Käymälä: huhtikuuta 2015\nGurdjieff sanoo BT:n kappaleessa 42. Yhdysvaltojen yhteiskuntarakenteen kohtalosta suurinpiirtein sen, mitä olen itse kymmenen vuotta toistanut. Nyt luin tänään ensimmäisen kerran tämän äärimmäisen tärkeän kohdan. Amerikkalaiset itse tiedostavat nykyisin tämän aktuaalisen tilansa todella hyvin, samoin kuin kaikki venäläiset jotka ovat asuneet joskus Yhdysvalloissa. Amerikkalainen porno myös heijastaa tätä yhteiskunnallista ongelmaa. Pornon yleismaailmallisuus taas kertoo sen, että tämä ongelma on nykyisin laajemmalle levinnyt kuin Gurdjieffin aikana. Suomalaisten tietämättömyyttä kuvaa hyvin se, että suomalaiset eivät voi millään käsittää tällaisia tosiasioita.\n“From Chicago I returned again to New York and, as all my projects for the fulfillment of which I had come to this continent were then unexpectedly rapidly and rather successfully actualized, and seeing that the surrounding circumstances and conditions of the ordinary existence of the three-brained beings of that city turned out to be corresponding to what was required for my periodic complete rest which had already become customary for me during my last personal sojourn on the surface of your planet, I decided to stay there longer and exist with the beings there merely according to the being-associations inevitably flowing in me.\n“Existing in the said way in this central point of the beings of this big contemporary group and rubbing shoulders on various occasions with the various types among them, I just then—without any premeditation but thanks only to my acquired habit of collating material, so to say ‘by the way,’ for those statistics of mine, which, as I have already told you, I gathered during the whole of my last personal sojourn among your favorites for the purpose chiefly of comparing the extent to which all the illnesses and all the strange what are called ‘being subjective vices’ existing among the beings of the different groups are spread—constated a fact which greatly interested me, namely, the fact that in the common presences of almost half of all the three-brained beings I met there, the proceeding functioning of the transformation of the first being-food is disharmonized, that is, as they themselves would say, their digestive organs are spoiled; and that almost a quarter of them have or are candidates for that form of disease specific to beings there, which they call ‘impotence,’ thanks just to which disease a great many of the contemporary beings of your planet are forever deprived of the possibility of continuing their species.\n“When I chanced to constate this, a great interest in the beings of just this new group arose in me, and I thereupon changed my previously determined mode of existence among them and allotted half my time from my personal rest to special observation and investigation of the causes of this fact—for me so strange and for them so deplorable. In pursuit of this aim I even took occasion to visit various other provincial points of the beings of this new contemporary group, though I stayed nowhere more than one or two days with the exception of the city ‘Boston,’ or, as it is sometimes called, ‘the city of the people who escaped race degeneration.’ There I existed for a whole week.\n“And so, as a result of these observations and statistical investigations of mine, it became clear that both these aforesaid diseases, which to a certain extent are prevalent among the contemporary beings in general who breed on all continents, are on this continent so inordinately widespread that its proximate consequences were immediately patent to me, namely, that if it continues among them at the present rate, then just the same fate will befall this contemporary large independent group of three-brained beings who have taken your fancy as recently befell that large community there which was called ‘monarchic Russia,’ that is to say, this group also will be destroyed.\n“The difference will be only in the process of the destruction itself. The process of the destruction of the large community ‘monarchic Russia proceeded in consequence of the abnormalities of, so to say, the Reason of the power-possessing beings there, whereas the process of the destruction of this community America will proceed in consequence of organic abnormalities. In other words, the ‘death’ of the first community came from, as they say, the ‘mind’ whereas the death of the second community will come from the ‘stomach and sex’ of its beings.\n“The point is, that it has long ago been determined that in general the possibility of long existence for a three-brained being of your planet depends at the present time exclusively only on the normal action of these two aforementioned being-functions, namely, upon the state of their as they say ‘digestion’ and upon the functioning of their ‘sex organs.’\n“But it is precisely these two functionings necessary to their common presence, which are now both going in the direction of complete atrophy; and moreover, at a highly accelerated tempo.\nLabels: filosofia, Gurdjieff, seksuaaliekonomia ja -kokonaisturhauma, Yhdysvallat - Amerikka\nPitkään jatkunut ja edelleen keuhkoja jäytävä flunssa on muuttunut ankaraksi hermostoperäiseksi selkäkivuksi ja silkaksi kevätdepressioksi. Tämäkin päivä on lilluuntunut uskomattomissa syvyyksissä taas vanhoja asioita märehtien. Vanhoja asioita, jotka ovat muuttumattomia ja tosia, ikuisesti samoja. Niin vaikeaa on luopuminen kun ei ole aloittanutkaan. Jäniksen syömän omenapuun varren jaksoin sivellä haavanhoitoaineella. Siinä kaikki.\nPosted by Sven Laakso at 7:10 ip. 0 comments\nLabels: biografinen, filosofia, sairaskertomukset, terveys ja sairaus\nPosted by Sven Laakso at 1:11 ip. 0 comments\nTaiteessa kaikki näyttävät ihmisen hajoamisen prosessin. Mutta harva osaa näyttää, miten se laitetaan takaisin kokoon. Siksi taide on useimmiten pitkästyttävämpää katseltavaa kuin patentit.\nPosted by Sven Laakso at 11:57 ap. 0 comments\nLabels: filosofia, taide\n0. Maa on huono-onninen planeetta.\n1. Tänne syntyvän ihmisyksilön psyyke on kaikissa tapauksissa viallinen ja se pitäisi aina korjata kovalla työllä. Kaikki älylliset olennot kaikilla mantereilla ovat friikkejä ja elävät epänormaalissa tilassa. Kaikkein epänormaaleimpia friikkejä ovat alkukantaiset ja ns. luonnontilaiset heimo-olennot.\n2. Korjaantuminen on mahdollista vain oikeanlaisen sisäisen hahmotuksen ja sen jälkeen sisäisen työn kautta.\n3. Ulkonaiset olosuhteet voivat tehdä sisäisen työn mahdottomaksi. Työ voi olla vääränlaista. Se millaista työn pitäisi olla, on koko opetuksen ydinsisältö.\n4. Mitä tahansa työtä voidaan käyttää sisäisen työn välineenä. Siis lähes mikä hyvänsä inhimillinen normaali työ on muunnettavissa oikeanlaiseksi sisäiseksi työksi. Työn tuottavuus mitataan ainoastaan sisäisen täydellistymisen mittareilla. Vaikeimmin tuottavaksi henkiseksi työksi on muunnettavissa luova työ, joka on miltei aina maaplaneetan friikkien tyhjän egoismin suojaverho.\n4. Kenelläkään Maa-planeetalle syntyvällä ei ole lähtökohtaisesti sielua eikä vähäisintäkään toivoa. Kaikki riippuu oikean työn määrästä (joka voi olla yksilöllisesti suuri jo hyvin varhain).\n5. Useimmissa tapauksissa tehty työ voidaan riistää. Eli saavutettu kehitystaso voidaan menettää.\n6. Inhimillinen vallanhimo on paitsi tehdyn työn suojelemisen, myös tulevan työn mahdollistamisen sanelemaa.\nLabels: Gurdjieff, gurdjiefftyö ja -työttömyys\nToisaalta Xenakisin soolopianoteokset, kuten tämä Mists, for solo piano (1980), ovat onnettoman pitkästyttäviä. "Analyyttisena välineenä piano on helposti trivialisoiva." Vain jousi- ja puhallinsoitinteokset toimii, koska erikoisten soittotapojen käyttö on mielenkiintoista. Niissä, erilaisissa sointiväri- ja eletehoissa, oikeastaan on Xenakisin koko olemus. Orkesteriteokset ovat suuria eleitä, sinänsä kiehtovia ja tyylipuhtaita. Käsittämättömintä on se intensiteetti ja silkka taito, jolla Xenakisin monet parhaat teokset on levytetty. Se, että tuohon aikaan uusin musiikki ehkä otettiin vakavasti, ei silti oikein selitä tasoeroa keskimääräisten säveltäjien (keskiverto Pierre Boulez) toteutuksiin nähden. Onko tässä politiikan sanelemaa isolla rahalla sähköistettyä "laatua"? Varmasti voi sanoa, että vain Ligetin teoksia on äänitetty yhtä hyvin kuin Xenakisia parhaimmillaan. Tai ehkä Pierre Boulez vain arvostaa Xenakisia enemmän ja tahattomasti antaa noissa äänityksissä paljon enemmän itsestään kuin yleensä. Nykyään yksikään säveltäjä ei saa tällaista kohtelua soittajilta. Puhun nyt vain tunnetuista klassikkoäänitteistä.\nKraanerg (1969) on eräs vahvimmista orkesteri ja nauhateoksista. Teoksesta on monta levytystä. Kuuntelin juuri vuoden 1988 levytyksen. Äärimmäistä tarkkaavaisuutta 71 minuuttia, enkä minuuttiakaan antaisi pois. En tiennyt, että uusimmalle levylleni tulevalla parinkymmenen minuutin avaruusromupätkällä on näin vaikuttava sukulainen.\nLabels: Iannis Xenakis, musiikki\nKansallisella kulttuurilla on monopoliasema suhteessa omaan kieleensä. Sen monopolin kanssa ei kannata ryhtyä kilpailemaan. Kieli on vallan, ei taiteen, väline.\nBändit ovat arvostettavampia kuin sooloartististit siitä yksinkertaisesta syystä että on paljon vaikeampi tehdä täsmälleen sama asia bändinä kuin yksin. Ihmisten luova yhteistoiminta on arvostettavaa sinänsä, koska Saatanan palkka on suuri sen rikkomisessa. Bändi on uskomaton este kaikelle, koska on niin monta hyvin rahoitettua tapaa, jolla bändin saa hajoamaan. Bändi voi pysyä kasassa vain jos sen jäsenet kehittyvät hyvin paljon. Yksilö taas voi pysyä kasassa vähemmälläkin kehittymisellä.\nLabels: filosofia, Judas Priest\nVain ne jotka omistavat (sielun) voivat luottaa toisiinsa. Ne jotka eivät omista mitään (sielua) ovat vain vaihtelevan paksuista pintaa. Vaikka he miten monimutkaisesti kätkisivät perimmäisen tyhjyytensä, he voivat lopulta vain riistää ja kiusata.\nPosted by Sven Laakso at 4:09 ip. 0 comments\nLabels: filosofia, sielu, sielu ja kone, ydin ja pinta\nDemokratia on kaikki ne keinot jolla hyväuskoista alamaisuutta voi huijata.\nLabels: aito ja näennäinen demokratia, filosofia, Poliittinen muistio\nVapaaehtoinen ponnistelu rakkaudesta tieteeseen, musiikkiin, runouteen, tummuu ikävästi silloin kun ilmestyy sata tai tuhat maksettua bulvaania, joiden tehtävä on pettää ja rikkoa tuo rakkaus.\nMistä tällainen järjettömyys voi syntyä, sitä ei käsitä ennen kuin sen kohtaa. Sitä ei voi tietää, ennen kuin sen näkee. Sitä ei voi ennustaa, koska mikään ei loogisesti johda siihen, eikä seuraa sitä.\nVapaaehtoisuus on kuin ilmainen kaukalo energiaa, josta ahneet villipedot syövät vatsansa täyteen.\nValtio on tullut tiensä päähän silloin kun valtion säilyttämiseen pyrkivä rationaalisuus ei ole enää edes vapaaehtoisesti ja salatieteenä mahdollista. Tämä piste on paljon sen jälkeen, kun rationaalisuus on lakannut olemasta valtion perusta.\nPosted by Sven Laakso at 9:59 ap. 0 comments\nVanhuus on sitä, että monta toisiinsa kyllästynyttä ja toisiaan vihaavaa ihmistä on aikansa jatkanut olemista keskenään edes jollain tasolla tekemisissä.\nDionysos kuulostaa idän (japanin) näkökulmasta tältä.\nPosted by Sven Laakso at 4:35 ip. 0 comments\nAsiat on todella helppo saada näyttämään samalta, mutta on todella vaikea saada niitä kuulostamaan samalta:\nPosted by Sven Laakso at 9:34 ap. 0 comments\nLabels: Henry Cow, musiikki\nMitäpä jos Lucifer ei olekaan valontuoja vaan näkyväksitekijä? Nimittäin Eryksin valoataittamattomien muurien näkyväksi tekijä.\nPosted by Sven Laakso at 9:02 ap. 0 comments\nLabels: aforismi, Lucifer, valo-läpinäkyvyys, valo-pimeys\nRehdiksi kilpailuksi naamioitua valtamonopolin säilyttämistä. Kilpailussa olennaista on se, että tuomarin ääni ratkaisee. Kumiankkalassa ja Jättekivalassa tuomarin tehtävä on kertoa, että kukaan ei ole hyvä missään vain omilla ansioillaan. Riistetty energia virtaa sinne, minne tuomari sen osoittaa.\nHän näki koko yön unta itsestään tuijottamassa tonnikalatölkkiä. Hän seurasi itseään ulkopuolelta, huoneen katosta. Mitenkään ei voinut tietää, liittyikö tölkin avaaminen tilanteeseen, tai oliko se edes olennaista. Hänen kasvoillaan oli käsittämätön maalauksellinen Mona Lisa -ilme, jota ei voinut tulkita. Hän piti ilmeen koko pitkän yön. Ei voi tietää, oliko se olennaista. Ilme nyt vaan oli merkki jota lukea. Ei se kuva hänestä mitenkään painajaismainen ollut.