Earned Income Tax Credit - PDF\nDownload "Earned Income Tax Credit"\n1 Earned Income Tax Credit Kansantaloustiede Maisterin tutkinnon tutkielma Kati Mäkäräinen 2010 Kansantaloustieteen laitos Aalto-yliopisto Kauppakorkeakoulu\n2 EARNED INCOME TAX CREDIT Pro gradu -tutkielma Kati Mäkäräinen k Kansantaloustiede Hyväksytty kansantaloustieteen laitoksella xx.xx.2010 arvosanalla 1. tarkastajan nimi 2.tarkastajan nimi\n3 HELSINGIN KAUPPAKORKEAKOULU TIIVISTELMÄ Kansantaloustieteen laitos, pro gradu -tutkielma Kati Mäkäräinen EARNED INCOME TAX CREDIT Tässä työssä tarkastelen Yhdysvalloissa suurimmaksi avustusohjelmaksi noussutta Earned Income Tax Credit (EITC) ohjelmaa ja sen hyötyjä, haittoja ja kannustinvaikutuksia. Työni on luonteeltaan kirjallisuuskatsaus. Pyrin työssäni selvittämään, mistä avustusohjelmassa on kyse, mitkä ovat sen teoreettiset vaikutukset ja, mitä empiirisissä tutkimuksissa on saatu selville avustusohjelman vaikutuksista. Lopuksi tarkastelen Suomen sosiaaliturvaa ja käyn erillistä keskustelua siitä, voisiko joitain EITC:n ominaisuuksia hyödyntää Suomen sosiaaliturvan kehitystyössä. Tarkastelun perusteella näyttää siltä, että EITC vaikuttaa työn tarjontaan etenkin ekstensiivisellä marginaalilla. Ohjelma näyttäisi kannustavan etenkin joitain työmarkkinoiden ulkopuolella olevia yksinhuoltajia osallistumaan työn tarjontaan. Negatiivisia kannustinvaikutuksia puolestaan syntyy naimisissa olevien parien toissijaisille tulonsaajille. Lisäksi uuden avustusohjelmien moninaisia vaikutuksia korostavan tutkimuksen mukaan EITC saattaa vaikuttaa eri tavoin pidempään ja lyhyemmän aikaa yksinhuoltajina olleisiin. Moninaisten vaikutusten huomioimiseksi tarvitaan vielä lisätutkimuksia, joissa yksinhuoltajien heterogeenisuus otetaan huomioon tarkkailemalla yksinhuoltajuuden keston vaikutuksia tutkimustuloksiin. Suomen sosiaaliturvan tarkastelu osoittaa, että Suomessa on edelleen ihmisiä tuloja työttömyysloukuissa. Tarkasteltuani sekä EITC ohjelmaa että Suomen sosiaaliturvaa uskon, että Suomen järjestelmän kehitystyössä voitaisiin hyödyntää EITC:n ominaisuuksia ja ohjelmasta tehtyjä empiirisiä tutkimuksia. Tämä voitaisiin tehdä esimerkiksi lisäämällä lapsiluvun mukaiset korotukset valtionverotuksen työtulovähennykseen. Avainsanat: Earned Income Tax Credit, sosiaaliturva, avustusohjelma, työn tarjonnan teoria, eroanalyysi, Difference-in-Difference-analysis\n4 1 SISÄLLYSLUETTELO 1 Johdanto Yhdysvaltojen sosiaaliturvajärjestelmä Negatiivinen tuloverotus AFDC ja Food Stamps TANF ja PRWORA Medicaid -terveydenhoitopalvelut EITC, sen rakenne ja historia Kriteerit EITC:n kolmen tuloluokan rakenne EITC:n kehittyminen Teorian arviointi Tulo- ja substituutiovaikutukset Negatiivisen tuloverotuksen teoreettinen vaikutus työn tarjontaan AFDC, Food Stamps ja Medicaid ohjelmien vaikutukset työn tarjontaan EITC:n tulo- ja substituutiovaikutukset EITC:n teoreettinen vaikutus palkansaajan työhön osallistumiseen ja työtunteihin EITC:n vaikutus kuluttajan budjettisuoraan Kasvavan avustuksen tuloluokka: EITC lisää työtunteja Vakion avustuksen tuloluokka: EITC vähentää työtunteja Vähenevän avustuksen tuloluokka: EITC vähentää työtunteja EITC:n kokonaisvaikutus Vaikutusten empiiristä arviointia Yksinhuoltajaäitien työllisyyden tutkimukset Tarkastelu- ja kontrolliryhmien valinnat Menetelmien valinnat Eissan ja Liebmanin (1996) empiiriset tulokset Meyerin ja Rosenbaumin (2001) empiiriset tulokset... 