämäntilanteet on aina pahentaneet oireilua. Tein monta vuotta joka päivä töitä tietokoneella ja aina ensimmäiseksi luin Aamiaisviestin. Siitä sain joka päivälle annoksen positiivista energiaa, ja joka päivä sain lukea jotain mitä en olisi tahtonut unohtaa ja siksi tallensin niitä koneelleni, joitakin itselleni hyvin ajankohtaiselta tuntuvia lauseita tulostin paperille ja pidin seinällä muistuttamassa positiivisuudesta.\nNykyään olen paljon tasapainoisempi, mutta Aamiaisviestejä on aina mukava lukea, ja voin suositella niitä jokaiselle ihmiselle.\nNautin aamiaiskattauksesi aina alusta loppuun innolla ja imen itseeni kaikin keinoin sitä positiiviista asennetta, jota välität ihailtavasti meille kaikille ruokailijoille. Nyt meinasi kuitenkin mennä aamiasleivät väärään kurkkuun. Masennus on sairaus, vakava sairaus - aivan kuten syöpä, leukemia, reuma tai mikä tahansa muukin fyysinen sairaus. Et kuitenkaan ehdota aamiasviestiäsi lääkkeeksi näihin fyysisiin sairauksiin? Siksi haluan tällä viestilläni tuoda esiin sen, että masennus ei ole - valitettavasti - asenteesta kiinni. "Ryhdistäydy!", "Ota itseäsi niskasta kiinni!" tai "Kyllä se siitä!" -kommentit eivät pelasta vakavan tai keskivaikeankaan masennuksen kourissa olevia potilaita, päin vastoin. Kuten kirjoitit, 400.000 suomalaista syö masennuslääkkeitä. Se on hurja määrä. Totta on varmasti myöskin se, että kaikki masennuslääkkeiden käyttäjät eivät ole vakavasti masentuneita tai laisinkaan masentuneita (masennuslääkkeitä kun määrätään myös esimerkiksi paniikkihäiriöistä kärsiville). Mutta ne henkilöt, jotka todella ovat vakavasti masentuneita, eivät valitettavasti saa tarvitse-maansa apua aamiasviestistäsi. Toki viesti voi olla osa parantumisprosessia ja sen jälkeistä tervettä elämää, mutta vakavan sairauden kourissa ollessaan potilaat eivät ajattele asenteen ratkaisevan kaikkea. Ihan kaikkea asenne ei paranna, ei syöpää eikä masennustakaan, vaikkakin positiivinen katse tulevaisuuteen oivana työkaluna sairastuessa onkin. Läheiseni sairasti vuosia erittäin vakavaa masennusta. Hän luki paljon positiivisen elämän oppaita ja kävi jaksamisensa rajoissa myös Positiivareiden pakeilla. Apua näistä ei kuitenkaan löytynyt. Kun itsemurha vaikutti ainoalta pakokeinolta pahasta olosta ja maailmasta, ei positiivinen elämänasenne edes kauniina kattauksena lopulta auttanut häntä. Todellinen apu löytyi lääkäristä: sopivista lääkkeistä ja pitkästä terapiasta. Läheiseni kuntoutumisprosessi jatkuu varmasti koko hänen ikänsä, aamiaisviesti siinä omana tärkeänä osanaan.\nEn missään nimessä halua vähätellä aamiaiskattauksesi tehoa tai makua. Mutta haluan tuoda esiin sen epäkohdan, että Suomessa kuten varmasti muuallakin maailmassa henkiset sairaudet edelleenkin nähdään ihmisen oman negatiivisen asenteen tuotoksina. Sairauslomalla on huomattavasti helpompi olla esimerkiksi jalka murtuneena kuin masennuksen takia. Ja tämä johtuu ihmisten ja yhteiskunnan vääristyneistä käsityksistä. Vakava masennus lähes riisti rakkaan ihmisen elämästäni, joten toivon, että muutkin ihmiset ymmärtävät sairauden vakavuuden.\nOlen muutaman vuoden lukenut kaikki "aamiaiset", monasti ihan ääneen yksinäni, koska tunnen, että siten asian voi sisäistää paremmin kun korva kuulee ja silmä näkee. Ja olen ollut huomaavinani muutosta asennoitumisessa moniin asioihin ja tilanteisiin, eli etsii halukkaammin hyviä ja iloisia puolia kuin negatiivisia. Eli vaikutusta on, vaikka en kovin masentuneeksi ole koskaan tuntenut itseäni.\nSain jokin aika sitten työkaverilta vinkin ajatusten aamiaisesta. Huuhaata, ajattelin insinöörinä... mutta kuinka kävikään, töissä alkoi ahdistaa, koin olevani kiusattu ja jossain vaiheessa liityin aamiaisseuraan ja aloin lukea sitä joka aamu ennen kuin aloitin työt. Työuupumuksen oireet alkoivat puskea pintaan, mutta aamiaisten lukeminen alkoi antaa uskoa omiin kykyihin ja oikeuteen olla tyytyväinen elämäänsä. Joku päivä sain päätettyä, että näissä olosuhteissa ei kenenkään tarvitse työskennellä ja uskaltauduin juttelemaan asiasta esimiehelle ja kuinka ollakaan minua ymmärrettiin. Sain siirron toiselle osastolle, sain työssä uudet haasteet, uudet työkaverit ja pääsin opettelemaan uutta. Tässä kohtaa voi tietysti uskoa, että ajatusten aamiainen antoi hyvän pohjan, josta potkaista eteenpäin.\nKiitos että otit tämän asian puheeksi. Olen ollut jo kohta neljä vuotta pois työelämästä uupumuksen / masennuksen takia. Elämäni on ollut hyvin vaiherikasta - kaikista vastoinkäymisistä huolimatta en antaisi yhtään päivää pois. Koko sairaslomani ajan olen lukenut aamiaisjuttujasi. Joskus olin niin väsynyt ja voimaton, että ihan raivostutti (lievä ilmaisu) kaikki positiivinen ajattelukin. Teki mieli heittää koko kone ikkunasta pihalle: "mokomakin haihattelu!" Silti luin joka aamu, joka rivin.\nUmpiluiseen päähäni taisi jäädä jotain pikkuhiljaa kytemään, kun aamiaiset alkoivat vähitellen maistua. Paremmalta ja paremmalta. Vuosien kuluessa aurinko alkoi paistaa risukasaani. Tässä arjen pyörityksessä olen alkanut kääntää asioita ja ajatuksiani myönteisempään suuntaan. Viime syksynä aloin jopa ajatella ympärilläni olevia ihmisiä: kuinka moni on uupumispisteessä, muttei tunnista sitä ja hae apua. Kirjoitin omakohtaiset kokemukseni paperille ja pidin esitelmäni eräässä yleisötilaisuudessa, jossa käsiteltiin lähinnä yrittäjän jaksamista. Olin ollut yrittäjänä toistakymmentä vuotta. Palaute oli kannustavaa.\nLääkärin määräämänä Ajatusten aamiainen vuodeksi...siitä voisi alkaa, mutta vuosi on tosi lyhyt aika. -Risukasa\nIdeahan olisi mainio, sillä ajatusten aamiaisellahan on tarjolla nautittavaksi voimien mukaan, joko jo sinällään elämäniloa ja - tukea antava perussivu tai kaikkine linkkeineen voi hakeutua halutessaan etsimään enemmän "elämän evästä". Itse olen onnellinen siitä, että olen jo vuosia sitten saanut ystävältäni linkin tähän palveluun ja niin monta kertaa löytänyt uuden näkökulman ajatuksilleni.\nItse sairastin n. 2 vuoden ajan vaikeaa masennusta; tai se oli aika jonka olin sairaslomalla, itse sairaus oli ollut jo vuosikausia minun sitä tajuamatta, enkä tiedä paraneeko se TÄYSIN koskaan. Oma sairauteni on sitä harvinaisempaa eli en masennu pimeästä ja kaamoksesta, vaan se tuntuu turvalliselta ja siihen voi piiloutua, kun taas kevään kirkkaus ja aurinko ahdistaa suunnattomasti.\nLääkkeistä oli (ja on edelleen) suuri apu, mutta joka-aamuinen Ajatusten Aamiainen oli myös elintärkeä. Erikoisesti muistan Dan Cumminsin hurmaavan "I like you" -pätkän, jonka aikana itkin kuin vesiputous tajutessani, että olen sittenkin paranemisen arvoinen -kaikkine vikoineni. Kiitos Jussi. Pelastit silloin yhden ihmisen elämän.\nOlen ollut teillä aamiaisvieraana jo aika pitkään. Jo monta kertaa on pitänyt kiittää siitä että olette olemassa, nyt kiitän. Olen yksinasuva ihminen ja teen yksinäistä työtä. Luonteeltani olen raskasmielisyyteen taipuvainen. Raskaina päivinä teidän aamiaisenne on usein tarjonnut vaihtoehtoisen näkökulman olemassaoloon. Yksinasuvalla ei ole toista ihmistä, joka havahduttaisi pois synkistä ajatuskuluista. Minun elämässäni jotkut teidän aamiaisistanne ovat olleet hyvin merkittäviä ja terapeuttisia masennuksen karkottajia.\nKiitos, teette tarpeellista ja hyvää työtä.\nVastauksena kyselyysi voin todeta omalta kohdaltani, että aamun ajatuksista ja ajoittain Tompan koskettavista kolumneista yms. on ollut henkistä apua omaan masentuneisuuteeni lääkehoidon ohella. 2006 syksyllä masennukseni (olin potenut sitä jo pari krt aiemminkin) laukesi uudelleen, mutta nyt onneksi osasin reagoida siihen suhteellisen ajoissa. Suurin rasitustekijä mulla silloin oli huono työilmapiiri ja se et työyhteisössäni ei haluttu käsitellä vaikeita asioita avoimesti ja rehellisesti, syyteltiin vaan toisia yms. "naismaista". Joskus kun melkein itkua väänsin kun sain aiheettomasti lokaa naamalle, vein työpaikan taukopaikan tai keittiön seinälle aamun ajatuksia ja kolumneja muittenkin silmien eteen... En saanut yleensä paljon vastakommentteja, mutta nyt kun sanoin itseni irti kyseisestä paikasta oli läksiäislahjan mukana esimieheni valitsema AAMUN AJATUS minulle ja eräälle toiselle naiselle, joka myös oli samoihin aikoihin vaihtanut työtehtäviä!! Ja kerran esimieheni antoi positiivista palautetta kehityskeskustelun yhteydessä näin: "on ollut Noora kiva, että olet tukenut uudistusehdotusiani yms. aina niin avoimella asenteella, kun muut ovat usein vastustaneet jo pelkkiä ehdotuksia. Vasta silloin itsekin tajusin, et tosiaan olin usein todennut, et kokeillaan vaan vaik kukaan muu ei olis halunnutkaan niin".\nOn mulla luonteessanikin jo ehkä mummon perintönä aika positiivinen ja toiveikas asenne yleensäkin, mutta positiivarit on tukenut minua sen ylläpitämisessä ja kuten sanoin auttanut yhtenä osanaan toipumisessani masentuneisuudestani. Yksi erinomainen terapiamuoto on myös retkeily ja ulkoilu yleensäkin!\nBurnOutin kokeneena voin jo kertoa, että lääkkeillä olen päässyt ylös sängystäni ja nykyisin olen työkykyinen lyhyen terapian ansiosta. Myös työtehtäviä pitäisi yksinkertaistaa. Aika paljon pitäisi myös itse osallistua tähän tervehtymiseen, ottaa asia kerrallaan käsittelyyn, eikä hötkyillä joka asian perään. Varsinkaan ei pitäisi viedä töitä kotiin. Niinhän siinä jo kerran kävi, tein torstai yöllä hommia 6 tuntia ja nukuin noin 3 tuntia. Perjantaina menin normaalisti töihin. Siellä pomon kanssa tutkittiin miten paljon sillä viikolla olinkaan tehnyt. Pomo näkee pelkästään tilastot, johon yöllinen työni ei yltänyt.\nNiin omaksi vahingoksi se yö meni, tämän pomon alaisuudessa. Mutta olen jo lahjoittanut hänelle Viisas Pomo kirjan. Toivon asennemuutosta sieltä päin.\n-Mimo Kyllä Positiivarien aamiaisajatuksilla on mieltä kohottava vaikutus. Useasti sieltä saa voimakkaan ajatuksen joka on kuin minulle tarkoitettu. Alavireinen, pilvinen, synkkä aamu saa kummasti potkua jos olo ei tunnukaan miellyttävältä. -Kielo Minua on "potkittu" päähän lapsena kotona ja koulussa. Olen saanut tietooni uskomattomia juoruja itsestäni, jotka eivät pidä paikkaansa. Olen selvinnyt kaikesta positiivisuudella. Nyt olen lukenut ajatusten aamiaista noin 4-5 kk. Se on tosi ihana apu. Minulla on kyllä lääkitys myös apuna. Kiitos upeasta avusta. Kannatan lämpimästi ideaasi, että lääkärit suosittelisivat masennuspotilaille Ajatusten aamiaisia ja miksei myös nauruterapiaa... jotkut jo määräävät liikuntareseptejä kaikille potilailleen. Kyllä nämä konstit aina pillerit voittavat!