\nKun hän heräsi, hän otti poikansa syliin ja räpsäisi kännykameralla selfien. Kuvassa poika katsoi poispäin kamerasta. Hänellä itsellään oli tuo monitulkintainen Mona Lisa -ilmeensä. Pojan kehosta rajautui puolet kuvan ulkopuolelle. Hän latasi kuvan Facebookiin ja kirjoitti kuvaan tekstin: All I love.\nPosted by Sven Laakso at 3:29 ip. 0 comments\nKapitalismissa: mies testamenttaa viimeisenä tahtonaan tuhkansa läpinäkyviä dildoja valmistavalle firmalle. Dildon sisälle voi ostaja valita haluamansa miehen tuhkaa. Antikapitalismissa: seksiä ei erillisenä muusta yhteiskuntaelämästä irrallisena asiana ole olemassa. Kaikki oli seksiä, kaikki oli taidetta. Nyt on vain nostalgia.\nPosted by Sven Laakso at 2:28 ip. 0 comments\n- Mites H oletko sitä mieltä että myös Venäjä TARVITSEE sotaa talouden uusintamisen käyntiinlähdössä? Varmaankaan ei ydinsotaa?\n- Kapitalismi tarvitsee, se on globaalia, me ihmisethän emme sotaa tarvitse.\n- Mitäs Putin siihen sanoo? Da da? Onko venäjä oikeasti kapitalistinen maa?\n- Kylmä sota sopii kapitalistielle, oli se sitä nyt miten tahansa. Kaikkiallahan nyt lisätään aseistusta.\n- Siis niin, että kapitalismi todellakin jyrää AINA ihmisen yli? Onko putin oikea kapitalisti?\nAina RAHA JA RAUNIOT ei koskaan IHMINEN, GENETIIKKA JA KAUNEUS?\n- Ensin kylmää sottaa, jos se ei riitä, sitten se kuumennetaan. Ukrainahan kuluttaa jo asevarastoja eli palvee kapitalisteja.\n- Niin, mutta johtaako Venäjää kapitalismi? Vai tässäkö se nyt punnitaan?\n- Putin on KGP:n mies kuten sanoo, langat ovat hyvin käsissään. Sotaa hän ei halua, mutta kapitalismin pelastaminen palvelee myös Venäjää, kunnes globaali kapitalismi on polvillaan.\n- Miten globaali kapitalismi voisi olla polvillaan jos sota koko ajan lisääntyy? Ja ihmisistä kehittyy sodan avulla yhä viheliäisempiä ja rumempia olentoja?\n- Johtaa kyllä, ei siitä ole epävarmuutta, mutta mihin heidän tulevaisuuden näkymänsä tähtää, on minusta myös selvä. Kommunisteina he tietävät kyllä kapitalismin kuolevan pian.\n- Eikö kapitalismin kuolema ole kristillisessä kielessä sama kuin Saatanan kuolema? Mutta Saatanahan on kuolematon?\n- Sota loppuu aikanaan, sitten alkaa talouskasvu, mutta rajalliset luonnonvarat tulevat myös lopulta vastaan. Se miten seuraavaa sotaa käydään, on toki arvoitus.\n- Vai sekö juuri on kristillinen myytti? Saatana ja sen kuolemattomuus?\n- Saatana kyllä kuolee, se on kirjoitettu kapitalismin logiikkaan.\n- Kokoomuslaisen jumalahan on Saatana. Siis kokoomuslaisen jumala kuolee joskus?\n- Sekin varmasti!\n- Vai tuhoutuisiko sittenkin kunnon ihmisen genetiikka ennen sitä? Kaikista tulee koulukiusaajia ja sadisteja, perverssejä ihmishahmoisia rottia ja citynäätiä?\n- Ei tuhoudu on minun näkemykseni..\n- Mikä ihmeen jumala sitä sitten suojelee, että se olisi ikuinen?\n- Jumalat tulevat ja menevät..\n- Niin ainakin Waltarin mukaan.\n- Nehän ovat ihmisen pään tuotoksia ja ihminen muuttuu...\n- Waltarin mukaan ihminen ei taida muuttua. Sielujen laatu ei muutu. Oppimattomia tyhmiä sieluja virtaa tänne aina samalla paljoudella sotimaan. Tämä on vedenjakajamaailma, eräänlainen kosminen suodatin. Tämän läpäisevät sielut, joita on vähän: he menevät lännenmaahan, jossa peli kai sitten taas jatkuu seuraavalla tasolla.\n- Miten sen oppimattomuuden muka voisi muuttaa? Miten tänne saisi jotenkin PAREMPAA AINESTA\nlisää ettei aina tarvitsisi aloittaa alusta...\n- Ei mitenkää jos ei muuta koko yhtk perustaa. Siksi vain vallankumous mahdollistaa muutoksen.\n- Niin, että kun perusta muuttuu, koulutus muuttuu, ja sielut saadaan oppimaan. Mutta poistuuko niiden epäilys, ilman sotaa?\n- Tämän vuoksi kiusaan IPU:a myös, kuten muita, koska uskovat muutokseen saman yhtk perustan sisällä.\n- Tyhmä sielujan ei usko mitään ennen kuin näkee. se on kantapää olento. Tai siis viisas kun ei usko.\n- Ei vain koulutus, muutos on objektiivinen, se heijastuu jo perustasta poistaen mm. riiston, joka on kapitalismin objekt. ominaisuus.\n- Riistoko aiheuttaa tyhmyyden? Geneettisesti? Se voi olla totta. Myös henkisen energian tasolla. Kapitalismihan on jonkinlaista henkistä vampyrismia.\n- Kapitalismin oloissa muutos on todella kantapää juttuja ja sitten me jotkut vain olemme tarkailijoita, siksi usein juuri taitelijoita.\n- Esimerkiksi meidän vaalijärjestelmä on suuri vampyyri.\n- Voimme sanoa että juuri riisto, sen sislmä vieraantuminen aiheuttaa tyhmyyden! Vaalijärjestelmä on varmasti pelkkä vampyyri!\n- Eli tarina sielusta on tavallaan negatiivisesti tarina riistosta? Sielu on se pääoma, mitä ei vielä ole riistetty. Ja kun se on riistetty, se näyttäytyy SIELUTTOMUUTENA. Sielu on vain sana tai käsite, joka tarkoittaa pääomaa. Mutta koska me emme täysin tunne tuon kristallisoituneen pääoman luonnetta, sana sielu kuvaa negatiivisesti tätä: riistoa.\n- Riisto on juuri sitä objektiivista, josta syntyy vieraantunut ihminen.\n- Toi perinteinen marxilainen riiston käsite ei ole oikein hyvä. Koska se on pelkästään objektiivinen. Samoin kuin marxilainen työn käsite. Gurdjiefflainen työn käsite on laajempi. Samoin pääoman käsite. Henkisen riiston olemus on myös objektiivinen, muttei yhtä suoraan. Sen paljastamiseen tarvitaan intersubjektiivisia työvälineitä. Tämä on gurdjiefflaisessa analyysissä uutta Marxiin nähden.\n- Ensin pitää ymmärtää se objektiivinen, siitähän seuraan se vieraantuminen, joka on jo myös henkinen.\n- Näinhän se toki on.\nLabels: Gurdjieff, gurdjiefftyö ja -työttömyys, hahmoalttius - sielu on muotojen paikka, pääoma ja työ Gurdjieffilla, sielu, sielu ja kone\nKuuntelin kaksi Xenakisin todella kovaa sävellystä: Tetras, for string quartet (1983) ja Akea, quintet for piano and strings (1986). Päätepiste ja lähtölaukaus.\nPosted by Sven Laakso at 1:15 ap. 0 comments\nRyhdyin eilen luonnostelemaan uutta albumia. Hieman masentaa kun ekat kokeet jo soundaavat paremmilta kuin edellisen albumin materiaali. Kokeellinen taide on todella palkitsematonta hommaa: koko ajan oppii jotain uusia naurettavuuksia ja aikaisempi kokonaisuudessaan menettää merkityksensä. Tilaprosessointi on mulla ihan lapsen kengissä. Koby Israeliten levyt jo 2009 ovat pidemmällä. Sillä onkin israelilaisia daavidintähdenpoikia miksaajina ja masteroijina. Samaa ryhmää Infected Mushroomin tyyppien kanssa, koneet ja studio hallussa. Daavidintähden sephirothisia salaisuuksia siitä, miten saada asiat erottumaan selkeästi.\nIso kynnys tulee olemaan sekvenseripalikan graafisen käyttisobjektin ohjelmoiminen Maxiin. Keskustelin eilen asiasta Reaktorin ohjelmoijan kanssa. Reaktor on vähän vastaava lisensoitava ohjelmointiympäristö kuin Max. Ilmeisesti konemusatyypit käyttävät Reaktoria. Siinä on kehittynein euklidinen sekvenseriobjekti mitä olen tähän asti nähnyt. Erittäin musikaalisesti rakennettu. Mutta ei kuitenkaan vielä rumbatasoinen. Sinne päin, hyvinkin. On kova homma päästä hakkereiden aaltopituudelle. En oikein ymmärrä edes niiden puhetta. Ne on jotenkin aivan käsittämättömän pitkällä tossa ohjelmoinnissa, mutta musiikista ne taas eivät ymmärrä juuri mitään.\nSellaista konemusaa ei vielä ole olemassakaan, joka soveltaisi hyvin rumbamusiikin estetiikkaa. Siinä on aika iso alue valtaamatta. Kun tuo estetiikka taipuu koneille minusta vielä paremmin kuin ihmisille. Ihmiset, elleivät ole aivan koneita, sotkevat helposti polyrytmit yhdeksi sykkyräksi. Niin ainakin Helsingin Rumba akatemian bailuissa aina käy. Vain kuubalaiset vihkiytyneet pystyvät pitämään asiat erillään. Analyyttisesti. Sehän on todella algoritmista ja analyyttistä kamaa teorian tasolla. Kai siinä jotain ideaa on yrittää sitä soitella. Mutta jos pelkkä ääni kiinnostaa, ja ideasisällöt, kone on voittamaton. Soittimien soittelu, niin oudolta kuin se tuntuukin, on kyllä sympaattista. Esimerkiksi Koby Israeliten King Papaya levyllä on sympaattista rimputtelua. Laulu toki on sitten eri asia. Ja rumbassahan keskeistä on juuri laulu.\nLabels: idea_musiikki, musiikki, Poetiikkapakki: runouspuhe ja yleinen estetiikka, Reaktor\nNaispresidenttiys taisi sittenkin olla ihan hyvä ajatus Suomelle. Uskon, että munallisen ihmisen on vaikea olla Suomen presidentti. Mihekkäät keinot on jotenkin rajoitettu buddhlaisen munkin keinoihin. Naisellisia keinoja sen sijaa voi häpeilemättä käyttää laajemmin.\ntehtävänä on savua tuottamalla vähentää kirkasta näkyvyyttä. Voidaan kysyä kuka savuverhosta hyötyy? Sokea, joka kilpailee näkevien kanssa itselleen tutussa ympäristössä. Näkevä, joka haluaa kätkeä itseltään epämiellyttäviä näkyjä.\nSchlippenbach Trion uudet ja uudehkot levytyksen kuten Gold Is Where You Find It (2008) todella kuulostavat hyviltä.\nLabels: Alexander von Schlippenbach, musiikki\noppivat asioita vain kantapään kautta. Kantapääihmisien opinahjossa ahertavat pedagogit, joilla on työvälineitä vain kantapään käsittelyyn. Heiltä voivat oppia paljon muutkin. Mutta silloin pitää hyväksyä se, että kaikki tieto otetaan vastaan pelkästään kantapään kautta.\nvoi pitää: kun niiden koko elämän karttuneiden eläkesäästörahojen sadasosalla, jotka mummojen tileiltä viedään, ostetaan samat mummot loppuelämäksi itselle orjiksi. Yleisesti voidaan sanoa, että pankkiryöstö ei ole onnistunut, ellei ryöstäjää sen jälkeen pidetä yhteiskuntansa arvostetuimpien henkilöiden joukkoon kuuluvana, mieluiten jonkin keskeisen yleishyödyllisen aiheen, kuten rikoksentorjunta, erikoisasiantuntijana. "Kaikki elämässä on taidetta." Volvo Markkanen\nPosted by Sven Laakso at 4:21 ip. 0 comments\nSkene on statuseliitin riehumispaikka. Skene on aina vallattu tai helposti vallattavissa. Skene tuottaa hetken rahaa, sitten sen menettää mielenkiintoisuutensa ja unohtuu. Skene on pistemäinen hetkellisyyshäilähdys: siinä ei ole mitään ajassa kestävää.\nAntiskene on substanssin olotila. Substanssi on sitä ja vain sitä, mikä ei muutu ajan suhteen. Substanssieliitti toimii näin: keskipisteessä on aina paras osaaminen. Kuka hyvänsä, mistä hyvänsä, tuo parhaan osaamisen, se on heti, ilman initiaatioriittejä ja viivettä keskipisteessä. Ja vastaavasti heti jos tuo paras osaaminen muuttuu joksikin muuksi, asema suhteessa keskipisteeseen heikkenee. Mitään pysyviä arvoasemia ei ole. Kaikki riippuu osaamisesta ja henkisestä tasosta: käytännössä sen henkisen energian objektiivisesta laadusta jota kyseinen henkilö välittää. Millään muulla asialla (kuin kauneudella) ei ole eikä voi olla substanssieliitille merkitystä.\nSubstanssieliitin olemassaololle on tietty äärimmäisen tärkeä perusta: kenenkään ei pidä joutua hampaat irvessä kamppailemaan perustoimeentulostaan tai seksistä. Jos näin on, laiskuus yleensä pitää epäsubstanssin ulkona ytimestä, eikä statuksen tavoittelulle uhraaminen ole kovinkaan mielekästä.\nStatusellitti taas toimii näin. Se soluttautuu substanssieliittiin, sillä mitään ydistä ei voi missään olla ilman substanssia. Niinpä jossain aluksi on substanssia. Sitten ilmestyy statuseliitti sen ympärille hännystelemään. Hännystelijät käyvät yhä röyhkeämmiksi ja suggestiivisemmiksi. Lopulta he saavat substanssieliitin jäsenet käyttäytymään omien bisarrien kaavojensa mukaan. Vedenjakajapisteessä substanssieliitin parhaat jäsenet ottavat etäisyyttä koko touhuun. Jäljelle jäävä heikko substanssi on kohta täysin statuseliitin kylmässä kuivassa syleilyssä. Substanssi rappeutuu ja katoaa kokonaan. Hyvin pian kaikki ovat yhtälailla nostamassa egoaan ja kilpailemassa rahoista. Näin on koko substanssieliitti hajoitettu ja tehty vaarattomaksi.\nStatuseliitti on aina loiskasvain ja savukone. Sen tehtävänä on tuottaa savua ja vähentää kirkasta näkyvyyttä. Voidaan kysyä kukaa siitä hyötyy?\nVastaus on tässä. Stustuseliitti on tuhoamassa substanssia. Miksi substanssi halutaan tuhota? Koska substanssi luo valta-aseman. Kuka haluaa tuhota valta-aseman? Ei muu kuin toinen substanssieliitti. Statuseliitti on siis toisen, vahvemman ja imperialistisemman substanssieliitin luomus. Sen tehtävä on tuhota imperiumin näkökulmasta perifeerisiä substanssieliittejä. Kun nämä eliitit on tuhottu, joutuu kaikki substanssi kulkemaan imperiumikeskipisteiden kautta.