37\n5 Meyerin (2002) empiiriset tulokset Meyerin ja Rosenbaumin (2000) empiiriset tulokset Mogstadin ja Pronzaton (2009) empiirinen tutkimus EITC:n vaikutus naimisissa olevan parin työn tarjontaan Eissan ja Hoynesin (2004) menetelmät Eissan ja Hoynesin (2004) empiiriset tulokset Optimaalinen verotus ja optimaalinen tulonsiirto-ohjelma Optimaalinen verotus Optimaalinen avustusohjelma Blankin ja Rugglesin (2002) tutkimus avustuksen hakemisesta Keskustelua EITC:n ominaisuuksien hyödyntämisestä Suomen sosiaalijärjestelmän kehittämisessä Suomen vero- ja kannustinjärjestelmä Ansiotulojen verovähennykset Työttömyys-, toimeentulo- ja lapsiperheiden tuki Suomen sosiaaliturvajärjestelmää käsitteleviä tutkimuksia Työttömyys- ja tuloloukut Kannustinloukku-uudistus Kannustin- vero- ja köyhyyspaketit Esimerkkilaskelma työttömyysloukusta Johtopäätökset Lyhenneluettelo 69 Lähdeluettelo 70\n6 3 1 Johdanto Sosiaaliturvan suunnittelulla voidaan vaikuttaa muun muassa kansalaisten köyhyyteen, hyvinvointiin tai työllisyyteen. Köyhyyden poistaminen, työttömyyden vähentäminen ja tehtyjen työtuntien tai nettotulojen kasvattaminen ovat osittain toisensa poissulkevia tavoitteita, joten valtion on otettava käyttöön tavoitteidensa saavuttamista tukevat avustusohjelmat. Perinteisesti avustusohjelmilla on pyritty vähentämään köyhyyttä, jolloin kaikista köyhimpien toimeentulo on turvattu perinteisillä negatiiviseen tuloverotukseen perustuvilla avustusohjelmilla. Nämä ohjelmat tyypillisesti vähentävät köyhyyttä, mutta laskevat samalla työnteon kannustimia, sillä maksettu avustus vähenee lähes samassa suhteessa kuin vastaanottajan tulot karttuvat. Sosiaaliturvajärjestelmän uudistuksilla on pyritty kehittämään avustusohjelmia, jotka tukevat pienituloisia ja samalla kannustavat heitä aktiivisiksi työtä tekeviksi yhteiskunnan jäseniksi. Yhdysvalloissa sosiaaliturvan kehitys on nostanut työn tarjontaan kannustavan Earned Income Tax Credit (EITC) ohjelman merkittävimmäksi valtion avustusohjelmaksi EITC -ohjelma on lisännyt tutkimusten perusteella tärkeimmän vastaanottajaryhmänsä, yksinhuoltajaäitien työllisyyttä. Kannustinvaikutus syntyy, kun EITC kasvattaa pienituloisten nettotuloa ja houkuttelee näin ihmisiä työmarkkinoiden ulkopuolelta tarjoamaan työpanostaan työmarkkinoille. Useista positiivisista vaikutuksista huolimatta kokonaisvaikutukset eivät ole täysin yksiselitteisiä. Esimerkiksi. EITC:n vaikutuksesta jo työmarkkinoilla olevien työn tarjontaan ollaan kahta mieltä. Toisaalta EITC:n uskotaan vähentävän tämän ryhmän työn tarjontaa ja kasvattavan lisätuloon kohdistuvaa marginaaliveroa, toisaalta jo työmarkkinoilla olevien ei uskota muuttavan työn tarjontaansa avustusohjelman vuoksi. Lisäksi kannustinvaikutusten ei uskota pätevän kaikkiin yksinhuoltajiin. Jotkut pitkään työttöminä olleet saattavat kasvaneista\n7 4 kannustimista huolimatta olla liian erkaantuneita työelämästä ja jäädä kotiin lapsiaan hoitamaan. Ohjelman vaikutusten selvittämisen lisäksi minua kiinnostaa, voisiko EITC:n tapaisesta ohjelmasta ottaa jotain opiksi Suomen vero- ja sosiaaliturvajärjestelmän kehitystyöhön. Nykyinen järjestelmä asettaa joitain suomalaisia muun muassa tuloja työttömyysloukkuihin, joissa työllistyminen ei kannata. Kirjallisuudessa EITC:n vaikutuksia on tarkasteltu muun muassa tutkimalla ohjelman laajennusten vaikutuksia yksinhuoltajaäitien työllisyyteen (muun muassa Eissa ja Liebman, 1996, Meyer ja Rosenbaum, 2000 ja 2001, Meyer, 2002 sekä Mogstad ja Pronzato, 2009) ja tarkastelemalla naimisissa olevien parien työvoiman tarjontaa (Eissa ja Hoynes, 2004). Optimaalisen tulonsiirto-ohjelman ominaisuuksia on tarkasteltu Saezin (2002) tutkimuksessa ja optimaalista verotusta muun muassa Brewerin, Saezin ja Shephardin (2008) ja Pirttilän (2009) tutkimuksissa. Tulosten perusteella EITC vaikuttaa varsin optimaaliselta avustusohjelmalta, mikäli pyritään mahdollisimman korkeaan työllisyyteen. Työni on luonteeltaan kirjallisuuskatsaus. Pyrin selvittämään työssäni EITC:n rakenteen, ohjelman teoreettiset vaikutukset ja arvioimaan ohjelman todellisia vaikutuksia empiiristen tutkimusten perusteella. Työni koostuu neljästä osasta. Seuraavassa kappaleessa selvitän, millaisia avustusohjelmia Yhdysvaltojen sosiaaliturvajärjestelmä pitää sisällään. Kolmas kappale tarkastelee EITC:n teoreettisia vaikutuksia ja neljäs esittelee aiheen empiiristen tutkimusten tuloksia. Viidennessä kappaleessa käyn erillistä keskustelua Suomen sosiaaliturvajärjestelmästä ja siitä, kuinka EITC -ohjelmasta saatuja oppeja voitaisiin mahdollisesti hyödyntää Suomen sosiaaliturvajärjestelmän kehityksessä. Lopuksi tiivistän ajatuksiani johtopäätöksissä.