Roosa Kontiokari, Author at Groteski Magazine\nKuka luulet olevasi, Heikki Pursiainen?\nOlen tämmöinen keski-ikäinen perheenisä, entinen ajatuspajamies ja nykyinen yrittäjä. Kai se kuva, jota mä olen itsestäni yrittänyt projisoida, on sellainen räväkkä liberaali.\nTEKSTI JA KUVA Vivi Säiläkivi\nYleensä ihmiset ovat ihan hyvin ymmärtäneet, millainen mä olen. Aina silloin tällöin joku yksinäinen Twitterin susi esittää näkemyksiään. Milloin mä olen vihervasemmiston edustaja ja milloin puolestaan pääoman juoksupoika. Joskus sitä kuulutaan äärioikeistoon ja joskus taas maahanmuuttajia hyysäävään vasemmistoon. Yleensä ottaen nämä ovat yksittäistapauksia. Mä olen itselleni paljon ristiriitaisempi kuin miltä mä ulospäin näytän.\nMitä teet tällä hetkellä ja miksi?\nTällä hetkellä suurimman osan työajasta vie meidän uusi Mustread-media. Sanoisin, että sisällöntuotanto, juttujen kirjoittaminen, on aika lailla dominoinut. Kun laskee perhe-elämän päälle, ei siihen paljon muuta jää. Tänään haastattelin Keskustan kansanedustaja Katri Kulmunia ja täytyy sanoa, että haastattelujen purkaminen on aika tylsää ja vaativaa hommaa.\nMä olen huono pohtimaan mun omia motiiveja. Kun erkaannuin laskujohteisesta tutkijan urasta ja menin Liberaan, siitä lähtien olen elättänyt itseni kirjoittamalla ja puhumalla. Työ Mustreadissa on luonteva jatko. Liberahan oli kivaa työtä. Suurin syy lähteä oli se, että mahdollisuus tarjoutui. Olen aina ajatellut, että olisi kiva jotenkin käyttää Liberassa opittuja taitoja laajemminkin kuin vain ajatuspajaraporttien ja blogien kirjoittamiseen.\nMulla ei ole suurta narratiivia elämästä. Olen aina vähän ajelehtinut paikasta toiseen ja tarttunut tarjouksiin, jos niitä on tullut. Sanoisin, että mulla on jonkinlainen palo yhteiskunnalliseen keskusteluun, yhteiskunnasta kirjoittamiseen ja yhteiskunnan ajattelemiseen. Se on varmaan syy, miksi mä olen tässä nykyisessä työssä Mustreadissa.\nMillä perusteella Mustread, vain päättäjille sisällön ilmaiseksi tarjoava media, on perustettu?\nMustread perustuu sille ajatukselle, kuinka tehdä korkeatasoisesta yhteiskunnallisesta journalismista taloudellisesti kannattavaa. Tää on sellainen viisasten kivi, jota monet ovat miettineet ja Mustread on yksi yritys siihen suuntaan. On oltava jokin liiketoimintamalli, joka tekee laadukkaan yhteiskunnallisen journalismin tekemisestä mahdollista.\nMeillä on pyrkimys erittäin vahvasti riippumattomaan journalismiin. Jos ristiriitaa tulee kannattavuuden ja journalismin välillä, journalismi voittaa. Totta kai olisi höpsöä teeskennellä, ettei tällaisia ristiriitoja tulisi, ja siksi niihin pitää valmistautua.\nKumpi menee edelle: journalistiset ideaalit vai päättäjien kohdeyleisöksi myyminen?\nEn missään tapauksessa olisi lähtenyt hankkeeseen mukaan, jos tässä ei olisi menty journalistiset ideaalit edellä. Meidän liiketoimintamallissa ei ole mitään erikoista. Ainoa, mikä poikkeaa, on se, että kohdeyleisö on erilainen kuin massalukijakunnalle suunnatussa mediassa. En näe ristiriitaa siinä, että meidän mediassa on tilausmaksu. Kukaan ei ole sitä mieltä, että New York Times ei täytä demokraattisen julkisuuden ideaaleja, koska siinä on tilausmaksu. En tiedä, mikä siinä on ihmeellistä, että toinen joutuu maksamaan muutaman kympin kuussa ja joku saa median ilmaiseksi.\nOnko teillä erityistä agendaa, jonka perusteella haluatte vaikuttaa päättäjien toimintaan?\nMeillä on samanlainen halu vaikuttaa päätöksin kuin muillakin laatumedioilla eli luoda tietoa, näkökulmia ja analyysiä, jotka voivat auttaa päätöksenteossa. Haluamme, että päätöksentekijät tekevät informoituja päätöksiä ja itse harkitsevat oman aatteensa nojalla, millaisia hyvät päätökset ovat. Meidän eetos on asiantuntijaorganisaatioeetos eli jokainen on asiantuntija omalla alallaan ja saa oman asiantuntemuksensa perusteella päättää, mistä haluaa kirjoittaa. Me ei voida pyrkiä kattavuuteen, kun meidän resurssit ei siihen riitä. Esimerkiksi yksi juttu jonka kirjotin, oli mekanismisuunnittelusta ja sen suhteesta opiskelijavalintoihin. Ajattelin, että se on sellainen juttu, josta ei ainakaan siinä laajuudessaan voi muista paikoista lukea.\nTarkoitus on, että faktat ovat oikein. Tärkeää on myös, että julkaistavat jutut perustuvat tutkimukseen. Johtuen lukijakohderyhmästä ja resurssien määrästä me kirjotetaan valikoivasti asioista, jotka ovat meidän mielestä tärkeitä ja kiinnostavia.\nMitä mieltä olet ”always follow the money” -lausahduksesta?\nSe on monessa asiassa oikein hyvä lähtökohta. Jos tarkastelee instituutioita, joiden keskeinen periaate on välittää varallisuutta, silloin on syytä seurata sitä, minne raha menee. Kunnallisessa päätöksenteossa keskeisenä asiana on, että kunta verottaa ja jakaa uudestaan verovarallisuutta sekä tekee päätöksiä asioista, jotka suoraan vaikuttavat ihmisten taloudelliseen hyvinvointiin.\nMedian ei ole taloudellisesti optimaalista tehdä, sitä mitä sen mainostajat, sponsorit tai jopa tilaajat haluavat. Jos ajattelee median toimintalogiikkaa, luotettavan maineen hankkiminen on taloudellisesti erittäin arvokasta. Kaupallisen median voi olla järkevää tehdä sellaisia päätöksiä, jotka eivät ole sille lyhyellä aikavälillä taloudellisesti edullisia, jos se pystyy sillä osoittamaan luotettavuutensa. On taloustieteellisen analyysin näkökulmasta virheellinen tulkinta, että media toimii äänitorvena niille, joilta se saa rahat. Joskus journalistien ja mediatutkijoiden keskuudessa kuulee kummallista ajattelua siitä, että kaupallinen media on synnynnäisesti epäluotettava, koska se joutuu hakemaan markkinoilta oman rahoituksensa. Voi aivan hyvin olla liiketaloudellisesti kannattavaa olla puolueeton. Se voi olla just se tuote, mitä se media myy.\nAjattelen, että ihmisillä on paljon muitakin vaikuttimia kuin raha. Rahan mahdollistamat asiat ovat yksi merkittävä motiivi, mutta tuskin se tyhjentävästi kuvaa, mitä tehdään.\nOletko koskaan epäillyt itseäsi?\nNe hetket, kun en epäile itseäni ovat aika poikkeuksellisia. Ei mulla ole mitään erityisen vahvaa luottamusta omiin kykyihini.\nOnko mielestäsi olemassa jotain selkeää suuntaa, johon yhteiskuntaa pitäisi kehittää?\nSuomea voitaisiin sysätä muutama piiru liberaalimpaan suuntaan markkinataloudessa ja arvoissa. Muihin Pohjoismaihin verrattuna Suomi on aika konservatiivinen maa. Poliittisen päätöksenteon täytyy olla taustalla ainakin markkinatalouden edistämisessä. Se, miten suomalaiset saadaan olemaan vähemmän konservatiiveja, on hankalampi juttu.\nMulla ei ole illuusioita siitä, että saisin tuotoksillani aikaan mielipidemuutosta. Luulen, että niitä lukevat ihmiset, joilla on aika lailla samat arvot kuin mulla. Luulen, että vaikutusmahdollisuuteni arvokonservatiivisuuteen ovat aika vähäiset.\nLainsäätäjillä tosin voisi olla liberaalimpi asenne. Lapsille tyrkytetään Jeesusta päiväkodeissa ja tätähän arvokonservatiivit kannattavat, mutta jos ajattelee amerikkalaista perinnettä, niin siellähän voi hyvin olla sekä konservatiivi että sitä mieltä, että Jeesus on sellainen asia, joka ei kuulu kouluihin.\nOlisi hyvä, että ihmiset, jotka itse haluavat elää konservatiivisesti ajattelisivat, että valtion tehtävä ei ole puuttua siihen, mitä ihmiset ajattelevat. Tämän luulisi olevan monille konservatiiveille siedettävä ajatus. Mutta Suomessa on konservatiiveja, jotka haluavat, että valtio hoitaa myös uskonnolliset asiat. Sellaista ymmärrystä heiltä toivoisin, että liberaalissa yhteiskunnassa konservatiiveilla on oikeus olla konservatiiveja, mutta heillä ei ole oikeutta pakottaa muille konservatiivista elämäntapaa.\nEettistä viestintää etsimässä\nKapitalistisessa yhteiskunnassa eettisyys on usein menestyksen hinta. Yritysten, poliitikkojen ja hallitusten huolehtiessaan maineestaan siirtyy likapyykin peseminen yhä useammin viestintätoimistoille. Pitäisikö tästä olla huolissaan?\nTEKSTI Unni Javanainen & Julia Rautiainen\nKUVAT Pinja Ylioja\nKeväällä 2017 Bioenergia ry julkaisi provosoivia mainoksia, jossa suomalaisten väitettiin olevan maailman tyhmin kansa. Yhdessä mainoksessa aasinpäinen suomineito parjasi suomalaisia, jotka eivät ymmärrä elävänsä miljoonaomaisuuden, turpeen, päällä. Toisessa vedottiin suomalaisten tunteisiin pyörätuolissa olevan henkilön avulla, joka mainoksen mukaan kärsii ”vetelät housuissa”, koska suomalaiset eivät typeryydestään suostu polttamaan turvetta. Mainoksissa väitettiin, että turpeen hyödyntämisen avulla meistä tulisi muun muassa ”rikkaampia kuin norjalaiset”, ja että turvetuotannolle on annettu puhtaat paperit.\nKumpikaan kampanjan väitteistä ei kuitenkaan liippaa läheltäkään totuutta. Norjalainen öljy on maailmanmarkkinoilla edelleen paljon arvokkaampaa kauppatavaraa kuin turve. Euroopan Unioni ja Hallitustenvälinen ilmastonmuutospaneeli IPCC luokittelevat turpeen fossiiliseksi polttoaineeksi, ja turvemaiden kuivaaminen aiheuttaa suuret hiilidioksidi- ja dityppioksidipäästöt. Kampanja sai lopulta huomautuksen Keskuskauppakamarilta vammaisia henkilöitä loukkaavasta esitystavasta. Mainoksen virheellisiin väitteisiin ei kuitenkaan otettu kantaa.\nTurveinfo-kampanja on vain yksi esimerkki siitä, kuinka viestinnän palveluita ostetaan yhä enenevissä määrin palvelemaan asiakkaan intressejä: Voidaan puhua niin kutsutun promootioteollisuuden noususta. Promootio kattaa monia viestinnän muotoja aina mainonnasta brändäykseen ja poliittiseen kampanjointiin. The Economistin mukaan ala on kasvanut räjähdysmäisesti 1980-luvulta lähtien, ja pr-ammattilaisten määrä on nykyään moninkertainen esimerkiksi journalisteihin verrattuna. Alan keskiössä ovat viestintätoimistot, jotka määritelmän mukaan tarjoavat ”viestinnän suunnittelu- ja konsultointipalveluita”. Viattomasta määritelmästä huolimatta viestintätoimistot ovat onnistuneet saamaan negatiivisen leiman: toimistoja pidetään yhteiskunnan ”likaisen työn tekijöinä”, ja stereotypiat mustan valkoiseksi valehtelevista pr-ammattilaisista ovat vakiintuneita. Kärjistettynä ihmisten mielikuvissa viestintätoimistoissa tiivistyy siis kaikki se osaaminen, jolla saadaan turvetuotantokin kuulostamaan ekoteolta. Turvekampanjan voimakas kritiikki ei kohdistunutkaan Bioenergia ry:hyn, vaan kampanjan luoneeseen Hasan & Partnersiin. Toimisto puolustautui kritiikkiä vastaan toteamalla lopullisen vastuun faktojen totuudenmukaisuudesta lankeavan asiakkaalle, ei viestintäpalveluja tarjoavalle toimistolle. Toimiston tehtäväksi jää korkeintaan – kuten yrityksen perustaja Ami Hasan Markkinointi & Mainonnassa ilmaisee – vähän ”googlailla” asioita.