\nImperiumin substanssieliitit siis tuhoavat perifeerisiä substanssieliittejä statuseliittien avulla, jotta se saisi aikaan paineen, jonka myötävaikutuksella substanssi virtaa periferioista ytimeen. Imperiumin todellisen substanssieliitin näkökulmasta mikä hyvänsä perifeerinen statuseliitti on pelkkä koira, jonka päälle kustaan. Statuseliitillä ei ole mitään arvoa sinänsä. Sitä ylläpidetään (suhteellisen kalliilla kustannuksella) vain niin kauan kuin sitä todella tarvitaan pääasian, eli substanssin ja seksuaalisuuden, tuhoamiseen.\nSanomattakin on selvä, että tällä tavalla toimivat imperiumit eivät ole mitään tasa-arvoisia liittolaisia kenellekään, vaan pelkästään valloittajia ja lopulta väkivaltaisia alistajia.\nLabels: eliittit - statuseliitti ja substanssieliitti, filosofia, skenet ja antiskenet, status ja totuus\nSeksuaalisen turhaumataipumuksen ja emotionaalisen tukkotaipumuksen lisäksi ihmiskunnan suurimpia ongelmia on taipumus luoda statuseliittejä lähinnä minne hyvänsä täysin pseudomorfoottisesti.\nSuomen runokentässä ihailin 2000-luvulla juuri sitä, että se oli substanssieliitin hallinnassa, eikä statuseliitillä ollut siinä suurta merkitystä. Tämä tuntui ihmeenkaltaiselta raikkaudelta, kun oli tottunut katselemaan jotain musiikkimaailman paskapelleilyä. No se ihme ei kauaa kestänyt.\nMaailma on paikka joka syytää sisuksistaan koko ajan uutta paskaa ja eliittiä substanssin silmille.\nMitkään telotuskomppanjat eivät riittäisi näitä muurahaisten eliittejä saunantaakse viemään.\nHyönteisten maailmassa iljettävintä on juuri eliitti vailla ihmiselle pärjäävää substanssia.\nPosted by Sven Laakso at 1:41 ip. 0 comments\nLabels: filosofia, seksuaaliekonomia ja -kokonaisturhauma, status ja totuus\nKauppakeskuksen siivoaminen on hauskaa hommaa. Tänään näin Alex Stubbin. Huusin, että painu hiiteen Alex, mä en ainakaan äänestä sua. Silloin astui esiin joku herra, joka tuohtuneena huusi: minä ainakin äänestän sua Alex. Alex-Boy nauroi mun äänen suuntaan makeaa naurua ja katosi liukuovista. Herralle huusin, että painu hiiteen kokkari.\nHerra ei pitänyt siitä, vaan tuli etsimään minua suunnasta, josta kuuli äänen. Ei hän minua löytänyt, koska olin siivooja. Olin korkeuksissa hänen päänsä yläpuolella, siivouskoneen huipulla. Ilahduin, kun huomasin, ettei hän tajunnut, mistä ääni tuli. Jatkoin hommiani.\nJoku oli jättänyt myyntikärryt keskelle käytävää. Kärryt hiiteen, römähdin kovalla äänellä. Silloin herra, joka oli huomaamattani jäänyt kyttäilemään paikalle, äkkäsi mistä ääneni tuli. Hän ei tullut juttuselleni, vaan käveli tiehensä.\nSeuraavan päivän lehdessä se sitten jo oli: syytös minua vastaan. Rikoksesta jota en ollut tehnyt, tekaistuin perustein. Ihmettelin sitä sen verran, että meni aamukahvit väärään kurkkuun. Ajattelin, että hermoja sopivasti lepuuttaisi illaksi sovitut treffit.\nPiti tavata Saga jossakin jazzravintolassa, jossa olimme viimeksikin tavanneet. Kaupunki oli ilmeisesti Helsinki. En jaksanut selvittää sitä, kun oli muutenkin kiire. Minusta tuo jazzravintola, joka oli jossakin entisen Hagan (vanhat ihmiset ehkä vielä tunnistavat tämän kaupunginosannimen) suunnalla, ei ollut oikein kiva paikka. Kävin hakemassa Sagan sieltä. Portsari tuli heti juttusilleni ja alkoi penätä jotain vanhaa velkaa. En muistanut sitä ollenkaan. Olin kai ollut viimeksi aika jurrissa. Maksoin parikymppiä kiltisti, käteisellä. Käteistä tuntui muuten lompakossani riittävä. Oli ilmeisesti nousukausi.\nUlkona valitin Sagalle, että olivat vetäneet kortiltani neljäkymppiä. Kummallisia valheita päästin suustani aika kevyen tuntuisesti. Mikähän luonteenpiirre tämäkin oli. Tästä varmaan koituisi onnelmia. Päätin pitää varani. Oli hyvä oppia tietämään jotain itsestä kaikessa tässä toiminnan tuoksinnassa.\nPäätimme mopoilla johonkin pikku ruokaravintolaan suuren jätevuoren huipulle. Onneksi mopoissa riitti vääntöä. Tie nousi kohti pilviä neljänkymmenenviiden asteen kulmassa. Ei olisi ollut hauska pysähtyä tai lasketella holtittomasti takaisin alamäkeen. Ajoimme sitkeästi mutta varmasti vuoren huipulle.\nVanavedessämme nousi kolmas mopoilija, joka myös tuli perässämme ravintolaan. Vein hattuni varaamaamme pöytään. Sitten menin vessaan. Sen jälkeen katsoin, mihin varjostaja oli istunut: viereiseen pöytään kuuloetäisyydelle tietenkin. Saga jo selaisi ruokalistaa pöydässä. Pyysin hovimestarilta uutta päytää ikkunan vierestä. Sellainen onnellisesti järjestyi. Hovimestari kävi ystävällisesti ilmoittamassa Sagalle muuttuneesta suunnitelmasta. Varjostaja jäi murjottamaan ruokalistansa taakse.\nViereisissä pöydissä oli kummallisen näköisiä ihmisiä. He olivat todella pienikokoisia, pituudeltaan ehkä noin satakaksikymmentä senttisiä aikuisia. Pituuteensa nähden he olivat äärimmäisen laihoja. Vaikka en voi sietää pieniä naisia, noissa naisissa oli silti jotakin kummallista miltei eksoottista viehätysvoimaa.\nAjattelin, että ranskalaiset varmaankin olisivat tuollaisia. Päätin pitää heitä ranskalaisina. Huomautin Sagalle, että tämähän on ranskalainen ravintola. Saga katsoi minua vähän kummeksuen ja keskittyi taas ruokalistaan.\nItse en oikein löytänyt listalta mitään. Käännyi takana istuvien tyttöjen puoleen. Toinen, nuori kaunis paksuhiuksinen tyttö, lupasi auttaa tulevan lapsemme nimeämisessä. Jos me Sagan kanssa joskus lapsia hankkisimme.\nSeuraavana päivänä töissä sattui kummallinen tapaus. Kun söin lounasmunkkiani ja pyysin vastapäätä istuvalta hampurilaisannoksensa juuri päättäneeltä vieraalta naiselta hänen juuri käyttämäänsä serviettiä lainaksi, astui viereeni sama herra, joka oli sanonut äänestävänsä Alex-boytä. Ennen kuin ehdin pyyhkiä suutani munkin hillosta, mies pyysi naisen jo käyttämää, aika likaista serviettiä itselleen. Sanoin: Fuck OFF MAN! Hae tuolta oma servietti! Osoitin sormella tiskin vieressä olevaa telinettä. Pyyhin suuni.\nAi mistä. Mies änkytti ja pyöritteli päätään puolelta toiselle. Katselin ympäri pyörivää päätä ja puhkesin nauruun. Otin miestä tukevalla otteella kiinni kummastakin korvasta ja käänsin hänen päänsä kohti tiskiä. Tuolta senkin dorka, huusin hänen korvaansa. Jaa tuolta, sanoi mies ilahtuen, ja lähti hoippumaan kohti tiskiä.\nKaikenlaisia urpoja. Palasin hommiin. Kohta, jollakin tavalla piilevien odotusteni mukaisesti, kaksi VR:n harmaanvihreisiin virka-asuihin pukeutunutta miestä tuli hakemaan minua. En oikein käsittänyt mihin he minua halusivat. Jatkoin hommiani. Niinpä miehet tarttuivat kumpaankin käsivarteeni tottuneesti ja alkoivat viedä väkisin. Tajusin, että he ovat ammattilaisia, valepukuisia poliiseja tai vastaavia. Ovella riuhtaisin itseni irti ja huusin kauppakeskuksen vartijalle. Vartija tuli paikalle.\nSanoin, vartijalle, että nämä valepukeutuneet koulukiusaajat ovat kaappaamassa mua työpaikaltani. Vartija havahtui ja alkoi tutkia VR-tyyppejä tarkemmin. Minut hän tunsi. Vartija sulki ovet ja pyysi koko porukan tiskinsä viereen. Poliiseja oli kaksi, meitä oli kaksi, ovet oli sähköisesti sisältä lukittu, ympärillä paljon hieman hätääntyneitä ihmisiä. Ei auttanut muu kuin mennä vartijan tiskille.\nSanoin vartijalle, että jos nyt aikoo päästää minut näiden tyyppien mukana, silloin ainakin pitäisi ottaa jotkut varmat henkilötiedot tyypeiltä. Tyypeillä ei tietenkään muka ollut mitään henkkareita ja vartijan epäluulot näyttivät kannaltani huojentavasti heräävän. Toinen mies tarjosi jotain autonsa rekisteriotetta. Ei kelvannut.\nJaha, tämä taisikin olla tässä, sanoin. Nähdään huomenna, huikkasin vartijalle. Hän heilautti kättään. vale-VR-jätkät jäivät siihen tiskille noloina selittämään. Huomasin, että toisen etumuksen avoimesta vetskarista pilkisti kohmeinen ryppyinen pippeli.\nJännä juttu, mutta viikon päästä Alex-boy tuli takaisin kauppakeskukseen. Se hengaili siellä johtajan kanssa. Se kyllä huomasi ja tunnisti mut, mutta oli niin kuin ei olisi nähnyt. Aloin pelätä pahinta. Ajattelin, että se on niin pikkumainen koulukiusaaja, että varmasti hankkii mulle nyt potkut.\nMuutamaan päivään mitään ei kuulunut. Sitten se ilmestyi taas. Se oli jotenkin muuttunut. Sillä oli parransänki ja siisti tummansininen puku. Se oli mun mittainen kaveri, mutta todella fitissä kunnossa. Kun juttelin ruokatunnilla työkaverin kanssa, Alex-boy äkkiä ilmaantui meidän taakse. Sen pää tuli meidän väliin. Se kysyi: miksi sä vihaan mua?\nSöin suun tyhjäksi eväsleivästä. Ai miksi vihaan? No kuule, mä yritän täällä vaan hoitaa hommani ja selvitä hengissä, mutta musta tuntuu, että sä et oikein kunnioita sellaista pyrkimystä. Sä temppuilet tuolla maailmalla ja teet mun elämästä vaikeampaa. Ennen kaikkea, sä syöt mun hermoja. Mun poliittinen sanoma taitaa olla se, että vastustan kaikkia poliittisia puolueita. Joiden olemassaolon ainoa syy on joko vittuilu, eli passiivisagressiivisuuden kanavointi. tai vittuilulta suojautuminen.\nMut hei, tajuutsä hemmo, että mä yritän luovalla tavalla saada hommat toimimaan. Sä et ehkä ihan tajua kaikkia mun keinoja, mut mä yritän vain olla luova ja saada uudet jutut käyntiin. Mä tiedän, että mä olen ärsyttävä, koska mä joudun olemaan äryttävä. Mutta jos sä näkisit sen koko pelikuvion, sä tajuaisit, että siinä kaikessa on tietty pointsi mitä mä duunaan.\nMusta kyllä tuntuu, että sun pelikuviossa, hommat tapahtuu aika pitkälti mun kustannuksella ja mun jutuista välittämättä. Sä et varmaan tajua mua. Mä en ole täällä duunissa toteuttamassa itseäni vaan hankkimassa elantoa. Mun juttu on ihan muualla. Miksi näin? Siksi, että mä vihaan pinnallisuutta ja egokeskeistä substanssin puutetta. Mä vihaan sitä, että jenki egoilee toisiaan vastaan, mutta ei tee mitään kiinnostavaa. Siksi mä hankin rahani täältä duunista, jotta mä voin sitten keskittyä muuten siihen kiinnostavaan, ilman että joudun ottamaan osaa pinnalliseen egoiluun, jota ihan kaikki tossa sun maailmassasi edustaa.\nTajuutsä kaveri, että mä haluan muuttua. Mä haluan oppia tuntemaan sut. Ehkä mä voin sitten paremmin auttaa niitä päämääriä, jotka oli munkin ihan alkuperäiset päämäärät. Saaksmä halat sua.\nAlex-boy nousee ylös ja levittää kätensä. Mun työkaverilta putoaa pullaa aukinaisesta suusta. Nousen ylös ja halaan Alex-boyta. Mua alkaa itkettää ja häpeän sitä. Tiedän että tää on vain kokkareiden uusi juoni. Tiedän, että mainostoimistossa juuri tässä kohtaa mun on laskettu itkevän. Mä todella häpeän itkemistä.\nPosted by Sven Laakso at 7:01 ap. 0 comments\nVenäjän rajanaapurin suhtautumistapaa määrittää kaksi tekijää: 1) ei haluta nähdä naapuruussuhteessa tapahtuvaa (negatiivista) rajamuutosta, 2) ei haluta nähdä Venäjällä naapurimaille vihamielistä valtiovaltaa.\nJos tässä valossa arvioidaan Putinin Venäjää, on pakko vastata: 1) rajamuutokset eivät näytä ajankohtaisilta Venäjän etujen kannalta, 2) valtiovalta ei voisi olla paljon rationaalisempaa kuin se nyt on.\nJos ajatellaan niin, että Venäjällä on nyt vihamielinen ja epärauhanomainen johto, joudutaan outoon tilanteeseen, kun kysytään: voisiko se olla nykyistä rauhanomaisempi? Koskaan ei Venäjällä vielä ole ollut nykyistä rauhanomaisempi valtiovalta. Nykyinen, Putinin hallinto on ehdoton huippu kaikessa siinä mitä Venäjältä ollaan totuttu näkemään.\nNiinpä saamme vastauksen. On erittäin epätodennäköistä, että mikään valtiovalta Venäjällä voisi olla naapureille edullisempi kuin nykyinen. Mutta on äärimmäisen todennäköistä, että mikä hyvänsä muu valtiovalta on naapureille vähemmän edullinen.\nKysykäämme nyt: mihin Putinin vallan kaatajat tällä hetkellä siis tähtäävät?\nHe ennustavat Putinin sotaisuutta. Entä jos heidän ennustuksensa osoitetaan vakaalla päätöksellä (joka sivumennen sanoen on jo tehty) yksinkertaisesti vääriksi?\nMitä ihmettä he hakevat tällä inttämisellä, kun herran maailmanhistoriallisesti vahvimmat voimat ovat jo titaanisesti päättäneet: he ovat väärässä.\nPosted by Sven Laakso at 11:22 ip. 0 comments\nEnsin hän johti viattomia harhaan väärältä polulta. Jotkut heistä myöhemmin löysivät oikealle polulle. Lopulta hän palasi itse väärälle polulle.\nLuin eilen satukirjaa tenavalle. Kirja oli kirjaston, eikä tarina entuudestaan tuttu. Melko nopeasti aloin kiusallisella tavalla löytää itseäni tarinan antisankarista. Jouduin lukemaan muutamia rivejä kahteen kertaan hiljaa itsekseni. Mitä pidemmälle tarina eteni, sen enemmän siinä alkoi olla opetustilanteen tuntu.