\n8 5 2 Yhdysvaltojen sosiaaliturvajärjestelmä Yhdysvaltojen sosiaaliturvajärjestelmää on kehitetty laajasti vuosikymmenten kuluessa. Ensimmäiset sosiaaliavustusohjelmat ovat keskittyneet turvaamaan kaikista köyhimpien kansalaisten toimeentuloa. Yksittäisen ihmisen toimeentulon ovat turvanneet useat eri avustukset yhdessä. Ensimmäinen merkittävä köyhyyden poistamiseksi kehitetty ohjelma on toiminut vuodesta Kyseessä on yksinhuoltajaperheille suunnattu AFDC (Aid to Families with Dependent Children) sosiaaliavustusohjelma. AFDC-avustuksia saavat perheet ovat olleet oikeutettuja myös Food Stamps etuihin, Medicaid -terveydenhuoltopalveluihin ja asumistukeen. Maksimiedut on annettu perheille, joilla ei ole lainkaan tuloja, ja etuja on vähennetty lähes samassa suhteessa kuin tulot karttuvat (Eissa&Liebman, 1996). Yhdysvaltojen sosiaaliavustusohjelmista on käyty kiivasta keskustelua siitä lähtien kun Yhdysvallat aloitti köyhyyden vastaisen sotansa 1960-luvun puolivälissä. Perinteisiä negatiiviseen tuloverotukseen perustuvia sosiaaliavustusohjelmia (kuten edellä esitetty AFDC) on kritisoitu ensinnäkin siitä, että ohjelmat rohkaisevat osallistujia vähentämään työn tarjontaa ja elämään työttömyystuella. Toiseksi ohjelmien uskotaan kiihdyttävän vauhtia, jolla osallistujat tulevat riippuvaisiksi julkisesta avusta. Kiivas keskustelu on edesauttanut sosiaaliavustusohjelmien kehittämistä, minkä seurauksena valtio on supistanut negatiiviseen tuloverotukseen perustuvien ohjelmien laajuutta ja laajentanut työllisyyteen kannustavan EITC ohjelman kattavuutta. 2.1 Negatiivinen tuloverotus Useat perinteiset sosiaaliavustusohjelmat toimivat negatiivisen tuloverotuksen (Negative Income Tax, NIT) periaatteiden mukaan. Negatiivisessa tuloverotuksessa valtio antaa veronmaksajalle rahaa tai muita avustuksia, ja tämän avustuksen suuruus vähenee tulojen kasvaessa (Moffitt, 2003). Kyseessä on siis nimensä mukaisesti vastakkainen toiminto positiiviseen tuloverotukseen verrattuna, jossa\n9 6 maksettavan veron suuruus kasvaa tulojen kasvaessa. Negatiivisen tuloverotuksen ideana on tarjota suurimmat tulonsiirrot kaikista köyhimmille veronmaksajille eli niille, jotka ovat eniten avun tarpeessa (Saez, 2002). Esittelen seuraavassa keskeiset perinteiset negatiiviseen tuloverotukseen perustuvat avustusohjelmat AFDC ja Food Stamps AFDC ohjelma tarjoaa rahallista avustusta tukea tarvitseville yksinhuoltajaperheille tai työttömyydestä kärsiville lapsiperheille. Food Stamps -ohjelma puolestaan jakaa vähävaraisille kotitalouksille kuponkeja, joilla he voivat ostaa ruokaa. AFDC avustuksen suuruus päätetään osavaltioissa ja Food Stamps valtion tasolla. Molempien ohjelmien kulut kasvoivat vuosi vuodelta ohjelmien aloitusten jälkeen tavoittaen huippunsa vuonna Vauhtia, jolla avustusten vastaanottajan etuja vähennetään kun hänen palkkatulonsa kasvavat, kutsutaan negatiiviseksi tuloveroasteeksi. AFDC:n negatiivinen tuloveroaste pidettiin 100 prosentissa ohjelman alusta (vuodesta 1937) vuoteen 1967 asti. Ensimmäisten kolmen vuosikymmenen ajan etuja siis vähennettiin samassa suhteessa kuin vastaanottajan tulot karttuivat, jolloin vastaanottajan osallistuminen työmarkkinoille ei useissa tilanteissa kasvattanut henkilön nettotuloja. Vuonna 1967 negatiivinen tuloveroaste laskettiin 67 