\nOnko viestintätoimistojen yllä leijaileva stigma perusteltu, ja mistä se ylipäätään juontaa juurensa? Pitäisikö viestintätoimistojen mainetta yrittää puhdistaa, vai olisiko se ristiriidassa toimistojen toimenkuvan kanssa? Informaation ja viestintäteknologioiden määrittelemässä yhteiskunnassa viestinnän merkitys kasvaa jatkuvasti. Lopulta viestintätoimistotkin ovat vain yrityksiä, jotka ovat huomanneet kasvavan kysynnän ja tarttuneet siihen. Itsessään tässä ei ole mitään pahaa, mutta faktojen kaunisteleminen sekä valheen ja totuuden rajamailla pyöriminen arveluttaa. Katsaus historiaan paljastaa yhden jos toisenkin kyseenalaisen tapauksen viestintätoimistojen toiminnasta etenkin Yhdysvalloista, joissa viestinnän ammattilaisilla on jo pidempään ollut vaikutusvaltainen asema. Kuuluisana esimerkkitapauksena toimii nykyään Suomeenkin laajentanut viestintätoimisto Hill + Knowlton Strategies, joka aiheutti aikoinaan skandaalin markkinoidessaan tupakkaa terveellisenä ja asbestia vaarattomana eristeenä. Ei ihme, että viestintätoimistojen toiminta saattaa ihmetyttää ja ärsyttää tavan kansalaistakin ja jopa pääministeriämme Juha Sipilää, jonka mielestä viestintätoimistot ovat ”amerikkalaista hapatetta”. Koko viestintätoimistobisneksen tuomitseminen vuosikymmeniä vanhojen tapahtumien perusteella on liioiteltua, mutta ajankohtaisten tapahtumien valossa viestintätoimistojen eettisyyttä ei kuitenkaan voi olla tarkastelematta kriittisesti. Esimerkiksi turvekampanja herättää kysymyksiä viestinnän eettisestä sääntelystä – tai siitä, onko sellaista ylipäätään olemassa.\nToimittajia koskevat Journalistin ohjeet ovat mitä luultavimmin tunnetuin viestintää koskeva eettinen säännöstö Suomessa. Sen sijaan viestinnän muita aloja, kuten promootiota, markkinointia tai mainontaa, koskevia ohjeita on vaikeampaa löytää: olotila pikaisen googlettelun jälkeen on lähinnä aiempaa eksyneempi. On markkinoinnin eettisiä ohjeita, viestinnän eettisiä ohjeita ja hyvää markkinointitapaa koskevia periaatteita. Kaikkien ohjeiden yhteenvedon perusteella sekä journalistit että pr-ammattilaiset vaikuttavat kuitenkin ajavan useita samoja arvoja, kuten läpinäkyvyyttä, rehellisyyttä ja vastuullisuutta. Toisaalta esimerkiksi Markkinoinnin, teknologian ja luovuuden liiton viestinnän eettisen ohjeistuksen periaatteissa korostuu asiakaslähtöisyys: viestintätoimistojen tulee edistää asiakasorganisaationsa kaupallisia tai toiminnallisia tavoitteita ja tämän mahdollistaakseen tuntea asiakkaansa tarpeeksi hyvin. Tämä on keskeinen ero journalistiseen etiikkaan.\nOsittain journalistien kanssa jaettuihin arvoihin perustuvia periaatteita toteutetaan kuitenkin käytännössä monella eri tapaa. Suomalaisen uutismedian voidaan sanoa toimivan tai ainakin pyrkivän toimimaan Journalistien ohjeiden mukaan kiitettäväksi osoitetulla tavalla: lähes kaikki suomalaiset tiedotusvälineet kuuluvat Julkisen sanan neuvoston, eli hyvää journalistista tapaa tulkitsevan elimen, sääntelyn piiriin. Journalismin, etenkin uutismedian, ensisijainen päämäärä on tarjota kansalaisille mahdollisimman faktapohjaista ja objektiivista tietoa. Journalismilla on Suomessa myös pitkä ja arvostettu historia, jonka takia selkeä, yhteisiin eettisiin arvoihin pohjautuva toimintakulttuuri on päässyt vakiintumaan. Mainos- ja markkinointialaa sen sijaan luonnollisesti ohjaavat totuudenmukaisen tiedottamisen sijaan kaupalliset intressit, jotka kerta toisensa jälkeen jyräävät alleen eettiset arvot ja niitä erittelevät ohjeet ja säännöstöt. Kyse on kuitenkin kaupallisesta alasta, jonka ensisijainen tehtävä ei ole tuottaa yhteiskunnallisesti tärkeää ja informoivaa sisältöä kansalaisille, vaan tuloksia asiakkaalle. Kuten tapausesimerkki turvekampanjasta osoittaa, viestintätoimistot voivat olla valmiita esittämään suoranaisia valheita pärjätäkseen markkinoilla.\nMissä määrin viestintäalan yritykset ovat sidottuja noudattamaan heidän toimintaansa ohjailemaan pyrkiviä säännöstöjä? Kuinka paljon eettisiä ohjeita voi kiertää rikkomatta kuitenkaan lakia? Viestinnän eettisen neuvottelukunnan (VEN) puheenjohtaja Elisa Juholinilla on selkeä näkökanta aiheeseen. ”Laki ja etiikka ovat kaksi eri asiaa, jotka tulee erottaa selkeästi toisistaan”, korostaa Juholin, ”vain lainsäädännön rikkomisesta voidaan tuomita juridisesti, ja epäeettinen toiminta – niin kauan kuin se tapahtuu lain puitteissa – ei kuulu tuomiovallan piiriin”. Lähtökohtana on pidettävä, että voimassa olevia lakeja noudatetaan. Eettiset kysymykset hyvästä ja pahasta, tekojen seurauksista ja merkityksistä, ovat puolestaan jokaisen yksilön ja organisaation päätettävissä. Juholinin mukaan voikin usein käydä niin, että vaikka organisaatio noudattaa lakia, sen toiminta koetaan siitä huolimatta epäeettisenä. VEN perustettiin vuonna 2015 päivittämään Viestinnän eettisiä ohjeita ja käsittelemään juuri tämänkaltaisia tapauksia. VEN kritisoi Hasan & Partnersin toimintaa ja turvekampanjaa viestinnän eettisyyden osalta, mutta siitä ei kuitenkaan tehty oikeudellista tutkintaa. Kampanja oli VEN:in mukaan sopimaton ja epäeettinen, ja asioita esitettiin harhaanjohtavalla tavalla.\nAlan toimintatavat viittaavat siis siihen, ettei viestintätoimisto voi toimia eettisesti ja pärjätä samanaikaisesti markkinoilla. Tästä pr-toimisto Sugar Helsinki on eri mieltä. Heidän tapauksessaan eettisyys on käännetty markkinavaltiksi, ei liiketoimintaa hidastavaksi periaatteeksi. Sugar on tällä hetkellä yksi Euroopan ainoista ”eettiseksi” itseään markkinoivista pr-toimistoista. Mitä eettisyys voi siis konkreettisesti tarkoittaa viestintä- tai pr-toimistolle? Sugarin ruoka- ja hyvinvointibrändeistä vastaavan Ida Hanhiniemen mukaan maailmaa muutetaan ”shampoopullo kerrallaan”, ja eettisyys lähtee jo asiakkaiden valinnasta. Jotta asiakkaan kanssa voidaan tehdä yhteistyötä, on asiakkaan oltava eettinen ja ekologisesti toimiva. Kosmetiikan osalta edustettuna on vain luonnonkosmetiikkaa, ja Sugarin järjestämissä tapahtumissa ei koskaan tarjota lihatuotteita. Jos asiakas ei ole tarpeeksi eettinen tai ekologinen tai valmis muuttamaan toimintaansa kestävämmäksi, heidän kanssaan ei voida tehdä töitä. Ohjeet tähän ovat selkeät, joten jos asiakas ei täytä kriteereitä, on helppo sanoa ei ja ohjata muualle. ”Jokainen meistä seisoo sataprosenttisesti kaikkien edustettujen brändien takana”, toteaa Sugarilla kauneusbrändeistä vastaava Essi Hautaluoma. Ihanteellisuudestaan huolimatta tilanne on pr-alalla kuitenkin suhteellisen harvinainen. Hanhiniemen mukaan Euroopassa toimii tällä hetkellä heidän lisäkseen vain kolme vastaavanlaista viestintätoimistoa Saksassa, Alankomaissa ja Iso-Britanniassa. Useimmat viestintätoimistot ovat valmiita työskentelemään kyseenalaistenkin yritysten kanssa luomalla niistä harhaanjohtavia mielikuvia ja pyrkien kiillottamaan näiden mainetta. Epäeettinen toiminta on helpompaa isommassa, anonyymimmässä viestintätoimistossa. Pienessä, Sugarin kaltaisessa viestintätoimistossa liattavana olisi yrityksen maineen lisäksi kuitenkin myös henkilöt sen takana.\nEettisyyden ja kaupallisuuden välinen tasapainoilu voi siis olla vaikeaa, ja usein on helpompaa vain kaatua kaupallisuuden puolelle. Helppoutta lisää se, että eettisyyden unohtamiselta puuttuu seuraukset. Kantaa kyllä otetaan, mutta muuta ei oikeastaan voida tehdä. Hasan & Partnersille tai Bioenergia ry:lle ei koitunut konkreettisia seurauksia mainosten epäeettisyydestä ja valheellisista väitteistä. Mainoksia jouduttiin muuttamaan, mutta koska mitään rikollista ei tehty, eivät seurauksetkaan olleet sen mukaisia. Kun epäeettisestä viestinnästä seuraa lähinnä vain soosoo ja sormen heristys, voidaan vain unelmoida eettisesti kestävämmästä huomisesta. Toisaalta viestintäalan ammattikulttuuri on ehkä vasta muovautumassa, joten turvekampanjan kaltaiset tapaukset voivat saada viestijät rakentamaan entistä yhtenäisempää ammatillista säännöstöä kaikille, ja jopa noudattamaan sitä. Voisiko siis olla mahdollista, että asiakaslähtöisesti eettisestä viestinnästä muodostuisi se trendi, jota tulevaisuudessa noudatetaan?\nMinulla on unelma. Kingkin sen sanoi joskus. Minun omani on huippuyliopistosta. Yliopistosta, joka on paras ja jonne kaikki haluavat.\nTEKSTI JA KUVA Erik Räsänen\nHuippututkijoilla on käytössä huomattavasti rahaa ja oikeus tutkia asioita vapaasti. Näin saadaan tehtyä perustutkimusta, joka mahdollistaa innovaatiot ja talouskehityksen. Toki on myös tärkeää, että kehitetään riittäviä menetelmiä arvioimaan tutkimuksen hyödyllisyyttä ja tarpeellisuutta: mahdollisesti tutkijat voi velvoittaa tekemään tarkemmin selontekoa tutkimuksestaan ja siitä, onko se varmasti hyödyllistä.\nHuippuyliopisto toteuttaa perustutkimusta riippumatta muiden intresseistä – tiede on tärkeintä. Se on aktiivisesti tekemisissä eri sidosryhmien kanssa ollen mukana luomassa huippuinnovaatioita. Ja koska resurssit ovat tiukilla, riippumattomaan perustutkimukseen saadaan rahoitus samaisilta sidosryhmiltä: yrityksiltä ja yhdistyksiltä.\nHuippuopiskelijoita on tungokseksi asti, koska yliopisto on parhaimmistoa, siellä voi toteuttaa itseään ja sieltä valmistuessaan saa hyvin töitä. Käsiteltävät aiheet ovat laajoja, ja laajenevien koulutusohjelmien myötä suunta on kohti satojen ihmisten tehokkaita massaluentoja. Samalla opetus on yksilöllistä ja ottaa kunkin henkilökohtaiset tarpeet huomioon. Tarkasti suunnitellut luento- ja kurssikokonaisuudet luovat erinomaiset puitteet oppimiselle.\nHuippuyliopiston kirjastossa on aina riittävästi kirjoja tarvitseville. Koulutusohjelmat uudistuvat jatkuvasti, sillä hektisessä nykymaailmassa täytyy vastata ajankohtaisiin haasteisiin. Opiskelijat jaksavat pysyä motivoituneina, sillä rakenteiden muutokset eivät sekoita heidän opintojaan – ja hei, opiskelevathan he parhaassa mahdollisessa yliopistossa.\nHuippuyliopisto kerää siis huippurahoituksensa huippusidosryhmiltä, minkä jälkeen se tekee huippuriippumatonta huippuperustutkimusta huippuopiskelijoiden suorittaessa huippukursseja ja huippututkijoiden huippusynnyttäessä huippuinnovaatioita.\nSanotaan, että samaa sanaa hokiessa se alkaa menettää merkitystään. Ehkäpä joku ehtii sitäkin tutkimaan.\nKirjoittaja on huippuopiskelija huippuyliopistossa.\nKuka luulet olevasi, PastoriPike?\nLuulen olevani Suomen pioneeri. Sellainen, joka auttaa nuoria eteenpäin ja antaa heille rohkeutta olla oma itsensä. Yritän olla nuorille hyvä liideri ja jeesata niitä, jotka tarvitsevat apua.\nTEKSTI Emma Viitanen KUVAT Pinja Ylioja\nPastor tarkoittaa latinaksi paimenta. Mistä artistinimesi tulee?