\nOlen saanut nauttia näistä ajatuksista reilun vuoden ajan ja minulle ne ovat olleet melkoinen voimanlähde eheyttämään ja voimistamaan itseäni omassa kriisissäni. Rakas siskoni suositteli tämän aamiaisen tilaamista ja siitä olen hänelle kiitollinen.\nErostani on kulunut kohta kaksi vuotta ja en olisi ikinä voinut kuvitella miten pohjalla voi ajatukset käydä ja miten olon voi tuntea surkeaksi, vailla mitään valoa.\nNämä toistuvat aamiaiset ovat kannustaneet jaksamaan ja pystyneet luomaan uskoa itseeni ja parempaan, tuoneet sen valon. Tämä hetki tässä ja nyt on minulle tullut selvemmäksi, ymmärtänyt sen merkityksen tulevaisuuttakin ajatellen. Olet myös onnistunut avartamaan ajatusmaailmaani, ja se onkin hyvä; tahtoo itsellä ajatukset jäädä pyörimään hyvinkin pientä ympyrää....\nKiitän mitä kauneimmin. Tulen jatkamaan seurassasi eteenkinpäin ja toivottavasti monissa hyvissäkin hetkissä, ei vain silloin kuin hätä on suurin. Nautin ja hymyilen!\nIloa Sinullekin ja kiitos jaksamisestasi :D\nMyrskyn silmässä, uupuneena ja masentuneena aamiaispöydän positiivinen kattaus tuntui aluksi liian kevyeltä; karvas ja katkera sappi omassa suussa oli niin voimakas. Jokin pieni makuvivahde kuitenkin sai kiinnostuksen heräämään ja kutsui pöydän äärelle maistelemaan yhä uudestaan. Kattausta tärkeämmäksi nousi kokemus siitä, että kuulun joukkoon, minut on kutsuttu yhteiseen pöytään, minusta välitetään, olen jollekin tärkeä – ja mikä parasta: tämä kokemus toistui yhä uudestaan! Vähitellen myös tarjoilun perimmäinen tarkoitus ja sisältö alkoi avautua ja kirkastua. Nyt ymmärrän positiivisuuden tarkoittavan enemmänkin olevan hyväksymistä, läsnäoloa, välittämistä, rakkautta. Sinä hyvä Kokki-Jussi toimit kuten opetat!\nAjatusten aamiainen on ollut yhtenä tärkeänä tukipilarina toipumisessani ja ihmisenä kasvamisessani. Ajatusten aamiaispöytään jaksoin raahautua silloinkin kun muualle lähteminen tuntui mahdottomalta. Ajatusten aamiaispöytä ei kuitenkaan koukuttanut väärällä tavalla vaan aktivoi ajattelemaan ja tutkimaan omia tunteita, ajatuksia ja ennen kaikkea toimimaan, tekemään jotain. Olen positiivisesti riippuvainen! Kiitos -Eija\nEnsinnä täytyy sanoa, että on tehtävä selkeä ero puhekielessä käytetyn masennuksen ja diagnosoidun vakavan masennuksen välillä. Se mihin lääkkeitäkin määrätään, on sairaus, eikä siihen tekstit tai puheet kovin paljon vaikuta, valitettavasti. Kovin syvässä masennuksessa ei jaksa edes sängystä nousta, puhumattakaan, että jaksaisi avata tietokoneen ja lukea jotain säännöllisesti.\nPoden itse kaksisuuntaista mielialahäiriötä (ent. maanis-depressiivisyys), hyvin lievää sellaista, mutta masennukseen painottuvaa. Luen kyllä mielelläni aamiaista ja parhaimpina hetkinä hehkutan sitä myös muille, mutta... Kausina, jolloin masennus saa voiton, mikään ei tunnu miltään ja viestien positiivisuus valuu kuin vesi hanhen selästä.\nOlen ollut aamiaisvieraasi jo vuosia ja kirjahyllystä alkaa löytyä useimmat opukset. Kuuntelen myös seikkailua ja muita cd-levyjä välillä, hyvinkin innokkaasti, mutta masennuksen hetkellä sellaiset ei edes tule mieleen. Terapiaa kyllä kaipaisin, ja tukea, vuorovaikutusta.\nSuuri merkitys on tukiverkostolla, läheisillä. Myötäelävät ihmiset ovat tarpeen. Ennemmin sanoisinkin, että omaisten jaksamiseen aamiaisella voisi olla vaikutusta: Jos he jaksavat paremmin, he jaksavat olla myös myönteisiä ja tukea masentunutta, muistuttaa elämän hyvistä asioista.\nLisäksi meidät on tehty niin, että tarvitsemme liikuntaa voidaksemme hyvin. Ja kuinka ollakaan, sekin tuo mielihyvää, jopa silloinkin, kun liikkuu vasten tahtoaan. Masentunut pitäisi siis saada ylös, ulos ja liikkeelle, vaikka pienellä pakolla. Jo rauhallinen kävely luonnossa voi saada aikaan sysäyksen parempaan suuntaan, erityisesti toistettuna.\nToisaalta, olet käsittääkseni oikeilla jäljillä "aamiaisesta": Ravinnolla on hyvin suuri merkitys. Todennäköisesti apu löytyisi, jos kartoitettaisiin elimistön puutokset tai vajaukset. Siihen kun saisi Kelan tuen. Kun kroppa olisi tasapainossa, voisi mielikin alkaa eheytyä oikean tuen turvin. Siinä vaiheessa ajatukset tarvitsevat uutta aamiaista.\nKiitokset tarjoiluista ja tällä hetkellä uutta uteliaana odottaen...\nLuin saman uutisen. Kovin on suuri luku. Kuulostaa pelottavalta, jos lähes puoli miljoonaa suomalaista sinnittelee elämässään masennuslääkkeiden voimin. Pahasti on ihminen hakoteillä, jos ei pärjää ilman lääkkeitä. Toivoisin, että nämä ihmiset saisivat muutakin apua. Keskeisin masennuksen syy on kykenemät-tömyys kokea ja ilmaista omia tunteitaan, joten pelkästään asioista puhuminen auttaisi monia. Aina ei tarvita edes terapiaa, mutta usein se on ainut tie. Sanotaan, ettei työ tapa, vaan työpaikan ihmissuhteet. Minä allekirjoitan tämän. Monet ystävätkin sanovat, että jospa saisi keskittyä tekemään töitä, ilman hankalia työkavereita. Ja jos pomona on ihminen, joka ei kykene tunneilmaisuun tai ei osaa ihmisten johtamista, niin ongelmia syntyy takuuvarmasti. Ja kun asioista ei tiedetä ja masennus on edelleen asia, josta on vaikea puhua, niin ikään kuin huomaamaton lääkitys on monen keino selvitä päivästä toiseen.\nMinäkin olen kokeillut masennuslääkitystä ja sairaslomia, mutta vasta terapia ja keskustelu auttoivat. Niin, ja Ajatusten Aamiainen, jonka löysin sattumalta keväällä 2004. Tämä on tarinani, jossa Ajatusten Aamiaisella on erittäin tärkeä sijansa. Käytän tarinan lomassa satunnaisesti valittuja poimintoja aamiaisen mietelauseista, joista olen saanut voimaa, vahvistusta ja ajattelun aineksia. Ihmeellistä miten ne toimivat, mutta ensin on oivallettava jotain olennaista: Asenne ratkaisee. Aina.\nIlo ja suru eivät ole vastakohtia. Niiden yhteinen vastakohta on latteus. -Markku Envall (20.3.)\nSairastuin masennukseen ensimmäisen kerran syksyllä 2001, lääkityksenä masennuslääkkeet ja kahdeksan viikon sairasloma. Terapiaa oli tarjolla, mutta halusin nopeasti takaisin töihin. Yrittäjänä kuvittelin, että firma kaatuu, jos keskityn itseni hoitamiseen. Kuvittelin olevani kunnossa. Pari vuotta meni, lääkkeet jäivät, mutta syksyllä 2003 olin jälleen murheen alhossa. Yhtiökumppani äitiyslomalla, pitkällisten ja vaikeiden neuvottelujen jälkeen saatu uusi osakaskin yllättäen - ja jälleen - sairaslomalla uupumuksen takia ja kumppanin ja hommia tekemään palkattu työntekijä olikin virherekrytointi – liian isot saappaat nuorelle, vasta valmistuneelle. Asiakkailta tuli huonoa palautetta. Olin vaikeuksissa, elämä tuntui ylitsepääsemättömän mutkikkaalta. Olin melko yksin. En osannut jakaa murhettani, vaan pidin kaiken sisälläni. Sairaslomalle en voinut jäädä – niin kuvittelin. Sinnittelin muutaman kuukauden töissä, mutta eräänä aamuna en enää päässyt ylös sängystä. Jäin kolmen kuukauden sairaslomalle ja sain vieläkin vahvempia masennuslääkkeitä. Aamun Ajatus\nOn niitä, jotka jäävät ja toisia, jotka lähtevät.\nKukin saa valita itse, mutta on valittava ajoissa,\n-Tove Jansson (28.2.)\nTein päätöksen, halusin pois murheen alhosta. Irtisanouduin ja aloitin opinnot uudelta alalta ja kolmevuotisen ryhmäterapian. Ajattelin, etten enää koskaan palaa samalle alalle, haluan helpomman elämän. Kolme vuotta meni ennen kuin aloin tuntea itseäni. Tajusin miksi olin uupunut ja miten voisin sitä jatkossa ehkäistä. Ajatelkaa, kolme vuotta! Mutta nyt elämä on ihanaa, enkä halua enää ikinä maistaakaan masennuslääkettä. En muuten usko, että minun tarvitseekaan, sillä jos tuntuu pahalta, tiedän mitä teen. Puhun jonkun kanssa, soitan, käyn ihmisten luona, kuormitan läheisiäni ihan eri tavalla kuin ennen. Vastapainoksi olen saanut läheisempiä ystäviä, syvemmän ja tyydyttävän keskusteluyhteyden mieheen ja lapsiin sekä omiin vanhempiini. Aika hienoa, eikös?\nAamun ajatus Läsnäolon voima voi muuttaa ajattelusi. Mitä siitä seuraa? Enemmän iloa tässä ja nyt. -Oprah Winfrey (18.3.)\nMonena aamuna tietokonetta avatessani huomasin, että Ajatusten Aamiainen oli ainut viesti, jonka sain. Mutta minua auttoi jo pelkkä ajatus muiden läsnäolosta. Kuinka moni kaltaiseni availee konetta samaan aikaan ja lukee ja vahvistuu kokin viestiä lukiessaan. Olen lukenut kaikki viestit ja kolumnit ja liitteet ja tilannut kirjoja ja pelikortteja – ilahduttanut ystäviä sähköisillä korteilla, käynyt luennoilla, kertonut kaikille tapaamilleni ihmisille Ajatusten Aamiaisesta. Kaikkiin onnittelukortteihin olen saanut aivan uutta sisältöä värssypankista. Ajatusten Aamiaisen elähdyttävä ja vahvistava positiivisuus on ollut yksi elämäni tukirenkaista viimeisten neljän vuoden aikana. Käy työhön samalla tavalla kuin telkkä lentää pesäpönttöönsä: sumeilematta, päistikkaa. -Tauno Yliruusi (17.3.)\nTällä hetkellä toimin jälleen yrittäjänä. Yllätys, yllätys, palasin samalle alalle. Näkökulma tekemiseen on eettisempi. Nyt kohtaan myös asiakkaani kokonaisena ilman turhia pelkoja ja käyn työhön kiinni joka päivä sumeilematta. Siteeraan mielelläni myös Jari Sarasvuota, joka opettaa syömään sammakon aamun ensimmäisenä ateriana. Sarasvuo tarkoittaa kuolemattomalla lauseellaan sitä, että kannattaa joka päivä aloittaa vaikeimmasta tehtävästä, sillä sitten kun se on tehty, energiaa vapautuu muiden asioiden tekemiseen. Turha, energiaa ja aikaa kuluttava vatvominen jää pois.