prosenttiin, josta se nostettiin takaisin 100 prosenttiin vuonna 1981 (Moffitt, 2003) TANF ja PRWORA Sosiaaliturvan piirissä olevien perheiden määrä kasvoi 0,162 miljoonasta 1,875 miljoonaan AFDC ohjelman alusta (vuodesta 1936) vuoteen 1969 mennessä. Avustettavien määrän voimakasta kasvua seurasi inflaatio, joka laski huomattavasti avustuksen ostovoimaa ja hillitsi uusien hakemusten määrää luvusta lähtien ilmaantui voimakasta kritiikkiä, jonka mukaan avustusohjelmat ajoivat ihmisiä köyhyyskierteeseen. Keskustelusta syntyi lopulta vuonna 1996 voimaan tullut\n10 7 sosiaaliturvauudistus 1, joka julkaistiin lopulta osana Yhdysvaltojen suurta PRWORA (Personal Responsibility and Work Opportunity Reconciliation Act) -uudistusta (Blank, 2002). Vuoden 1996 sosiaaliturvauudistuksen lainsäädäntö korvasi AFDC:n uudella ohjelmalla, TANF:lla (Temporary Assistance for Needy Families). TANF:n tarkoituksena oli avustaa tukea tarvitsevia perheitä väliaikaisesti, kunnes perheet saavat asiansa sellaiseen järjestykseen, ettei tarvetta avustuksen vastaanottamiseen enää ole (U.S. Department of Health and Human Services, 2009). Pitääkseen ohjelman väliaikaisena avustusmuotona ohjelman avustusten vastaanottamiseen asetettiin 60 kuukauden aikaraja. PRWORA -uudistuksen yhteydessä perinteisten avustusohjelmien roolia pienennettiin ja osavaltioita rohkaistiin suunnittelemaan uusiksi sosiaaliturvajärjestelmiään. Yksi uudistuksen tarkoituksista oli antaa osavaltioille vapaus päättää, millä vauhdilla perinteiset avustukset vähenevät, kun EITC - avustukset kasvavat (Moffitt, 2003). Uudistuksen myötä EITC on noussut merkittävimmäksi Yhdysvaltojen sosiaaliavustusohjelmaksi Medicaid -terveydenhoitopalvelut Medicaid on laajin ja kallein yksinhuoltajaäitejä ja heidän lapsiaan auttava avustusohjelma (Centers for Medicare and Medicaid Services, 2010). Se tarjoaa terveydenhuollon palveluja köyhille lapsiperheille. Toisin kuin AFDC ja Food Stamps -ohjelmien, Medicaid -ohjelman hakijakelpoisuutta on laajennettu voimakkaasti vuoden 1984 jälkeen; esimerkiksi vuosien 1984 ja 1994 välillä ohjelman kustannukset kohosivat kolminkertaisiksi ja hakijamäärä noin 60 prosentin verran. Ohjelman alussa (vuodesta 1987 lähtien) Medicaid -ohjelman kelpoisuusehtona oli kuuluminen AFDC -avustusohjelman pariin. Ohjelman laajennusten myötä ohjelman palveluihin ovat olleet oikeutettuja myös raskaana olevat naiset ja heidän lapsensa. 1 englanniksi welfare reform\n11 8 2.2 EITC, sen rakenne ja historia Vuonna 1975 alkunsa saanut Earned Income Tax Credit (EITC) sosiaaliavustusohjelma tarjoaa vaihtoehtoisen tavan tukea apua tarvitsevia lapsiperheitä. EITC:n ajatuksena on tukea perheiden työntekoa maksamalla pienituloisille sosiaaliavustuksella korotettua palkkaa ja nostaa näin perheitä köyhyysrajan yläpuolelle (Scholz, 1996). EITC käynnistyi vuonna 1975 vaatimattomana, pienituloisten lapsiperheiden verotusta keventävänä sosiaaliavustusohjelmana. Ohjelmaa laajennettiin huomattavasti vuosien 1986, 1990 ja 1993 uudistusten aikana. Näiden uudistusten myötä EITC:stä on tullut keskeinen osa Yhdysvaltojen köyhyydenvastaista strategiaa (Eissa ja Liebman, 1996). Valtion kulutus AFDC ja TANF ohjelmiin oli aina vuoteen 1993 asti suurempaa kuin valtion kulutus EITC:hen. Vuodesta 1993 lähtien ohjelmien asema on kuitenkin kääntynyt päälaelleen, ja esimerkiksi vuoteen 1996 mennessä valtion satsaukset EITC:hen ovat olleet 1,7 -kertaiset valtion AFDC:hen tehtyihin satsauksiin verrattuina (Budget of the United States Government, 2009). Kuvassa 1 näkyy, kuinka Yhdysvaltojen reaalikulutus EITC ohjelmaan on ollut AFDC ja TANF ohjelmien kulutusta suurempi vuodesta 1993 lähtien.