\n- Miksi sinä taas pysähdyt.\n- Jäin vain pohtimaan...\n- Mitä pohtimista siinä nyt taas on?\n- Tätä vaan, että Jättekivalan väki tarvitsee tässä videopelissä tätä pahista, tai yleisö, siis pelin pelaajat, menettävät kiinnostuksensa peliin ja peli irrotetaan töpselistä. Mutta jättekivalaiset eivät halua tunnustaa asiaa pelin vähemmän jättekivalle pahikselle, joka ei sitä tiedä, että oikeastaan kaikki tarvitsevat häntä.\n- Se on aivan selvä asia. Mitä miettimistä siinä on? Jatka lukemista, ole hyvä.\n- Minä vaan ajattelin tuota, että....\n- Älä ajattele liikaa, lue vaan. Tämä on iltasatu. Lapsellesi.\nJatkoin lukemista synkän oivalluksentunteen vallassa. Ihminen voi katkeroitua elämälle, paitsi siitä ettei ole saanut käydäkseen mieleisiään kouluja, myös näköjään siitä ettei ole saanut aikanaan kuulla oikeita iltasatuja.\nPosted by Sven Laakso at 9:30 ap. 0 comments\nKun Neuvostoliiton hajoamisen tuottaman moraalisen opetuksen tuottama hetkellinen moraalisen kirkkauden tila haihtuu. Kaikki inhimillinen selkeys, tieto, muisti, viisaus, totuus, on haihtuvaista.\nLabels: filosofia, moraalifilosofia, moraalinaamiaiset, moraalinen realismi ja antirealismi, Neuvostoliitto ilman naamiota\nYleisön on voitava erottaa tosiasiat mielipiteistä ja sepitteellisestä aineistosta. Miten se tehdään nykyään, kun kuvaa voidaan manipuloida loputtomasti ja kokonaiset toimittajien armeijakunnat on maksettavissa ja peloteltavissa porpoagandakoneistojen osiksi? Tieteellisyys ja lähdekritiikki ei paljon auta, koska tiede on yhtä alisteista tällä ideologiselle manipulaatiolle. Onko jotain uusia keinoja tavoitella objektiivisuutta?\nPosted by Sven Laakso at 9:46 ip. 0 comments\nLabels: bloggaaminen, äärellisyys - fantasiapohjaisuus\nKoby Israeliten King Papaya (2009) on kyllä soundin ja luovuuden puolesta huikea levy. Tosin levyllä on liikaa biisimuotoisia tyhjänpäiväisiä (minun mielestä vähän hölmöjä ja kansainväliseen ilmapiiriin avautumattomia) muusikkovitsejä. Niiden takia kokonaisuus vähän lörpähtää todella lupaavan alun jälkeen. Albumin seitsemästätoista kappaleesta kuusi sai kuuntelussani täydet viisi tähteä. Mutta kuusi kappaletta sai vain yhden tähden. Loput kaksi tai kolme tähteä. Kyllä tämä silti voi olla 2000-luvun paras albumi maailmassa?\nJos materiaalista ottaisi puolet pois, voisi albumi olla hyvinkin hyväksyttävissä. John Zornhan tätä ei tällaisena Tzadikille hyväksynyt. Albumin miksaus ja masterointi on huipputyötä.\nKobyn uusin levy Blues from elsewhere (2013) ei myöskään ole Tzadikilta julkaistu. Levy on tasapainoisempi mutta kevyempi multigenresekoitus klezmermusiikkia ja intiimiä kabareeta (Annique, fadolaulaja Mor Karbasi). Sävellyksellisesti turhan kevyet mutta hyvin soitetut kappaleet saavat kuuntelussani tasaisesti kahta tähteä, mikä on minulla jo selvästi taustamusiikkiluokitus. Masterointi ja miksaus on kauttaaltaan enemmän peruspopkauraa (tasaisinta mahdollista täysin epäluovaa suomituotantotasoa).\nVarsinkin Orobas -levyä (Tzadik 2006) John Zornin säveltämiä kappaleista kuunnellessa hahmottaa selvästi, että Koby on ennen muuta lahjakas soittaja ja multi-instrumentalisti, ja vain toissijaisesti säveltäjä. Orobas ei ole miksaukseltaan ja masteroinniltaan erityinen teos. Se on studioääntä tuolta oudolta esihistorialliselta lähinnä museaalista mielenkiintoa herättävältä aikakaudelta ennen tilaäänen hienouksia ja hyviä kaikulaitteita.\nSävellykset Orobasilla ovat kiinnostavampia ja kestävämpiä kuin Kobyn omat. Sävellyksellisesti täysin tasalaatuisen ja taiteellisesti täysipainoiden albumin säveltäminen ei ole oikunvaraisten harrastelijoiden leikkiä vaan tiukasti metodin sanelemaa määrätietoista toimintaa. Tälläkin levyllä Koby soittaa melkein kaikki instrumentit itse. Erityislahjakkaan geneettisesti harvinaislaatuisen ylösnousemuksellisen serafin livesoitto voi tosiaan parhaimmillaan olla melkein yhtä saphirothista ja elävää kuin tavallisella luovasti käytetyllä koneella tuotettu ääni! Joskus totta vieköön planeettansa kauhujen ja turhauttavuuksien jähmettämä sielu osaa jäljitellä vetreää ja aloitekykyistä konetta ihmeen tenhoavasti ja tunteisiin vetoavasti! Tämä albumi on klassikkorajalla. Tasaista neljää tähteä sävellyksille ja tulkinnalle.\nIs He Listening?, Tzadik-albumi vuodelta 2009 on soundillisesti Orobasia kiinnostavampi. Myös heavysoundi toimii tällä levyllä dynaamisemmin. Mutta sävellykset ovat vain kahden kolmen tähden taustamusiikkirajalla tasapainoilevia ohipuhalluksia. Mor Karbasin ääni on klezmermusiikissa parhaimmillaan. Klezmermusiikissa ja varsinkin avatgarde klezmerissä keskeisintä on vahva melodinen kielioppi. Klezmermelodian itsevarmuus tulee esiin hyvin selväpiirteisinä, vahvoina melodialinjoina. Jos nykyisessä valtavirtaistuneessa akateemisessa musiikissa jokin rutto on, se on yleensä vahvan melodiakieliopin puuttuminen.\nMood Swings (2005) on Kobyn ehkä paras, emotionaalisesti tasapainoisin ja kaunein Tzadik -albumi. Albumilla vierailee aika paljon tunnettuja muusikkoja Bill Laswellista alkaen.\n(Lähetin uuden albumini demolin Kobylle, mutta reaktiota ei kuulunut. En myöskään onnistunut tapaamaan tyyppiä marraskuussa Lontoossa käydessäni.)\nLabels: Koby Israelite, musiikki\nIhmislajin suurin ongelma on se, että 99% energiasta menee epäonnisten tai koskaan tapahtumattomien seksiaktien esileikkien valmisteluun ja junailuun. Ihminen on kaikista eläinlajeista tehottomin tyydyttämään itseään ja toisiaan seksuaalisesti. Ja tämä johtuu pelkästään älykkyyden puutteesta.\nLabels: filosofia, ihmissuunnittelu\nKauhu on genre. Kaikki mikä on genreä on kauhua. Kauhu on ksenofobiaa. Genreajattelu lisää ksenofobiaa. Multigenresyys tai genret ylittävä ajattelu vähentää ksenofobiaa. Kaikki mikä on alakulttuurista on kamalaa, likaista, hyönteismäistä, sotaisaa, ilkeää heimosaastetta. Skenen ainoa ominaisuus on se, että se on helppo ja selkeä kohde tuhottavaksi.\nLabels: alakulttuurit, eklektinen kulttuuri, eklektismi ja pseudomorfoosi, genre, kulttuuri ja antikulttuuri\nLovecraftin Eryksin muurit (In the Walls of Eryx, kirj.1936, julk. 1939) on kummallinen mestariteos. Toisaalta tarinan tyyli on halpa kioskikirjallisuus, b- tai ö-luokan tieteisfantasia, pulp fiction. Toisaalta tarinassa on kummallinen metaforinen ja looginen tarkkuus, joka avautuu ainakin kaikille henkisten virtausten labyrinteissä joskus seikkailleille. On ensinnäikin ansaksi luodun kokonaan näkymättömän labyrintin rakenne, josta päähenkilö yrittää piirtää kuvaa, mutta jonka monimutkaisuus voi selittyä vain niin, että pohjarakenne ei ole staattinen vaan muuttuva. Toiseksi, on vieraan planeetan olennot, jotka tuntevat tämän luomansa rakenteen tarkasti, mutta eivät hyödynnä sitä oman olemisensa laadun parantamiseen, vaan vain ansana ja kidutusvälineenä. Olennot näyttävät olevan täysin välinpitämättömiä oman olemisensa laadun suhteen. Mutta päähenkilö huomaa aliarvioineensa niiden salatun älykkyyden pahasti kun niiden latistavasta olemuksesta löytyykin tuntematonta neroutta silloin kun on kysymys hänen, päähenkilön itsensä, hengiltäpiinaamisen juhlariemusta. Lovecraft kuoli vuonna 1937, ennen tekstin julkaisua.\nPitkä novelli Varjo menneisyydestä vuodelta 1934 on sitten jo äärettömän kiinnostavaa neroutta. Miksi sanon neroutta? Koska paitsi käsittelytapa on nerokas, täsmällinen, objektiivisen ilmaisuvoimainen, myös aihe on ihmiskuntaa koskettava ja objektiivisesti tärkeä. Suurin osa kirjailijoista kirjoittaa hyvin aiheista, jotka eivät ole tärkeitä. Tässä novellissa on kourallinen ideoita, joiden psykologisesti selkään ilmaisuun törmään tässä ja nyt ensimmäisen kerran elämässäni.\nTämä Lovecraftin käsittelytapa jotenkin auttaa näkemään nämä tämän maailman jokapäiväiset ongelmat oikeassa mittakaavassaan. Tärkeää on se, mikä voi sisäistyä sielullisen rakenteen kautta. Musiikissa esimerkiksi, tärkeää on se, mikä saa syvimmän musiikillisen ajatteluprosessin liikkeelle. Tärkeää ei ole pinnalliset vaikutteet, se mikä liikuttaa pinnassa, vaan se mikä palauttaa ajatukset ja tunteet syväprosessin olennaisten kysymysten äärelle, näkemään nuo kysymykset selvemmin kuin aikaisemmin.\nTässä prosessissa on jo esteenä sekin, että ihminen, joka luulee, että ihmiskunnalla on paljon tietoa syväprosesseista, ei koskaan voi edes päätyä olennaisen kysymyksen äärelle. Olennaiset kysymykset ovat hyvin yksinkertaisia ja varattu vain niille, jotka kristallin kirkkaasti ymmärtävät, että tietoa ei ole.\nLovecraftin aihepiirin määrittelyyn selvästi vaikuttaa hänen patologisesti sairastamansa ksenofobia. Kaikki hänen tekstinsä heijastelevat voimakkaan ksenofobian tuottamia tunteita. Perusteellista ja eriskummallista on tuon varmasti hänessä itsessään olleen patologian analyysi ja siihen tarjottujen selitysten fantastinen ensyklopedia. Lovecraftin lähtökohtahan tuntuu aina olevan se, että ksenofobia on enemmän kuin ymmärrettävää jos vain sen salatut syyt huolellisen kätkemisen ja naamioinnin sijaan tuodaankin avoimena päivänvaloon.\nEräs Lovecraftin eriskummallisen nurinkurisista kosmisista olettamuksista on se, että korkeampi älyllinen elämänmuoto tuottaa aina rumemman ja hirviömäisemmän kehon. Mitä korkeammalle kehittynyt eliö on, sen kammottavampi se on ja sitä enemmän se vihaa itseään. Maaplaneetan luonnosta kuitenkin tunnemme vain päinvastaisen periaatteen. Suuret pedot täällä ovat sulavampia ja kauniimpia kuin pienet. Suurikokoiset eläimet ovat ulkonäkönsä puolesta useimmiten paljon vähemmän kammottavia kuin pienet, esimerkiksi hyönteiset.\nEntäpä, jos maailmankaikkeudesta ei löytyisikään niitä iljetyksiä, hirviöitä ja kauhuja, joita Lovecraft niin herkullisesti kuvaa. Entäpä, jos maailmankaikkeus onkin paljon reilumpi paikka, kuin hyönteismäisin ja lajistaaneksynein ihmisyksilö koskaan voisi kuvitella. Entäpä, jos ihminen on lähempänä kosmista elävän olennon täydellisyyttä, kuin mikään kuviteltavissa oleva elämänmuoto? Kestäisikö Lovecraftin psyyke tältä suunnalta tulevan iskun? Tämän suuntaisen fantasian, kauhun mahdollisuuksien suhteen pessimistisen fantasian.\nLabels: H. P. Lovecraft, kirjallisuus\nTässä on muusiikillisesti viiden tähden äänitteet (äänenlaatu on yksi tähti). Soittajien rytmitajua luonnehtisin sanalla: normaali.\nLabels: musiikki, Yoruba\nPosted by Sven Laakso at 7:54 ip. 0 comments\nLabels: aforismi, musiikki\non sitä, ettei tiedä olevansa orja. Orjakansoja yhdistää se, että niitä ei kiinnosta korkein mahdollinen älykkyys ja osaaminen.\nLabels: ensykandi, filosofia, nykyajan orjuus, orjuus ja ihmiskauppa\nAutuaita ovat sielut jotka jaksavat uskoa, ettei runoudella ole merkitystä. Tulenko joskus vielä heidän kaltaisekseen. Olisi hyvä onnistua, jos ei runoudessa, niin ainakin epäuskossa siihen.\nOlen taas vaihteeksi kipeänä. Flunssa nyt neljäntenä päivänä tuntuu syvenevän hengityselimiin. Tuleekohan tästä vielä taas antibioottikuuri.\nNäin unessa taidemyyntiautomaatin metroasemalla. Laitteessa on A3 kokoisia paperitöitä, joita voi selata ja ostaa ainakin kaikkia galleriahintoja selvästi halvemmalla. En ole vielä ehtinyt tarkistaa olisiko laite patentoitavissa (meidän tunnetussa maailmassamme).\nPosted by Sven Laakso at 2:10 ip. 0 comments\nLabels: filosofia, idea_keksintö, idea_patentti, keksintö, kirjallisuus, patentointi, Poetiikkapakki: runouspuhe ja yleinen estetiikka, Poliittinen muistio\nTajusin nyt, kun olen pakotettu tätä enemmän mietiskelemään, että Hisshemöllerin euklidinen sekvenseri on polymetrinen euklidinen sekvenseri kun Pricen sekvenseri on polyrytminen euklidinen sekvenseri.\nOlen tässä viimeaikoina kuunnellut tarkasti Clave Y Guaguancoa ja saanut todeta: kummallakaan mallilla ei voi suoraan luoda mitään tällaista. Kummassakin mallissa on puutteensa. Yhdistävä muoto olisi sellainen, jossa olisi sekä master temposäätö kaikille osoitinobjekteille, että jokaiselle objektille oma (tietyllä tavalla alustavasti kvantitettu) temposäätö.