\nSuosittelen kaikille uupumuksesta kärsiviä Kokki-Jussin luomaa yhteisöä, tänne vain masentuneet ilmaisemaan itseään ja vahvistumaan. Vertaistukea ja kuolemattomia aforismeja ja mietelauseita. Auttaa taatusti enemmän kuin purkillinen pillereitä! Kokki voisi ensi alkuun kutsua lääkärit luennolleen. Kuvitelkaa näkyä Bio Rexistä, jonka kansoittavat valkotakkiset lääkärit. Saisipa mainiota uutiskuvaa…\nOlen 37-vuotias nainen, kahden lapsen äiti. Jäin leskeksi täysin yllättäen aika tarkka vuosi sitten. Päätin saman tien että lääkkeitä en ota avuksi, käyn tämän kaiken läpi heti. En siirrä sitä eteenpäin turruttamalla itseni. Ensimmäiseksi käteeni annettiin pieni pussi missä oli unilääkkeitä. Niiden ottaminen tietenkin siinä tilanteessa oli mahdotonta. Enhän minä voinut ottaa unilääkkeitä kun oli kaksi lasta saman katon alla. Mitä jos en olisikaan herännyt heidän hätäänsä. Ennen hautajaisia minulle annettiin työterveydestä rauhoittavia, että kestäisin hautajaiset läpi. En ottanut, päätin kohdata senkin tilanteen silmästä silmään. Kärsin kuitenkin suurista nukahtamisvaikeuksista, en pystynyt laittamaan silmiä kiinni kun kuoleman tilanne tuli aina heti silmiini. Halusin nukahtamislääkkeitä, mutta joka kerran minulle kirjoitettiin pitkävaikutteisia unilääkkeitä. Kävin apteekissa tarkistamassa millainen vaikutus niissä oli, enkä kertaakaan ostanut. Lääkäri ei voinut käsittää sitä, etten kerta kaikkiaan pysty lasten yöllisten heräämisten ja unien takia ottamaan niitä. Sanoivat vain että ota joku muu nukkumaan luoksesi joka nousee lasten herättyä. Entä jos ei ole ketään sellaista? Itse esitin joka kerta kysymyksen miksi en saa nukahtamislääkkeitä; vastaus oli sinun pitää nukkua ei nukahtaa. Sinnittelin viisi kuukautta äärimmäisen vähillä yöunilla. Kun sitten vihdoin ja viimein huomasin, että illan ahdistukset helpottivat pikkuhiljaa tilalle tuli ahdistus kohdata uusi päivä. Aamuisin tuntui kuin läjä betonia olisi päälläni, en pystynyt / jaksanut / halunnut nousta uuteen päivään. Mikä sitten alkoi taas vaikuttaa iltoihin, koska pelkäsin nukkumaan menoa noiden aamun tuntemusten takia. Normaalissa olosuhteessa puhumme siitä kuinka aamulla ei millään jaksa nousta ylös, minäkin olen todella aamu-uninen. Näillä tunteilla ja tuntemuksilla ei kuitenkaan ole mitään tekemistä aamu-unisuuden tai töihin tympääntymisen kanssa. Aluksi kävin työterveyden tarjoamassa terapiassa työpsykologin luona, sitä oli tarjolla viisi kertaa. Tilanne oli siinä vaiheessa vielä niin tuore että tunteiden käsitteleminen oikeasti oli täysin mahdotonta. Kysyin jatkoterapiamahdollisuuksia, tarjolla oli yksi vaihtoehto (psykiatrian puoli) työterveyden kautta. Sinne "päästäkseen" asiaa pitäisi yrittää hoitaa ensiksi lääkityksellä.\nJossakin vaiheessa 7 kuukauden kohdalla väsyin ja lopuin totaalisesti. Itkin töissä, itkin kotona, vein arkea eteenpäin sen minkä pystyin, aamut vain pahenivat, iltaisin tiesin, että kaapissa ovat ne väkisin annetut unilääkkeet ja rauhoittavat ja ajattelin, jos ne ottaisin, minun ei todellakaan enää tarvitsisi nousta seuraavaan aamuun. Näissä tuntemuksissa ja tilassa törmäsin kadulla työpsykologiini joka kysyi vointiani. En näyttänyt ollenkaan hyvältä enkä varsinkaan kuulostanut hyvältä. Tässä vaiheessa hän kehotti hakeutumaan lääkärin vastaanotolle ja ottamaan masennuslääkkeet vastaan. Menin lääkäriin ja ne kirjoitettiin minulle. Oli tosi ristiriitainen olo, en halunnut niitä, mutta pelkäsin miten menen tästä eteenpäin. Kotiin päästyäni istuin koneelle ja kirjoitin lääkkeen nimen googleen. Luin ja luin mitä erilaisempia juttuja. Siinä lukiessa tajusin että tämä ei ole minua varten, on pakko olla joku muu tapa hoitaa itsensä kuntoon. En hakenut masennuslääkkeitä. Kuitenkin jo pelkkä tieto siitä, että on olemassa resepti, millä voin hakea ne, antoi voimaa jonkin verran.\nMinulla oli koko ajan sama lääkäri ja tämä lääkäri tarjosi joka kerta masennuslääkkeitä, mutta ei kuitenkaan kirjoittanut minulle väkisin reseptiä ennen kuin pyysin sitä työpsykologin kautta. Jouduin kuitenkin kerran kesäloman aikana hakemaan jatkoa sairauslomalle toiselta lääkäriltä. Kun kerroin syyn miksi tarvitsen lisää sairauslomaa lääkäri kirjoitti sen. Mutta samalla sen koko kahden minuutin aikana minkä siinä olin, hän määräsi minulle myös masennuslääkkeet. Minusta on väärin ja arveluttavaa että potilasta sen kummemmin tuntematta tekee johtopäätöksen lääkkeiden kirjoittamisesta. Ja tämä lääkäri ei suinkaan ollut lukenut taustaani koska sisään mennessäni hän ei siitä ollut millään tavoin tietoinen.\nLähdin kuitenkin itse etsimään apua. Löysin perheasiainneuvottelukeskuksen. Sain sinne ajan ja pääsin purkamaan tuntojani. Minulle ei annettu käyntikerta-rajoja eikä aikarajaa. Sanottiin että niin kauan kuin tarve on olemassa saat käydä täällä. Samalla jäin osittaiselle hoitovapaalle töistä, eli työskentelin 3 päivää viikossa. Toki saan vain 60 % palkkaa, mikä aiheuttaa järjestelyjä että pärjää rahallisesti. Jätimme kaiken turhan ostamisen pois ja järjestelin mm. laina-asiat täksi ajaksi niin että voin olla enemmän kotona. Kun jää yksin kuoleman kautta ei kohtaa ainoastaan kuolemaa ja sen aiheuttamaa surua ja tuskaa. Tulee myös arki, erilainen arki missä olet yksin kaikkien arkiaskareiden ja asioiden kanssa. Toki ihmiset lupaavat auttaa ja auttavatkin, mutta itse arjessa ei koko ajan voi olla apua saati jatkuvasti pyytää apua. Se että sinusta tulee yksinhuoltaja sanan varsinaisessa merkityksessä antaa ihan uuden käsitteen vanhemmuudelle. Sinä olet äiti, isä, koko ajan.\nYhteenvetona kirjoitukseen sanoisin että ainoatakaan lääkettä en ole ottanut ja nyt olen siitä iloinen. En tiedä paljonko lääkkeet olisivat siirtäneet todellisuuden kohtaamista ja asioiden läpivientiä eteenpäin, mutta ainakin minä olen tyytyväinen siihen että kävin läpi koko tuskan saman tien. Eihän suru ja ikävä ole poissa, ei ne koskaan mene. Ajan kuluessa näiden asioiden kanssa oppii elämään. En tyrmää masennuslääkkeitä tai niiden käyttäjiä. Toivoisin että niiden käytön aloittamista mietittäisiin hieman pidempään. Toivoisin että lääkäreillä olisi vähän enemmän aikaa kuunnella potilasta ennen reseptin kirjoittamista. Ainakin kriisin kohdanneen kannattaa ensiksi odottaa. Toki kriisiapua kannattaa ottaa vastaan ja puhua myös heti alussa ammatti-ihmiselle. Kuitenkin jonkin ajan päästä kun omat ajatukset on hieman selkiytyneet ja tilanne on edennyt siihen että sen tajuaa edes jollain tavalla, silloin ehkä paremmin pystyy puhumaan tunteet ulos ja vastaanottamaan näkökulmaa toiselta puolelta.\nTämä kirjoitus on vain minun omasta kokemuksesta. Tein ratkaisuni vain itseäni varten. Me ihmiset olemme erilaisia ja sitä myötä myös avun tarve on erilainen.\nTakanani on keskiluokkaisen työläisperheen tyttären osa. Työllä ansaittiin arvo ja asema. Tunteille ei ollut sijaa, päihteet eivät kuuluneet maailmaamme. Sain kokea koko kouluaikani koulukiusaamista niin oppilaiden kuin opettajan taholta. Se oli selän kääntämistä, haukkumasanojen ilmaan huutamista, tönimistä, ivaa ja syyllistämistä. Tuo aika ja kohtelu söi minuuden. Tuli teiniys ja sen mukana yksinäisyys. Tunsinhan olevani yhtä tärkeä kuin haiseva roska tunkiolla. Tuli aikuisuus, avioliitto, lapset ja tuttu avioero. Päälleni hyökkäsi menneisyyden epäoikeudenmukaisuus, koettu vääryys, nykyisyyden merkityksettömyys ja tulevaisuuden viha ja alistuminen. Puhuin kyllä kauniisti, mutta sanojeni sävyistä tippuivat jääpuikot. Olin pulassa itseni kanssa, ei ollut voimavaroja, ei halua eikä merkitystä elämällä. Ammatti-ihmiset auttoivat kuuntelemalla, mutta lääkkeistä kieltäydyin. Elämässä on liian paljon sattumaa ollakseen enää sattumaa. Työkaverini asteli huoneeseeni, näytti Positiivarien sivut. Elettiin vuotta 2001. Luin, mutta kapinoin tekstejäsi vastaan, löysin niistä aina aukkoja etteivät ne toimi, etteivät ne pidä paikkansa. Mietin, et onhan sinun siellä helppo kirjoittaa, kun kaikki ympärilläsi on mallillaan. Nurinastani huolimatta luin ne uskollisesti joka aamu. Näin selkeästi eron menestyjien ja luusereiden välillä. Itse lukeuduin viimeksi mainittuihin. Kaikkein ikävintä minulla oli itseni kanssa, niiden negatiivisten ja maailman mustana näkemieni asioiden vuoksi. Iloa oli harmaudessa ani harvoin. Mutta ihmeitä tapahtuu. Uskollinen Aamiaispositiivisten viestien lukeminen tuotti tulosta. Pikku hiljaa ajatusmaailmaani jäi positiivisia sanoja ja lauseita negatiivisten sijaan. Tajuntaani hiipi kuin varkain tietoisuus, että asenteeni on suurin esteeni. Positiivisten aamiaisten myötä arkeeni tuli juhlaa, kykyä nähdä kaunista ja tarkoitusta siinä missä muut näkevät vain haaleita sävyjä. Kirjavinkkisi antoivat juuri oikeaan aikaan uusia rakennusaineita henkiselle minuuden kasvulleni. Löysin niiden ohella tai kautta myös Korkeamman voiman eli Jeesuksen. Nyt jopa ”rakastan” ikäviä tapahtumia tai asioita, koska silloin voin etsiä mitä hyvää ne pitävät sisällään. Voitin masennukseni, pääsin sisäisestä vihasta, kykenin antamaan anteeksi, selätin elämääni torpedoineet pelot, uskalsin ottaa elämästäni vastuun. Nyt voin hyvin henkisesti, sisäisesti. Myönteisessä ajattelussa on suunnaton, muuttava voima. Ajatuksesi tarjota masentuneelle tai elämän karikoissa seilaavalle koottuja positiivisia ajatuksiasi on erinomainen! Teet Jussi hyvää työtä, muutat käsityksiämme ja uskomuksiamme! -Piia :) Hyvä ajatus, aamiaiset olisivat varmasti erinomaista tukihoitoa, kun parantuminen on lähtenyt alkuun. Ovat ne minutkin pitäneet pinnalla, kun on ollut pahoja päiviä, kiitoksia vain. Varsinaisesti masennusta sairastavaa voi tuskin kuitenkaan alkuvaiheessa auttaa kannustamalla piristymään ja ajattelemaan positiivisesti. Olen täysin samaa mieltä Vuolan kanssa. Eivät lääkkeet yksin auta, koska se, mitä ihminen pohjimmiltaan sairastaa, on välittämisen puute. Nykyisessä sairaanhoidossa vallitsee hirveä väärinkäsitys, kun kuvitellaan, että työntämällä ihmiseen apteekin kemikaaleja hänet saadaan parannetuksi. Minä uskon lujasti, että lääkkeet ovat oikeastaan vain väline, jolla lääkäri tekee potilaasta välittämisensä konkreettisesti näkyväksi, mutta välittämisen pitää ensin olla olemassa. Se toimii potilaan tukena ja saa hänen oman parantumisensa käyntiin. Siitähän oikeanlaisessa terapiassakin on kyse. Entisajan perhelääkäri otti kädestä, katsoi silmiin ja osoitti äänensävylläänkin välittävänsä potilaastaan. Nykyisin lääkärit on pantu tuijottamaan tietokoneen ruutua ja kirjoittamaan kemikaalireseptejä. Olen itse ollut sellaisella vastaanotolla, missä lääkäri koko aikana vain ohimennen vilkaisi minuun päin. Tuolillani olisi yhtä hyvin voinut olla pölkky! Television vaihtoehtohoitoja käsittelevässä sarjassa olivat viimeksi aiheena energiahoidot ja muu lumehoidon nimikkeen alla kulkeva ja "ihan oikea lääkäri" siinä puhui juuri näistä asioista. Hän sanoi tajunneensa, millainen merkitys lääkärin ja potilaan välisellä kommunikaatiolla on, kun hän vastaanotolla näyttöruutua tuijotettuaan vilkaisi potilaaseen päin ja huomasi, ettei hän sitä ennen ollut lainkaan huomannut, että tämä näytti tosiaan sairaalta. Lääkärin ja potilaan välille pitää syntyä kontakti, joka antaa potilaalle tukea, niin että hänen mielensä ja elimistönsä voi käynnistää parantumisprosessin. Siitähän yleensä halveksivalla äänensävyllä mainitussa lumehoidossakin on kysymys, oli lääkärin tai muun auttajan konkreettinen panos sitten kemiallisia lääkkeitä, akupisteiden painelua tai mitä muuta tahansa. Miksi sitä ei kukaan ryhdy pohtimaan vakavasti? Vastaus kuuluu tietysti: lääketehtaiden taloudellisten intressien vuoksi. -Kyllikki\nOman mottoni sain joskus aamiaislähetyksen yhteydessä. Kun sen jokaisen lähettämäni viestin yhteydessä näen uudelleen, vaikuttaa se väkisinkin ajatuksiini. Olen tuntemattomilta ihmisiltä saanut palautetta sen vaikuttavuudesta. Itse jouduin masennuslääkkeitä käyttämään viime vuonna isäni kuoleman jälkeen. Suru ja hänen menettäminen eivät aiheuttaneet ahdistustani, vaan huolehtiminen äidistäni, joka halusi vain päästä isäni luo. Kohta on vuosi kulunut, ja edelleen hänen surunsa on lohduton. Olen vuoden ajan koettanut peruspessimistiä koettanut lohduttaa ja tukea oppiesi mukaisesti. Välillä vain omatkin voimavarani loppuvat hänen kuihtumistaan seuratessani. Sitten taas joku lause, tapaus sivuiltasi kolahtaa ja muistan, että hänen asennoitumistaan en voi muuttaa, omaani kyllä. Sitten taas jaksankin paremmin.