\n12 Kriteerit Avustusta saadakseen veronmaksajan on täytettävä kolme kriteeriä (Eissa ja Liebman, 1996): Veronmaksajalla tulee olla positiivinen ansaittu tulo. Veronmaksajan tulojen tulee jäädä tietyn summan alapuolelle (esimerkiksi vuonna 2010 EITC avustuksiin oikeutetun kahden lapsen yksinhuoltajan enimmäisvuositulo on dollaria). Veronmaksajalla tulee olla huollettava lapsi (tosin vuodesta 1994 EITC avustusta saattaa saada myös lapseton pienituloinen). Huollettava lapsi voi olla oma lapsi, lapsenlapsi, lapsipuoli, sijais- tai kasvattilapsi. Lapsen tulee olla alle 19 -vuotias, alle 24 -vuotias täysipäiväinen opiskelija tai pysyvästi vammautunut ja hänen on asuttava veronmaksajan luona vähintään puolet\n13 10 vuodesta EITC:n kolmen tuloluokan rakenne Täyttäessään edellä esitetyt kriteerit palkansaaja on oikeutettu EITC avustukseen. Yksittäisen kriteerit täyttävän hakijan avustuksen suuruus riippuu avustusta hakevan henkilön palkkatulon suuruudesta, lapsimäärästä ja siviilisäädystä. Avustus kohoaa lapsimäärän kasvaessa aina kolmeen lapseen asti. Avioparina avustusta hakevien avustus on yksinhuoltajaperhettä suurempi, mutta kriteerien täyttäminen on vaikeampaa, sillä avioparien tuloraja on vain jonkin verran yksinhuoltajavanhempia korkeampi. Palkkatulon perusteella kriteerit täyttävä hakija sijoittuu yhteen avustuksen kolmesta tuloluokasta. Tuloluokat on esitetty kuvassa 2.\n14 11 Ensimmäiseen EITC:n tuloluokkaan kuuluvat kaikista pienituloisimmat palkansaajat. Esimerkiksi vuonna 2010 tähän tuloluokkaan kuuluivat dollaria ansaitsevat lapsettomat henkilöt, dollaria ansaitsevat yhden lapsen yksinhuoltajat ja dollaria ansaitsevat useamman lapsen yksinhuoltajat. Nämä henkilöt saavat EITC avustusta summan, joka vastaa 40 prosenttia heidän palkkatuloistaan (lapsettomilla prosenttiosuus on pienempi, esimerkiksi vuonna 2010 se on 34 prosenttia). Tämä tarkoittaa, että esimerkiksi 5000 dollaria tienaava kahden lapsen yksinhuoltaja saa 5000 dollarin palkkansa lisäksi 5000*40= 2000 dollaria EITC avustusta, jolloin kokonaisansio on vuodessa 7000 dollaria. Tässä palkansaajaryhmässä avustuksen suuruus kasvaa palkkatulojen kasvaessa, minkä vuoksi tuloluokkaa kutsutaan tässä työssä kasvavan avustuksen tuloluokaksi. Toinen EITC:n tuloluokka on tässä työssä nimeltään vakion avustuksen tuloluokka. Tähän tuloluokkaan sijoittuvat palkansaajat saavat korkeinta mahdollista EITC avustusta. Nimensä mukaisesti avustuksen suuruus on koko tuloluokan kaikilla palkkatuloilla sama. Esimerkiksi vuonna 2010 kahden lapsen yksinhuoltaja saa vakiota maksimiavustusta dollarin välille sijoittuvilla palkkatuloilla. Maksimiavustuksen suuruus on tällöin dollaria. Kolmannessa ja viimeisessä EITC:n tuloluokassa avustuksen suuruus vähenee palkkatulojen kasvaessa. Niinpä tässä työssä tuloluokkaa kutsutaan vähenevän avustuksen tuloluokaksi. Tuloluokka alkaa heti edellisen tuloluokan päätyttyä ja väheneminen tapahtuu sovitun prosentin verran. Vuonna 2010 avustus vähenee 21,06 prosentin vauhdilla, jolloin avustusta ei saa enää dollaria ylittävillä palkkatuloilla EITC:n kehittyminen EITC otettiin käyttöön vuonna Avustuksen ensimmäisen vuosikymmenen ajan (vuodet ) avustus oli pieni, eivätkä sen korotukset vastanneet edes inflaatiovauhtia (Meyer&Rosenbaum, 2001). Avustuksen toisesta vuosikymmenestä lähtien sitä on laajennettu huomattavasti. EITC:n tulorajat ja prosentit\n15 12 tarkastetaan vuosittain, yksityiskohtaiset EITC:n vuosittaiset parametrit on koottu Tax Policy Centerin (2009) nettisivustolle. EITC:tä laajennettiin ensimmäisen kerran voimakkaasti vuoden 1986 verouudistuksen 2 yhteydessä (Meyer&Rosenbaum, 2001). Kyseessä on vuoden 1986 verouudistuksen suurin muutos ja laajin EITC:n laajennus, joka toteutettiin kerralla (muita suuria laajennuksia toteutettiin vaiheittain vuosien aikana). Laajennettu avustusohjelma korvasi aiemmat tulorajat ja prosentit vuoden 1987 alusta lähtien. Tämä laajennus ensinnäkin