\nSiitä, että tein ennen gospel-räppiä Pastorit-ryhmässä yhdessä Prinssi Jusufin ja Joonatan Palmin kanssa. Sana kuvastaa myös itseäni, olen vähän sellainen ”paimenäijä”. Sellaista nimeä ei myöskään ole vielä kellään. Pelkkä Pike on tylsä, PastoriPike aiheuttaa hämminkiä ja pistää miettimään, että millainen toi tyyppi on.\nLisäksi toteat biiseissäsi olevasi visionääri, joka tarkoittaa tulevaisuuden hahmottajaa. Miltä tulevaisuudessa näyttää?\nEsimerkiksi suomalainen muoti tulee menemään eteenpäin.Tuetaan enemmän niitä uusia tyyppejä, jotka tekevät vaatteita. Välillä ärsyttää, miten porukka ostaa tuntemattomilta tyypeiltä Jenkeistä vaatteita eikä tue kavereitaan Suomessa. Vaikka tietäisi tasan tarkkaan, mihin ne rahat menisivät. Lisäksi näen, että tulevaisuudessa nuoret osaavat auttaa toisiaan paremmin. Aina tulee olemaan kateellisuutta, mutta jos haluaa menestyä, pitää osata tukea muita.\nLisäksi olet kuvaillut itseäsi termeillä Hullutyyli, Aito G ja bulifleim. Mitä nämä tarkoittavat?\nHullutyyli meinaa sitä, että olen todella tyylikäs äijä. Ihan sama minne menen, niin huomaat, että mulla on todella hullu tyyli. Hullutyyli on toinen persoonani. Bulifleim on puolestaan se ADHD-Pike, joka tulee esiin keikoilla.\nAito G rakastaa toisia ihmisiä ja yrittää jeesaa heitä. Termi meinaa myös sitä, että olin pienenä aika ”bad boy”, sellainen gangsteri. Aito G voi olla siis molempia.\nTuot usein esiin sen, että teet työtäsi sen takia, että voit olla esikuva nuorille. Keitä ovat omat esikuvasi?\nIsä ja äiti. Lisäksi Jumala on sellainen esikuva, jonka kautta pystyn rauhoittumaan. Musiikki- ja vaatepuolelta esikuvani on Kanye West.\nNuoruudessani mulla ei ollut paljoa esikuvia. Jokainen nuori tarvitsee mielestäni esikuvan, jottei tunne olevansa yksin. Mielestäni esikuvien pitäisi avautua enemmän, jolloin muillekin tulisi fiilis, että toi äijä pystyi avautumaan, miksen minäkin.\nMiksi rupesit räppäämään?\nEn ole missään nimessä mikään kova räppäri, mutta mulla on karismaa. Jos sanon jotain, niin jengi kuuntelee. Lisäksi jos joku räppäri tekee jotain huonosti, niin haluan olla se tyyppi, joka itse samanlaisessa tilanteessa toimii paremmin. Joskus voin mokata, en ole täydellinen ihminen. Tai no olen, omalla tavallani.\nMiten itse kuvailisit omaa musiikkiasi? Minkälaista musiikkia haluat tehdä?\nOlen tehnyt aika paljon energistä musiikkia. Nyt yritän päästä sellaiselle levelille, jossa musiikissani olisi enemmän sanomaa, joka voisi oikeasti koskettaa nuoria.\nHaluan, että jengi tajuaa, kuka PastoriPike oikeasti on. En ole aina riehakas ADHD, vaan todella tunteellinen äijä.\nMiten musiikkisi eroaa muusta suomirapista? Entä oma musiikkisi Pastoreiden tuotannosta?\nAinakin niin, etten koskaan halua alistaa naisia. Lisäksi sen sijaan, että kiroilisin ja räppäisin esimerkiksi alkoholista, yritän saada musiikkivideoistani ja teksteistäni puhtaita. Haluan, että kaikki pystyvät nauttimaan musiikistani.\nMusiikissani ei ole enää samaa gospel-sanomaa, joka siinä oli ennen. Yritän nykyään tuoda esiin enemmän omaa näkökulmaani. Ennen räppäsin Jumalasta, nykyään omasta elämästäni.\nKappaleissasi on paljon uhoa. Miksi?\nUhoaminen oli nuorena mulle tapa saada kunnioitusta, sillä olin todella kiusattu. Heikkoutta ei voinut näyttää samalla tavalla kuin nyt, vaan kaduilla piti olla kova, että pärjäsi. En pääse siitä helposti eroon, vaan se on mun elämäntyyli.\nSinulla on myös oma vaatemallisto, mikä on melko epätyypillistä suomirap-skenessä. Mistä sait inspiraation tähän?\nKanye West on isoin inspiraationi. Silloin kun Yeezy-vaatemerkki tuli, ajattelin, että jos toi äijä pystyy tekemään noin, niin miksi mä en? Mitä eroa meissä muka on? Okei, Kanyella on enemmän fyrkkaa.\nSeksikäs-Suklaa huusi joskus metrossa, että “hei, hullu tyyli ku PastoriPike!” Päätettiin tehdä hashtag ja jengi innostui siitä. Siitä tuli myös vaatemerkkini nimi.\nSuunnittelen itse merkin vaatteet ja saan inspiraationi 70-, 80- ja 90-luvuilta. Tutkin, mikä oli silloin se kovin juttu ja pohdin, miten voisin tuoda sen takaisin. Loppujen lopuksi muoti kiertää, se pitää vaan tuoda eri tavalla esiin. Suunnittelussa mulla on aina mukana Niklas – luottotyyppini muotiasioissa – ja Jouni, joka on päägraafikkoni.\nIhailet Kanyeta ja hänen meininkinsä muistuttaa omaasi. Koetko olevasi Suomen Kanye West?\nEn ole ikinä sanonut itsestäni, että olen Suomen Kanye, vaan muut ovat sanoneet mulle niin. Hyväksyn tämän, miksi en olisi? Olen kuitenkin kulkenut jollain tapaa Kanyen jalanjälkiä, tehnyt perässä ja onnistunut siinä. Samalla olen tuonut tekemiseen omaa itseäni.\nOnko sinulla idoleita suomirapin sisältä?\nCheek oli yhdessä vaiheessa. Hän on tehnyt hitosti duunia, vetänyt stadionin täyteen ja pistänyt suomirapin uuteen uskoon. En ole koskaan välittänyt Cheekin musiikista hirveästi, mutta hän osaa tehdä töitä ja on fiksu, kova bisnesmies. Siinä ihailen häntä. Kun Cheek tulee takaisin, hän tulee uutena ihmisenä, joka tekee asiat neljä kertaa kovemmin. Boom. Samaan pyrin itsekin.\nAito G jengi eli sinun, Graciaksen, Kingfishin, Bilen, Musta Barbaarin ja Sebastian Da Costan porukka, on monen huulilla juuri nyt. Mistä saitte idean tähän porukkaan?\nOlen poiminut äijät mukaan elämän eri vaiheista, esimerkiksi Graciaksen ja Musta Barbaarin olen tuntenut lapsesta saakka. Suomessa ei oltu vielä tehty biisiä, jossa olisi vain tummia räppäreitä, joten päätettiin testata. Mentiin studioon ja sieltä tuli hitti.\nKetkä ovat planeetan aidoimmat G:t?\nMinä itse, tietenkin. Lisäksi jokainen Aito G -äijistä on omalla tavallaan. Kingfish on yksi hoodigangsteri, Gracias on lyrikaalisesti yksi Suomen kovimpia räppäreitä. Bile on todella hyvä laulamaan, ”Suomen Weeknd”, ja Da Costa on kova räppäri, mutta ennen kaikkea ihan hullun hyvä tuottaja. Barbaari on puolestaan vähän kuin Martin Luther King Jr. Hän avasi meille portin isommalle yleisölle, koska jengi pystyi samaistumaan häneen nopeammin kuin meihin. Hän on äijä, joka puhuessaan ei peräänny sanomastaan vaan taistelee sen puolesta.\nVoiko siis sanoa, että Martin Luther King Jr. oli Aito G?\nEhdottomasti. Hän on myös mun esikuva. Ja Malcolm X!\nJos ihminen voi olla Aito G, voiko hän olla myös Feikki G?\nEi missään nimessä, ei kukaan voi olla Feikki G. G ja feikkiys eivät käy yhteen, ei todellakaan.\nMikä fiilis sinulla on lavalla?\nTuntuu kuin olisin voittamaton. Siltä, että olen saavuttanut paljon ja tehnyt sen eteen duunia. Lavalla voin iloita siitä.\nVaikutat todella itsevarmalta. Jännitätkö koskaan lavalle menemistä?\nTodellakin. Jännitän ihan hitosti aina kun menen lavalle. Joskus tuntuu, etten halua mennä keikalle ollenkaan.\nKun PastoriPikeä muistellaan sadan vuoden päästä, mistä sinut tullaan muistamaan: musiikista vai vaatteista?\nEi kummastakaan. Veikkaan, että mut muistetaan siitä, minkälainen ihminen olin.\nTeko, josta haluan tulla muistetuksi on se, että Pike lopetti koulukiusaamisen. Että olin se, joka otti vastuuta ja uskalsi puhua asiasta enemmän. Aito G liittyy tähän, sillä Aito G yhdistää kansat: kukaan ei enää mieti millainen tai esimerkiksi minkä värinen olet. Uskon, että tämä tapahtuu kolmen vuoden sisään. Siihen mennessä olen stopannut ainakin jonkun kiusaamisen.\nUrasi on lähtemässä toden teolla käyntiin ja olet silti saavuttanut paljon. Miltä näyttää PastoriPiken tulevaisuus?\nSiltä, ettei lasteni tarvitse pelätä, kun he astuvat kadulle. Se on suurin tavoitteeni ja syy, jonka takia haluan taistella kiusaamista vastaan: että lapsillani ja vaimollani olisi hyvä olla.


Lentopallon maailmanliiga – Wikipedia\nLentopallon maailmanliiga on kansainvälisen lentopalloliiton FIVB:n järjestämä korkeatasoinen miesten lentopallon maajoukkueiden kilpailu. Kilpailu on järjestetty joka vuosi vuodesta 1990 lähtien.\n6 Osallistuneet maat kautta aikojen\nMaailmanliiga perustettiin vuonna 1990 tarkoituksena markkinoida lentopalloa suurelle yleisölle. Aikaisemmin maailmanluokan maajoukkueturnauksia pelattiin vain usean vuoden välein MM-kisoissa ja kesäolympialaisissa. Maailmanliigassa tarkoituksena on, että joukkueet kohtaavat alkukierroksilla toisensa kotona ja vieraissa ja laji saa näin näkyvyyttä paikallisen yleisön keskuudessa sekä tiedotusvälineissä. Runsaan kymmenen vuoden aikana maailmanliiga osoittautui menestyväksi konseptiksi ja kisassa jaettavat palkintorahat kasvoivat vuoden 1990 miljoonasta dollarista vuoteen 2004 mennessä 13 miljoonaan. Maailmanliigan menestyksen seurauksena FIVB käynnisti vuonna 1993 naisille vastaavantapaisen kilpailun, Grand Prix’n, joka saavutti melko suurta suosiota erityisesti Itä-Aasiassa, mutta ei kuitenkaan maailmanlaajuisesti vastannut odotuksia.\nKilpailusysteemi[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]\nMaailmanliigaan pääsystä ei aiemmin järjestetty minkäänlaista kilpailumuotoista karsintaa, vaan FIVB kutsui osallistuvat 16 joukkuetta. Vuoden 2010 Maailmanliigaan karsittiin ja Saksa ja Egypti saivat paikat karsintojen kautta. Ehtona on, että kukin osallistuva maa järjestää paikallisen näkyvyyden tiedotusvälineissä ja otteluiden televisioinnin suorina lähetyksinä. Joukkueet jaetaan alkulohkoihin, joiden kaikki joukkueet kohtaavat toisensa neljästi (kaksi kertaa kotona ja kaksi kertaa vieraissa), siten, että kaksi ottelua pelataan saman viikonlopun aikana. Alkusarjan jälkeen lohkojen parhaat joukkueet etenevät jossakin tietyssä paikassa järjestettävään lopputurnaukseen. Esimerkiksi vuonna 2010 joukkueet jaettiin neljään neljän joukkueen lohkoon. Argentiinassa järjestettyyn lopputurnaukseen pääsivät isäntämaan joukkueen lisäksi lohkojen voittajajoukkueet sekä paras lohkokakkonen.\nVuodeksi 2012 pelisysteemiä muutettiin hieman. Jokainen lohkon neljästä maasta järjesti vuorollaan turnauksen, jossa kaikki lohkon joukkueet kohtasivat kertaalleen toisensa. Viikonloppua kohti tuli näin ollen kolme ottelua per joukkue ja peliviikonloppujen määrä putosi kuudesta neljään.\nVuonna 2013 pelatiin kolmessa kuuden joukkueen lohkossa, joista kahteen ensimmäiseen sijoitettiin parhaat maat. Joukkueet kohtasivat viikonlopun aikana toisensa kahdesti eli alkulohkoihin tuli kymmenen ottelua. Lopputurnauksen selvisi isäntämaa Argentiina, lohkojen A ja B kaksi parasta sekä C-lohkon voittaja eli kaikkiaan kuusi maata.\nKaudeksi 2014 joukkuemäärä nostettiin 28:an ja joukkueet jaettiin kolmeen kategoriaan. Finaaliturnaukseen selvisi viisi ykkösryhmän joukkuetta ja kakkosryhmän final four -turnauksen voittaja. Kolmosryhmässä ratkaistiin vain ryhmän voitto. Ykkös- ja kakkosryhmässä joukkueet kohtasivat toisensa kaikkiaan neljä kertaa, kahdesti kotona ja kahdesti vieraissa. Ottelut pelattiin kahden ottelun sarjoissa saman viikonlopun aikana. Kolmosryhmässä pelattiin kummassakin lohkossa kaksi turnausta, joissa joukkueet kohtasivat jokainen toisensa. Ottelumäärät joukkuetta kohti alkulohkoissa olivat ykkös- ja kakkosryhmässä 12 ja kolmosryhmässä 6. Vuonna 2015 pelattiin samankaltaisella systeemillä.