\n....KYLLÄ! Olen tilannut aamiaisen juuri sairastumiseni jälkeen ja kyllä ainakin minua olet auttanut tosi kovasti. Ajatusten myötä olen opetellut kääntämään asiat positiivisiksi ja löytämään harmaistakin päivistä ne kirkkaat kohdat. Pikkuhiljaa elämä sai jälleen enemmän värejä. Nyt kun kaikki on jo onnellisesti takanapäin, en enää kuitenkaan voisi kuvitella aamuja ilman kokin aamiaiskattausta. Lisäksi olen alkanut lähettää äidilleni tekstiviestinä aina jonkin mietteen joka aamu. Me ainakin tarvitsemme näitä! Mutta uskon, että jokainen ihminen tarvitsee omanlaistaan hoitoa, enkä hyljeksi lääkkeitäkään. Kyllä minä tarvitsin avuksi nousuun myös niitä, mutta oli ihana joka aamu lukea jotain positiivista, joka oli kuin minulle tehty. Kiitos upeasta työstä, jota teet meidän monien hyväksi!\nMelkein päivälleen neljä vuotta sitten minulla ämpäri niin sanotusti täyttyi ja alas tultiin ryminällä. Alkoi pitkä projekti itseni uudelleen pystyyn saamiseksi ja tuossa projektissa aamiaisviestit näyttelivät mielestäni merkittävää osaa. Palattuani muutaman kuukauden pituiselta sairaslomalta pääsin työnantajan järjestämälle kehityskurssille ja sen aikana eräs osallistuja mainitsi hyvästä sivustosta kehuen sitä erittäin hyväksi. Ajattelin, ettei varmaan haittaisi tutustua. Ennakkoluulona oli tietysti, että pakko siellä on olla jokin taka-ajatus rahastusmielessä. Mutta eipä niin ollutkaan ja jo siitä mielialani koheni huimasti. Ja sillä tiellä ollaan edelleen. Joka aamu luen aamuviestin ja poimin ajatuksia omaan elämääni. On hienoa todeta, että on ihmisiä jotka tekevät pyyteetöntä työtä toisten auttamiseksi.\nNautin joka aamu ajatusten aamiaisesta ja se piristää sekä kannustaa arjessa. Mutta vakavaan masennuksen hoitoon aamiainen ei riitä. Sairastuin pari vuotta sitten työuupumukseen ja siihen liittyi masennus. Toki minulla oli lähinnä uupumus eikä masennus ja siltä pohjalta tätä kommentoin. Uupuneena koin aamiaisen kehotukset toimeen tarttumisesta usein enemmänkin lisävaatimuksina kuin kannustuksina. Olin uupunut juuri sen takia kun jatkuvasti tartuin toimeen, en osannut levätä ja pistin toisten ihmisten tarpeet omieni edelle. Aamiainen kehottaa jatkuvasti tekemään hyvää toisille, mikä on erittäin hyvä ja kannatettava asia, mutta uupuneelle se aiheuttaa lisäpaineita ja pahentaa vain uupumusta. Paranin työuupumuksesta ja masennuksesta lääkkeiden, terapian ja sairasloman avulla. Opettelen sanomaan ei, vetämään rajan muiden vaatimuksille ja ottamaan omat tarpeeni huomioon. Kilteille ihmisille se on se opeteltava asia, ei muiden jatkuva auttaminen.\n-Katri Olin väsynyt, masentunut, mikään ei tuntunut miltään. Sain vihjeen Positiivareiden Ajatuksen aamiaisesta. Tilasin sen sähköpostiini. Välillä se uskomaton positiivisuus, jonka Ajatuksen aamiainen välitti, ällötti, mutta luin sen silti joka aamu. Vähitellen huomasin, kuinka ajatukseni ovat muuttuneet positiivisempaan suuntaan. Joskus, kun aamulla ei ole oikein virtaa, luen Ajatuksen aamiaisen ja taas on päiväni pelastettu. Tenavatuokiota lukiessani olen saanut monet makeat naurut. Ihania! Olen ammentanut sieltä jaksamiset moneen asiaan. Kiitos!\nMeillä on suvussa masennukseen sairastuneita ja huomasin jo nuorena, että itsellänikin on siihen suuntaan taipuvainen luonne. Kamppailussa "mustaa aukkoa" vastaan olen oppinut, että terveillä elämäntavoilla saa paljon aikaiseksi. Kun kroppa on kunnossa mielikin pysyy vakaana (ja toisinpäin).\nKuitenkin sain elämääni uutta säpinää vasta sitten, kun oivalsin kokovaltaisesti, että vaikka makaisikin flunssassa sängyn pohjalla niin siitäkin voi nauttia. Ja vaikka töissä kaikki kaatuu päälle, niin ei se oma maailma siihen kaadu (ja työkaverit ovat silti kivoja ihmisiä). Eli tässä se oivallus, että terveen kropan saa terveellä mielellä ;-)\nPositiivisen elämänasenteen olen oppinut hiljattain, kolmikymppisenä, monen vuoden sairastelun ja vastoinkäymisen kautta. Positiivareiden aamiainen on tässä tarjonnut jokapäiväisen muistutuksen siitä, mitä kaikkea kivaa nykyhetkellä on tarjottavana. Aamiaisessa tarjotut ajatukset ja jutut tarjoavat parhainta ja tärkeintä evästä ihmisen elämään: oikeaa asennetta ja hyvää mieltä. Tätä asennetta levitän ympäristööni ja tulosta syntyy. Maailma ei ole muuttunut vaan minä.\nKysymyksesi herätti mieleeni viime syksyn ja lähestyvän joulunajan. Olen työssäni kiireinen ja olen ihmisten kanssa tekemisissä. Viime syksynä huomasin, kuinka ärsyynnyin kohtaamistani ihmisistä, väsyin helposti ja mikään ei tuntunut onnistuvan. Työni kärsi, en saanut hoidettua jo perinteeksi tullutta tapahtumaa, vaan sen tilalle räpelsin jotain muuta. Havahduin alkavaan masennukseen. Etsin keinoja päästä tilanteesta pois, yritin kaikkeni - ehkä liikaakin. Onni oli kuitenkin puolellani, tai sitten pieni sisäinen optimisti heräsi ja aivan väsyneenä, jo luovuttaneena, sairaspedillä muistin, että mitähän niissä lukemattomissa aamiasposteissa olis. Raahauduin koneelle ja luin ensimmäisen postin. Tuntui äkkiä liian positiiviselta... Seuraavana aamuna menin lukemaan jälleen, se alkoi jo menetellä... kolmantena aamuna luin kaikki kohdat ja ajatuksella... neljäntenä jokin kipinä syttyi ja tilasin Onnistujan pikku jättiläisen. Luin sen ja sen jälkeen aiemmin tilaamani Tuntematon sotilas ja johtamisen taito.. ja sen jälkeen tilasin cd:n Saavutusten seikkailu...\nNyt olen tässä, olen selvinnyt siitä. Joulu tuli ja meni ihan hyvin. Kaupallisestikin. Panin vuoden alussa vireille pari unohdettua asiaa, ja niistä taitaa tulla aika hyviä juttuja : )\nEli kyllä, ajatusten aamiaisesta se lähti. Nyt kuljen Asenne ratkaisee aina -nauha kaulassani ja olen itse asiassa aika onnellinen. Käyn vielä keskusteluja itseni kanssa tulevaisuudesta, mutta enköhän löydä niihin ratkaisut, kun minulla on näin hyviä eväitä kirjahyllyssäni. Kiitos.\nOlen pitkän työttömyyteni vuoksi jumittunut pahasti elämäni kanssa. Ajatusten aamiaisella käyn joka aamu. Nyökyttelen lukiessani ihania positiivisia ajatuksia. Tiedän, että niin asiat ovat. Teoriassa. Mutta vain teoriassa. Asun pienellä paikkakunnalla ja minulla on mahdollisuus käydä mielenterveystoimistossa juttelemassa mukavan ihmisen kanssa tilanteestani. Se on piristävää. Lääkehoitoon en ole tahtonut lähteä, koska eihän se elämäntilannettani muuta. Ajatuksilla on mahtava voima. Tiedän sen. Silloin kun ajatukset ovat kääntyneet itseä vastaan, niin positiivisuuden on todella vaikea murtaa sitä kehää, jonka sisäpuolelle olet mennyt ihan kippuraan kuin suojaan jotain mahdotonta vastaan. Pelkät positiiviset ajatukset eivät toteuta mitään käytännön tasolla. Kymmenen positiivista ajatusta antaa voimia ottaa yhden askeleen, mutta jos et vaan pääse niillä pienillä askelillasi ulos sieltä "masennuksen kuplasta" niin lopulta kaikki positivismi alkaa ärsyttää ja se on kuin jokin ulkoavaruuden juttu. No, toivoani en ole vielä menettänyt. Mutta MISTÄ se kertoo, että ihmiset syövät niin paljon masennuslääkkeitä. Siitäkö, että lääkefirmat vain ovat niin ovelia ja ovat pystyneet uskottelemaan, että ne auttavat. Miten pieni ihminen voi elää enää rauhassa kaikkien tämän maailmamme uhkakuvien keskellä. Lääkehoidosta on joku sanonut. "Miksi säätää päätään, jos vika on ympäröivässä todellisuudessa." Eikö ole järjenvastaista uskotella, että kaikki on hyvin, elä rauhassa, nauti, iloitse, jos on etääntynyt iloa tuottavista asioista. Parasta terapiaa ja kuntoutusta niin monelle olisi tunne, että olet jotenkin, edes pienellä panoksellasi mukana tässä yhteiskunnassa. Oikeasti eikä millään ihme kuntouttamisella. Esim. työelämään kuntouttaminenhan on ihan turhaa, jos työtä ei ole. Äh, en tiedä. Näitä sekavia ajatuksiani pyynnöstä pudottelin.\nKyllä ajatusten aamiainen on pitänyt pääni pinnalla myös vaikeina aamuina. Masennusta ajatusten aamiainen ei vienyt mukanaan, mutta auttoi kestämään ns. energiaköyhiä aamuja, joskus kieltämättä positiiviset ajatukset myös ärsyttivätkin. Itselläni ei auttanut lääkitys, pahensi vain tilannetta, sillä lääkkeet lisäsivät rytmihäiriöitä ja sitä kautta väsymystä. Parhaiten olen saanut apua kuvataide- (tuo muistoja aktiivisesti mieleen) ja keskusteluterapiasta (ratkaistaan ajankohtaisia ongelmia).\nTämä masennus on ollut kahden vuoden projekti elämässäni. Vaikka olenkin ollut alussa huonossa kunnossa ja sairaslomalla, niin alun jälkeen olen pystynyt käymään töissä koko ajan esimieheni tuella, mistä suuri kiitos hänelle. Monet yhtäkkiset asiat laukaisivat hirvittävän väsymyksen, eikä vähiten molempien vanhempien joutuminen samanaikaisesti laitoshoitoon ja tunteen, että mikään ei enää pysy päässä oikeassa järjestyksessä. Lihaksetkin menivät niin jumiin, palelinhan heinäkuun helteilläkin, että oli aloitettava fysioterapiassa käynti. Opettelin myös uuden pyöräni vaihteiston käyttöä, joka olikin väsyneelle todella vaikeaa. Ei meinannut tieto millään pysyä päässä, että kumpaa vipua on käännettävä mihin suuntaan. Mutta kaikesta selviää pienin askelin :-)\nNyt käyn kuvataideterapiassa tämän kevään ja samanaikaisesti pienellä resurssilla, että en väsy uudestaan, keskusteluterapiassa. Terveys on kohenemaan päin ja lääkitys rytmihäiriöihin on löytynyt. Katson luottavaisesti tulevaisuuteen ja nautin ajatusten aamiaisesta uteliaisuudella.\nPutoamisen mielekkyys on uuteen nousuun lähtemisessä.\n-Nahum Hei, olen itse yski noista 400 000:sta. Lääkitystä olen käyttänyt tällä kertaa jo 1½ vuotta, pikku hiljaa alkaa mielessä olla lopettaminen. Ajatusten aamiaisia olen nauttinut jo useamman vuoden ajan.