\nTässä Reaktorin euklidisessa sekvenserissä käyttöliittymä on periaattessa sama kuin Hisschemöllerin käyttöliittymä, mutta lisäoptiona on tämä: osoitinobjektin voi tavallaan valita joko polymetriseksi tai polyrytmiseksi. Mitä alustavasti kokeilin, tempoa voi säätää jokaiselle osoitinobjektille erikseen ja se on kvantitettu 1 per kahden potensseissa. Myös master temposäätö koko projektille löytyy. Sekvenserin parametrien ohjaukseen MIDI/OSC learn on optiona, mutta miten vakaasti mappays toimii ja joutuuko sen joka kerta tekemään uudelleen.\nPolyrytmiikan ja polymetriikan esiintyminen samassa paketissa tarkoittaa: polymetriikka täytyy sitoa aina erikseen jonkin polyrytmin sisäiseen metriikkaan.\nOlisi lisäksi hyvä, jos jokainen osoitinobjekti olisi mahdollista jakaa kahteen osaan, niin että kummankin osan rakennetta voisi säätää erikseen. Niin monimutkaiselta kuin tämä ehkä tuntuukin, vasta tämä kuitenkin olisi rumba claven mahdollistava kehitysaskel.\nReaktorin sekvenseriobjektin kaltainen objekti, tarvittavilla lisäyksillä, pitäisi ehdottomasti luoda Maxiin. Mietin millainen työ siinä olisi.\nPosted by Sven Laakso at 9:14 ap. 7 comments\nLabels: euklidiset rytmit, musiikki\nCraig Tabornin Chants triolevy (2012) on parempi pari vuotta aikaisempaa Avenging Angel (2011) levyä, joka oli soolokonsertin jälkeen melkoinen pettymys. Varmaan Tabornia, joka ilmeisesti on vain kehittynyt viimevuosina valtavasti harmittaa, että tuli äänitettyä sellaista epämääräistä roskaa, jonka nyt pystyy soittamaan mennen tullen suohon joka keikalla.\nLabels: Craig Taborn, musiikki\nSuomalainen demokratia on henkistä turpaanvetoa: niitä lyödään, joita ylipäätään henkisesti voi vielä satuttaa. Jo kyvyttömyytensä osoittaneiden, mutta mahdollisimman ärsyttävien sekopäiden demokraattinen uudelleenvalitseminen on osoitus siitä, että kansa tekee valintansa punk-fanituksen logiikalla. Tietyn rajan jälkeen demokraattinen järjestelmä alkaa toimia puhtaasti passiiviaggressiivisuuden katalyyttinä, ei suinkaan kansan enemmistön edun mukaisesti, vaan sitä vastaan, jonkinlaisesta sysimustasta magiasta ja pimeästä noitasapatista hehkuvan tulen loimussa.\nPienenä harmaana valopilkunomaisena täplänä näissä vaaleissa on Keskustan vaalivoitto. Keskusta kaikista suurista puolueista vähimmin toimii passiivisaggressiivisuuden katalyyttinä. Keskusta tosin ärsyttää maksimaalisesti mitäänsanomattomuudellaan. Keskustan sekopääprosentti on huomattavasti pienempi kuin Kokoomuksen, Persujen ja varsinkin RKP:n, joka koostuu pelkästään sekopästä. Keskustassa sekopäitä ovat vain kokoomuslaiset soluttautujat. Keskusta on siis usein positiivinen valinta silloin kun puhutaan kaikista pahimman mahdollisen vaihtoehdon välttelystä, kuten suomalaisessa politiikassa aina puhutaan.\nToisaalta, on havaittu, vaikka miten huonoa politiikkaa tehdään ja vaikka päivälehdet miten alas vajoaisivat valehtelussaan, suomalainen yhteiskunta sen kuin jatkaa porskuttamistaan. Juuri tätä syvärakenteen funktionaalisuutta, joka ei ole missään suhteessa tietoisiin ja täysin solmussa oleviin ilmiprosesseihin joita perverssit (eli mediaseksikkäät) poliitikot kokoajan vielä enemmän sotkevat, Nikolai Starikov eniten ihmetteli Suomessa, kun keskustelimme hänen kanssaan. Oli hyvin vaikea hänelle selittää, miksi asiat Suomessa kuitenkin näyttävät jollain tasolla toimivan, vaikka ilmitaso ei anna siihen mitään selitystä, aihetta tai edes mahdollisuutta.\nMutta suomalainen yhteiskunta on mystisempi kuin itse mystiikka. Se on magiaa, jossa vallitsee täydellinen pimeys, ja joka nimenomaan saa verensä ja käyttövoimansa jatkuvasta tuohtuneesta ja turhasta reagoimisesta. Lehdistön avulla koettu todellisuus onkin vain katarttista reaktionäytelmää: näiden henkisten ydinreaktioiden katalyyttejä ovat nimen omaan huonot poliitikot, jotka eivät kuitenkaan onnistu luomaan sotaa ja kaaosta konkreettisesti. Suomalainen ilmitodellisuus on kosminen paradoksi: joka siitä järkeä yrittää löytää ei koskaan mitään tule löytämään. Se on pimeä kultti, henkinen ydinvoimalaitos, joka käyttää ravinnokseen vastasyntyneiden lihaa ja verta.\nNiinpä niin kauan kuin täällä ei ole sotatila, voi vain rauhassa ihmetellä toisten sotimista. Heillä kuitenkin on erilainen historia ja erilaiset syyt. Jokainen tietää: jos konfliktit täällä puhkeavat, tätä ei enää ikinä saada toimimaan.\nJos oikein ylioptimistisia ollaan voisi ehkä ajatella, että koko tämä ilmiö on totuuden esiinkutsumisen prosessi, jossa tietyt yhteiskunnalliset vakiintuneet rakenteet (huono edustuksellinen parlamentarismi, orwelllainen propagandalehdistö jne.) ovat tekemässä itseään turhaksi. Kun tämä Fukushiman ytimen sulaminen saadaan lopulta pysähtymään ja radioaktiivisuuspäästöt kuriin, voitaisiinkin jo olla uudenlaisessa maailmassa.\nPosted by Sven Laakso at 2:01 ip. 3 comments\nLabels: filosofia, katharsis, Poliittinen muistio\nArpa heitti iTunesistä ikimuistoisen Infected Mushroomin Converting Vegetarians (2003) albumin. Paitsi että kyseinen albumi on bändin parhaita, se tuo mieleen elävästi tilanteen: valtava musta BMW:n maastoauto ampuu kuin tulinen nyrkki hillittömällä nopeudella ja ohjusmaisella pysäyttämättömällä voimalla yössä halki Donbassin ja Novorossijan peltojen ja metsien kohti Harkovaa. Musiikin desibelimäärä pimeän mustanahkaisen auton sisällä liian suuri. Tunnelma läpikotaisin venäläinen, silmissä bachanttien antiikkisen värikylläisyyden hurjistamat spiraalit.\nTYTÄR: Isä onko tämä sinun tekemää musiikkia?\nISÄ: Ei valitettavasti ole.\nTYTÄR: Ei se mitään. Silti tämän musiikin täytyy kuulua voimakkaana kun huomenna herään.\nPosted by Sven Laakso at 10:44 ip. 4 comments\nLabels: Infected mushroom, musiikki, Venäjä\nKävin perjantaina Helsingin lähetyskirkossa virolaisen kitaristin Robert Jürjendalin konsertissa. Paikalla oli lähinnä kourallinen suomalaisia vironystäviä. Konsertista voi sanoa sen, että se oli äärimmäisen kaunis ja ylösrakentava tapahtuma. Jürjendal jutusteli kappaleiden väleissä yleisölle suomeksi. Oppinut suomenkielen neuvostoaikana televisiotekstityksistä. Jürjendal osallistui saksassa 1990-luvun alussa Robert Frippin the League of Crafty Guitarists -happeningeihin. Siellä hän tutustui Gurdjieffiin. Fripp itse ja monet mukana olleet kitaristit olivat Gurdjiefftyössä. Konsertin jälkeen keskustelimme Suomen aktiivisesta Gurdjieff-toiminnasta, joka kiinnosti Jürjendalia, koska Helsinki on lähempänä Tallinnaa kuin moni muu paikka, jossa vastaavaan toimintaan olisi mahdollista osallistua. Virossa ei kuulemma ole Gurdjieff-ryhmiä. Jürjendal oli kuunnellut Sound Cloudista musiikkiani ja teimme levyvaihtokaupat. Ainakin Jürjendalin ensimmäisellä soololevyllä kuuluu Fripp-vaikutteet.\nSoundCloud on aika aktiivinen uusien yhteyksien luomisen paikka. Muita tuoreita SoundCloud tuttavuuksia on pianisti Alexander von Schlippenbach Saksasta. Schlippenbach Trion uusi Features (2015) on kevyesti kiinnostavinta materiaalia miehen koko tuotannon mittakaavassa. Äänitys ja miksaus on todella mainio. Äänikuva on hyvillä kaiuttimilla hieno. Kuulokekuunteluun tämä levy ei oikein sovellu. Fonistilegenda Sam Riversin kanssa tehty duolevytys vuodelta 1997 kannattaa myös ehdottomasti kuunnella. Äärimmäisen legendaarista soittoa kummaltakin.\nLabels: Alexander von Schlippenbach, musiikki, Robert Jürjendal\nHammaskipu vasemmalla ylhäällä takana sai tutkiskelemaan asiaa tarkemmin. Ällistyksekseni huomasin, että ylävasemman viisaudenhampaan (8) takana on ulkopuolelta toispuoleisesti ikenen pinnan ylöpuolella yhdeksäs hammas. Ikenessä on tästä syystä ilmeisesti jonkinasteinen tulehdustila. Yhdeksäs hammas, niin sanottu neljäs molaari, on todellakin lääketieteellisesti mahdollinen. Outoa on se, että hammas kasvaa tässä iässä. Toisaalta lisäviisastumiseen on edelleen reilusti varaa.\nPosted by Sven Laakso at 10:08 ap. 9 comments\nLabels: lääketiede - magia, terveys ja sairaus\nTAUTI PUHUU: Ukrainalaiset ovat samoja ryssiä kuin kuin nykyisin Venäjällä. Aina parempi mitä vähemmän niitä - rysyjä- on. Patruunoita ja aseita ja vapaaehtoisia taistelijoita lisää toimimaan.\nLÄÄKÄRI PUHUU: Kaikesta voi olla hyötyä, mikäli osaa suhtautua luovasti avoimella tavalla. Esimerkiksi Venäjä on naapurin näkökulmasta kuin suuri unikkopelto. Unikot sinänsä ovat kauniita ja hyödyttömiä. Levitessään liikaa ne ovat jopa haitallisia ja tukahduttavia. Oikealla tavalla soveltamalla ja jalostamalla niistä saadaan tärkeitä lääkeaineita. Näitä lääkeaineita ei voida valmistaa synteettisesti, sillä niiden alkemiallinen rakenne on hyvin monimutkainen.\nPosted by Sven Laakso at 9:25 ap. 4 comments\nLabels: ensykandi, Venäjä\nPuulla kasvavat vuosi vuodelta lehdet, kalalla kidukset, pelurilla kakkoset hihassa ässiksi.\nPosted by Sven Laakso at 8:49 ap. 2 comments\nWaltarin Sinuhe on jonkinlainen opaskirja oikeistolaisen politiikan alkuperään.\nOikeistolaisen politiikan perusta on ihmisen viheliäisyydessä. Tämän näkemyksen mukaan Jumala äärettömässä viisaudessaan loi ihmisen omaksi vastakohdakseen lähes äärettömän typeräksi, jotta tämä ihmisen viheiliäisyys sitten voisi kutsua opettajakseen ja koivuniemenherrakseen vanhaa jumalaa Amonia, eli Saatanaa.\nJumala (Athon) jatkoi opetusta esittämällä haasteen: ihminen voi muuttua, mikäli pystyy riistäytymään opettajansa vallasta ja nousemaan opetussisältöjren yläpuolelle.\nNiinpä oikeistolainen tietää: ihminen voisi kyllä muuttua, jos haluaisi. Oikeistolainen ei koskaan halua muutosta. Hän on Saatanan edunvalvoja maan päällä. Tuo etu on sen verran merkittävä, ettei muutosta kannata haluta. Ainakaan niin kuana kuin voi itse olla se, joka hyötyy ihmiskunnan jatkuvasta tragediasta.\nOikeistolainen laskeskelee, että ihmiskunnan uusiutumiskyky ylittää aina sen verollepanon, jota Saanan jatkuva kalastus aiheuttaa. Ihmiskunta on siis eräänlainen lohikanta tai tonnikalakanta, jota saa salakalastaa loputtomasti.\nSaatana ei koskaan usko käsissään olevan sellaisia kalastusvälineitä, jolla koko kalakanta saataisiin romahdutettua ja tapettua sukupuuttoon. Vaaraa ei ole: punainen liha ei muutu valkoiseksi. Voi vain jatkaa mahdottomuuksien nuotanpunomista loputtomiin. Ja ihmiskunta selvityy tästä itseaiheutetusta kidutuksesta muuttumatta geneettisesti punalihaisesta valkolihaikseksi.\nFaarao Ekhnaton on kuitenkin eri mieltä. Hänen näkemyksensä mukaan vanhan jumalan Athon (Saatana) valta on käynyt liian tukahduttavaksi, ja uhkaa laimentaa punaisen lihan.\nFaaraon tarkoitus on hyvä: hän haluaa uudistaa kansan elinvoimat ja vitaalisuuden. Mutta kansa itse kääntyykin yllättäen hyviä, sille itselleen pohjimmaisen edullisia tarkoitusperiä vastaan. Syntyy outo paradoksi, joka saisi Kimmo Sasin ja Ben Zyskowitsin kiehumaan orgasmeissa.\nKansan typeryys ja viheliäisyys on pohjimmiltaan niin mahtava, että mieluummin kuin ajattelee omaa parastaan, mieluummin kuin säilyttää tonnikalamaisen olemuksensa, se lynkaa suurimman hyväntekijänsä ja ryhtyy seiksi, merten pölynimuriksi.\nTässä kohdassa oikeistolainen pamahtaa orgasmeihin. Kansa haluaa tulla orjaksi! Kaikkein alhaisimmat ja viheliäisimmät voimat ovat jälleen pääsevä voitolle! Viheiliäisyys osoittaa jälleen Saatanan kaikkivallan suurena opetustoimenjohtajana ja sivistysministerinä.\nKosminen näkemys siitä, että tämä on vedenjakajamaailma, johon sielut syntyvät keskeneräisinä, on pitävä. Oikeistolaisen, nietzscheläisen eetoksen mukaan, on täysin yksilöiden itsensä vastuulla kykenevätkä he täydellistämään itsensä. Toisin sanoen: kykenevätkö he astumaan ulos suuren nuotanpunojan nuotasta: kasvatuslaitoksesta, jonka Saatana on, painovoima parhaana liittolaisenaan, planeetalle pystyttänyt.\nOikeistolainen ei milloinkaan hyväksy ajatusta siitä, että kasvatuslaitos voitaisiin lakkauttaa ja opiskelijat siirtää peltoon käyttämään aikansa miten huvittaa. Tätä oikeistolainen kutsuisi terveen järjen katoamiseksi. Mutta lohikala kutsuisi sitä säännöstelyaltaiden ja patojen, vesivoimaloiden ja kalaportaiden purkamiseksi, turbiinien sammuttamiseksi, koskien vapauttamiseksi.\nPosted by Sven Laakso at 7:49 ap. 0 comments\nLabels: Gurdjieff, gurdjiefftyö ja -työttömyys, monarkismi ja Gurdjieff, Poliittinen muistio\nRunous on äärimmäisen yksipuolista. Siinä on kysymys pelkästään kaikesta.\nPosted by Sven Laakso at 6:57 ip. 4 comments\nVain Ruotsissa voi kuvitteellisilla venäläisillä sukellusveneillä olla suurempi poliittinen merkitys kuin koko kuningashuoneella konsanaan.