korotti kasvavan avustuksen tuloluokan avustusprosenttia 11 prosentista 15 prosenttiin. Toiseksi laajennus korotti kasvavan avustuksen tuloluokan maksimituloa 5000 dollarista 6080 dollariin, mikä nosti maksimiavustuksen 550 dollarista 851 dollariin. Kolmanneksi uudistus laski vähenevän avustuksen tuloluokan avustuksen vähenemisprosenttia 12,22 prosentista 10,00 prosenttiin. Näiden muutosten seurauksena EITC:n piiriin liittyi useita uusia palkansaajia, sillä muutosten seurauksena veronmaksajat, joiden tulot olivat välillä dollaria dollaria täyttivät EITC:n tulorajoitukset. Edellisten lisäksi vakion avustuksen tuloluokkaa laajennettiin vuonna 1988, jolloin vähenevän avustuksen tuloraja siirtyi dollariin. Laajennusten seurauksena kaikilla tulotasoilla EITC avustus oli vähintään yhtä suuri kuin ennen laajennuksia. Vuoden 1986 Verouudistuksen aikaansaamat EITC:n muutokset näkyvät kuvassa 3. 2 Yhdysvaltojen vuoden 1986 verouudistus esiintyy kirjallisuudessa englanniksi nimellä Tax Reform Act of 1986 eli TRA86\n16 13 Toinen suuri laajennus tehtiin vuonna 1991, jolloin avustus laajennettiin tarjoamaan suurempaa avustusta monilapsisille perheille. Avustuksen suuruuteen vaikutti näin ollen vuodesta 1991 lähtien myös perheen huollettavien lapsien lukumäärä. Monilapsisen perheen avustus oli alkuun vain hiukan yhden lapsen perheiden avustusta suurempi (esimerkiksi vuonna 1991 maksimiavustuksen ero oli 43 dollaria), mutta sitä korotettiin huomattavasti vuosien 1994 ja 1996 välillä (maksimiavustusten erot olivat 490 dollaria vuonna 1994, 1016 dollaria vuonna 1995 ja 1404 dollaria vuonna 1996). Vuoden 1991 laajennuksen yhteydessä muutettiin myös ehtoja, joilla lapsi hyväksyttiin EITC:n vaatimusten mukaiseksi huollettavaksi lapseksi. Muutosten seurauksena yhä useammasta perheestä tuli EITC kelpoinen.\n17 14 3 Teorian arviointi Avustusohjelmien vaikutuksia voidaan arvioida piirtämällä kuluttajan budjettisuora ja indifferenssikäyrät kaavioon, jossa x-akseli kuvaa vapaa-ajan kulutusta ja y- akseli tuloja eli muiden hyödykkeiden kulutusta. Yksinkertaisimmassa tapauksessa budjettisuora muodostuu suoraan tuntipalkan ja tehtyjen työtuntien määrän perusteella. Kuluttajan preferenssejä kuvaa yksilöllinen indifferenssikäyrä. Indifferenssikäyrä muodostuu niistä työtuntien, palkan ja vapaa-ajan kombinaatioista, jotka tuottavat kaikki yksilölle saman hyödyn. Kuluttaja valitsee itselleen optimaalisen työn ja vapaa-ajan kombinaation. Optimi on se piste, jossa kuluttajan indifferenssikäyrä sivuaa kuluttajan budjettisuoraa. Oleellista tämän työn kannalta on tarkastella, miten EITC vaikuttaa kuluttajan budjettisuoraan tai preferensseihin. Kaikissa tilanteissa, joissa kuluttajan tulot jollain lailla muuttuvat (kuten EITC:n lanseeraus tai laajennukset) kuluttajaan vaikuttavat kaksi usein eri suuntiin vaikuttavaa vaikutusta, tulo- ja substituutiovaikutukset. On myös tilanteita, joissa muuhun kuin ansiotyöhön perustuva tulo (kuten negatiiviseen tuloverotukseen perustuvien ohjelmien kautta saatava tulo) muuttuu. Käyn seuraavassa läpi ensin tulo- ja substituutiovaikutusten ja negatiiviseen tuloverotukseen perustuvien ohjelmien vaikutukset kuluttajan budjettisuoraan ja näiden jälkeen tarkastelen tarkemmin EITC ohjelman todennäköisiä vaikutuksia kuluttajan työn tarjontaan 3. 