\nMielenterveyspotilaan tie on kivinen. Meitä on niin monta, että tyylinä on lykätä lääkkeet ja auttaa alkuun, mutta sitten jätetään omilleen. Itse olin psyk.polin asiakas, mutta muuton jälkeen sain siirron toiselle poliklinikalle, josta ilmoitettiin, että he pystyvät hoitamaan vain itsemurhavaarassa olevat potilaat. Eli itse piti lähteä siten taas hakemaan muita apukanavia. Surullista.\nMoni ei päätyisi niin pitkälle, jos saisi ajoissa apua. Toisaalta useimmiten tarjotaan pitkäaikaista "syväluotaavaa" terapiaa (sitä analyyttista), joka keskittyy menneisyyden kaiveluun ja ikävien asioiden tonkimiseen. On tutkimustuloksia siitä, että mitä kaivelet, se vahvistuu. Omien kokemusteni perusteella en tähän menetelmään usko.\nKäytännöllisempää apua tarvitaan. Sitä, että mielikuvaharjoitusten avulla vahvistetaan hyviä juttuja, siirretään roskiin turhiksi koettuja huolia, opitaan asettamaan asioita niille kuuluville paikoille. Itse olen tällä hetkellä kokenut NLP:n hyödylliseksi metodiksi asioiden käsittelyssä.\nHyvänä tukena ja lisänä on positiivisuus, Positiivarit ja muu sellainen. Syvällä kahlatessa se vaan ei yksin riitä, koska positiivisuudestakin saattaa tulla helposti yksi vaatimus muiden vaatimusten joukossa, joka on taas musertamassa taakkansa alle. Kun ei jaksa tai osaa olla positiivinen, niin se ruokkiikin niitä kielteisiä tunteita itseään kohtaan. Rinnalle tarvitaan jotakin, mikä auttaa noidankehän suunnan kääntämisessä pieniin askeliin myönteisen kehityksen tielle.\nIltaisin positiivisten kokemusten kirjaaminen on hyvä keino, mutta ainakin itselläni oli alkuun suuri kynnys ryhtyä siihen, koska päivissäni ei mielestäni tapahtunut mitään niin suurta positiivista juttua, että se olisi ansainnut tulla kirjatuksi muistiin. Alkuun päästäkseen tarvitsee ehkä apua siinä, että pieni on kaunista ja riittää.\nTästä tuli nyt vähän kummallinen vuodatus, mutta oma kokemukseni on se, että Positiivareista on apua ja tukea, mutta myös ihan henkilökohtaista tukea ja kannustusta tarvitaan. Aitoa välittävää suoraa ihmiskontaktia positiivaritkaan ei korvaa. Välillä on pakko kuulla korvin, että toinen ihminen sanoo: "Riität sellaisenaan, olet tarpeeksi hyvä. Olet arvokas, vaikka olet väsynyt. Saat olla väsynyt." Toisen ihmisen avulla asioiden peilaaminen on välillä myös tehokkaampaa. Kun joku kysyy oikeita kysymyksiä, on pakko myöntää myös itselle epämieluisia asioita, mutta samalla löytää vastauksia niistä irtautumiseen.\nMielenterveyskuntoutuja, äiti, ihminen.\n-Asta Olen todella sitä mieltä, että joka aamuinen ajatusten aamiainen on auttanut paljon. On päiviä jolloin kaikki ei suju niin kuin itse olisin halunnut, mutta aina seuraavana aamuna tulen koneelle ja katson mikä on päivän aamiainen. Mietiskelen "päivänsanaa" ja saan taas uutta uskoa elämään. Olen myös useille ystävilleni kertonut tästä mahdollisuudesta.\nSellaisina aamuina, kun aamiainen ei kattaannu (eilen esimerkiksi), tuntuu kuin elämisenohje päivälle puuttuisi. Niinä aamuina luen edellisiä aamiaisia ja sieltä aina löytyy jotain ajateltavaa. Kiitos kaikista näistä vuosista. -ER\nEnpä tiedä auttaako aamiainen masennukseen, mutta voi se auttaa siihen ettei masennu. Minulla on töissä välillä ollut kestämistä, mutta kun aamulla ensimmäiseksi lukee aamiaisen, saa siitä virtaa taas koko päiväksi. Huomaa aina, että asioilla on se toinenkin puoli, positiivinen. Minua aamiainen ainakin auttaa jaksamaan.\nKiitos mukavista aamun avauksista ja kiitos ystävälleni Tiinalle, joka minulle vinkin antoi!\nOmakohtaista kokemusta asiasta on! Avioerosta selvinnyt monien tuskaisten vuosien jälkeen, olen ehdottomasti sitä mieltä, että Ajatusten aamiainen ja Positiivareiden minuunkin istuttama oikea asenne ovat mainioita lääkkeitä masennukseen. Muutakin lääkitystä tarvitsin ja aluksi kun näitä ajatuksia lueskelin, ajattelin, että joo joo, voihan se noinkin olla. Kun aikaa kului ja edelleen aamiaisen äärellä pysyttelin, jokin minussa alkoi pikkuhiljaa muuttua. Ajatuksen suunta, asenne muita ihmisiä ja elämää kohtaan, ihan kaikki heitti iloista volttia ja tänä päivänä olen äärettömän onnellinen, että olen osannut ottaa omakseni oikean asenteen, sen positiivisen! Olen hyvä juuri tällaisena, olen sinut itseni kanssa, löysin sen mielenrauhan, jota vuosikausia olen etsinyt. Elämä on tässä ja nyt, sen pidemmälle en asioita suunnittele. Asenne ratkaisee eikä enää usein mahdu päähän negatiivisia asioita. Elän päivän kerrallaan, lasteni, koiran ja kissan kanssa ja NAUTIN! Ystäväni kanssa vietimme juuri Kertun nimipäiviä.. ei meistä kumpikaan ole Kerttu, mutta pari vuotta sitten päätimme olla Kesäkerttusia kesällä, Talvikerttusia talvella jne. -Anu 44 v.\nMasennus on oire jostakin niin kuin minullakin, käsittelemättömät asiat painaa. Minua ainakin on auttanut toisen ihmisen kokemus ja se puhuminen. Minullakin on kokemusta lääkkeistä, ne eivät ainakaan auta siihen yhtään, masentavat vain entisestään. Ihmisestä tulee kasvi niiden avulla. Lääkkeillä tukahdutetaan ihmisen tunteet.\nMinähän en ole mikään lääkäri, enkä haluakaan olla. Mutta minun kokemukseni masennuksesta on, että siihen auttaa vertaistuki ja positiivareitten palsta.\nElämä on ihana kokonaisuus ja olen kiitollinen elämästäni. Pidetään itsestämme huolta!\nJouduin esimieheni kiusaamaksi ex-työpaikallani ja masennuin vakavasti ja menetin työkykyni. Pahimmillaan aamuisin ylösnousukin vaati melkoisia ponnisteluja ja siinä houkuttimena ja oivana apuna oli ajatusten aamiainen ja sieltä saatavat lohdutuksen ja rohkaisun sanat. Nyt olen pikkuhiljaa toipumassa ja menossa kohti uusia haasteita. Opiskelen työn lomassa ja minut on juuri valittu uuteen työpaikkaan. Kaikki siis kääntyy ajan kanssa parempaan. Kiitos ajatusten aamiaisen tekijöille!\nSairastuin itse lievään burn-outiin ja keskivaikeaan masennukseen vuoden 2006 syksyllä. Oireilu alkoi jo saman vuoden kesällä, mutta en sitä tunnistanut / hyväksynyt. Kun viimein tunnistin ja hyväksyin tilanteeni, menin työterveys-lääkärille. Diagnoosi: burn-out ja masennus. Aloitettiin mielialalääkitys ja säännölliset visiitit lääkärillä, kävin myös pariin otteeseen työpsykologilla.\nJossain vaiheessa tätä rumbaa sain kutsuviestin rakkaalta ystävältäni Sarilta (suuri kiitos hänelle!) lukemaan aamiaisviestejä. En ollut aiemmin kuullut kyseisestä, enkä koko Positiivareista. Ihmettelin hieman, että mikä tämä nyt on... Kunnes luin ensimmäisen aamiaisviestin. Jäin odottamaan innolla seuraavaa aamua... ja niinpä jäin aamiaisviestikoukkuun!\nOma mielipiteeni on, että en olisi kuntoutunut masennuksestani pelkän lääkityksen avulla niin nopeaa tahtia kuin nyt kuntouduin. Minä olin (ja olen edelleen) siinä onnellisessa asemassa, että minulla on hyvät tukijoukot, joista yksi ymmärsi myös joka-aamuisen piristysruiskeen merkityksen ja varmisti aamiasviestikutsulla sen, että sen ruiskeen myös saan.\nPelkkä aamiaisviesti ei ehkä olisi minua pystynyt parantamaan, mutta niin ei olisi pelkkä lääkityskään pystynyt tekemään. Onnistunut hoitokombinaatio - lääkitys, lääkärillä käynnit, tukijoukot, aamiaisviestit - on auttanut minua eteenpäin. Masennuksen hoitoon tarvitaan todellakin muutakin kuin lääkitys!\nAinakin minulle aamiaisviesteistä ja Positiivareista on ollut mielestäni paljon hyötyä. Olen tilannut Positiivareilta jonkun kirjan ja näiden aamiaisviestien tilaamisen alettua, olen vain pystynyt asennoitumaan alkaviin päiviin erilaisin ajatuksin, positiivisemmin. Olen oppinut katselemaan elämää jotenkin kauempaa, isompana kokonaisuutena, enkä vain omien pikku ympyröideni sisällä. Vaikka toki jokaisen oma elämä on tärkeä, tämänkin olen ymmärtänyt. Ja jotenkin olen saanut enemmän uskoa itseeni niin työ- kuin yksityiselämässäkin. Kun olen ymmärtänyt, että epäonnistumista ei pidä pelätä, moni asia ja asioihin tarttuminen on helpompaa. Ei tarvitse pyrkiä täydellisyyteen vaan tehdä parhaansa. Ja asioilla tuppaa olemaan yhtä paljon mielipiteitä kuin on kannanottajiakin, kaikkia vain ei voi miellyttää! Lisäksi ajatus: "Ylpeilläkö sillä, ettei ole koskaan kaatunut vai että aina on pystynyt nousemaan ylös", auttaa selviämään epäonnistumisen hetkistä.\nKiitokset! -Mallu Tätä suomalaisten masentuneisuuden määrää sopii vain ihmetellä. Mikä meitä oikein riivaa? En usko, että syy on pimeässä vuodenajassa, huonoissa olosuhteissa tai missään muussakaan ulkopuolisessa. Mutta sen kuitenkin tiedän, että ihminen itse voi vaikuttaa omaan elämäänsä, joten turha syyttää ulkoisia olosuhteita tai ulkopuolisia ihmisiä.\nHyvä kokki, oletko viime aikoina katsonut suomalaisia tarkemmin? Oletko kuullut mikä on suurin syy työkyvyttömyyteen? Suomalaisista alle puolet on enää normaalipainoisia – me kerta kaikkiaan syömme väärin, kiitos valtavan määrä hiilihydraatteja. Suuret määrät leipää, perunaa, rasvaisia chipsejä, sokerisia karkkeja ja makeita juomia. Kaikki nämä täysin turhia. Vitamiineja ja kivennäisaineita suomalaiset eivät saa läheskään edes suositeltuja määriä. Ei ihme, että ollaan koko ajan sairaana. Lisäksi sydän- ja verisuonitauteja, kakkostyypin diabetestä koko ajan enenevässä määrin.\nEntäs sitten tämä alkoholi? Kulutus sen kun kasvaa ja sitten ihmetellään, kun alkoholi ja sen seurannaisvaikutukset aiheuttavat suurimman syyn työikäisten kuolleisuudelle tilastoissa. Eihän tässä ole mitään järkeä, enkä todellakaan ihmettele, että syödään sitten masennuslääkkeitä.\nMitäpä jos suomalaiset vaikkapa ihan yksinkertaisesti vilkaisisivat peiliin ja miettisivät, mitä suustaan alas tunkevat? Terveellinen, proteiinipitoinen ruoka, lisävitamiinit ja kivennäisaineet ja viinan jättäminen vähemmälle on vastaus siihen, että kansa voi paremmin. Lisämausteeksi ripaus liikuntaa sohvalla makaamisen sijaan ja iloitseminen olemassa olevasta (positiivisuus). Onni on niin sanotusti omissa käsissä, joten ei muuta kuin toimenpiteisiin.\nKiitokset virkistävistä aamun avauksista, jotka kuuluvat jokaiseen työpäivääni. -Päivi\nMinä taisin olla masentunut. En vain tiennyt sitä. Menneisyyteni vuoksi, joka oli kovin puutteellinen henkisesti. Minä olin elossa vain silloin, kun tapahtui jotain äärimmäisen jännittävää, kuten bilettämistä kavereiden kanssa. Eli minä tunsin eläväni vain kemiallisten aineiden käytön seurauksena. Siitä ei seurannut hyvää, ahdistus vain kasvoi. Kunnes päädyin toveriseuraan, joka tiesi, mikä auttaa. Päädyin Alkoholistien Aikuisten Lasten ryhmään. Siellä opin, ettei kemikaalit auta elämään, ei turruttamiseen käytettävät eikä elähdyttämiseen käytettävät. Ne apukeinot tulee olla jotain ihan muuta. Läsnäoloa, kuuntelemista, puhumista, uskoa, toivoa, rakkautta. Ja sieltä sain vinkin myös ajatusten aamiaisten pariin. Joka-aamuisen piristysruiskeen pariin, joka takoo kovaan kallooni niitä ajatuksia, mitä vailla se on ollut koko pienen ikänsä.