\nPosted by Sven Laakso at 2:58 ip. 0 comments\non biologinen viive, joka estää virheiden myöntämisen. Siksi tarvitaan aina uusi sukupolvi myöntämään edellisen virheet. Ilman egoismian ihmiskunta ja sen teknologia kehittyisi yhden vuorokauden aikana yhtä paljon kuin sadassa tai tuhannessa vuodessa egoismin kanssa, sillä kaikki virheet voitaisiin myöntää ja rationaalinen ajattelu voitaisiin palauttaa viiveettä. Rationaalisuus on selvien virheiden myöntämistä. Mutta silloin kaikki mahdolliset pienimmätkin kehitysaskeleet jäisivät dollaripelureilta rahastamatta. Mitä pienemmin askelin teknologia kehittyy, sen enemmän sillä voidaan rahastaa ja vedättää.\nLabels: ensykandi, filosofia, teknologia, viive - odotus\nMaailma on tahaton hoitovirhe.\nHiljaisuuden musiikki. Luonto osaa vaikenemalla korostaa merkityksellisen merkityksettömyyttä. Lintujen laulu on pelkkää pulssikoodimodulaatiota, jonka käsitteellinen sisältä ei päihitä keskinkertaista romaania. Eläinten älynlahjoista jaksaa olla ihmeissään jonkin aikaa.\nTappava on sellainen sairaus, joka ei aluksi näytä sairaudelta, vaan loistavan terveyden kruunulta. Sitten kun ensimmäiset epäilyt tilan patologisesta luonteesta tulevat esiin, kokonaiset sukupolvet väittelevät tohtoriksi juuri tämän piirteen terveydellisistä hyötyvaikutuksista. Lopulta tappava tauti tappaa koko ruumiin, koko sukupolven, kaikki sen jäsenet. Sen jälkeen voidaan todeta: tapahtui hoitovirhe. Maailma on tahaton hoitovirhe.\nTypografia on kiinnostava harmonian muoto. Jos fontti on orkesteri, on yksi kirjasin muotonsa pitävä soittaja. Kappaleen kokonaisuus näyttää aukeamalta. Jos fontin yksi kirjasin on suunnittelultaan vajaa, näyttää aukeama huonolta ja epätasapainoiselta.\nKirjailijat ovat yksin, koska he kasvavat yksin. Vain aivan nuorina ja kehittymättöminä untuvikkoina he kulkevat parvissa. Mutta suuri kirjallisuus syntyy näkökulmasta, jonka taakse mahtuu vain yhdet silmät ja yksi pää.\nMaalarin asema on pitkälti samanlainen. Pienikin näkökulman muutos muuttaa värit ja perspektiivit toisiksi.\nOrkesterimuusikko kasvaa yhdessä toisten kanssa. Säveltäjä kuitenkin on se, jota ei huolita mukaan. Säveltäjä kasvaa yksin ja tekee erilaisia asioita kuin muusikot.\nJos ajattelee ihmisten päivittäistä visuaalista näkökenttää, sen tarkkuus ja rikkaus ei ole missään suhteessa arkipäiväisten kuuloaistimusten kanssa. Kuuloaistimukset kaupungin hälyssä ovat kuin sumu, jossa on näkyvyyttä alle metrin.\nNäköaistimukset taas virtaavat lähinnä paljousdesta ja kirkkaudesta sokaistuneiden silmien editse. Vain maalari tai valokuvaaja saa jotain irti siitä kirkkaudesta, joka silmien ohi virtaa. Valo on rajattoman tarkkaa, ilman värähtelyt rajattoman epätarkkoja. Valoaistimus on objektiivista, musiikkiaistimus on subjektiivista. Sillä musiikkia ei ensisijaisesti aistita korvilla. Kovat vain ehkä toisinaan pitävät yhtä musiikin kanssa.\nSäveltäjälle ei ole kovin olennaista pitää korvia auki. Beethoven kykeni yhtä hyvin säveltämään korviltaan kuurona mutta sielultaan äärettömän herkkänä. Musiikki ei todellakaan ensisijaisesti värähtele iman välityksellä. Korvassa sitä paitsi asustaa Descartesin demoni.\nMusiikin realismi on aivan jotain muuta kuin kuvataiteen realismi. Musiikissa jäljittely on uskomattoman paljon kömpelömpää, mutta abstraktiot uskomattoman paljon moniulotteisempia, kuin kuvataiteessa.\nOn kummallista, että tällaisiakin itsestäänselvyyksiä pitää kirjoittaa auki.\nMiksi tätä ei voida ymmärtää: kysymys Euroopasta ja Venäjästä, Yhdysvalloista ja Kiinasta, ei ole, eikä milloinkaan voi olla, joko-tai -kysymys. Kaikissa näissä suurissa keskittymissä, kaikkien niiden historiassa on riittävästi kauhua vihaan tai pelkoon, mutta myös riittävästi hienoa ja ylevää täyteen ihailuun. Kaikkien näiden alueiden kulttuuriin voi käyttää elämänsä pelkän ihailun vallassa. Minä en ainakaan haluaisi elää päivääkään ilman amerikkalaista, venäläistä, eurooppalaista, kiinalaista, juutalaista, japanilaista, afrikkalaista jne. kulttuuria. Kun nyt meillä ei planeetalla parempaakaan ole tarjolla.\nMistä ihmeestä siis juontaa ajatus, että meidän pitäisi tulevaisuuteen mentäessä valita joko-tai jokin historiallinen jo käytöstä poistunut ja vanhentunut malli kaikkine puutteineen, kun vaihtoehtona on valita hyvät puolet kaikista malleista ja kaikista ihmisaineksista? Kysymys on valinnan metodista. Valinnan teknologiasta.\nMonikulttuurisuus on onneton käsite. Koska monikulttuurisuutta on valita kaikista huonoimmat piirteet yhtä lailla kuin valita parhaat. Siksi käsite monikulttuurisuus ei kerro mitään, eikä siinä ole mitään positiivista tai negatiivista arvolatausta.\nMyöskään se, että toisissa kulttuureissa hyviä puoli näyttää olevan määrällisesti enemmän ei ole peruste joko-tai -ajattelulle. Yksikin hyvä puoli on riittävä olemassaolon peruste silloin, kun tuo yksi hyvä puoli on elintärkeä lääke jotain tiettyä tappavaa sairautta vastaan.\nAjatellaan esimerkiksi tilanne, jossa venäläisessä kulttuurissa on vain yksi hyvä puoli, mutta juuri se asia sattuu olemaan lääke sitä tappavaa sairautta vastaan, johon Suomi sairastuu. Silloin venäläinen kulttuuri osoittautuu elintärkeäksi Suomelle. Ja juuri sillä hetkellä olisi katastrofi, jos natsit olisivat onnistuneet tuhoamaan tuon elintärkeän penisiliinin tai syöpähoidon.\nYhtä kaikki sellainen sana kuin "monikulttuurisuus" pitää vain unohtaa. Meillä ei ole varaa valita huonoa ulkoa, koska sitä on jo itsellä riittävästi.\nViime yönä näin elämäni ensimmäisen täydellisen lucid unen. Siis tiedostin syvässä unessa ensinnäkin SELVÄSTI olevani unessa ja sen jälkeen tiedostin unen monitasoisuuden. Sitten ryhdyin tekemään kokeita unitodellisuudessa.\nPosted by Sven Laakso at 12:38 ip. 0 comments\nLabels: unipäiväkirja, uniraunio\nVälikauden merkityksettömyyden tunne: kun uudella ei ole vielä merkitystä ja vanhalla ei enää.\nPosted by Sven Laakso at 12:15 ip. 0 comments\nPosted by Sven Laakso at 3:46 ip. 11 comments\nValmistelimme jonkinlaista rautatiejärjestelyä Moskovaan entisen Itävalta-Unkarin alueelle. Huomasin, että rata kulkee esin satakilometriä aivan Ukrainan rajan tuntumassa, kunnes se ylittää rajan. Oli päänsärkyä. En jaksanut miettiä enempää. Päätin, että rata kulkisi Lvovista ja asia olisi sillä loppuunkäsitelty. Olin kai niin väsynyt, että laskeuduin kabinetistani hissillä eteisaulaan vain pukemattomat alushousut sylissäni. Aula oli tavan mukaan täynnä herrasväkeä ja havahduin ikävään yllätykseen. Vetäisin narusta hissin takaisin nousukiitoon ja päädyin hotellin katolle. Yrittäessäni vetää housuja jalkaan, vartija avasi hissin oven ja nykäisi minut ulos. Hän vihelsi pitkään matalalla nuotilla. Sitten hän vinkkasi kaverinsa paikalle. Kaveri tuli unisen näköisenä preussilaisen sotilaspukunsa nappeja kiinnitellen. "Katsopas mitä löysin. Eikös tämä ole se sama heppu, joka viime kuussa haukkui keisaria?" "Sama näyttää olevan." "Sekoitetaan sellainen rohto, että mieheltä palaa vatsa!" He istahtivat pienen valvojanpöydän ääreen sekoittelemaan erinäisiä suoloja. Sitten juottivat mikstuuransa minulle. Vatsani oli heti tulessa. Hissin ovea en enää löytänyt. Säntäsin toisesta ovesta ulos lumiselle pellolle jonkinlaisesta modernista riihestä. Juoksin kohti metsän reunaa, mutta välillä täytyi pysähtyä haukkomaan maasta lunta. Kuulin takaani haulikon paukkuja. Näin edessäni jäniksen käpälät.\nPosted by Sven Laakso at 7:12 ap. 1 comments\nYläkerran entiseen peräkammariini kuljettiin vintin kautta. En tiedä miksi välissä oleva huone oli poissa käytöstä. Vintillä vastaan tuli nykyinen naapuri, joka opettaa siskontyttärille musiikkia. Peräkammarissa oli cembalo, josta oli irrotettu koskettimet. Koskettimien tilalla oli rautalankalenkkejä, joita vetelemällä syntyi jonkinlaisia epäselviä ääniä. Olin hieman pettynyt. Huoneesta oli avattu pieni ikkuna etupihalle päin. Katselimme kuinka suuret puut äkkiä alkoivat heilua kovassa tuulenpuuskassa. Yhdessä puussa oli valtavat sateenvarjon kokoiset lehdet. Yksi suurimmista lehdistä irtosi ja lensi jonkin matkaa tuulen mukana. Tuulen tyynnyttyä tyttäreni sanoi, että lehti pitäisi käydä asentamassa takaisin puuhun. Lähdimme pihalle. Katselin lehteä, sen varressa oli jonkinlainen rannerengas. Veimme lehden puun juurelle ja pujotin lehdessä olevan rannerenkaan puun siroon käteen. Puu hymyili, ja sen vasempaan silmäkulmaan ilmesti SoundCloud palvelusta tuttu täpälä. Muutenkin puun iloiset tytönkasvot muistuttivat SoundCloud -brändin värimaailmasta. Huomasin, että myös pihan muiden puiden vasempaan silmäkulmaan oli ilmestynyt kirkas punainen täplä. Puut kasvoivat humisten. Ja tunsin itsekin kasvavani.\nPosted by Sven Laakso at 7:00 ap. 0 comments\nSotahullujen, kuten euroopassa 1930-luvulla ja meillä nyt, demokraattinen valitseminen on osoitus kansan valtaosan passiivisagressiivisuuden kanavoinnista. Demokraattinen järjestelmä alkaa toimia passiiviagressiivisuuden katalyyttinä, ei suinkaan kansan enemmistön edun mukaisesti, vaan sitä vastaan.\nPosted by Sven Laakso at 12:28 ip. 3 comments\nNero on ihminen jota ei ole teollisesti tyhmennetty. Nero ei ole saanut turmelevaa koulutusta.\nPosted by Sven Laakso at 9:28 ap. 0 comments\nPoliitikko menee niin pitkälle kuin mahdollista\nsen tiedon varassa, joka hänellä on.\nMutta milloinkaan hän ei ota huomioon sitä\nettä se tieto, jota niin korkea-arvoinen salailu\nvarjelee, se tieto, jonka niin harva on oikeutettu\ntietämään, se kallisarvoinen ja salattu tieto, on väärää.\nPosted by Sven Laakso at 3:11 ip. 2 comments\nLabels: Alexander Stubb, filosofia\nMaailmanporno on eräänlainen ruokalaji. Joka valmistuu hyvin hitaasti kovassa lämmössä. Rap on sota-ajan viihdemusiikkia.\nDemokratiaa ei oikein enää voi pitää edes kehittyneenä itsepetoksen muotona, koska uskon ettei suurin osa ihmisistä edes tiedä millä tavalla he huijaavat demokratian kautta itseään.\nAina kun tiedotusvälineet, joita en ole tilannut ja toivonut, onnistuvat kaikesta huolimatta ujuttamaan tietoisuuteeni ilkeitä kuvia pääministerimme naamasta, tulen miettineeksi nerouden luonnetta.\nNerous on jollakin tavalla valtion suvereenisuuteen liittyvä käsite. Jos valtio ei ole suvereenisti itsenäinen, nerous siellä on myytti. Kun taas Venäjän tai USA:n kaltainen imperiumi elää vain neroudesta.\nVenäjällä kaikki muut älyllisen elämän muodot paitsi nerous ovat täysin turhia ja käyttökelvottomia. Lyhyesti voi sanoa: Äiti-Venäjä tarvitsee vain neroutta. Kaikki muu on sen näkökulmasta ongelmajätettä.\nStubbin vasalli-Suomen kaltainen puskurivyöhyke, jonka väestö on tarkoitettu kuolemaan amerikkalaisten kuluttajien puolesta turhaan provosoidussa öljysodassa, ei puolestaan tarvitse neroutta mihinkään. Stubbin Suomelle nerous ja henkinen suuruus on ongelmajätettä.\nTästä syystä maailmassa pätee aina Gurdjieffinkin esittämä lainalaisuus, jonka mukaan kaikki nerous virtaa kaikkialta maailmasta aina muutamiin harvoihin geopoliittisiin keskuksiin, siis niihin ainoisiin paikkoihin, joissa neroudella on merkitystä. Tällaisia keskuksia ovat tällä hetkellä New York, Moskova, Berliini. Jossain määrin Lontoo. Pariisi on tältä kartalta pudonnut.\nTämän lainalaisuuden takia työperäinen maahanmuutto ei voi tuoda Suomeen muuta kuin globaalia pohjasakkaa. Yksikään nerokas ihminen, siis sellainen ihminen joka ainoastaan voi luoda työpaikkoja ja työtä, ei milloinkaan asetu epäsuvereeniin valtioon.\nOn päivän maksiimin aika: Hintti on neron vastakohta.\nLabels: Alexander Stubb, Poliittinen muistio, valtiot\nHän on esimerkki takahikiäläisestä kirjoittajasta.\nPosted by Sven Laakso at 12:27 ip. 5 comments\nItäisen ja läntisen kristikunnan yhdistyminen ei minun mielestä näytä kovin suurelta askeleelta jos ajattelee sitä vaihtoehtoa että muslimi ja kristitty kerran olisivat asioista samaa mieltä.\nPosted by Sven Laakso at 3:01 ap. 2 comments\nPietarilaisen juristiystävä Maximin kanssa saunassa. Suomen poliittinen tilanne on sellainen, että siitä voi kirjoittaa vain runoutta.\nPosted by Sven Laakso at 2:29 ap. 0 comments\nJokin intuitio siitä mikä on tunnettua planeetalla.\nJos asioiden yläpuolella ryhtyy olemaan\non aivan naurettavaa minkä kaiken\nyläpuolella sitä saa sitten ollakin.