\nVuoden 2016 maailmanliiga pelattiin edelleen kolmessa ryhmässä. Kukin ryhmä muodosti kuitenkin vain yhden lohkon, mutta kaikki joukkueet eivät kohdanneet toisiaan ja toisaalta jotkut kohtasivat kahteen otteeseen. Otteluita alkusarjassa tuli kullekin joukkueelle ykkös- ja kakkosryhmässä yhdeksän, kolmosryhmässä kuusi. Ykkösryhmän viisi parasta ja isäntäjoukkue Puola ratkoivat maailmanliiganvoiton lopputurnauksessa. Kakkosryhmän kolme parasta ja isäntämaa Portugali pelasivat kakkosryhmän lopputurnauksesta, mutta tällä kertaa turnauksen voittaja ei päässyt maailmanliigan lopputurnaukseen. Kakkosryhmän mestaruuden vei Kanada. Kolmosryhmä pelattiin vastaavalla tavalla ja Saksassa pelatun lopputurnauksen voitti Slovenia. Ryhmien voittajilla on mahdollisuus nousta ylempään ryhmään kaudelle 2017.\nItalia dominoi 1990-luvulla Maailmanliigaa voittamalla heti kolme ensimmäistä turnausta vuosina 1990, 1991 ja 1992. Vuonna 1993 São Paulossa järjestetyissä kisoissa isäntäjoukkue ja olympiavoittaja Brasilia oli finaalissa niukasti parempi. Se ei kuitenkaan haitannut Italian ylivoimaa, sillä joukkue otti jälleen voitot vuosina 1994 ja 1995.\nPuolan Katowicen Spodek-hallissa on pelattu lopputurnaus vuosina 2001 ja 2007.\nVuonna 1996 olympiavoittajaksi jyrännyt Hollanti voitti Italian finaalissa tiukasti 3-2, mutta Italia otti jälleen maailmanliigan pystin haltuunsa vuonna 1997. Vuonna 1998 voittaja oli Kuuba, mutta Italia voitti vielä kaksi peräkkäistä mestaruutta 1999 ja 2000.\nEnnen vuotta 2000 maailmanliigaa oli pelattu 11 kertaa ja Italia oli voittanut niistä peräti kahdeksan. Vuonna 2001 Brasilia otti voiton finaalissa ja sen jälkeen se on napannut Italialta hallitsevan maajoukkueen aseman haltuunsa. Brasilia on voittanut liigan vuosina 2001, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 ja 2009, olympiakultaa Ateenassa 2004 ja MM-kultaa vuosina 2002 sekä 2006. Vuoden 2002 Maailmanliigan voitto meni Venäjälle, kun taas Yhdysvallat otti historiansa ensimmäisen voiton vuonna 2008.\nVuonna 2015 maailmanliigan voitti Ranskan joukkue, joka pelasi kakkosryhmässä ja selviytyi maailmanliigan lopputurnaukseen voitettuaan ensiksi oman ryhmänsä lopputurnauksen. Kaikkiaan Ranska voitti kauden aikana 17 ottelua ja hävisi ainoastaan lopputurnauksen alkulohko-ottelussa Yhdysvalloille.\nVuonna 2016 aiemmin viisi kertaa hopealle sijoittunut Serbian joukkue onnistui voittamaan ensimmäisen maailmanliigan mestaruutensa. Kesällä 2017 Ranska voitti toisen maailmanliigan mestaruutensa ja ensimmäisen mitalisijansa saavutti kolmanneksi sijoittunut Kanada.\nVuosi Lopputurnauksen järjestäjäkaupunki Kultaa Hopeaa Pronssia\n1990 Osaka, Japani Italia Alankomaat Brasilia\n1991 Milano, Italia Italia Kuuba Neuvostoliitto\n1992 Genova, Italia Italia Kuuba Yhdysvallat\n1993 São Paulo, Brasilia Brasilia Venäjä Italia\n1994 Milano, Italia Italia Kuuba Brasilia\n1995 Rio de Janeiro, Brasilia Italia Brasilia Kuuba\n1996 Rotterdam, Alankomaat Alankomaat Italia Venäjä\n1997 Moskova, Venäjä Italia Kuuba Venäjä\n1998 Milano, Italia Kuuba Venäjä Alankomaat\n1999 Mar del Plata, Argentiina Italia Kuuba Brasilia\n2000 Rotterdam, Alankomaat Italia Venäjä Brasilia\n2001 Katowice, Puola Brasilia Italia Venäjä\n2002 Belo Horizonte, Brasilia Venäjä Brasilia Jugoslavia\n2003 Madrid, Espanja Brasilia Serbia ja Montenegro Italia\n2004 Rooma, Italia Brasilia Italia Serbia ja Montenegro\n2005 Belgrad, Serbia ja Montenegro Brasilia Serbia ja Montenegro Kuuba\n2006 Moskova, Venäjä Brasilia Ranska Venäjä\n2007 Katowice, Puola Brasilia Venäjä Yhdysvallat\n2008 Rio de Janeiro, Brasilia Yhdysvallat Serbia Venäjä\n2009 Belgrad, Serbia Brasilia Serbia Venäjä\n2010 Córdoba, Argentiina Brasilia Venäjä Serbia\n2011 Gdańsk, Puola Venäjä Brasilia Puola\n2012 Sofia, Bulgaria Puola Yhdysvallat Kuuba\n2013 Mar del Plata, Argentiina Venäjä Brasilia Italia\n2014 Firenze, Italia Yhdysvallat Brasilia Italia\n2015 Rio de Janeiro, Brasilia Ranska Serbia Yhdysvallat\n2016 Krakova, Puola Serbia Brasilia Ranska\n2017 Curitiba, Brasilia Ranska Brasilia Kanada\nBrasilia 9 7 4 20\nVenäjä 3 5 6 14\nYhdysvallat 2 1 3 6\nRanska 2 1 1 4\nKuuba 1 5 3 9\n/ Serbia (entinen Jugoslavia) 1 5 3 9\nNeuvostoliitto 0 0 1 1\nOsallistuneet maat kautta aikojen[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]\nPuola on osallistunut Maailmanliigaan 20 kertaa\nBrasilia 28 2017\nItalia 28 2017\nKuuba 26 2016\nVenäjä (aik. Neuvostoliitto ja Itsenäisten valtioiden yhteisö) 26 2017\nJapani 24 2017\nRanska 22 2017\nAlankomaat 21 2017\nYhdysvallat 20 2017\nBulgaria 20 2017\nPuola 20 2017\nSerbia (aik. Serbia-Montenegro ja Jugoslavia) 20 2017\nArgentiina 19 2017\nEtelä-Korea 19 2017\nKiina 18 2017\nEspanja 15 2017\nPortugali 14 2017\nSaksa 13 2017\nSuomi 13 2017\nKreikka 13 2017\nVenezuela 9 2017\nEgypti 7 2017\nAustralia 5 2017\nTšekki 5 2017\nIran 5 2017\nPuerto Rico 4 2016\nBelgia 4 2017\nMeksiko 4 2017\nSlovakia 4 2017\nTunisia 4 2017\nTurkki 4 2017\nKazakstan 3 2017\nKiinan Taipei 2 2017\nSlovenia 2 2017\nViro 1 2017\nItävalta 1 2017\nSuomen joukkue Maailmanliigassa 2012\nSuomen joukkue Maailmanliigassa 2013\nSuomen joukkue Maailmanliigassa 2014\nSuomen joukkue Maailmanliigassa 2015\nSuomen joukkue Maailmanliigassa 2016\nSuomen joukkue Maailmanliigassa 2017\nMaailmanliiga Kansainvälisen lentopalloliiton sivuilla\nNoudettu kohteesta ”https://fi.wikipedia.org/w/index.php?title=Lentopallon_maailmanliiga&oldid=16601034”\nSivua on viimeksi muutettu 9. heinäkuuta 2017 kello 14.47.


Suomalaissyntyinen Linna Katri Linna nousee Ruotsin uuden syrjintäviraston johtoon. Uuden viraston alaisuudessa työskentelevät jatkossa seksuaalisten vähemmistöjen valtuutettu, tasa-arvovaltuutettu ja vammaisvaltuutettu. Linnan äidinkieli on suomi. Ruotsin Radion haastattelussa hän sanoo, että on hyvä, että kaikki tasa-arvokysymysten kanssa tekemisissä olevat viranomaiset saadaan saman katon alle.\nHesarissakin oli taannoin otsikko Itä-Euroopassa alaspäin menevästä tasa-arvoasiasta. Kävi ilmi, että kyse oli naisten tasa-arvosta miehiin nähden. On naurettavaa erottaa näitä tasa-arvokysymyksiä toisistaan, kun on varmastikin itsestäänselvää, että siellä, missä yksi ryhmä (vaikkapa naiset) voidaan julistaa kelpaamattomaksi tuohon tai tähän tehtävään tai pitämään itsestään huolta, myös toinen ryhmä (homot, juutalaiset, mustat) saa varmasti kokea samanlaista syrjintää.


Kuinka Lisätä Näkyvyyttä Yrityksessäsi (ja Miksi Sillä On Merkitystä)\nVideo: How to install your removable wallpaper around window sills and door frames with Guild and Grace 2021, Heinäkuu\nYrityksen omistajana on käytännössä mahdotonta tietää jokaista pientä asiaa, joka tapahtuu yrityksesi kaikilla alueilla. Mikrotallennuksella vietät enemmän aikaa henkilöstön jäsenten tarkistamiseen kuin yrityksesi johtamiseen. Silti pitää silmällä, käyttävätkö työntekijät aikansa tehokkaasti ja kuinka tiimin tuottavuus mitataan, on välttämätöntä liiketoiminnan menestykselle. Ja tässä näkyvyyden lisäämisen työkalut voivat auttaa.\nNäkyvyys vs. työntekijöiden seuranta\nEnnen minkään tyyppisen näkyvyysaloitteen toteuttamista erottuvuus on, että näkyvyys ei välttämättä tarkoita työntekijöiden "tarkkailua". Vaikka näkyvyys kuulostaa työntekijöiden seurannasta, jälkimmäisessä tarkoitetaan yleensä https://www.businessnewsdaily.com -sovelluksen asentamista yrityksen omistamiin laitteisiin. Sen tarkoituksena on suojata yrityksiä estämällä tietoturvaloukkauksia ja tietojen varkauksia sekä keräämällä käyttäjätietoja, kuten vieraillut verkkosivustot, käytetyt sovellukset, työntekijöiden sijainti, pikaviestikeskustelut ja paljon muuta.\nNäkyvyys puolestaan tarkoittaa kykyä mitata tuottavuus, tehokkuus ja edistyminen seuraamalla tehtäviä, projekteja, tavoitteita, kokouksia ja muita päivittäisiä toimia. Pilvipohjaisten yrityspalvelujen tarjoajan AffinityLive: n toimitusjohtaja Geoff McQueen kertoi Business News Daily -yrityksen kanssa, kuinka tärkeää on lisätä näkyvyyttä pienissä yrityksissä ja miten tehdä se tehokkaasti ja edullisesti. [Lue liittyvä artikkeli: 4 vapaa-ajan seurantatyökalua yritysomistajille ]\nNäkyvyyden puute aiheuttaa pienille yrityksille useita ongelmia:\nEt koskaan tiedä kuinka liiketoiminta menee milloin tahansa. Tämä tarkoittaa, että et tiedä kuinka monta sähköpostia lähetettiin, kuinka moniin kokouksiin osallistui, missä kussakin projektissa on tilaa, jos projekti on budjetin ylittynyt, kuinka paljon pidätinta on käytetty, ovatko VIP-asiakkaat edelleen yhteydessä ja paljon muuta.\nSiilot. Jakamattomat tiedot tarkoittavat, että joudut jatkuvasti tekemään epäjohdonmukaisia manuaalisia kiertotapoja. Tämä on sekä epäluotettavaa että aikaa vievää.\nHuonolaatuinen. Pääset pirstoutuneisiin prosesseihin, mikä johtaa huonompaan projektin laatuun. Tämä on jotain kustannusten ylityksestä budjetin huonoon näkyvyyteen.\nHeikko taloudellinen kehitys . Sinulla ei ole kykyä ennustaa yritystäsi ja resurssejasi, mikä tarkoittaa, että otat enemmän riskejä.\nNämä ongelmat johtuvat erilaisista työkaluista jokaisessa liiketoiminnan osassa. Koska kriittiset yritystiedot ovat hajallaan erilaisiin postilaatikoihin, alustoihin ja työkaluihin, se tekee siitä niin, että yritykselle ei ole yhtä totuuden lähdettä.\nMutta korjataan se seuraavasti:\nIntegrointi parantaa näkyvyyttä ammatillisen palvelun ydinomaisuuteen - ihmisiin, prosesseihin ja pääomaan, jota käytetään työn suorittamiseen. Kun yritystiedot yhdistetään, voit hyödyntää niitä analysoidaksesi yrityksesi tärkeitä osia ja tehdä älykkäitä, tietoon perustuvia päätöksiä.\nPienyritykset voivat lisätä näkyvyyttä integroidulla asiakassuhdehallinnalla (CRM), viestinnällä, projektijohtamisella ja laskutusjärjestelmällä. Kaikkia asiakkaisiin ja asiakkaisiin liittyviä liiketoimia on seurattava yhdessä paikassa, jotta se menestyisi.\nSuurin osa yrityksistä noudattaa yhteistä prosessia mahdollisuuksien kautta maksamiseen. Voit optimoida tämän prosessin malleimalla se järjestelmään. Tämä tarkoittaa, että joukkueet voivat työskennellä ennalta asetetun työnkulun mukaisesti ja johtajat näkevät, missä asiat ovat, vain tarkastelemalla yhtä paikkaa. Näiden työnkulkujen standardisointi antaa pienille yrityksille mahdollisuuden mitata ja parantaa reunojen ympärillä.