\nTänään voin sanoa, etten ole enää masentunut. Enää ei tee mieleni sumentaa ajatuksiani millään keinotekoisella aineella. Ja tänään minä tunnen iloa ja surua, jopa onneakin välillä siitä ilosta, joita pienet asiat elämääni tuo. Kiitos siitä. Kiitos, että olette olemassa =)\nJatkakaa samaan malliin. Minä kuuntelen.\nMinä olen ollut aamiasvieras siitä asti kun luin Hesarista tästä ja olen konkreettisesti saanut apua masennukseeni ja epätoivooni. Olin kyllä itse tietoisesti kääntänyt jo kelkkaani ajatukseni suhteen, mutta tarvitsin siihen tukea, kannustusta ja muistutusta. Aluksi joitakin juttuja vastaan huomasin kapinoivani ja olevani ymmärtämättä mutta nyttemmin olen koristanut vessan kaakeleita näillä aamiaisen laina-ajatuksilla ja siten saattanut niitä lähipiirini luettavaksi. Olin tekemässä myös lahjakirjaa ystävälleni 60-vuotislahjaksi parhaimmista teksteistä, mutta hän ehti kuolla.\nMulle ainakin on ollut siis apua ja olen sama apua (aamiaisen muodossa) tarjonnut lähimmäisilleni joilla olen nähnyt samoja oireita, tosi olen huomannut, että ihmiset aika suuressa määrin eivät edes tahdo parantua vaan olla säälittäviä ja paapottavia muiden silmissä.\n-Sirpa Uskon että omassa elämässäni ajatusten aamiainen on ollut minulle henkinen tuki ja terapeuttinen apu rankkoja aikoja kokiessani. Sain ystävältäni kehotuksen tilata ajatusten aamiaisen juuri kun taistelin mieheni kanssa avioeron kriisissä enkä tiennyt mitä tehdä ja olin todella masentunut. Kun eromme oli muutamaa päivää vaille astua voimaan, mieheni kuoli ja jäin yksin kolmen pojan kanssa. Elämä pysähtyi siihen … hetkeksi, mutta lukiessani postianne, syntyi minulle usko että elämä jatkuu ja kaikki on kiinni minusta itsestäni.\nKoettelemukset ovat osa elämää ja niin kuluu olla muuten en tietäisi että elän! On todella ihanaa lukea postianne ja saada siitä voimaa silloin kun elämä koettelee ja silloinkin kun elämä jo kantaa. -Eija\nMasennusta ei voi pelastaa "hokusanoin" Ole Positiivinen tai Koita Jaksaa tai Kaikki Muuttuu Vielä, mutta masentunutta auttaa kaiken iloisen ja aktiivisen ja aikaansaamisen näkeminen ja kokeminen. Masentunut on väsynyt elämään, ja oma olemassaolo on samantekevää. Kaikki minkä avulla masentuneen saa mukaan tähän päivään - kauneus, hauska juttu tai vitsi, jopa autoajelu johonkin - auttaa. Luulisin että masennuslääkkeet ovat kuin aspiriini; ne irrottavat kivun, mutta eivät paranna syytä. Niihin on helppo takertua.\nOma ja "prässin läpi" käyneiden ystävieni mielipide on, että Positiivareitten aamiainen saattoi olla se päivän ainoa iloinen viesti tai asia. Kaikkea kannattaa kokeilla!\nApua masennukseen pitäisi todellakin hakea jotenkin muuten kuin aivojen välittäjäaineita manipuloimalla. Olen itse ollut negatiivari arviolta n. 20 vuotta. (Täytän kuun viimeisenä päivänä 37v).\nOlin vuosi sitten todella pahassa jumissa. Ongelmia oli oman pään sisällä, perheessä, vapaaehtoistyössä ja etenkin työpaikalla. Voi aivan varmasti sanoa ilman lääkäriäkin että olen ollut masentunut. Vaimoni lempeän potkun ohjaamana olen kuunnellut erään Jussiksi kutsutun miehen juttuja ja nauttinut samaisen kokin aamiaista vissiin kohta vuoden päivät. Isänpäivälahjaksi sain Onnistujan pikkujättiläisen. Tämä resepti lisättynä parin hyvän ystävän kuuntelevilla korvilla ja ymmärtävällä työyhteisöllä on todella saanut aikaan POSITIIVISIA tuloksia. Arvelisin, että vuosi 2008 tulee olemaan elämäni paras vuosi… toistaiseksi. Alkaa tuntua siltä, että pikkuhiljaa ymmärrän kuka olen ja mitä tahdon. Ja kun tiedän mitä tahdon, saan sen kun lähden liikkeelle nyt, eikä huomenna. Eli näillä edellä mainituilla lääkkeillä masentuneesta negatiivarista saattaa 12 kuukauden kuurin jälkeen tulla vaikka POSITIIVARI!\nPS: Aika fiksu vaimo minulla, eikö?\nSähköpostiini tulee uutiskirje Iltalehdeltä ja aamiaislähetys Positiivareilta. En jaksaisi jos lukisin aina vaan kuolemat, avioerot, rikokset, sodat, sen millä media elää. Onneksi aamiaiset kertovat pienestä ihmisestä, jolla on mahdollisuus ottaa oma pieni suuri elämä haltuunsa elämällä. Itse.\n…eli siis vanha sanonta käännettynä näin päin: aamu alkaa Aamiaisella! Ja kun se on noin isolla kirjoitettu se tarkoittaa tietenkin Positiivarin Ajatusten Aamiaista, joka taas merkitsee (ainakin minulle), että siinä kuin kroppa tarvitsee aamulla ruisleipänsä ja teekupposensa, myös mieli tarvitsee oman ravintonsa lähteäkseen kunnolla käyntiin. Ja tämä Ajatusten Aamiainen on yleensä kyllä nimenomaan se, joka minun ajatuksenjuoksuni lopullisesti herättää, työt lähtevät rullaamaan ja päivä näyttä valoisammalta!\nKiitos teille ja Aurinkoisia Aamuja!\nOlen jo vuosia nauttinut valmistamaasi aamiaista, vaikka mielialani on ollut ihan kohdallaan. Tämä säännöllinen "hoito" alkoi eräänä mustana aamuna, kun kaikki oli pielessä ja mietin, mistä apua. Olin jo aiemmin huomannut, että annos positivisuutta, esimerkiksi jostain mietelausekirjasta, oli auttanut nousemaan valoon mielen mustuudesta. Työpaikallani mietin, mistä sinä aamuna apu olisi saatavissa. Muistin joskus menneisyydessä törmänneeni johonkin positiivareiden sivustoon ja googletin sanan Positiivarit. Se johdatti sivuillenne ja kuinka ollakaan, löytyi juuri siihen tilanteeseen sopivaa luettavaa. Tilasin saman tien aamiaisen koneelleni ja siitä asti se on ollut vakituinen päiväannos. Aamiaistaukojen varalle ole säilyttänyt parhaat palat koneellani ja jos tarvetta on ilmennyt, olen selaillut niitä. En osaa sanoa, onko hyvä mielialani tulosta aamiaisesta vai muuten vain elämä on ollut mallillaan, mutta tämä "riippuvuuteni" aamiaisesta on jo senlaatuista, että en haluaisi päästää irti tästä positiivisuusannoksesta.\nTulipa mieleeni, että valmistakaapa säilykeversio paperille aamiaistarjoilusta matkaevääksi sellaisiin tilanteisiin, kun sähköposti ei ole käytettävissä. Sellainen olisi varmaankin hyvä, jossa olisi vuoden jokaiselle päivälle jotakin. Saattaa tietysti olla, että sellainen on jo olemassa, mutta en tiedä siitä ja tässä tilanteessa en nyt ehdi selata puotianne. Jos taas ei ole, idea on vapaasti hyödynnettävissä.\nKiitos, kokki, maukkaista ja valoisista aamiaisista.<\nPodin keskivaikeaa masennusta poikapuoleni kuoleman jälkeen. Muistaakseni söin jonkun purkin masennuslääkkeitä, aika oli niin pimeää, etten oikein muista. Minusta tuntuu kuitenkin, että lääkityksellä vain siirretään asiaa. Masennusta on käsiteltävä jotenkin. Kun olin jälleen työkuntoinen, työssäni tapahtui suuria uudistuksia, joihin halusin antaa kokemukseni ja panokseni, mutta minut ohitettiin täysin. Masennuksen lisäksi olin turhautunut ja vihainen! Luulen, että toipumiseen vaikutti moni asia ja yksi oli juuri se, että joka aamu olen lukenut Ajatusten aamiaista. Kun positiivinen pökkäys tulee kerta toisensa jälkeen, se ei voi olla vaikuttamatta. "Asenne ratkaisee. Aina" tuli kohdalleni oikeaan aikaan. Sitkeästi olen yrittänyt muuttaa vihaista ja turhautunutta asennetta ja koettanut yrittää toimia, vaikka masennus vetäisi alistumiseen ja toimettomuuteen. Etsin ratkaisua omalle kohdalleni (pakko myöntää välittämättä työtovereista) ja hain vuorotteluvapaata. Olen ollut nyt yhden jakson vapaalla, 3 kk töitä ja uusi jakso alkamassa ja uskon, että pystyin antamaan itsestäni enemmän työtovereillenikin levänneenä saati sitten työpanokseen. "Ratkaisu löytyy. Aina." voisi olla myös tunnuslauseeni. Joskus on oltava hieman itsekäs, jotta voi olla hyödyksi. Muutos omassa pessimistisessä asenteessa ei tapahdu hetkessä, mutta ihminen oppii, kun toistaa samaa monta kertaa. Olet, Juhani, heittänyt kiven veteen ja ympyrä laajenee...\nHyvä idea, mutta tiedän, etteivät ajatuksen aamiaiset auta kun masentaa. Lähinnä ärsytti kaikki se positiivisuus kun itse oli uupunut ja surullinen. Nyt kun aurinko paistaa olen intoa täynnä ajatuksen aamiaisesta. Masennuksessa ihminen tarvitsee vain toista ihmistä, joka hyväksyy hänet sellaisena kun hän on sillä hetkellä. Ystävän tai työtoverin tulee viedä masentunut ulos lenkille, mennä yhdessä syömään ja vetää vaikka väkisinkin mukaan. Muuten turtuu kotiin. Huumoria pikku hiljaa mukaan! Ja Italian matka päälle. Ei temppufraaseilla parane.\nHakeuduin viime kesänä, ystäväni kannustamana, hoitoon masennuksen johdosta. Siitä asti olen saanut käydä säännöllisesti puhumassa ammattilaiselle. sain sairauteeni myös lääkehoidon joka jatkuu edelleen. Myöhemmin samainen ystäväni antoi minulle tämän osoitteen.\nJoka aamu odotan, että pääsen meilin eteen lukemaan tämän aamun ajatuksen. Siitä on tullut yksi kannustavimmista asioista elämässäni. Moni hetkellinen ikävä ajatus on kääntynyt näitä lukiessani. Tästä on tullut minulle todella tärkeä.\nOmaa tarinaani: Olen aina ollut kiltti, positiivinen, joustanut ja ajatellut toisten parasta - ihmisten, luonnon, maapallon. Siinä vaiheessa kun piti huolehtia pienestä lapsesta, työstä, kodista, miehestä ei riittänyt enää resursseja itseni ajatteluun. Jos sitä nyt koskaan oli tullut harrastettuakaan. Omat tarpeet ja toiveet olivat saaneet joustaa toisten näkemysten tieltä. Vaikka kuinka ajatteli positiivisesti, eivät voimat riittäneet. Vaikka joka arkiaamun aloitti Aamiaisella, ei pelkkä positiivisuus pitänyt päätä pinnalla. Vajosin masennukseen, sairastuin. Nyt olen syönyt mielialalääkettä puolitoista vuotta. Se on toiminut kainalosauvana, jonka avulla olen saanut voimia päästä vanhoista vääristyneistä toimintatavoista ja asenteista eroon. Eilen lääkäri antoi jo luvan vähentää lääkkeen äärimmäiseen minimiinsä. Nyt olen se inhottava, tarpeen tullen kiukkuinen ja huutava akka, joka ei anna periksi. Joka tekee niin kuin itsestä parhaalta tuntuu. Pyrkii elämään tässä ja nyt, itseään kuunnellen. Tälle tielle en olisi löytänyt näin nopeasti ilman lääkärin ja lääkkeen tukea. Aurinkoisin terveisin, -Pirkko\nOmasta kokemuksestani voin kertoa, että Ajatusten aamiaisesta ON apua! Viime syksy oli niin vaikeaa aikaa, että kun lopulta jäin uupumisen ja masennuksen vuoksi sairauslomalle, en jaksanut lukea yhtään mitään ja koko marraskuu on pelkkää sumua. Vielä töissä ollessani luin kuitenkin aamiaisen joka ikinen aamu ja aina siellä oli rohkaisevia ajatuksia ja hymyilyttäviä lasten tokaisuja. Pahimman yli päästyäni palasin taas aamiaisen pariin ja olen saanut uusia voimia ja hyviä neuvoja sekä etenkin hyvää mieltä ja rohkeutta.