\nPosted by Sven Laakso at 8:39 ip. 0 comments\nPuoluetuki. On siinäkin outo järjestelmä. Eikö puolueen tuki ole sen kannatus. Ikäänkuin kähmintä ja korruptio olisi sinänsä jotakin hyvää ja kannatettavaa toimintaa.\nPosted by Sven Laakso at 3:22 ip. 3 comments\nEpäoikeudenmukaisinta maailmassa on tiskata tiskit toisen puolesta. Armo on aina puolueellisuutta. Jumala loi ihmisen erehtyväisesti omaksi kuvakseen. Inspiraatio ei ole muuta kuin muusan väkisinmakaamista. Politiikka laittaa värin lahjakkuuden edelle. Sopivanvärinen rotta on arvokkaampi potentiaalista serafia. Eikä nerous ole muuta kuin tämän säännön poikkeuksettomuuden ikuisen harmaata osoittamista. Leipää ja kalaa ei voi jakaa ihmisten kesken ilman politiikkaa, sillä he tappavat toisensa. Ei edes pelikortteja voi jakaa lainsuojattomien luolassa. Jakajan käsi on amputoitu puolueelliseksi. Pakan sekoitus on aina vain silmän sekoitusta. Painovoima on Jumalan armo: pelkkää politiikkaa. Se joka tekee väärin saa kenties pisteen enemmän kuin toiset. Se joka tekee vähiten oikeita asioita saa kenties jokerilta hymyn. Mikään ei jakaudu kohtuullisesti kuin pianon paino kantajien varpaille, itsestään. Eikä politiikalla ole päämääränä kohtuus. Vaan kaikkea haluaa keskustakin. Tasapaino on painopisteen löytämistä kodin rajoista. Ihmisellä se on ensin elävä ja tarve rakkaus. Sitten vain himoa, himoa, vallanhimo. Vallanhimoa monopolisoida itsensä ja kilpailuttaa pikku piiriä ympärillään. Kilpailuyhteiskunta se, jota valta kilpailuttaa. Jos kieltäydyt kilpailusta, taas hamuat valtaa. Jos kilpailet reilusti, taas hamuat vain valtaa. Henkilönpalvonta on, jotta elävillä olisi vielä vähemmän korvaamatonta arvoa.\nPosted by Sven Laakso at 3:05 ip. 2 comments\nOnko miehillä muuta ongelmaa kuin se että naisia on (miehen näkökulmasta aina) liian vähän (kilpailutettaviksi kunnolla keskenään) ja tästä (projektiivisesti nähdystä) vähyydestä (siis miehen näkökulmasta puutteen pysyvästä olotilasta) naiset tekevät (sangen kyynisesti) aseen.\nSukupuolten välinen tasa-arvo on siis sitä, että vastakkaisen sukupuolen tarjoama kilpailutilanne omalla kotiovella näyttää kummankin sukupuolen osalta täsmälleen samalta (ikään, rotuun ja fyysiseen ulkomuotoon katsomatta).\nToisin sanoen, kenellä hyvänsä teinitytöllä on oikeus kansainvälisen pääjohtajan ansioihin heti, kun kenen hyvänsä yli seitsemänkymppisen miehen seksuaalinen markkina-arvo on yhtä suuri kuin teinitytöllä, ja näin sukupuolten välinen tasa-arvo maailmassa toteutunut.\nKun Venäjän tsaarilta kysyttiin, miten hän järjestäisi asiat valtakunnassa niin, että tämä, ja vain tämä, nimittäin sukupuolten välinen tasa-arvo, toteutuisi, hän vastasi: vain Isä Aurinkoisen kettutehtaassa, voimme kloonata maailman asiat tyydyttävästi kuntoon ja taata pikkutytöille toimitusjohtajien palkkatason.\nPosted by Sven Laakso at 2:19 ip. 4 comments\nSyvä vesi on paikaallaanolijalle upottavaa, mutta suolla ei ole mielipiteitä puoleen eikä toiseen. Keskustapuolue on suo, joka pettää aina, hyvällä tavalla, kahden propagandakallion välissä. Miksi hyvällä tavalla? Koska koko kuva on harhaa.\nPosted by Sven Laakso at 12:01 ip. 3 comments\non useimmiten tarpeeton tai huono taipumus. Aniharvoin, ja silloinkin vain sattumalta, jäljittelijä tulee jäljitelleeksi parasta.\nLabels: ensykandi, imitaatio ja metodi\nKaikkein pahin tilanne on käsillä silloin kun kansallisissa taidejulkaisuissa ryhdytään viittaamaan kansainvälisiin tutkimuksiin ja perifeerisiin kansainvälisiin julkaisuihin. Silloin ei enää ole olennaista nykyhetki ja valveillaolo, vaan intertekstuaalisuus ja viitteet, jotka kulkevat vuosikymmeniä aikaansa jäljessä eivätkä tarjoa enää mitään sellaiselle joka todella on läsnä maailmassa.\nYhä rajummin täytyy käydä selväksi elävän taiteen ja taiteenomaisen hallinnoivan ja haltuunottavan toiminnan välinen ero. Globaalissa verkottuneessa maailmassa taide on välineen ja viestin jatkuvasti uusiutuva symbioosi, jonka arvon mittari on se, miten se tulee havaittua ja miten se välittyy hetkessään ja tilassaan. Poliittisella päätöksellä, ryhmäkähminnässä ja osuuskunnassa sovitut täysin älylliset ja elävästä viestistä tai sen välittymisestä piittaamattomat sopimukset taas tulevat tässä suuressa kentässä näyttäytymään paitsi vastenmielisiltä myös täysin merkityksettömiltä. Miksi? Siksi, että niillä akteilla ei ole mitään virkaa. Osuuskunnassa luullaan, että me elämme staattisessa maailmassa, jossa ihmisen psykologia on kone ja kaikki ennalta säädeltyä fasistisukujen valkoisten pikku lampaiden parhaiden periaatteiden mukaisesti.\nMutta totuus on kuitenkin se, että mustan lampaan mukanaan tuoman totuuden esille tulemisen prosessia, ikään kuin totuuden peittona olevan valkoisen lampaantaljan jatkuvaa eroosiota ei voi osuuskuntakaan estää. Ei ilkein rimojamadaltava "huolellinen" kustannuspolitiikka voi estää sitä, että paskarapautuu timantin ympäriltä.\nPahinta jälkeä sytyy jos taiteilijat ryhtyvät viittailemaa teoreetikkoihin kuin pahaiset opinnäytetyönrustaajat. Silloin on yleensä kysymys paitsi koteloituneesta, enää millään tavalla resonoimattomasta valtapolitiikasta, jota tekevät olennot, joilla MÄÄRITELMÄLLISESTI ei ole mitään menetettävää. Olento, jolla ei ole mitään menetettävää, joka vain rakenteissa vie tilaa, kyynerpäällä sohii ja olemuksellaan masentaa, on LAHJAKKAAN ihmisen vastakohta.\nLahjakkaan ihmisen AINOA objektiivinen tuntomerkki on se, että hän EI VOI OLLENKAAN sietää mitään valtarakenteita EIKÄ IKINÄ MILLOINKAAN minkäänlaisia osuuskuntia tai ilkiömäisiä ryhmittymiä ja kädenlämpöisiä koulukuntia. Osuuskunnassa näet on aina paskanaamainen soluttautuja, joka on kiva veikko vuosia merkityksettömien asioiden kohdalla, mutta silloin kerran kun merkityksellisen asian edessä seisotaan tämä solu aktivoituu ja ryhtyy näyttämään todellista paskanaamaansa. Sellaisen naaman edessä olkien kohauttaminen on LAHJAKKUUDEN ainoa kriteeri. Kuninkaallinen, ruhtinaallinen lahjakkuus on välinpitämätöntä silloin kun sen eteen asettuu rottapoliisin rottamainen sitkeys ja naurettava psykologinen hikoilu.\nTaiteelle vihamielisen LAHJATTOMUUTEEN ja kovapintaisuuteen perustuvan koulukunnan hajusta on kysymys silloin kun huonoimpien vaikutteiden kuljettaminen ulkoa sisäänpäin tehdään ulkoa määrätyillä resursseilla. Koteloituneet psykologiaotukset menevät aina objektiivisten tienviittojen mukaan harhaan, eivätkä koskaan poikkea viitoitetulta tieltä vain kompassiruusun osoittaman oikean suunnan takia (absoluuttisen tietoisena jokaisesta demonien kehittämästä hajuharhasta... absoluuttisen tietoisena jokaisesta maan piirissä harhaavasta savuhiukkasesta).\nSiksi tällaisten psykologipellejen kanssa ei mystikko kauaa samaa polkua taaperra.\nNiin varmaa ja täydelliseen varmuuteen perustuvaa on tämä ruusuntuoksujen laskento, että subjektiivista ja henkistä pelkistetään ja objektivoidaan, henkisen kasvun rimaa väistetään ja alennetaan tekemällä sisältöjä kaavamaisiksi ja koneellisesti tunnistettavaksi, viivakoodimaiseksi estetiikaksi, joka voidaan sahata koneellisesti läpi mekaanisten rahoituskanavien kassalta. Hipstereille, sanotaan. Hipsterit ostavat tämän!\nFantasiaa! Tämä kaikki on suunnatonta karhunpalvelusta taiteelle ja henkiselle elämälle. Mitään tällaista ei yksikään todellinen nonsensikaalinen avantgardisti enempää kuin vakavanha arrieregardisti IKIMAAILMASSA tarkoita.\nToisaalta tähän kaikkeen on keksitty myös lääke: ikuisuuksien aika. Sillä mikään osa tästä touhusta ei kestä ikuisuutta, joka epäjumalienkuristajalle on pelkkä kahvitauko.\nPosted by Sven Laakso at 11:05 ap. 1 comments\nLabels: filosofia, Poetiikkapakki: runouspuhe ja yleinen estetiikka, Poliittinen muistio, taide\nDonald Tysonin kriittinen Agrippa-laitos on toisinaan hyödyllinen, kun puhutaan asioista, jotka ovat nykytieteen valossa täysin varmasti toisin kuin Agrippa väittää. Ja näitä asioitahan on toki valtavan paljon. Gurdjiefflahkoilussa kaipaisi joskus tällaista kriittistä lähestymistapaa. Voisi olla esimerkiksi hyödyllistä tietää mistä Ouspenskyn esittämä kosmisten intervallien järjestelmä juontaa juurensa. Siitähän on puhutta monenlaista antiikissa eri puolilla. Yleensä kuitenkin antiikin taivaankappaleiden intervallisysteemit perustuivat täydellisesti väärin arvioituihin taivaankappaleiden estäisyyksiin. Ajatus, että sama intervallijärjestelmä olisi pätevä siitä huolimatta, että intervallien etäisyydet ovat menneet aikojen saatossa moneen kertaan uusiksi, on kiinnostava. Psykologian näkökulmasta täytyy kuitenkin kysyä missä määrin tällaiset hienoilta tuntuvat järjestelmällisyydet perustuvat vain ihmisen luontaiseen tarpeeseen nähdä maailmankaikkeudessa itselleen merkityksellisiä järjestyksiä. Ihminen joka tapauksessa aina merkityksellistää asiat vain niillä tavoilla, jotka hän tuntee.\nPosted by Sven Laakso at 1:19 ip. 5 comments\nLabels: filosofia, Gurdjieff, Henry Cornelius Agrippa\nettä voi itse määrätä nahkansa paksuuden tapauskohtaisesti.\nPosted by Sven Laakso at 8:04 ap. 3 comments\nSain vihdoin Erkka Mykkäsen Maailmanloput -luku-urakan päätökseen. Prosessi otti aikansa, koska kirja oli jonkin aikaa hukkateillä. Pidin myös tärkeänä paneutua teksteihin sopivina hetkinä.\nInformaatio ei ole vain tietoa. Pikemmin se on sitä, mikä on tietämisen arvoista. Ja kun puhutaan ulottuvuuksista ja todellisuuksista, jotka ovat läpikotaisesti tai osittain tuntemattomia, tai joiden suhteen ei ainakaan voi olettaa juuri mitään, muuttuvat yllättävät asiat tietämisen arvoisiksi. Olennaista ei ole tieto sinänsä suhteessa johonkin aiempaan tietoon. Novellin kannalta aiempi tieto ei merkitse välttämättä paljonkaan. Novelli kirjoittaa tietämisen arvoisuuden koko rakenteen uusiksi.\nNovellin maailma ei paljasta itseään kokonaan. Sen merkit ovat vain osa siitä itsestä. Mutta fiktiivinen maailma, joka paljastaa itsestään jotakin tietämisen arvoista jokaisessa ilmenemisen merkissä, on kiehtova. Hyvä novelli herättää jokaisessa merkissä mielekkäitä kysymyksiä maailmansa mahdollisuuksista ja rajoista.\nPosted by Sven Laakso at 1:19 ap. 0 comments\nLabels: Erkka Mykkänen, kirjallisuus, novelli, Poetiikkapakki: runouspuhe ja yleinen estetiikka\nIhminen on tauti joka iskee toiseen ihmiseen\nkuin jakkaran alta lyövä argumentti.\nPosted by Sven Laakso at 9:16 ip. 0 comments\nIhmiset yliarvioivat kykynsä olla näkemättä totuutta.\nPosted by Sven Laakso at 6:54 ap. 5 comments\novat samanlaisia kuin suurien puiden. Pensaat sanovat että ne pitää leikata. Mutta me sanomme: niillä on oikeus kasvaa muotoonsa. Pensaat väittävät että puiden aika on ohi. Mutta me sanomme: puut kasvavat humisten.\nPosted by Sven Laakso at 1:10 ap. 0 comments\nNiitä naisia, jotka pettävät koko maailmaa kotona pimeässä makuukamarissa aviomiehen kanssa.\nIhmisen idea on tarkoituksen mukaisuus. Ihminen kykenee uhraamaan silloin kun se on tarkoituksen mukaista. On väärin sanoa, että ihminen kykenee uhraamaan vain jälkikasvunsa puolesta. Harva ihminen kykenee uhraamaan edes itsensä takia, jälkikasvusta puhumatta.\nTarkoituksen mukaisuus taas on yhteisöllinen funktio. Uhrautuminen on yhteisöllinen ominaisuus, ei yksilön ominaisuus. Ilman pyhän kokemusta ei kukaan kykene uhrautumaan tarkoituksen mukaisesti. Jos taas yhteisö ei kunnioita pyhää, yhteisön puolesta on mahdotonta uhrata.\nSillä, mitä pidetään pyhänä, ei ole mitään konkreettista ja voimaannuttavaa merkitystä. Merkitystä on vain sillä, mikä ON pyhää. Riippuu yhteisöstä, pitääkö se pyhänä sitä, mikä ON pyhää, vai sitä minkä se luulee olevan pyhää, mutta mikä ei kuitenkaan ole pyhää.\nPyhä on siis absoluuttinen ja ihmisestä riippumaton substanssi.\nUusin kollaboraatio Martinin kanssa. Sävellys ei ihan ole vielä valmis. Perkatkin pitää ehkä tehdä uudelleen. Kaikenlaista pientä ongelmaa siellä täällä, mutta jotain lupaavuutta ehkä.\nPosted by Sven Laakso at 8:28 ip. 0 comments\nLabels: audiomerkintä, Martin Pozdrowicz\nUusi musiikkotuttavuus Robert Jürjendal Virosta. Hän on tulossa tässä kuussa Helsinkiin keikalle.