Info | Ratsutalli Vively\nKäytössämme on varauskalenteri Ratsukko, jonka kautta saat varattua tunnit helposti milloin tahansa. Varataksesi paikan tunnille, jossa on tilaa, tulee sinun kirjautua Ratsukkoon.\nSinulle on luotu ensikirjautumistunnus ja varattu tallin puolesta viikkovakiotunnit kuluvan kauden loppuun saakka. Pyydäthän tallilta ja käytäthän saamiasi tunnuksia! Älä siis luo uutta käyttäjätunnusta ja salasanaa tai varaa vakiotuntejasi, vaan toimi tallin antamien ohjeiden mukaisesti.\nJos tulet ensimmäistä kertaa ratsastamaan tallillemme, soita meille 050 3047 577 ja varaa tunti soittamalla. Näin saamme valittua sinulle oikean ryhmän ratsastustasoosi ja -kokemukseesi nähden.\nOhjeet Ratsukon käyttöön\nKun kirjaudut ensimmäistä kertaa Ratsukkoon, kirjaudu ensikirjautumistunnuksilla, jotka olemme tallin puolesta luoneet sinulle. Älä luo uutta tunnusta, sillä vakiotunnit on varattu tallin puolesta ensikirjautumistunnustesi alle. Jos luot uudet tunnukset, eivät jo tehdyt tuntivarauksesi näy sinulle.\nKirjautumisen jälkeen, täydennä omat tietosi: Toiminnot-valikosta valitse Päivitä tiedot.\nTarkista kaikki lomakkeen pakolliset kentät:\nKohdan Yhteystiedot alla\nNimi kenttään tulee ratsastajan nimi muodossa etunimi sukunimi. Jos et itse ratsasta, vaan teet tunnuksen lapsellesi, laitathan ratsastavan lapsen nimen Nimi-kenttään. Näin jatkossa tunteja varatessasi tallilla tiedetään, kuka on tulossa ratsastamaan.\nPaino ja pituustiedot kysytään sen vuoksi, että tallilla osataan valita ratsastajan koon perusteella sopiva ratsu.\nSähköpostikenttään täytettävään osoitteeseen lähtevät kaikki varaus- ja peruutusvahvistukset sekä tallin kautta mahdolliset tuntimuutostiedot niille tunneille, joille olet varannut paikan. Käytäthän tässä kentässä sellaista osoitetta, josta sinut tavoittaa tunteihin liittyen ja johon voimme lähettää laskun sinulle sähköpostitse.\nKohdan Käyttäjätiedot alla\nKäyttäjätunnus kenttään voit kirjoittaa haluamasi käyttäjätunnuksen (vaihtaa sinulle tallin puolesta luodun tunnuksen) joka sinun on helppo muistaa kirjautuessasi Ratsukkoon.\nSalasana: vaihda tallin sinulle luoma ensikirjautumissalasana!\nKun olet tehnyt kaikki muutokset, paina Päivitä tiedot-nappia.\nSinulle tai perheesi ratsastajalle / ratsastajille on varattu tallin puolesta tunnin 24.6.2021 saakka. Kun olet kirjautuneena Ratsukkoon, näet kaikki varatut tunnit Omat tiedot- sivulta. Pääset varaamaan lisää tunteja Kalenteri-sivun kautta. Lisätieto-kenttään voit kirjoittaa lisätiedon, joka näkyy tallille varaamallesi tunnille.\nEnnen varauksen vahvistamista, valitse ratsastuskortti, jolta varaukset veloitetaan. Sinulle on tehty tallin puolesta ratsastuskortti ja talli laskuttaa normaaliin tapaan, kuten aiemminkin, ratsastustuntisi.\nRatsastuskortilta vähenee automaattisesti tunti, kun olet sen ratsastanut. Näin pysyt ajan tasalla ratsastetuista ja jäljellä olevista laskutetuista tunneistasi.\nJos olet varaamassa normaalihintaista kalliimpaa tuntia, kuten yksityistuntia, valmennusta tai kurssia, et voi tehdä varausta ratsastuskortilla, joka oikeuttaa varaamaan vain normaalihintaisia tunteja, jollei sinulle ole erikseen luotu esimerkiksi yksityistuntikorttia. Valitse tällöin Maksu tallilla vahvistaaksesi varauksen. Voit maksaa tunnin tallille tullessasi joko käteisellä tai muulla tallin hyväksymällä tavalla, esimerkiksi liikuntaseteleillä.\nKun varaat muita kuin omia vakioviikkotuntejasi, varaathan omalle tasollesi sopivia tunteja. Jos olet epävarma, onko haluamasi tunti sinulle sopiva, ole yhteydessä ennen varaamista tallille soittamalla numeroon 050 3047 577.\nJos et pääse jollekin sinulle varatulle tunnille, peruthan tunnin hyvissä ajoin Ratsukon kautta. Peruutukset tulee tehdä viimeistään 24h (1 vrk) ennen tunnin alkua. Myöhemmin tehtävät peruutukset tulee tehdä aina suoraan tallille soittamalla. Kun tunti on peruutettu peruutusehtoja noudattaen, voit käyttää tuntisi vielä korvaavaan tuntiin.\nNoudatathan peruutuskäytäntöä, sillä tuntien ajoissa peruuttamisesta hyödyt itsekin – vapautuneet paikat voidaan ohjata esim. korvaustuntilaisten käyttöön.\nRatsukon kautta voit varata tunnin vielä 3 tuntia ennen tunnin alkua. Sen jälkeen tehtävät varaukset soittaen tai tekstiviestillä suoraan tallille.


Kotiseutukokoelman kehittäminen – Postihistoriallinen yhdistys\nPaikallispostihistoriallisen kokoelman kehittäminen\nYhdistyksen hallitus päättänyt, että ryhdytään kokoamaan ohjeistusta paikallispostihistoriallisen kokoelman laadintaan liittyen. Tämä ilmeisesti vaatinee jonkinlaisen kokoelman synnyttämisen aiheesta yhdistykselle.\nOhjeistusta julkaistaan yhdistyksen nettisivuilla sitä mukaa, kun sitä saadaan kehitettyä\n. Sähköinen muoto mahdollistaa myös sen, että jo julkaistua aineistoa voidaan myöhemmin täydentää ja korjata.\nHallitus haluaa, että opastuksen koontiin osallistuisivat ainakin kerhoiltoihin osaa ottavat kerholaiset.\nTavoiteaikataulua ei päätetty asettaa.\nVoitaneen paikallispostihistoriallisen kokoelman tavoitteena pitää jonkin maantieteellisen alueen historian kokonaiskuvan esittämistä pureutumatta yksityiskohtiin.\nFIP-näyttelyissä sovellettavat postihistoriakokoelmien arvostelun erityissäännöt (SREV) jakaa postihistoriakokoelmat kolmeen alaluokkaan:\nB. Markofilia- eli postileimakokoelmat ja\nC. Historialliset, yhteiskunnalliset ja erityistutkielmat.\nNuo historialliset, yhteiskunnalliset ja erityistutkielmat tarkastelevat postihistoriaa laajemmalti sekä liike-elämän että yhteiskunnan vuorovaikutusta postijärjestelmän kanssa. Perinteiset postihistoriakokoelmat tarkastelevat yksinomaan postijärjestelmiä tai niiden osia. Nämä tutkielmat voivat sisältää liike-elämän ja yhteiskunnan postijärjestelmän käyttöön tuottamaa materiaalia. Ne voivat sisältää myös ei-filateelista materiaalia, jos se on aiheen käsittelyn kannalta tarpeen. Ei-filateelista materiaalia tulisi olla mukana vain siinä määrin, ettei se jätä varjoonsa filateelista materiaalia.\nPaikallishistorioiden, pitäjänhistorioiden, kirjoittamisoppaat kehottavat keskittymään kehityksen kulkuun ja yhteiskunnallista rakennetta koskeviin asioihin ottamalla sopivasti valittu erikoisala tai yhteiskuntaelämän puoli kerrallaan käsiteltäväksi. Jos jokin seikka ei valaise pitäjäyhteisön oloja ja kehitystä, ei se myöskään kuulu pitäjän historian. Paikallishistorian kirjoittajan helposti uhkaavaa vaaraa, että paikallisen mielenkiinnon nimissä mukaan tulee yksityistapauksia niin runsaasti, ettei metsää näy puilta. Tuleekin juuri huolehtia varsinaisen juonen näkymisestä riittävän selvästi koko ajan.\nOppaat kuitenkin myös tähdentävät, että koska jokainen pitäjä on oma yhteisöllinen yksilönsä, pitäjän historian keskeinen ainesosa tulee aina rinnakkaisuuksien ja samankaltaisuuksien ohella osoittamaan riittävästi erilaisuuttakin muiden pitäjien historian rinnalla. Eli tyhjentävää luetteloa huomioitavista asioista ja siitä, miten kukin asia tulee käsitellä, ei ole annettavissa.\nPostihistoriallisen kokoelman rakentamisen kannalta kokoelman käsittelemän ajanjakson alku tulee asettaa hetkeen, josta on tallella (ja käytännössä saatavissa) lähetyksiä. Voi olla perusteltua jättää kokoelman nimestä alkuvuosiluku pois, jos sitä ei saa kiinnitettyä johonkin selvää historialliseen käännekohtaan, jolloin kokoelman nimi muotoiltaisiin tyyliin ”Karjaan vuoteen 19xx”.\nAsiat, kohteet ja lähteet\nSeuraavassa on lueteltu asioina – karkean tason otsikoina – joita tällaisessa kokoelmassa voisi käsitellä (näkemys pohjautuu 28.4.2016 kerhoillassa kehitettyyn luetteloon). Se, missä järjestyksessä asiat seuraavassa esitetään, ei ole kannanotto siitä, mikä olisi asioiden paras keskinäinen esitysjärjestys.\nKohteet-kohdissa lueteltu esimerkkejä, millaisilla kohteilla asioita voisi esittää (pohjautuu 26.5.2016 kerhoillassa käytyyn ajatustenvaihtoon).\nLähdeteoksia lueteltaessa on keskitytty filateelisiin lähteisiin. Ei-filateelisten lähteiden osalta kuntien, mahdollisesti moniosaisten, historiikkien lisäksi on syytä noteerata läänitasoiset historiikit. Valtakunnallisia asioita käsittelevät teokset voivat olla myös hyödyksi: sotahistoriat, aatehistoriat (kuten osuustoiminta tai työväenliike), rautatiet jne.\nPostitoimipaikat ja paikalliset postiyhteydet syntyivät sinne, missä paikallinen asutus oli ja muodostui. Näin alueen asutushistoria esitetään postitoimipaikkojen ja paikallisten postiyhteyksien avulla. Tässä kartat ovat hyvänä hahmottamisapuna.\n1.1. Varhaisfilateeliset postipalvelut (kruununposti, lukkarinposti)\n– kruunun- ja lukkarinpostin lähetys\n– Taitto: Postinkuljetusmuodot entisaikojen Suomessa teoksessa Hannula (toim., 2015): Suomen postihistoria kolmessa vartissa\n– ? postin historia ?\n1.2. Postipalvelujen kehitys – postitoimipaikat, pääpostileimat\n– lähetykset, joilla postitoimipaikkojen leimauksia\n– Kaarlo Hirvikoski & Kalle Vaarnas (1988): Suomen postitoimipaikat 1638-1985\n– Gummesson, Ossa & Stenberg (1974): Suomen vanhimmat paikkakuntaleimat\n– Olamo (1978): Suomen Postileimojen käsikirja II : Kaksirenkaiset postileimat 1873-1893\n– Olamo & Arvelin (1991): Suomen postileimojen käsikirja III : Finland-leimat\n– Finlandia 88 (1997): Suomen postileimojen käsikirja IV : Venäläisleimat\n– Tuomas Piironen (1988): Suomen postileimojen käsikirja VIII : Viestilliset\n– Heimo (1986): Suomen telaleimat\n– Keräilijöiden toimesta on julkaistu lukuisia jotain tiettyjä alueita koskevia kirjoja ja pienpainanteita, joita kannattaa etsiä Postimuseon kirjastosta\n– Toimipaikkojen historiikit (Postimuseon kokoelmista löytyy vuosipäivien yhteydessä laadittuja toimipaikkojen historiikkeja)\n– maalaiskirjeenkantajaleimoilla (ns. numeroleimoilla) varustettuja lähetyksiä\n– Matti Pesonen (2009): Maalaiskirjeenkantajien linjatiedot 1-1999\n– Matti Pesonen (2009): Maalaiskirjeenkantajien linjatiedot 2000-3999\n– Matti Pesonen (2009): Maalaiskirjeenkantajien linjatiedot 4000-6809\n– postivaunuleimatut ja posteljoonileimatut lähetykset\n– Lehmus & Helminen (2009): Postia junalla – Postileimat Suomen rautateillä 1870-1995\n– ? postihin historia ?