3 Luku mukailee pitkälti Borjaksen (2009) oppikirjaa\n18 Tulo- ja substituutiovaikutukset Työn tarjonnan kysymyksiä tarkasteltaessa nousee esiin kaksi usein eri suuntiin vaikuttavaa vaikutusta: tulo- ja substituutiovaikutukset. Näiden kahden määritelmät voi poimia useista eri työn taloustieteen julkaisuista. Tulovaikutus on muuhun kuin työhön perustuvan tulon muutoksen vaikutus työtunteihin, kun palkka pidetään vakiona. Substituutiovaikutus puolestaan kuvaa, mitä työntekijän kulutukselle tapahtuu tuntipalkan kasvaessa jos hyöty pidetään vakiona. Palkan kasvaessa työntekijä kohtaa suuremmat kulutusmahdollisuudet, ja tulovaikutus lisää työntekijän kaikkien hyödykkeiden, myös vapaa-ajan, kysyntää ja vähentää näin työn tarjontaa. Palkan kasvu tekee kuitenkin vapaa-ajasta kalliimpaa, ja substituutiovaikutus luo työntekijälle kannustimen vaihtaa vapaaajan kulutustaan aineellisten hyödykkeiden kulutukseen. Tämä siirto vähentää vapaa-ajan tunteja ja siten lisää työtunteja. Tuntipalkan kasvun vaikutus työtunteihin riippuu näin ollen siitä, dominoiko tulovai substituutiovaikutus. Tuntipalkan kasvu lisää työtunteja jos substituutiovaikutus dominoi tulovaikutusta. Tuntipalkan kasvu vähentää työtunteja, jos tulovaikutus dominoi substituutiovaikutusta. Kuvassa 5 on havainnollistettu tilannetta. Tuntipalkan kasvu siirtää kuluttajan budjettisuoraa alkuperäiseltä suoralta ABC kohtaan ABD. Kasvaneet tulot lisäävät hyödykkeiden kysyntää, ja kuluttaja pääsee korkeammalle indifferenssikäyrälle. Tulovaikutusta kuvaa siirtyminen alkuperäisestä pisteestä uuden indifferenssikäyrän siihen pisteeseen, jossa kuluttaja olisi, jos alkuperäinen budjettisuora tuotaisiin uuden indifferenssikäyrän tasolle. Kuvassa tämä näkyy siirtymisenä pisteestä P pisteeseen Q. Substituutiovaikutusta kuvaa kuluttajan siirtyminen pisteestä Q uutta indifferenssikäyrää pitkin pisteeseen, jossa indifferenssikäyrä kohtaa uuden budjettisuoran eli pisteeseen R. Kokonaisvaikutus on näiden muutosten summa eli siirtyminen pisteestä P pisteeseen R.\n19 Negatiivisen tuloverotuksen teoreettinen vaikutus työn tarjontaan Negatiivisen tuloverotuksen mukaisten avustusohjelmien haasteena pidetään avustusohjelmien vaikutuksia työn tarjontaan. Negatiivisen tuloverotuksen avustusohjelmia ja niiden vaikutuksia on tarkasteltu erityisesti Moffittin (2003) tutkimuksessa. Käyn ohessa läpi kuvaileman negatiivisen tuloverotuksen vaikutuksen yksilön työn tarjontaan. Tilannetta on hahmotettu kuvassa 4. Ilman mitään avustusohjelmia kuluttaja kohtaa budjettisuoran AE, jolloin kuluttajan kulutusmahdollisuudet riippuvat pelkästään hänen tekemistään työtunneista. Negatiivisen tuloverotuksen mukaiset avustusohjelmat tarjoavat avustusta niille, joilla ei ole lainkaan palkkatuloja tai joiden tulot ovat vähäiset, mikä siirtää budjettisuoraa väliltä AE ensiksi välille ABCDE ja lopulta välille ABDE. Budjettisuoraa ABCDE ei voida jättää voimaan, sillä tällä budjettisuoralla kaikki ne kuluttajat, joiden vapaa-aika on suurempi kuin t 2 tuntia, maksimoisivat hyötynsä pisteessä A, jossa he saavat saman tulotason kuin kaikissa muissa välin t 2 - t max\n20 17 pisteissä, mutta heidän ei tarvitse tehdä töitä. Jos kuluttajan optimi on pisteessä A, hän ei osallistu työn tarjontaan. Niinpä budjettisuora ABCDE tulisi yhteiskunnalle hyvin kalliiksi useiden eläessä sosiaaliturvan varassa. Estääkseen tämän seurauksen on avustuksen vähennyttävä hiljalleen, jolloin jokainen työntekoon käytetty lisätunti nostaa kuluttajan kokonaistuloja. Näin ollen uudeksi budjettisuoraksi muodostuu väli ABDE. Uuden budjettisuoran kulmakerroin (eli tulojen ja työtuntien suhdeluku) on uudella budjettisuoralla matalampi välillä BD. Matalampi budjettisuoran kulmakerroin tarkoittaa sitä, että välillä BD kuluttajalle jää pienempi osuus kokonaistuloista käteen kuin esimerkiksi budjettisuoran välillä DE. Tämä johtuu siitä, että välillä BD työtuntien lisääminen lisää kuluttajan työtuloja, mutta samanaikaisesti se vähentää hänen avustuksiaan. Palkan kasvu ei näin ollen lisää täysmääräisenä nettotuloja, ellei vapaa-aika jää korkeintaan t 1 :n suuruiseksi. Budjettisuoran muutos välillä BD tekee tuolle välille sijoittuvien kuluttajien vapaa-ajasta edullisempaa ja johtaa työn kannustimien heikkenemiseen tulotasoilla t 1 - t max.