\nMinun mielestäni lääkäreiden pitäisi ilman muuta määrätä tätä maukasta rohtoa masentuneille, koska se on sekä terapiaa että kuntoutusta!\nKiitos Jussi sinulle ja kaikille Positiivareille!\nVuosi sitten elämäni heitti häränpyllyä: tuli työuupumus ja avioero samaan aikaan. En tiedä, kumpu oli ensin, mutta rankkaa oli. vähän ennen kuin rankka väsymys todella iski, tulostin netistä ajatusten aamiaisia ja teippasin niitä työpöytäni ympärille. Niitä luin useasti päivässä ja jaksoin taas työpäivän loppuun.\nAjatukset eivät ehkäisseet uupumusta, mutta auttoivat tilanteessa, jossa itsetuntoni oli nollissa, mutta silti oli jaksettava.\nNyt elämäni alkaa taas olla kunnossa. Luen aamiaisia toisesta näkökulmasta: miten elää elämänsä niin, että ei tarvitse uupua täysin. Kiitos!\n-Kevättä rinnassa ja mielessä\nOlen omakohtaisesti kokenut, kuinka "pohjamudista" voi päästä uuteen nousuun. Pari vuotta sitten olin uupumuksen partaalla, olin masentunut ja illat itkin. Työpaikka ahdisti ja tunsin olevani seinän ja hirren välissä. Kyselin itseltäni, mitä voin tehdä, voinko koskaan enää iloita mistään. Ajatusten aamiaisen kautta sain uutta voimaa tehdä päätöksen muutoksesta. Joka aamu sain juuri sen hetkisiin ajatuksiini vastauksia.. ihmeellistä! Vihdoin silmäni avautuivat, aloin nähdä ympärilläni mahdollisuuksia, joita en ennen huomannut. Lehdestä luin jutun aikuisopiskelusta ja löysin sieltä itselleni mieluisan vaihtoehdon. Halusin vain irrottautua kaikesta ja tehdä jotain luovaa ja aivan erilaista kuin oma työni. Pelkästään päätös koulutukseen hakemisesta pudotti puolet kantamastani kuormasta, olo keveni uskomattoman paljon. Pienten vastoinkäymisten jälkeen pääsin vajaan vuoden kestävään koulutukseen, sain tehdä kaikkea uutta, ihanaa ja haasteellista. Asuin viikot opiskelupaikkakunnalla jakaen kolmion viiden muun opiskelijan kanssa...sekin oli haasteellista, mutta antoisaa ja meistä hitsautui minulle toinen perhe. Ja ystävyytemme kantaa edelleen. Olen palannut omaan työhöni vuorotteluvapaan jälkeen ja näen kaikki asiat uusin silmin. Kun tulee huonoja aikoja, ajattelen, etten ole vanki, voin irrottautua työstäni uudelleen ja lähteä etsimään uusia juttuja. Ajatusten aamiainen antoi minulle voimia ja rohkeutta, uskoa ja toivoa ja antaa edelleen, joka päivä!\nIhan varmasti on apua masennukseen. Olen itse ollut ajatusten aamiaisen lukija viimeiset kaksi vuotta, kun äitini suositteli sitä minulle, koska minulla on diagnosoitu paniikkihäiriö ja yleistynyt ahdistuneisuus, joihin syön edelleen myös masennuslääkkeeksi luokiteltavaa lääkettä.\nNoiden häiriöiden takia olin hyvin sulkeutunut ja sisäänpäin kääntynyt ja sitä kautta asenteeni oli hyvin negatiivinen kaikkea kohtaan. Olen hyvin kiitollinen äidilleni, että hän kertoi minulle tästä palvelusta, sillä pieniä positiivisia ajatuksia joka arkipäivä lukemalla olen saanut muutettua asennoitumistani positiivisemmaksi ja elämänmyönteisemmäksi.\nJa väittäisin, että tämä on ollut aivan yhtä tärkeä kuin itse lääkitys, vaikka ilman lääkitystä en olisikaan pärjännyt, koska tilani oli edennyt sen verran kriittiseksi. Tieni ahdistuksen tiellä jatkuu vielä toistaiseksi, lievempänä onneksi, mutta siitä olen varma, että niin kauan kuin ajatusten aamiainen on olemassa, olen myös minä sen tilaaja, oli minulla ahdistusta tai ei. Jotenkin kuitenkin olen vakuuttunut siitä, että tulen selättämään tämän ahdistukseni, koska sisäinen tuleni palaa taas voimakkaana.\nNyt olen suositellut palvelua kahdelle ystävälleni, joista toisella on vakava masennus ja toisella ahdistuneisuutta. He ovat nyt ajatusten aamiaisen tilaajia.\nJäin vuosi sitten eläkkeelle ja vaikka olin odottanut sitä kovasti, niin vuoden kuluttua olin kuin pystyyn nostettu mato. Mikään ei kiinnostanut ei huvittanut tehdä mitään. Oli ihanat lapsenlapset, ihana tytär jonka häitä vietettiin. Kaikki vaan tuntui yhtä tyhjältä. Sitten yhtenä aamuna "vanhaminäni" nosti päätään ja ajattelin, että jos en itse tee mitään eivät sitä muutkaan tee.\nTekstasin ison lapun keittiön seinään jossa luki LOPETA OLEMINEN, ALOITA ELÄMINEN. Ja aina sen nähdessäni sain uutta virtaa. Näin pienestä se voi joskus olla kiinni. Eli asenne ratkaisee, aina. Hyvää kevättä kaikille\nMielestäni lääkärin pitäisi määrätä lenkkitossut ja seurata käyttöä. Näin säästyisi paljon pillereitä.\n-Tapsa Hei, Olen selvästikin pakotettu tähän viestiin. Olen lukenut ajatusten aamiaista kahden-kolmen vuoden ajan ja mitään parempaa tapaa aloittaa päivää en tiedä. Myönteiset viestit ja hauskat lasten kommentit ja tekemiset selvästikin ilahduttavat. Sen huomaa siitä, että niin kiireistä päivää ei ole, etten ehtisi tätä viestiä avaamaan. Luulen, että näillä pienillä hyvillä ajatuksilla on jonkinlainen laajempikin hoitava teho jaksamiseen, mielialaan, asenteisiin ja elämän merkityksellisenä kokemiseen.\nValoisan, aurinkoisen pääsiäisen ajan toivotuksin ja ilahduttavista mietteistä ja tarinoista kiittäen\nOlet ollut kirjeenvaihtokaverini jo useiden vuosien ajan. Kun työpaikka tai sähköpostiosoite on vaihtunut, sinä olet ensimmäisenä saanut uuden sähköpostiosoitteeni.\nSinun kanssasi olen saanut jakaa naurut ja itkut, olet sinnikkäästi jaksanut kannustaa, kun olo on ollut vähän apea. Sinun kanssasi olen nauranut maha kippurassa, vedet silmissä. Sinun lähettämääsi kirjettä olen lähetellyt eteenpäin - enkä edes sensuroinut yhtään sanaa - vaikka se kirjeesi oli vain minulle tarkoitettu.\nSe, että jaksat kannustaa - viedä positiivista tapaa ajatella eteenpäin, on tärkeintä työtä, mitä voit tehdä. Saat minut tekemään sitä samaa - uskomaan ihmisiin, uskomaan itseeni ja vielä kertomaan sen.\nJokaisessa meissä on valolamppu sisällämme. On oma päätöksemme sytytämmekö valot vai emme. Vaikka se lamppu joskus on todella pieni, silti sen valo loistaa - kun sen vain sytyttää. Anna sen valon loistaa, koska yksikin lamppu valaisee pimeän huoneen. Se valo voi auttaa jonkun, joka kulkee pimeässä huoneessa näkemään sen avoimena olevan oven, josta pääsee ulos - valoon.\nOmakohtaista kokemusta masennuksesta minulla ei onneksi ole, mutta olen vahvasti sitä mieltä, että Ajatusten Aamiainen on vähintäänkin loistava rokote masennukseen ja samalla terveellisen elämän on-line opas. Enkä kyllä suoraan sanottuna epäile sen tehoa itse lääkkeenäkin, sillä vaikka se kuulostaa rajulta sanoa vastoinkäymisten kohdatessa, että tee muutos, niin se mitä sinä Jussi olet Tompan kanssa opettanut (eli jokainen voi muuttaa vain itseään ja omaa asennettaan) on TOTTA!\nTUHANNET KIITOKSET AJATUSTEN AAMIAISESTA\nItse ainakin aion pitää rokotukseni ajantasalla =)\nAurinkoista pääsiäistä toivotellen\nKyynelsilmin luin kiirastorstain aamiaista. Se oli tänä aamuna erityisen satuttava ja kohti käyvä. Kiinnitin huomiotani myöskin viime päivien puheenaiheeseen, masennuksen yleistymiseen. Voin omasta kokemuksestani kertoa, että olen saanut lohtua valtavasti teiltä viimeisen kolmen vuoden aikana. Ne vuodet ovat olleet elämäni vaikeinta aikaa, kun menetin minulle niin rakkaan mieheni syöpähoitoihin. Vain vuotta tai paria ennen viimeistä hoitojaksoa meidät valittiin oman paikkakuntamme positiivareiksi. Iloitsimme siitä kovasti, koska sen maininnanhan saa tietämättään.\nAjatusten aamiainen on seurannut minua jo useita vuosia ja olen sen antamaa viisautta jakanut omalle eläkeryhmälleni joka kokoontumisessa eli olen antanut hyvän kiertää. Olen huomannut, miten masentuneita ja omiin pieniin ympyröihin tukehtuneita yksinäiset vanhukset ovat. Minun täytyy todeta, etten ole masennuslääkkeitä tarvinnut ja vaikein aika on takanapäin ja on sellainen tunne, että omat siivet kannattavat taas. Antakaa edelleen hyvän kiertää. On tärkeää, että joku osoittaa myös sen positiivisen vaihtoehdon. Sekin on aina olemassa niin kauan kuin on toivoa. Hyvää kevättä ja paljon positiivisia ajatuksia.\n-Maija Vuosia sitten Rakas vaimoni vihjaisi Positiivareista. Epäilevänä Tuomaana vähän kattelin, että niinpä niin. Sitten minulle valkeni mistä on kysymys. Positiivisesta energiasta, joka asuu meissä kaikissa. Viimeistään Positiivarit -CD vei mukanaan. Moni päivä on saanut uuden alun ja suunnan luettuani aamuannoksen positiivisuutta. Kiitos monista loistavista ajatuksista, joita olen voinut myös jakaa eteenpäin. Parasta tietty on nähdä elämän mahdollisuudet. Niitähän on, kun vaan katsoo.\nTotisesti, totisesti olen saanut monesti hyvän mielen ja voimia arjen aherrukseen positiivareiden sivulta. Muistan miten oman perheesi selviytymistarina rahavaikeuksien keskellä teki minuun suuren vaikutuksen. Klassiset viisaat ajatukset ovat usein parasta, sekä lasten kommentit. Jatka samaan malliin. Hyvää ja kaunista kevättä.\nEhdottomasti olen sitä mieltä, että positiiviset ajatukset luettuna tekstinä aina aamuisin saa hymyn huulille, vaikka joskus olisi "synkkä aamu". Jos vähänkään haluaa itseään innostaa, niin niistä saa mahtavat voimavarat koko päiväksi. Sopivassa määrin positiivisuutta, ei imelyyttä eikä liian ruusuisia ajatuksia!\nOn paljon asioita, joihin havahtuu vain kun lukee tekstin ajatuksen kanssa. Minä printtaan hyviä ajatelmia, jota liimaan ajatelmavihkoon ja työpöydälläni on liimailtu positiivisia ajatuksia kuvaruudun alareunaan, pöytäpintoihin, lokerikkojen päihin yms. Yms.\n"Elämä on kuin liikkuva ajoneuvo ilman jarruja. Jos tuijottaa liiaksi takapeiliin, Etupää on pian puun kyljessÄ. Juuri tästä syystä takapeili on pienempi kuin tuulilasi." :)) Soile Olen itse käynyt Sahaja-jooga tunneilla. Käsitykseni maailman olemassaolosta muuttui. Sahaja-joogan dea idea on Itseoivallus (jooga). Jos on kyllästynyt ympärillä näyttäytyvään ahneuden, itsekkyyden, sotien ja ilmastonmuutosuhkan olemassaoloon alkaa käsittää oman olemassaolon tärkeyden maailman kaikkeudessa. Muutamalla sanalla ei voi selittää Sahaja-joogaa. Uskoisin kuitenkin että lievemmästä masennuksen tunteesta herää ihmettelemään. Itse katson ympäröivää elämää uusin silmin. Netistä löytyy tietoa: Meditaatiot.