\n– laivalla todistettavasti kulkenut lähetys\n– Connell (1993): The Private Ship Letter Stamps of the World : Part 4, The Letter- and Parcel-Stamps of the Finnish Shipping-Companies\nVenäjän hallinto on ahdistellut suomalaisia eri tavoin. Kutsuntoja on järjestetty joka kunnassa. Vuoden 1918 tapahtumiin liittyvät valkokaarti, punakaarti ja vankileirit. Talvi- ja jatkosodan aikaa käsiteltäessä on paikallaan huomioida, että voimassa olleen sotaväen aluejärjestelmän mukaisesti kukin kunta muodosti oman komppanian, tai ainakin joukkueita. Kunnassa saattoi toimia suojeluskunta tai lottien yhdistys. Lisäksi kunnassa saattoi sijaita sotalaitoksen yksiköitä, edes hetkellisesti.\n– Venäläisleimat joissa paikkakunta venäjän kielellä ja sitten joissa venäjänkieli on poistettu\n– Sensuroidut lähetykset\n– Paikkakunnalla mahdollisesti sijainneen kenttäpostikonttorin leima\n– Joukko-osasto, joka on sijainnut paikkakunnalla, vaikka tilapäisesti\n– Poutvaara (1973): Postia sortokaudelta; sortovuosien passiivinen vastarinta postin käytössä\n– Quinby (2005): Postal Censoring in Finland 1914-1918, atk-tallenne\n– Ahonius (1972): Suomen vapaussodan 1918 kenttäposti\n– Kopsa (1991): Kenttäposti 1941-1945\n– Kopsa (1996): Keräilijän kenttäposti\nTässä mielessä kunnan suomen- ja ruotsinkielisyys sekä tämän asetelman mahdolliset muutokset ajan saatossa.\n– Kaksikielinen leima ja missä järjestyksessä leimassa ovat nuo erikieliset nimet\nKunnan puitteissa hoidetaan paikallista itsehallintoa. Kunnilla on myös verotusoikeus.\n– Vapaakirjeoikeudelliset lähetykset\n– Kunnan- ja pitäjänhistoriat\n– Paikallislehtien vanhat vuosikerrat\n– Hakoniemi (1997): Postimaksukoneleimojen mainososatutkimus / vaihe 1\nLienee niin, että jokaisessa pitäjässä on jotain kirjoitettavaa yritystoiminnasta. Ainakin on ollut kauppaliikkeitä, säätö- ja osuuspankki, meijeri jne. Jokaista liikettä ei tarvinne esitellä etenkään silloin, jos niitä on ollut vähinkin runsaammin. Riittää kunkin ammattikunnan käsittely esimerkein.\n– Liikekuoret ja -kortit\n– Firmojen omat postinumerot\n– Olamo (1973) Rei’itetyt suomalaiset postimerkit lehdessä Suomen Postimerkkilehti N:o 1/1973\nTarkastelun ansaitsee ainakin peruskoulutuksen antava kunnan kouluverkko. Kunnassa mahdollisesti sijainneet korkeammat oppilaitokset on myös hyvä huomioida. Kirjastot kuuluvat myös tähän kulttuurin kategoriaan.\n– Terveydenhuoltoon liittyviä aineita ja tarvikkeita sisältäneet lähetykset\nOn hyvä pitää mielessä, että paikallishistoria kirjoitetaan seurakuntalaisten eli maallikkojen näkökulmasta.\n– Liikekuoria ja -kortteja vastaavat\nVoi myös syntyä tarve käsittelyyn kuntaa laajemman alueen puitteissa. Esimerkiksi työmatkaliikenne on saattanut ylittää kunnan rajat.\n– Hirvikoski (2004): Maantieliikenteen pakettimerkit\n– Kuten liike-elämän tapauksessa\n– Lehti, joka varustettu postimerkillä\nSuomen yleispoliittinen puoluejako saattoi heijastua kunnalliselämään (paikallisosastot jne.). Myös muunlainen poliittisluonteinen kytkeytyminen on syytä huomioida: maanviljelysseurat, pienviljelijäyhdistykset, osuustoimintaliike, urheiluelämä jne.\n– Materiaali, joka mainittu poikkeusaikojen kohdalla\n– Merkkihenkilöiden lähettämät lähetykset\n– Piironen (1977): Leimaheraldiikkaa Suomessa : Itsenäisyytemme 60 vuotta 1200 kuvaleiman kertomana\nAiheen rajaaminen: alue ja ajanjakso\nKokoelman laatimista suunniteltaessa kannattaa pohtia alueellisia ja ajallisia rajoja.\nLuonnollisia selkeitä alueellisia rajauksia ovat sellaiset, joissa rajat menevät kuntarajojen mukaan. Alueen tulee olla siinä mielessä mielekäs, ettei alueella toimineita postitoimipaikkoja ole ollut lukumäärällisesti kovin pientä määrää, koska tällöin — ellein kyse ole suuresta, keskeisestä postitoimipaikasta — postitoimipaikkojen muutoksista ei oletettavasti riitä kovinkaan paljon kerrottavaa. Jos alue koostuu useammasta kunnasta, niin kuntien tulee muodostaa yhtenäinen alue. Parhaimpia useamman kunnan muodostamia alueita ovat tietysti aluemuodostelmat, joilla on käytännössä ollut kanssakäymistä keskenään muodostaen esimerkiksi seutukunnan.\nHavainnollistetaan asiaa käyttämällä esimerkkinä Karjaata. Karjaan maalaiskunta perustui 1200-luvulla. Karjaan kirkonkylästä tuli kauppala vuonna 1930 ja samalla Karjaan kauppala erosi Karjaan maalaiskunnasta. Karjaan maalaiskunta liittyi 1969 Karjaan kauppalaan. Vuonna 1977 Karjaa muuttui kauppalasta kaupungiksi ja samalla osa Snappertunasta liitettiin Karjaaseen (pääosan Snappertunasta liitettäessä Tammisaareen). Vuoden 2009 alusta Karjaa yhdistyi Pohjan ja Tammisaaren kanssa Raaseporin kaupungiksi. Ohessa on asiaa havainnollistava aikajana. Ohessa on myös edellä mainituista alueista karttapiirros, johon mustilla täplillä on osoitettu alueen kiinteiden postitoimipaikkojen sijainnit.\nKarjaan alueen hallinnollisten alueiden muutokset aikajanana.\nKarjaan alueen aluemuutoksiin liittyvät alueet kartalla. Karjaan kauppalan alue on osoitettu violetilla,\nKarjaan maalaiskunnasta kauppalan alueen irtautumisen jälkeen jäljelle jäänyt alue keltaisella ja\nSnappertunasta Karjaaseen liitetty osuus vihreällä.\nAlueen kiinteät postitoimipaikat on osoitettu mustilla täplillä.\nPitäydyttäessä vain Karjaan kauppalan alueeseen käsittelyyn tulisi vain yksi postitoimipaikka. Kun mukaan otetaan myös Karjaan maalaiskunnan alue käsittelyyn tulevien toimipaikkojen määrä kasvaa jo neljään. Huomioitaessa näihin toimipaikkoihin liittyvät nimien ja valtuuksien muutokset, jotka on lueteltu oheisessa taulukossa, kokoelmassa esitettäviä asioita on jo varsin mukava määrä.\nSnappertunasta Karjaaseen liitettävillä alueilla ei ole kokoelman kannalta varsinaista merkitystä, mutta jos nuokin alueet otettaisiin mukaan, niin kokoelman rajauksena voitaisiin todeta, että ”alueellisesti tässä kokoelmassa Karjaalla tarkoitetaan sitä aluetta, jonka Karjaan kaupunki käsitti liittyessään osaksi Raaseporia”.\n– perustettu 1.11.1902 postipysäkkinä nimellä ”Fagervik”\n– muuttui 1.3.1903 2. luokan postitoimitukseksi\n– nimi muuttui 21.1.1933 muotoon ”Fagervik/Kaunislahti”; samalla toimipaikka muuttui postiasema I:ksi\n– nimi muuttui 1.1.1937 muotoon ”Kaunislahti/Fagervik”\n– nimi muuttui 1.11.1956 muotoon ”Kaunislahti/Grundsjö”\n– nimi muuttui 1.11.1958 muotoon ”Grundsjö/Kaunislahti”KARJAA\n– perustettu 23.1.1751 postikonttorina nimellä ”Karis”\n– muuttui 1.1.1874 1. luokan postitoimitukseksi\n– nimi muuttui 1.9.1925 muotoon ”Karis/Karjaa”; samalla toimipaikka muuttui postitoimistoksi\n– muuttui 1.2.1942 postikonttoriksiMJÖLBOLLSTA\n– perustettu 1.3.1911 postipysäkkinä nimellä ”Mjölbollstad”\n– nimi muuttui 1.9.1925 muotoon ”Mjölbollsta”\n– nimi muuttui 1.12.1930 muotoon ”Mjölbollsta/Meltola”\n– muuttui 1.2.1942 postiasema II:ksi\n– nimi muuttui 1.11.1963 muotoon ”Mjölbolsta/Meltola”\n– lakkautettu 1.1.1970\n– perustettu 1.2.1878 1. luokan postitoimituksena nimellä ”Svartå”\n– nimi muuttui 1.9.1925 muotoon ”Svartå/Mustio”; samalla toimipaikka muuttui postitoimistoksi\n– nimi muuttui 1.1.1937 muotoon ”Mustio/Svartå”\n– nimi muuttui 1.1.1950 muotoon ”Svartå/Mustio”\nKarjaa + Karjaan maalaiskunta -alueen toimipaikat\nToimivia ajallisia rajoja ovat yleiset postihistorialliset tapahtumat ja alueen historian keskeiset tapahtumat. Esimerkkinä yleisistä postihistoriallisista tapahtumista voidaan mainita Suomen itsenäistyminen tai vuoden 1963 rahanuudistus. Alueen historiaan liittyvä keskeinen tapahtumasta on esimerkiksi kunnan itsenäisen olemassa olon lakkaaminen kunnan yhdistyessä toiseen kuntaan.\nEdellä kuvattu ajallisen rajauksen pohdinta liittyy varsinaisesti siihen, mihin ajanhetkeen kokoelman käsittelyn päättää. Alkamisajankohtaa ei samalla tavalla tarvitse pohtia. Kokoelman ajallinen alku pyritään tyypillisesti viemään niin varhaisiin aihoihin kuin suinkin kohtuudella mahdollista. Jos ajanjakson alkamista haluaa täsmällisesti rajoittaa, niin toimivia alkamisajankohtia olisivat hetki, jolloin ensimmäinen leima alueella otettiin käyttöön, Suomen itsenäistyminen tai kunnan perustaminen.\nTarkastellen edellä olevaa taulukkoa Karjaa + Karjaan maalaiskunta -alueen toimipaikoista, niin liki kaikki perustamiset ja muutokset ajoittuvat aikaan ennen rahanuudistusta. Toisaalta muuhun kuin postitoimeen liittyvien asioiden, kuten liike-elämän, laajemmaksi esittelemiseksi käsiteltävän ajanjakson päättäminen vastaja hetkeen, jolloin Raaseporiksi yhdistyminen tapahtui, voisi olla hyvinkin perusteltu.\nKäyttäen esimerkkinä Karjaata, rajattuna kuten edellä havainnollistettu, on lähdetty hankkimaan kohteita ja hahmottelemaan kokoelmasivuja. Näihin pääsee tästä linkistä.


Tutkimus löysi uuden rintasyövän leviämismekanismin - Kemia-lehti\nUutiset | 12.10.2021 | Kemia-lehden toimitus\nTutkimus löysi uuden rintasyövän leviämismekanismin\nProfessori Johanna Ivaskan johtama Turun yliopiston tutkimusryhmä on löytänyt täysin uuden tavan, jolla kaikkein aggressiivisimmat, kolmoisnegatiiviset rintasyöpäsolut leviävät elimistössä.\nOn ollut pitkään tiedossa, että solut liikkuvat kierrättämällä integriinejään eli tarttumisreseptorejaan solun osasta toiseen.\nOn tiedetty myös, että syöpäsolut ovat kehittäneet keinoja, joilla ne voivat kierrättää reseptoreja erityisen tehokkaasti ja siten levitä elimistöön tekemään etäpesäkkeitä.\n”Ihmisen solut uudistavat pintaansa jatkuvasti ottaen sisään solukalvon osia ja kierrättämällä niitä takaisin. Tämä niin kutsuttu CG-endosytoosimekanismi on kuin tehokas jatkuvassa liikkeessä oleva liukuhihna, joka kuljettaa soluihin myös liukoisia ravinteita”, Ivaska kertoo.\nRyhmän postdoc-tutkija Paulina Moreno-Layseca ja tohtorikoulutettava Niklas Jäntti löysivät rintasyöpäsoluista swiprosin-1-nimisen molekyylin, jonka avulla syöpäsolut pystyvät ohjaamaan tarttumisreseptorit tälle liukuhihnalle.\nNäin syöpäsolut voivat kaapata mekanismin etäpesäkkeitä synnyttävän soluliikkeen käyttöön.\nTutkimusaineistona satoja syöpiä\nKun ryhmä tutki satoja rintasyöpänäytteitä, tutkijat myös huomasivat yhteyden swiprosin-1-molekyylin ja syövän pahanlaatuisuuden välillä.\nKun kasvaimessa oli paljon molekyylia, syöpä oli aggressiivinen, ja potilaalla muodostui runsaasti etäpesäkkeitä.\nIvaskan mukaan tuoreet tutkimustulokset avaavat täysin uuden näkökulman solun integriini-reseptoreiden toimintaan. Ne vaikuttavat myös syöpätutkimusten suuntaamiseen tulevaisuudessa.\nTutkimus on julkaistu Nature Cell Biology -lehdessä.\n(Kuva Paulina Moreno-Layseca ja Turku Bioimaging) Pahanlaatuinen liikkuva rintasyöpäsolu. Solun tukiranka näkyy kuvassa violetilla ja solun sisällä olevat ”kierrätettävät” tarttumisreseptorit vihreällä.