\nPosted by Sven Laakso at 8:02 ip. 0 comments\nLabels: musiikki, Robert Jürjendal\nLapsille on vaikeinta opettaa tämä: maailma on paradoksi. Maailmassa ei ole järkevää ja kestävää tapaa olla, koska ihmiset eivät ole luoneet sellaista itselleen. Ihmiset ovat hulluja ja kosmisia hylkiöitä, jotka riitelevät toistensa kanssa kuin kylän ainoat lapset, jotka ovat liian tylsämielisiä keksimään mitään järkevää tekemistä itselleen. Meidän tunteemme on ihmisiin sidottu. Meillä ei ole muuta kuin tunteemme.\nPosted by Sven Laakso at 4:49 ip. 19 comments\nLabels: negatiiviset tunteet, omatunto, vaisto ja omatunto\nEhkä olin hieman liian idealistinen puhuessani kouluista vähättelevästi vain sen rajan ilmaisijoina, mikä on opetettavissa ja mikä ei ole, niin että vain se, mikä ei ole, olisi olennaista.\nOpetettavissa oleva on kyllä sinänsä äärimmäisen tärkeää. Opetettavissa ovat ne asiat, joissa voi tehdä ilmiselviä virheitä. Tavallaan objektiivisia virheitä, sellaisia virheitä, jotka ovat virheitä kaikkina aikoina ja kaikissa paikoissa, eikä vain jonkun ihmisen mielipiteen mukaan.\nNiin kauan kuin virheiden tekeminen jatkuu näissä tilanteissa, on koulun tarve ilmeinen.\nPosted by Sven Laakso at 7:21 ap. 1 comments\nsyntyy jumalten kierosta huumorintajusta. Miten ihanaa se olisikaan, jos maallinen aateli ei olisi hengen aatelin vastakohta. Kommunismikin olisi turhaa.\nPosted by Sven Laakso at 11:50 ap. 9 comments\nLabels: ensykandi, pornotutkimus\nMiksi on käytävä kouluja, miksi ei yksi riitä? Siksi, että oppisi selvästi näkemään: kakki koulut ovat samanlaisia. Siinä mielessä yhtä huonoja, että ne eivät opeta mitään siitä, mikä ei ole opetettavissa olevaa. Siitä, mikä ainoastaan on oppimisen arvoista. Ilman koulujen käymistä, ei tätä voi tietää, ja siksi saattaa elää elämänsä siinä luulossa, että kouluissa jotain arvokasta opitaan. Koulussa opitaan se, että koulu ei opeta mitään. Siksi koulut on ihan välttämättä käytävä, jos haluaa mitään oppia.\nPosted by Sven Laakso at 10:34 ap. 1 comments\nLabels: ensykandi, koulut\nYstävä puhuu suomenruotsalaisesta punaverisestä sittemmin kylähulluksi tulleesta miespuolisesta tutustaan, jonka pääominaisuudet olivat: 1) osasi kaiken, 2) ei kestänyt mitään. Hän on kuulemma minun kaksoisolentoni niin fyysisesti kuin henkisesti.\nOlen pohdiskellut tätä.\nItse en ole enää aikuisiällä osannut mitään, mutta kestänyt olen sitäkin vähemmän. Voi kai sanoa: pääominaisuuteni on: en kestä mitään. Että minussa ei ole synnynnäisesti vähäisintäkään maailmankestävyyttä. Jo pikkuvauvana sairastelin useita kertoja vuodessa keuhkoputkentulehdusta. Jo ennen kouluikää olin ollut sairaalahoidossa keuhkokuumeen takia.\nEhkä tämä pikkulapsena sairastettu keuhkotaudinkierre turmeli kestävyyteni jo kehtoon. Koulu-urheilussa olin kiinnostunut kestävyysjuoksusta, jossa olin keskinkertainen. Halusin tulla paremmaksi. En tullut. Keuhkojeni tilavuus mitattiin. Tulos oli synkkä.\nLapsenahan olin suorastaan ihmisarka. Jos meille kotiin tuli vieraita, pakenin vintilleni. Ennen muuta en halunnut kuula ihmisten puheita, jotka saattoivat syöstä minut viikkojen masennuskierteisiin. Yläasteiässä halveksin eniten kirjailijoita ja runoilijoita, joilla oli riittävästi paskapäämäisyyttä ja ylimääräistä paskanhajuista, ummehtunutta aikaa olla kiinnostuneita ihmisten asioista ja puheista -- ilman että kuitenkaan, milloinkaan, osaisivat selkeästi esittää mitään ihanteellista. Nämä Venäjää vihaavat pikku sontiaiset, joissa ei itsessään ole pisaraakaan neroutta -- ei mitään mitä pystyisi sekuntia kauemmin katselemaan tukehtumatta tappavaan tylsyydenlöyhkään.\nNiin, silloin en vielä ollut lukenut Proustia.\nOlin kiinnostunut abstraktista musiikista, koska se vähimmin kuvaa ihmisten sontapuheita ja läpikotaisin masentavaa näkemyshorisonttia, jonka niittimäinen nerouden puute maalaa kuolettavaan tylsyyteen ja senilisoivaan alsheimerin mustelmansinihorisonttiin. Koulun käytävillä katselin tyttöjä, noita tuonpuoleisia ja tavoittamattomia irstailun ja väkivallan perikuvia, noita antimuusia, noita kaiken maallisen neroudenvastaisen väkivallan ja kampittavan matalamielisyyden auliita välikappaleita, nälänkyyneleet poskia valuen, kuin susi, jolta oli hampaat juurittu irti juuri ennen höyryävän paistin kantamista matalaan aatelisaivovammaisuuteen (miten ihanaa se olisikaan, jos maallinen aateli ei aina olisi hengen aatelin absoluuttinen vastakohta: kommunismi olisi turhaa!). Saatoin siinä tytön pyllyä katsellessani heittyä lattialle voimakkaat epilepsiakohtauksen kourissa (tämä sama on sen jälkeen toistunut vain Nevski Prospektilla).\nOi, miksi en purrut kieltäni irti, etten koskaan voisi lausua yhtäkään löyhää ja tunnevammaista ihmistenkielistä sanaa!\nKun katselen omia lapsiani, jotka ovat (koputus puuhun) saaneet olla ainakin varhaisen lapsuutensa terveinä, on vaikea kuvitella, että heistä tulisi samanlaisia mimosamaisia herkkiksiä ja kaikenvollottajia.\nTyttö on ehkä herkempi, mikä onkin hyvä asia. Mutta poika remuaa ja tappelee neljä vuotta vanhemman isosiskon kanssa aitoihmiselliseen tyyliin. Hän on rauhoittava näky. Juoksee alas keittiön pöydältä pahan näköisesti, mutta höristää vain päätään ja jatkaa menoa alkuperäiseen suuntaan hetkeksikään päämäärää unohtamatta. Sama tälli olisi aiheuttanut minulle lapsena sairaalareissun ja koskaan parantumattomat haavat. Olisin ollut niin paniikissa, etten olisi osannut edes itkeä. Kun taas poika ei enää muista miten itketään.\nNyt vasta miehuusiällä olen alkanut kestää edes jotakin. Kysymys on silkan vanhuuden aiheuttamasta suojaavasta nila- ja suomukerroksesta, johon ihmisten alhaisuus vaimenee kuin vasten Samuel Beckettin liskonkasvoja roiskaistu räkäklimppi. Silkkaa silmieni vanhuudenkaihia olen alkanut kestää niiden pahamaineisten ja kavahduttavien olentojen, joita ihmiskunnan edustajiksi kutsutaan, läheisyyttä. Alhaisuus, mataluus, kaikkeen kykenevä vasaralla hakattu ihmismäisyys, loukkauksille ja kampittamisille omistetut miljardit elämät ei enää herätä minussa sitä vetelöittävää kauhua, jota se herätti elämäni ensimmäiset kolmekymmentä vuotta. Ja vastaavasti: olen alkanut ihmetellä, mitä oikein nuorempana näin Marcel Proustin taiteessa.\nNaapuri kirjoittaa alkiolaisesta taiteesta.\nPosted by Sven Laakso at 10:04 ap. 1 comments\nLabels: biografinen, Maljat 7, Proust, terveys ja sairaus


Tawaststjernan Muistoajo, Voimaliiga ja Salamakypärät - Vermon Ravirata Oy\nTawaststjernan Muistoajo, Voimaliiga ja Salamakypärät\nVermon keskikesän tähtilähtö Tawaststjernan Muistoajo on ohjelmassa ensi keskiviikkona. Maan parhaat 5-vuotiaat taistelevat kymppitonnin ykkösestä. Vitter voitti kisan viime vuonna SE-ajalla 20,9a/1609 metriä, tulos sivuaa myös Vermon rataennätystä. Pistetäänkö tänään paremmaksi?\nTawaststjernan Muistoajo oli viime vuonna kokonaisuutena hienotasoinen, ja sitä se on myös tänä vuonna. Voittoja ja voittosarjoja näkyy osallistujien tulostauluissa. Kriterium-voittaja Tähen Toivomus kerää varmaan eniten pelimerkkejä. Takarivin paikalta Henri Bollström joutuu ainakin alkumatkan tarkkailemaan. Lilin Jytky otti Kriteriumissa ja Satakunta-ajossa kakkossijat. Joko nyt on voiton vuoro?\nEvartti on kerännyt komean voittoputken. Nyt ori on ensimmäistä kertaa mailin matkalla. Kukan Tutu voitti viime kaudella peräti kolme suurkilpailua, Biofarm Cupin, Pikkupelimannin ja Pikkuprinssin. Kobardi tulee Juukasta, mutta on tällä hetkellä enemmän vermolainen kuin pohjoiskarjalainen. Kobardi vieraili pääkaupungissa kesäkuun lopulla ja voitti Eri-Aaronin Patsaskilpailun. Antin Onni kävi viimeksi valloittamassa Härmän. Loistavia hevosia lähtö täynnä, ehkä osa niistä nähdään jo ensi vuonna Vermon Kuninkuusraveissa.\nToto65-kohdelähdöissä nähdään jälleen hyvää sporttia. MTV Sport Salamakypärät –lähdössä 12 ohjastajalupausta kamppailee voitosta. Jere Kiveinen, Niko Riekkinen ja Antti-Joonas Heikkinen ovat voittaneet ensimmäiset osalähdöt. Kolmikko on myös kärjessä pistetilanteessa. Kahden Vermon osalähdön jälkeen Salamakypäräkaravaani vieraili Härmässä juhannuksena.\nBuck Boko on voittanut tällä kaudella kaksi kertaa Vantaan Energian Voimaliigan. Keskiviikkona Markku Niemisen valmennettava hakee kolmatta täysosumaa. Kierrettävää on ja myös uusia haastajia.\nNiko Riekkinen johtaa Salamakypärät-sarjaa\n08.07.2016 Uutiset >


KTM 125 Duke Heti toimitukseen valkoisena 125 cm³ 2017 - Tampere - Moottoripyörä - Nettimoto\nPiikin Duke jatkaa voittokulkuaan luokassaan! Se sai vuonna 2013 ensimmäisenä ABS:t luokassaan ja nyt sama meininki jatkuu! Ensimmäisenä luokassaan huippuhieno LED-ajovalo ja TFT-mittaristo! Pelissä on myös luokkansa suosituskykyisin tekniikka yhdistettynä pieneen kulutukseen! Pelkkää voittoa! Tämä todellakin on Pikku-Beast! Tsekkaa lisäinfot: http://www.motokeidas.com/shop/tuotteet/ktm-...\nDuke Heti toimitukseen valkoisena\nRek.nro Ei rekisterissä (Ajamaton ajoneuvo) Päivitetty 22.01.2018 (72H)\nKTM 125 Duke Heti toimitukseen valkoisena\nPiikin Duke jatkaa voittokulkuaan luokassaan! Se sai vuonna 2013 ensimmäisenä ABS:t luokassaan ja nyt sama meininki jatkuu! Ensimmäisenä luokassaan huippuhieno LED-ajovalo ja TFT-mittaristo! Pelissä on myös luokkansa suosituskykyisin tekniikka yhdistettynä pieneen kulutukseen! Pelkkää voittoa! Tämä todellakin on Pikku-Beast!\nKTM 125 Heti toimitukseen valkoisena\nNettimoto ID 2117940


Boltas rescuekoira | Rescue yhdistys - Pet Rescue Finland - etsimme Suomesta koteja kodittomille koirille\nBoltas ja Pieni Punainen Kissa ♂ leikattu\nKoko: n. 60-65 cm\nOlemme harjoitelleet täällä temppuja ja käyneet lenkeillä ja vaikka mitä. Tarhalta sanovat että minulle paras koti olisi aikuinen koirakokenut perhe. En sovi ekaksi koiraksi ja kokoni puolesta olen myös vahva ja niin siksi myös koirakoemusta isoista koirista on hyvä asia.\nMitä muuta minusta tiedetään? Yritän pyydystää lintuja, loikkaan ihmeellisen korkeita loikkia saadakseni jonkun linnun kiinni. Yrittäisinkö jahdata kissojakin? Voisi arvata että kyllä. Hihnassa kävelen kuin ammattilainen, se ei ole minulle uusi ja ihmeellinen juttu. Muiden koirien ohituksetkin sujuvat hienosti. Olen luonnostani siisti koira ja pidätän koko pitkän päivän tarpeitani kunnes pääsen lenkille. Pikkutarhan omistajat sanoivat, että en pidä muista poikakoirista. Täällä en kyllä mitenkään erityisesti ärhentele muille koirille, olen aika rento. Minussa saattaa olla huskyverta, arvelevat tarhan tytöt. Kaiken liikkuvan jahtaaminen, ihmisrakkaus, lenkkeilyinto, ulvominen, rento asenne elämään. En pahemmin stressaa muuttunutta elämääni.\nTässä minä olen, tositarkoituksella etsimässä loppuelämän kotia.\nAi niin, mikä sitten on Pieni Punainen Kissa? Se on leluni. Perheeni antoi sen mukanani, kun toivat tarhalle. En leiki muilla leluilla. Pidän Pientä Punaista Kissaa koko ajan vierelläni. Tarhalla ei ole ikinä nähty moista. Koirankouluttaja sanoi, että Pieni Punainen Kissa on minulle kuin pienelle lapselle lohtuna oleva rätti tai pehmonalle. Ehkä minut on erotettu emosta liian aikaisin, ehkä vain näin puren epävarmuuttani. Joka tapauksessa, muutan tarhalta uuteen kotiin vain yhdessä Pienen Punaisen Kissan kanssa. Älä huolehdi, Pieni Punainen Kissa on oikein hienosti käyttäytyvä ja rauhallinen pikku otus.


Uudella ilmeellä ja toiminnoilla varustettu kehittäjäportaalimme on julkaistu.\nPlatform of Trustin partneriohjelma julkaistu\nOlemme julkaisseet partneriohjelmamme ja se löytyy osoitteesta osoitteessa platformoftrust.net/fi/partnerit. Ohjelman tarkoituksena on koota yhteen parhaat toimijat ja tarjota erinomainen mahdollisuus kaikille osallisille.\nEnsimmäinen harmonisoitu datamalli julkaistu\nEnsimmäinen versio Platform of Trustin harmonisoidusta datamallista on julkaistu.\nDataa kuvataan usein uutena öljynä. Kuten öljy on ollut koko liikkumisen ja teollisuuden energialähde ja vaikkapa muovien perusraaka-aine, ajatellaan, että data on seuraavassa tulevaisuudessa vastaava tekijä.\nAsumisen arki tulee muuttumaan asukkaille tarjottavien palveluiden myötä. Uudet palvelut tuotetaan ennen muuta rakennuksista ja niiden käytöstä kerätyn tiedon varaan.\nPlatform of Trust ratkoo teknisiä kysymyksiä ja parantaa kehittäjäkokemusta Stack Overflow’n avulla\nOsana yhteistyötä kehittäjien kanssa valitsimme Stack Overflow’n alustaksi teknisten kysymysten lähettämistä ja niihin vastaamista varten.\nPlatform of Trust -projektin keskiössä on data-alusta ja sitä yhdessä kehittävä ekosysteemi.