\nolen erittäin kiitollinen, että löysin teidät pari vuotta sitten. Masentuneisuuteen taipuvana olen saanut paljon apua juurikin ajatusten aamiaisen kautta. Olen saanut parannettua itsetuntoani. Esimerkiksi en ota toisten puheita henkilökohtaisesti, vaan yritän miettiä tarkemmin toisen sanomaa kokonaisuudessaan sekä oppinut ajattelemaan enemmän omaa käytöstäni ja reagointiani asioihin. Olen myös oppinut sen tosiasian, että voin vaikuttaa elämääni ja siihen miten onnelliseksi koen erilaiset tapahtumat. Olen oppinut hyväksymään siis itseni kokonaisuudessaan paremmin. Ennen vähättelin itseäni ja laitoin toisten menot ja asiat edelle, mutta nyt teen myös niitä asioita jotka itse koen tärkeiksi. Nykyään tunnen itseni kokonaisemmaksi ja onnellisemmaksi. kiitos ja kaikkea hyvää -Sari\nIso Kiitos Sinulle näistä Aamiaisista! Minulle, viisikymppiselle äijälle, on tullut postiasi monet vuodet ja ainakin minua ne ovat auttaneet jaksamaan ja näkemään elämää eteenpäin. Vain harva kerta on postisi jäänyt lukematta (otan itselleni joka työaamu sen vaatiman ajan) ja hyvin usein huomaan pysähtyväni pohtimaan tekstiä omalta kannalta ja se antaa voimia jatkaa.\nNyt jo aikuinen poikamme sairastui kohta 10 vuotta sitten skitsofreniaan joten ylä- sekä alamäkeä on ollut "ihan riittävästi", varsinkin kun voimakas viinan käyttö on kuvioissa. Helpottaa kuulemma paskaa oloa. Tytärkin masentui muutama vuosi sitten, mutta hän on onneksi päässyt jo tolpilleen ja elämän syrjään kiinni. Ihania ja älykkäitä lapsia, mutta ns. normaalista elämästä ei juuri ole ollut tietoa. Olen varma, että näiden aamiaisten voimalla minä olen jaksanut nämä vuodet.\nPidän myös siitä, että aamiaiset eivät ole uskonnollisen imeliä vaan inhimillisiä.\nAivan loistava idea tuo vuoden aamiaisresepti.\nKiitos pyytettömästä työstäsi !\nKyllä, mielestäni on ollut apua "ajatusten aamiaisesta" - nauruhermoja kutkuttavat lasten jutut, joulunaikaan upea joulukalenteri ja yleensä koko paketti...tulee ainakin joltakulta viesti joka arkiaamu!!!:)...suosittelen:)..me Suomalaiset ollaan tällasta melankolista kansaa, ainakin osaltaan ja pirityspotkut on tarpeen - vaikea masennus on sitten tieteskin vakavampi juttu, mutta lääkkeiden lisänä myös ajatusten aamiainen on jeees!:) -Liisu\nOlen tosi ONNELLINEN ja KIITOLLINEN terveydenhoitaja Paulalle! Hän suositteli vuosi sitten Positiivaria minulle LÄÄKKEEKSI.! Olen nyt itse jakanut tätä reseptiä ystävilleni, jotka ovat olleet juuri tämän lääkkeen tarpeessa. Kiitosta on tullut. Meistä kukaan ei tarvinnut lääkärin troppeja. Siitä kiitos POSITIIVAREIDEN -UUSIELÄMÄ\nKyllä ajatukset ovat yhteydessä tunteisiin, tunteet tekoihin ja teot ajatuksiin jne. Ihminen on paljon muuta kuin serotiini- eli (välittäjäainevarasto). Lääkkeet ovat joskus ihan välttämätön apu, joka vie pahimman läpi, jotta myös monipuolisempi apu mahdollistuu. Kapeutunut ihmiskäsitys ja paisunut lääketeollisuus voitontavoitteluineen ovat olleet johtamassa lääkkeiden käytön lisääntymiseen. Myönteiset ajatukset ja elämänmyönteinen asenne ehkäisevät masentumista mitä parhaiten! -Uskollinen ajatusten aamiaisen lukija\nKiitos joka-aamuisesta aamiaispöydästä, ilman sitä en jaksaisi työpäivästä toiseen nykyisessä vaativassa ja kiireisessä, muutoksia täynnä olevassa työelämässä.\nKummallista, että aamiaisesta löytyy aina näköaloja avartava tai lohduttava ajatus, joka antaa vastauksen johonkin kysymykseen sisälläni ja taas on voimaa porskutella eteenpäin.\nOlen sitä mieltä että Ajatusten aamiainen on paras psykologi minkä vastaanotolla olen käynyt! Kaiken lisäksi ilmainen, jolloin kaikki voivat käydä tämän psykologin vastaanotolla.\nToivon Kokille ja Ajatusten aamiaiselle pitkää ikää ja voimia sekä Hyvää Pääsiäistä!\n2005 tulin aamiaisvieraaksesi. Sitä en muista mistä linkin löysin, mutta sillä ei ole merkitystä ainoastaan sillä että olen saanut nauttia ja saanut joka aamuisen "masennuspillerin " ilmaiseksi ja tuntenut kuinka päivä päivältä olen tervehtynyt ahmimalla positiivisuutta myös aamiaispöydän oheistuotteista.\nOlen ostanut mieltä rakentavia opuksia kuten Hyvän elämän salaisuus, Desiderata, Seikkailu CD sekä Onnistujan jättiläisen ja muuta pientä, kortteja jne .Kaikki nämä yhdessä sekä myöskin ryhmäterapia auttoivat minua mm. pääsemään lääkärin määräämistä psyykelääkkeistä .Aloin pikku hiljaa löytämään elämästä pieniä valopilkkuja jotka vain kasvavat päivä päivältä ... voisin sanoa että olen hurahtanut positiivisuususkoon ja kerron viestiä eteenpäin aina vain kuin voin. Joten olen saanut kokin tarjoilemasta aamiaisesta niin lääkkeen kuin vitamiinitkin ja parasta voi saada vain ilmaiseksi, eikä kokin eväitä pysty rahalla mittamaan ei löydy sellaista valuuttaa jolla sitä voisi maksaa niin kallisarvoista se on ... paitsi antaa hyvän kiertää - sillä sen voi korvata. Mutta kalliiksi käyvät turhat lääkkeet,. joten suosittelen kokin vaihtoehtoislääkitystä kaikille ja rahalla joka jää ylimääräiseksi voi sijoittaa varmaan paremminkin esim. vähempiosaisille, vesitankkeja jne . Kaunista kevättä ;-) ja riemukasta Pääsiäistä ! -Riitta-Liisa\nOlen ollut positiivareiden lukija jo vuosia. Olen aina ollut se joka hoitaa mitä tahansa elämä tuokin tullessaan. Kuunnellut ystävien ja sukulaisten murheet, lohduttanut ja kannustanut. Syksyllä minulla todettiin syvä masennus ja valitettavasti täytyy kertoa teille, että niin kovasti kuin yritänkin ajatella positiivisesti ja toimia oikein, niin oikeaa masennusta ei vain voiteta tahdonvoimalla. On pakko opetella antamaan periksi, pysähtymään ja tyytymään siihen, että nyt minä en pysty. Ainakin minulle positiivareiden viestit, että kun vain ajattelet oikein, ovat välillä jopa pudottaneet syvemmälle masennuksen syövereihin. Jokaisen kokema hetkellinen masennuksen tunne on eri asia, kuin sairaus nimeltä masennus. Ymmärtääkseni masennukseen sairastuvat helposti nimenomaan ne ihmiset, jotka ovat aina tehneet kaikkensa, itsensä unohtaen. Kantaneet huolta muista niin lähellä kuin kaukanakin. toivoisin, ettei masentuneita syyllistettäisi sairaudestaan lisää, kukaan ei ole valinnut masennusta. Se on oikeasti mitä syvin helvetti, mistä ei näy ensimmäistäkään valopilkkua ja hyvää tarkoittavat yrittäisit edes, tai lähdet vaan tekemään mukavia asioita jne. todellisuudessa pahentavat masentuneen oloa. Olkaa niin ystävällisiä, että kunnioitatte masentuneen tilaa ja vain olette lähellä. Eihän kukaan mene sanomaan jalkansa katkaisseelle, että sen kun vaan yrität kävellä, se on vaan sun tahdosta kiinni, ajattele pystyväsi kävelemään ilman sauvoja, niin pystyt kyllä siihen. Oikeasti olen masennukseni aikana jopa miettinyt positiivareiden laittamista tauolle, koska en pysty juuri nyt elämään sen ohjeiden ja ajatusten mukaan. Toivottavasti tämän helvetin jälkeen tulee taas päivä, että pystynkin.\n-yksi surullinen ihaa\nAjatusten aamiainen on parasta lääkettä, mitä tiedän omaan masennukseeni. Toki minullakin ne 'onnellisuuspillerit' ovat, mutta luulen että mielialaani vaikuttaa paljon enemmän nämä positiiviset jutut näin aamuisin. Luen aamiaisesi aina töihin saavuttuani ja päivä kirkastuu viimeistään lasten tokaisuja lukiessani. Olen todella iloinen siitä, että ystäväni aikanaan vinkkasi minulle tästä aamiaisesta ja älysin itsekin sitä ryhtyä lukemaan.\nKuuntelin eilen aamulla uutisia ja kiinnitin huomiota tuohon masennusasiaan. Voi olla, että olen väärässä, tai vedän liian suoria johtopäätöksiä, mutta kyllä minun mielestä jokainen ihminen voi itse vaikuttaa siihen onko hän masentunut vai ei. Masennus on varmaan tämän päivän merkittävin itse aiheutettu "sairaus". Lääketeollisuudelle se on hyvin tuottoisaa, ja lääkärit edellisen käsikassarana pitävät huolen siitä että kauppa käy, kun ei keskitytä syihin, vaan hoidetaan oireita. Syyt löytyy varmasti aina ihmisestä itsestään; kuka murehtii mitäkin.\nSen sijaan, että mietiskellään maailman murheita, on parempi jokaisen keskittyä vain siihen, mihin itsellään on vaikutusmahdollisuus. Väitän, että suuri osa masennussairauksista häviää jo sillä. Sehän tuo nimenomaan onnistumisen tunnetta, ja lisää itsetuntoa. Sitä kautta sitten voi lisätä itselleen haasteita - vähä vähältä, ja sellaisia jotka ovat saavutettavissa. Kun ihminen havaitsee voivansa itse omalla toiminnallaan vaikuttaa omaan elämäänsä ja sen kehityskulkuun, alkaa tapahtua hämmästyttävää kehitystä. Kyllä silloin masennukset häviää ja elämä alkaa. Täytyy vain muistaa olla murehtimatta niitä asioita joihin itsellään ei ole vaikutusmahdollisuutta. Valitettavasti vain on niin, että nämä masennussairaudet johtuvat juuri siitä, että murehditaan noita, eikä tehdä sitä mihin itse voidaan vaikuttaa.\nOlen itse viljellyt ympärilleni tuota sanomaa. Jotkut tuntuvat murehtivan jopa sitä, että ikää tulee vuosittain lisää. So what? Ikä on asennekysymys. Olen itse 50 v, mutta asenteeltani, tai mieleltäni koen olevani 30 v. Olen varma, että joskus iästä puhuttaessa olen herättänyt kipinän jollekin mainitessani vain ohimennen, että ikä on asennekysymys. Mitä se muuta olisikaan! Tee asioita joita teit kolmekymppisenä ja joista nautit. Muista myös monipuolinen liikunta ja ravinto, niin pysyt kunnossa olemaan kolmekymppinen. Läheisilleni olen myös opettanut, että joskus on tehtävä asioita joista ei pidä, tai jotka tuntuvat vaikeilta tai ikäviltä. Kun ne on tehty, voi taas kokea onnistumisen tunteen, ja oma mukavuusalue on pikkuriikkisen kasvanut. Se ei kasva, jos siltä ei joskus poistu. Olen myös yrittänyt kannustaa läheisiäni ajattelemaan positiivisesti, ja keskittymään siihen mihin itse voi vaikuttaa. Se on vaan sellainen tie, että vaikka sitten joskus tulee vähän ylämäkeä tai takapakkia, niin niistä aina pääsee läpi, kun on ajatusmallit valmiina eikä jäsähdetä esteisiin. Kaikki on lopultakin kiinni vain itsestä ja omasta ajattelusta.\nEikä masennuta pitkistä pyhistä. Nyt on aikaa tehdä sitä, mihin arkena ei aika riitä. Nautitaan ulkoilusta, käydään pilkillä, mennään mökille. Tehdään sitä, mikä on vastapainoa arkirutiineille, eikä murehdita turhista.\nJännä juttu, juuri tänä aamuna mietin tuohon liittyvää asiaa. Lähinnä seuraavan kahden lauseen pohjalta: Asenne ratkaisee. Aina.\nAsia on vielä hautumassa, mutta noin yleisesti aamiaisviesti mielestäni vaikuttaa masennukseen. Itse olen näitä viestejä jo kauan lukenut. Ennen masennusta, sen aikana ja sen jälkeen. Kyllä nämä alkoivat vaikuttaa positiivisesti sitten kun se pahin masennus oli taitettu. Toki siihen tarvittiin terapiaa ja lääkitystäkin.\nJa nyt kun masennus on voitettu, hoidot ja lääkitys lopetettu niin nyt nämä vasta vaikuttavatkin, tosi hyvin.\nErityisesti tuo "Asenne ratkaisee. Aina." on hyvä pitää mielessä ihan koko ajan.