Ilmalaivalla East Endiin: tammikuuta 2020\nLontoolaisen näyttelijättären Lizzie Dixien kuolema vasta on mystinen. Naisen piti nimittäin olla jo kuollut, kun siipiratasalus SS Princess Alice vuonna 1878 joutui onnettomuuteen ja suurin osa sen matkustajista hukkui. Ruumiskin oli ollut haudattavaksi. Nyt on kuitenkin selvää, että Highgaten hautausmaalta ammuttuna löytynyt nainen on Lizzie Dixie. Eletään vuotta 1883.\nTästä alkaa arvoituksen selvittely Emily Organin viktoriaanisessa murhamysteerissä Limelight. Asian selvittelyyn sekaantuu Morning Expressin toimittaja Penny Green, joka on tuntenut Lizzien. Näyttelijätär on jopa järjestänyt etsintäjoukot Pennyn tutkimusmatkalla kadonneen isän perään.\nIkävä kyllä murhatapauksesta kirjoittaminen annetaan Pennyn kollegalle Edgar Fishille. Scotland Yardilta tapausta selvittämään määrätään etsivä James Blakely, josta Edgar Fish käyttää nimitystä ”schoolboy detective”. Aivan koulupoika James ei kuitenkaan ole, paremminkin nuori mies, johon sekä lukijan että Penny Greenin on helppoa ihastua.\nRomantiikkaa ainakin tämä lukija kaipaakin, mutta jännitettä Jamesin ja Pennyn välillä kehitetään kerrassaan hitaasti. Annettakoon tämä anteeksi, koska tämä kirja on pitkähkön sarjan ensimmäinen osa. Kuten tiedämme, jännitteen kehittyminen on usein kiinnostavampaa kuin sen purkautuminen. Tai no, toki se purkautuminenkin vielä on kiinnostavaa, mutta sen jälkeen on suuri vaara, että tarina kerronnallisesti tältä osin lässähtää.\nTakaisin murha-asiaan… On selvää, että jonkun on täytynyt tietää, ettei Lizzie kuollut laivaonnettomuudessa. Penny ja James alkavat selvittää, ketkä olisivat voineet tietää asioiden todellisen laidan. Henkilögalleria on riittävän laaja, jotta epäiltyjä riittää. On Joseph Taylor, Lizzien aviomies, on Lizzien tytär Annie, Theatre Royal Drury Lanen Sebastian Colehill ja jopa poliitikkoja, joille Lizzie on antanut aikaansa, tosin ei ilmaiseksi. Niin, ja on salaperäinen mies, jonka on nähty pakenevan aidan yli Highgaten hautausmaalta ja joka pakenee myöhemmin Pennyn silmistä.\nMurhan ratkaisun ohella seurataan Pennyn sisaren Elizan naisasiataistelua sekä feeniläisten (fenians) toimintaa, sillä Penny joutuu keskelle räjähdystä maanalaisessa. Ajankohdan tapahtumat elävöittävätkin kirjaa hyvin. Lontoossa nimittäin todella tapahtui terroriteko maanalaisessa lokakuussa 1883. Tämä ja paljon muutakin selviää kirjan lopussa olevasta lyhyestä mutta mielenkiintoisesta tekstistä, joka käsittelee tarinan historiallista taustaa. Viktoriaaninen Lontoo heräsi ainakin minun mielessäni eloon Limelightia lukiessa.\nToimittajanaisen valitseminen päähenkilöksi tuo tarinaan kaksi mielenkiintoista näkökulmaa: lehdistön ja viktoriaanisen ajan naisen. Teos on helppolukuinen ja viihteellinen, mutta minut sen maailma ja henkilöt tempaisivat mukaansa niin hyvin, että piti ottaa järki käteen, etten aloittanut heti perään sarjan toista osaa. Voihan sitä väliin lukea jotain muutakin.\nMyös murhatarina oli kiinnostava. Ihmisten motiivit – niin murhaajan kuin muidenkin – menivät tällaiselle dramaattiselle ihmiselle kuin minä aivan täydestä. Oikeastaan ainut asia, joka kirjassa häiritsi hieman, oli se, että käytännössä jokaisen henkilöhahmon jokainen asu kuvailtiin ja vieläpä varsin kankeasti tähän tyyliin: ”He wore a black silk top hat, a deep red tailcoat, and red-and-green chequered trousers with a matching waistcoat.” Joka tapauksessa palaan varmasti Penny Greenin – ja James Blakelyn – pariin toistekin, ja kolmannen kerran, ja...\nLähettänyt Edith Arkko klo 19.32 Ei kommentteja:\nKunhan ei nukkuvaa puolikuollutta elämää – Minna Canth tyttärensä Ellin silmin\nVuosi 2019 oli Minna Canthin juhlavuosi (175 vuotta Canthin syntymästä) ja silloin julkaistiin yksi jos toinenkin tähän klassikkokirjailijaan liittyvä kirja. Raili Mikkasen nuortenromaani Kunhan ei nukkuvaa puolikuollutta elämää kuvaa tapahtumia kymmenisen vuoden ajalta alkaen siitä, kun Canth muutti Jyväskylästä Kuopioon. Minäkertojaksi ja tavallaan teoksen päähenkilöksi on valittu Canthin tytär Elli, joka on tarinan alkaessa 12-vuotias.\nMiksi Elliä ei voi suoraan sanoa tarinan päähenkilöksi? Siitä yksinkertaisesta syystä, että Minna Canthin hahmo hallitsee tarinaa. Äiti-Canth on vahvempi persoona ja vaikuttaa Ellin elämään voimakkaasti, vaikkei voikaan sanoa, että hän sanelisi tämän elämänvalinnat – paremminkin äiti kannustaa Elliä olemaan oma itsensä. Elli on kuitenkin persoonana paljon äitiään laimeampi, mistä kertoo jo se, ettei hän kapinoi kovin kummoisesti ärsyttävissäkään tilanteissa eikä hänen rakastumisensakaan kipinöi samalla tavoin kuin Minna Canthin, jonka Elli kuulee nimittäneen nuoruudenrakkauttaan Enkelisaatanaksi.\nEllin näkökulma on joka tapauksessa hyvä valinta. Koko Canthin perhe elää Kuopiossa toisten tarkkojen katseiden alla, koska perheenpäänä toimiva leskirouva ei arastele sanoa epäsovinnaisia mielipiteitään ääneen. Elli ja hänen sisarensa saavat kuulla kadulla lyseolaispoikien huutoa sen jälkeen, kun Minna on ehdottanut, että hänen tyttärensä kuuluisi myös tulla lyseoon opiskelemaan – siis kouluun, jossa ei ollut ainuttakaan tyttöoppilasta. Ellin mielessä on vähän väliä ajatus, että äidin tekemisistä saa jälleen kuulla.\nMinna Canthin uran merkittäviä käänteitä on ujutettu kirjaan harvinaisen sujuvasti. Canth kokee, että hänen on otettava kantaa ympärillään näkemiinsä epäkohtiin eikä hän voi enää kirjoittaa vain naurettavaksi tarkoitettuja näytelmiä. Kirjassa tulevat eläviksi uran takaiskut, kuten Kovan onnen lapsia -näytelmän (1888) esitysten loppuminen yhteen kertaan Suomalaisessa teatterissa. Myös välirikko Juhani Ahon kanssa ja kolmiodraama tämän nuoren mieskirjailijan ja kahden ilmeisen vahvatahtoisen Ahoa selvästi vanhemman naisen, Minna Canthin ja Elisabeth Järnefeltin välillä tulevat kirjassa esille. Näihin ei kuitenkaan nuortenkirjassa paneuduta kovin syvällisesti.\nMinna Canth tosiaan kuvataan naiseksi, joka teki mitä halusi, sanoivat kaupunkilaiset mitä tahansa. Tällainen hän mitä ilmeisimmin on ollutkin. Toisaalta Canthissa oli epävarmuutta ja tuskaisia tunteita, joita kaikilla luovilla ihmisillä taitaa olla. Kaikkinensa kirjasta välittyy hänestä hyvin elävä ja sitä kautta uskottava kuva.\nNuoren ihmisen elämä 1800-luvun loppupuolella sisältää koulu- ja ihastumishuolia aivan kuin nuoren elämä nykyäänkin - tai vaikkapa minun nuoruudessani 1980-luvulla. Elli elää kuitenkin ympäristössä, jossa kuulee varsin paljon uusia ajatuksia, joita monet vielä paheksuvat. Sellainen ei voi olla vaikuttamatta siihen, millaiseksi ihmiseksi kasvaa, vaikka on myös taakka, että joutuu miettimään, milloin saa jälleen kuulla ikäviä kommentteja äidin tekemisistä tai sanomisista. Ellin kotona kokoontuu ajatuksia esittelemässä ja vaihtamassa niin Oras-seura, joka koostuu nuorista, kuin suuri joukko suomalaisia kulttuurin suurnimiä Akseli Gallenista ja Pekka Halosesta lähtien. Oikeastaan on mielenkiintoista, ettei tunnu haittaavan, vaikka nämä kiinnostavat henkilöt jäävät pakostakin sivuhahmoiksi.\nEntäpä millaisena teoksessa näyttäytyy 1800-luvun loppupuolen Kuopio ja elämä tuona aikana ylipäätään? Minna Canth pitää puotiaan, puotiapulaiset hääräävät kaupassa. Kaupungissa on ainakin jokunen katu mukulakivetty, mutta Ellin kodin Kanttilan ikkunasta näkyy hiekkapolkuja. Ehkä ne ovat Kirkkopuistossa, joka on nykyään nimeltään Snellmaninpuisto. Kaupungissa on kauppaopisto ja Kuopion kylpylä sekä Savolan kirjakauppa. Köyhempää väkeä asuu Harjulan vaivaistalossa. Lignell & Piispanen myy menestyksellä alkoholia. Rautatiekin valmistuu, ja kaupunkiin saadaan puhelin, ihmiset viestivät toisilleen sähkeillä. Mikkanen on tehnyt taustatyönsä huolella, ja Kuopio näyttäytyy paikkana, joka on kohtuullisen eloisa, vaikka kirjan henkilöt pieniä piirejä hieman valittelevatkin.\nKirjan nimi Kunhan ei nukkuvaa puolikuollutta elämää on eräs Minna Canthin kuuluisimpia sanontoja. Ellikin alkaa enemmän elää kirjan lopussa, kun suuntaa intohimonsa johdattamana Saksaan opiskelemaan luonnonlääketiedettä. Kirjan lopussa olevassa Lukijalle-osassa kerrotaan, että Euroopassa matkatessaan Elli nähtävästi myös rakastui palavasti. Tämän kirjan tarina ei kuitenkaan esitä tulkintaa siitä, miksi tuo rakkaus ei johtanut avioliittoon. Se olisi eri teoksen aihe. Tosin, vaikka intohimo ei koskaan tunnu tavanomaiselta, saattaisi se tarina olla lopulta vähemmän mielenkiintoinen kuin tämä nyt kerrottu. On hienoa elää avaraa ajattelua kestävässä kodissa mutta tuskaista elää toisen ihmisen varjossa. Yhtä kaikki – näiden yhdistelmästä syntyy kiintoisa elämäntarina ja hyvä romaaninaihe.\nLähettänyt Edith Arkko klo 17.58 Ei kommentteja:\nTunnisteet: 1800-luvun Kuopio, 1800-luvun Suomi, 1800-luvusta kertova uudempi kirjallisuus, Kaunokirjallisuus\nYhden kirjan lukuhaaste: Anna Karenina\nVuoden vaihteessa netti pursuilee lukuhaasteita, joihin osallistumalla voi tutustua itselleen yllättävään kirjallisuuteen tai paikata aukkoja sivistyksessään. Monet haasteet ovat massiivia.\nMyönnetään, että on ihanaa lukea massiivisesti. Ei tehdä nyt kuitenkaan tätä niin isosti. Haastan yhden ihmisen – itseni – lukemaan yhden kirjan vuonna 2020. Valitsen kirjaksi Leo Tolstoin Anna Kareninan (1876). Syy kirjavalintaan on täysin henkilökohtainen: sivistykseni häpeällisimpiä aukkoja on, etten ole vieläkään lukenut sitä.\nAnna Kareninassa on kahdeksan osaa. Kun luen yhden osan kuukaudessa, olen päässyt kirjan loppuun elokuun päättyessä. Käsittelen jokaisen osan kuukauden lopussa tammikuusta elokuuhun tässä blogissa. Jos jotakuta kiinnostaa asettaa itselleen tämä sama lukuhaaste, täällä on paikka tulla keskustelemaan kirjasta.\nNopeimmin Anna Kareninaan pääsee käsiksi tästä. Teos löytyy suomeksi – ja muutamalla muullakin kielellä – Gutenberg Projectin sivuilta.\nLähettänyt Edith Arkko klo 0.21 Ei kommentteja:\nTunnisteet: 1800-luvun kirjallisuus, Kaunokirjallisuus, Yhden kirjan lukuhaaste: Anna Karenina\nKunhan ei nukkuvaa puolikuollutta elämää – Minna C...


Yle: Näyttelijä Ritva Valkama on kuollut | Uutissuomalainen | Keskisuomalainen\nUutissuomalainen 8.5.2020 23:46\nYle: Näyttelijä Ritva Valkama on kuollut\nNäyttelijä Ritva Valkama hyvästeli estradit 13. huhtikuuta 2013 Helsingin kaupunginteatterissa. Valkama nähtiin viimeistä kertaa näyttämöllä Kari Hotakaisen romaanista dramatisoidussa näytelmässä Ihmisen osa. -KOIVISTO ANTTI AIMO-KOIVISTO / LEHTIKUVA\nNäyttelijä Ritva Valkama on kuollut 87-vuotiaana, uutisoi Yle . Ylen mukaan hän kuoli perjantaina Helsingissä pitkäaikaisen sairauden uuvuttamana.\nPitkän uransa aikana Valkama nähtiin niin teatterissa kuin televisiossa. Hänet tunnettiin erinomaisena koomikkona, mutta hän loisti myös klassisissa ja moderneissa näytelmissä.\nValkama jäi eläkkeelle vuonna 1994, mutta ilahdutti katsojia senkin jälkeen lukuisissa rooleissa. Hän esiintyi muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa useita vuosia esitetyssä Neil Hardwickin ohjaamassa Kvartetti-näytelmässä. Näytelmä tuli teatterin ohjelmistoon vuonna 2002.\n– Hei hei Ritva. Pohjaton kiitos. Loved you, Valkaman kanssa muissakin projekteissa yhteistyötä tehnyt Hardwick kirjoitti Facebookissa .\nHardwick jakoi myös kuvan Kvartetin alkuperäiskokoonpanosta. Kuvassa oli hänen ja Valkaman lisäksi suomalaisia ykkösrivin näyttelijöitä: Kyllikki Forssell, Lasse Pöysti ja Pentti Siimes.\n– Sitten ei ollut enää ketään. (Viimeinen elossa), Hardwick kirjoitti englanniksi viitaten siihen, että kaikki muut kuvassa olevat ovat kuolleet.\nIllan siimeksessä viihteen valkamaan\nValkama kohosi koko tv-kansan suosikiksi 1970-luvun lopulla MTV:n viihdesarjassa Parempi myöhään, jota hän juonsi Siimeksen kanssa. Ohjelmaa seurasi enimmillään 2,7 miljoonaa suomalaista lauantai-iltaisin.\nParempi myöhään -sarjassa Valkama ja Siimes näyttelivät koomikkoparina lukuisissa sketseissä, joista bravuuriksi nousi Aku ja Iines -musiikkisketsi. Kaksikko esitti Ankka-kostyymeissä pikkuoravaäänin playbackina Grease-elokuvan käännöshitin Sinut haluan vain. Näyttelijöillä oli tukalat oltavat hikoiluttavissa vetimissä, mutta riemukas esitys oli täysosuma.\nValkama kertoi STT:n toimittajan Jukka Annalan Toopelivisio-kirjassa vuonna 2006, kuinka pysyvän muistijäljen esitys oli jättänyt katsojiin, vaikka esityksestä oli kulunut jo yli neljännesvuosisata.\n– Ei siitä kovin kauan ole, kun joku kysyi, että vieläkö sitä tulis, että sinä ja Siimes tekisitte sitä Iines ja Aku Ankkaa. Joskus tulee sellainen tunne, ettei me muuta olla tehtykään, Valkama kertoi huvittuneena kirjassa.\nValkama kertoi lähes hihkuneensa saadessaan Hardwickin ja Seppo Ahdin käsikirjoitukset luettavakseen.\n– Sketsit olivat epäsuomalaisen iskeviä ja nasevia. Ja sitten tekstin rytmi oli semmoista, josta oli helppo saada hauskaa, Valkama kertoo kirjassa.\nMTV mainosti sarjaa sloganilla "Illan siimeksessä johdatamme teidät viihteen valkamaan". Yhteisessä tv-työssä esitetyn luontevan sanailun takia Valkamaa ja Siimestä erehdyttiin luulemaan aviopariksikin.\nValkama näytteli Hardwickin jännärisarjassa Musta tuntuu (MTV, 1985) suojelupoliisin etsivän siivoojaäitiä, joka teki vaivihkaa omin päin rikostutkimuksia työpaikallaan patologian laitoksella.\nValkama kertoi Toopelivisio-kirjassa (2006), että kammosi patologian laitoksen kuvausmiljöötä mustan huumorin rikossarjassa, mutta rakasti rooliaan. Hän luonnehti siivooja-salapoliisi Lilli Nygrenin roolia yhdeksi suosikkitöistään.\n– Voi että kun mä nautin siitä! Se oli ihana! Valkama kertoi.\nSupo-etsivää Hardwickin sarjassa näytellyt Taneli Mäkelä kertoo kirjassa ihailleensa, miten tarkasti Valkama teki televisioroolinsa ja kuinka tämä osasi ajoittaa tarvittavan katseen tai pienen eleen sekunnin murto-osaan.\nValkama valmistui teatterikoulusta vuonna 1956. Vuonna 1985 hänet nimitettiin Teatterikorkeakoulun näyttelijäntyön professoriksi. Hän kuitenkin luopui professuuristaan kesken viisivuotiskauden, kun koulussa kuohui. Hän toimi kuitenkin näyttelijäntyön lehtorina vielä 1990-luvun alussa.\nValkamalle myönnettiin teatteritaiteen valtionpalkinto vuonna 2000.\nValkama oli naimisissa näyttelijä Pertti Palon (k. 2010) kanssa.\nJuuri nyt: Ravintolat suljetaan Keski-Suomessa, vaikka maakunta on epidemian perustasolla – perusteena ennakointi\nAuto ja hevonen kolaroivat Keuruuntiellä Jyväskylässä – ohjastaja hyppäsi kärrystä ennen turmaa\nMurtautujat iskivät Pizzeria Hurttiin ja noin 20 muuhun kiinteistöön Jyväskylän seudulla – poliisi epäilee teoista 1990-luvulla syntyneitä henkilöitä\n"Uni ei ole enää mörkö" – Leeni Peltonen käytti unilääkkeitä 25 vuotta ja on edelleen herkkäuninen, mutta nukkuu nykyisin normaalisti


Kulo-risteily 2018: Oululaisen kulttuuriseikkailijan näkökulma – Kulo\nKevät toi taas mukanaan auringonpaisteen ja Kulo-risteilyn, ja niinpä me Oulun sankaritkin suuntasimme kohti Etelää. Tämän vuoden risteily suuntasi Helsingistä Tallinnaan, Viru Valgen ja halpojen tyäukkojen kotikonnuille, joten vanhoilla risteilyveteraaneillakin oli odotettavissa paljon uusia kokemuksia. Lämmiteltyämme hieman maksojamme Helsingissä ja tavattuamme vanhat ja uudet tuttavat terminaalissa olikin aika nousta seikkailujen laivaan. (Tällä kertaa allekirjoittanutkaan ei jäänyt ”satunnaiseen” turvatarkastukseen).\nLaivalla oli ensin aikaa hoitaa byrokratiat ja muut pois alta Kulon kevätkokouksessa. Tunnelma olikin mitä mainioin, ja kokoushenki kiersi ringissä, kunnes pääsi tyhjenemään joskus toisen kierroksen alkupuolella. Kun tarkoituksen toteuttamiset oli taas toteuteltu ja uusia seikkailuja suunniteltu, oli aika tutustumisleikille, joka ei onneksi ollut tasoa ”pallo kiertää ringissä, sano nimesi ja eläin joka alkaa samalla alkukirjaimella.” Kysymyslomakkeiden avulla toteutetun ristikuulustelun ansiosta tunnemme nyt jokainen ainakin yhden uuden Kuloystävän, ainakin tasolla Pub Kuution pöydissä syntyneet ikuiset ystävyyssuhteet (ensimmäinen kaljavelka tappaa).\nSeuraavat yölliset tunnit ovat anjovisleipien, keski-ikäisten bilemammojen ja sukkasillaan/bokserisillaan riehumisen täplittämää humua, mutta ilmeisesti jokainen pääsi ainakin nimellisesti yöunille jossain vaiheessa, osa jopa omiin hytteihinsä. Aamun herätys oli aikainen, mutta onneksi hyttilämmintä verovapausohrapuuroa riitti vielä aamupalaksi.\nTallinnassa kävimme mannermaisella aamupalalla (ja roomalaisella ruuansulatuskanavien tyhjentämisellä) Viru-keskuksessa. Ilmeisesti eestissä Boys of Summerin julkinen kuunteleminen on jostain syystä kielletty, koska paikallinen vartija kävi häätämässä iloisen oululaisseurueen tämän aktiviteetin parista ostoskeskuksen portailta. Myös rikoksentekovälineenä käytetyt oluet jouduimme hävittämään.\nKokoonnuimme seuraavaksi kulttuurielämysten pariin arkkitehtuurimuseoon, jonka erityisiä vetonauloja olivat ajatuksia urbaanielämän hukkatiloista herättävä Wasteland-näyttely sekä äärimmäisen akateeminen leikkinurkkaus. Merisairauden hälvettyä oli aika tehdä hieman ostoksia ja tutustua vapaamuotoisemmin eteläisen veljeskansamme pääkaupunkiin. Jonkin neuvostoaikaisen konserttisalin katolta avautuivat hienot merinäkymät, joiden parista jouduimme valitettavasti poistumaan paikallisten gopnikien tieltä. Matkalla vanhaan kaupunkiin havaitsimme myös yleisön kiinnostusta herättäneen Relaxxx Clubin, joka ilmeisesti oli jonkinlainen fysikaalinen hoitolaitos. Nuorina kavereina emme kuitenkaan tunteneet tarvitsemamme minkäänlaisia hierontoja, joten jatkoimme matkamuistojahtiamme.\nMyös kotoinen Suomemme osoitti häilyvää presenssiään vanhassa Tallinnassa. Näimme ainakin Helsinki-ravintolan (baari ja karaoke) ja olimme heti kotoisammissa tunnelmissa. Myöskin ruokapaikaksemme valikoituneen italialaisen pitserian menyystä löytyi Helsinki-pizza, täytteenä tietysti viittä eri lihaa. Saatoimme hyvin kuvitella, minkälaiset raskaan reissun rähjäännyttämät sankarit ovat tämänkin herkun alun perin ideoineet.\nTallinnapäivämme kallistuessa iltaan menimme vielä moikkaamaan paikallista opiskelijakansaa Bar Patcaveen, jossa meitä viihdyttivät lisäksi karaoke ja laadukkaat drinkit. Tällaisena vannoutuneena absolutistina menin itse tietenkin teelinjalla (Long Island Ice-). Mieleen jäivät päällimmäisenä tietenkin humanistikasa, kalja-arvat, laulava Jeesus sekä Cindy Lauperin ruumiillistuma. Neljä cowboyta jatkoi siitä vielä paikalliseen yökerhoon kuuntelemaan teknojumputusta ja kärsimään nestehukasta. Ajoimme venäläisellä pitsataksilla takaisin hotellillemme, ja havahduinkin joskus aamukuuden aikaan katsomasta jotain puunleikkauksen mm-kisoja saksalaiselta taivaskanavalta.\nAamupala oli mitä mainioin ja ravitsi aikaerorasituksen raastamia kehojamme, vaikka illan tunnelmat saattoivat ainakin allekirjoittaneella jatkua edelleen. Kulinaarisena kokeilijana tein sen virheen, että laitoin mätitahnaa karjalanpiirakalle, mikä meinasi pubiruusuviboja mieleen tuoneella visuaalis-olfaktorisella ulosannillaan saada loputkin aamupalat kurkistamaan jälleen kotiravintolaansa.\nKotimatkalla, väsyneistä tunnelmista huolimatta, Pallini (Limoncello) löytyi jälleen tax freestä. Hyvästelyjen ja halausten jälkeen kiusasimme vielä tuntien ajan, vahingossa, kanssamatkustajiamme junassa suorastaan ala-arvoisilla Pallini-läpillä, joilta taidan säästää teidät rakkaat lukijat.\nNähdään taas seuraavalla Kulo-reissulla!\nKoko risteilyporukka koolla. Lisää kuvia löydät Kulon fb-sivulta.


peniksen & tulokset - Asiantuntijat USA raportista...\nAion käyttää täällä termiä "peniksen koko" tarkoittamaan glans-peniksen kokoa mitattuna esinahan kärjestä peniksen pään päähän tai ainakin kun se paljastuu.\nSuurin penis on 4 "pitkä ja pienin penis on 2". On tärkeää pitää mielessä, että monissa kulttuureissa ympäri maailmaa esinahan pituutta ei pidetä hyvänä pidettävänä; se yleensä hävitetään ja sidotaan usein solmuihin ja jätetään talon lattialle kuivumaan, ja heitetään sitten pois, kun sää lämpenee. Tässä on nopea opas miltä se näyttää: Peniksen takana oleva valkoinen alue on esinahka ja punainen alue on silmät, ja sen on oltava sen koon koko, joka mittaa sinua, kun se poistetaan. Mielestäni olin noin 3 ", mutta se on vaikea sanoa varmasti. On vaikea nähdä, onko se hyvä asia vai ei. On ihmisiä, jotka ajattelevat sen olevan, mutta jos mittaisi lasta, heillä ei olisi aavistustakaan mitä koko vauva olisi.\nTornado pidetään tällä hetkellä todellisena salaisena suosituksena, mutta sen suosio on kasvanut no...\nYhä useammat ihailevat puhut member xxl ja member xxl. Raportit ovat meille ymmärrettäviä. Luuletko...\nSisäpiirin suositus peniksen laajentumisesta on XtraSize ollut XtraSize. Monet hyvät kokemukset inn...\nVoi melkein uskoa, että Jes Extender todella toimii. Tämä johtopäätös on ehdottomasti tehty, kunhan...\nYhä useammat harrastajat puhuvat keinoista ja menestyksestä tuotteen käytön yhteydessä. Yhteiset ko...\nsuurempi penis saavutetaan parhaiten Phallosan erittäin suurella todennäköisyydellä. Lukuisat onnek...\nYhä useammat harrastajat raportoivat korjaustoimenpiteistä ja saavutuksen tunteesta, kun käytät tät...