\n21 18 Avustusohjelmien vaikutus yksittäisen kuluttajan työn tarjontaan riippuu siitä, missä kohtaa budjettisuoraa kuluttaja on avustusohjelman lanseerauksen yhteydessä. Jotkut kuluttajat, jotka eivät työskentele lainkaan, voivat päättää aloittaa työskentelyn kasvattaakseen kulutusmahdollisuuksiaan. Kuitenkin suuri osa hyvin pienituloisista saattaa päättää jättäytyä täysin työn tarjonnan ulkopuolelle, sillä usein avustus vähenee lähes samassa suhteessa kuin palkkatulot kasvavat. Ennen avustusohjelman lanseerausta työskennelleistä palkkatuloiltaan välille t 0 t 1 sijoittuvista kuluttajista osa saattaa päättää vähentää työtuntejaan päästäkseen nauttimaan avustuksesta (päätyen välille t 1 - t max ) tai päästäkseen nauttimaan kasvaneesta vapaa-ajastaan (esimerkiksi pisteestä t 1 pisteeseen t 2 ). Yksittäisen kuluttajan käyttäytyminen riippuu hänen preferensseistään, mistä johtuen samansuuruisia palkkatuloja tienaava saattaa reagoida avustusohjelman lanseeraukseen hyvin eri tavoin. Joka tapauksessa negatiivisen tuloverotuksen mukaisten avustusohjelmien kokonaisvaikutusta työn tarjontaan pidetään negatiivisena. Tästä johtuen on näitä ohjelmia pidetty osittain vastuullisina avustusohjelmien piiriin kuuluvien kuluttajien heikkoihin työllisyyslukuihin (Saez, 2002). 3.3 AFDC, Food Stamps ja Medicaid ohjelmien vaikutukset työn tarjontaan Työn tarjonnan teorian mukaan AFDC ja Food Stamps -ohjelmat vähentävät työn tarjontaa kahdesta syystä. Ensinnäkin avustukset saavat aikaan tulovaikutuksen. Avustusta jaetaan ihmisille, joilla on hyvin vähäiset tai ei lainkaan palkkatuloja. Ilman avustusta näiden ihmisten olisi pakko turvata toimeentulonsa työskentelemällä; avustuksen vastaanottaminen mahdollistaa toimeentulon myös työmarkkinoiden ulkopuolelle jääville. Näin ollen avustuksen piiriin kuuluva voi päättää olla osallistumatta työn tarjontaan, kun toimeentulo turvataan niin kutsutulla ilmaisella rahalla. Toiseksi koska avustuksia karsitaan palkkatulojen kasvaessa, avustukset heikentävät työn kannustimia. Esimerkiksi yhden viikoittaisen työtunnin vähentäminen laskee viikon tuloja vähemmän kuin yhden tunnin\n22 19 tuntipalkan verran, sillä osa menetetyistä tuloista korvataan kasvaneilla avustuksilla. Näin ollen teorian perusteella AFDC:n ja Food Stamps ohjelmien on havaittu vähentävän sekä työn tarjontaa että työtunteja. Medicaid terveydenhoitopalvelut eroavat monista muista perinteisistä avustusohjelmista siinä mielessä, että kyseessä on rahallisen avustuksen sijaan palvelu. Palvelulle on tyypillistä, että palveluun oikeutetut arvostavat sitä hyvin eri tavoin. Joillekin palvelun arvo on juuri sen tuottamisesta syntyneiden kulujen summa, toisille taas palvelu on arvokkaampi palvelun sisältämän vakuutuselementin vuoksi ja kolmansille palvelu on lähes arvoton (esimerkiksi yksityisen vakuutuksen vuoksi). Koska palvelua arvostetaan eri tavoin, sille on vaikeaa asettaa rahallista arvoa. Näin ollen on vaikeampaa arvioida, minkä osuuden kansalaisille turvattavasta perustoimeentulosta Medicaid -palvelut kattavat. Huolimatta näistä haasteista Medicaid palveluja on kuitenkin laajennettu voimakkaasti, sillä niillä turvataan köyhimpien lapsiperheiden terveydenhuolto. Medicaid -palvelun laajennusten teoreettinen vaikutus työn tarjontaan on positiivinen, sillä laajennusten myötä palvelujen piiriin pääsi henkilöitä, jotka eivät tulojensa vuoksi saa AFDC -avustusta. Medicaid -palveluihin oikeuttavan maksimitulorajan kasvu saattoi rohkaista joitain työntekijöitä lisäämään työtuntejaan, sillä uusilla rajoilla he pystyivät ansaitsemaan enemmän pelkäämättä etunsa menettämistä. Toisaalta muuttuneiden tulorajojen myötä joidenkin henkilöiden tulot osuivat lähemmäksi Medicaid palvelun maksimitulorajaa, ja nämä henkilöt saattoivat päättää leikata työtuntejaan päästäkseen avustusohjelman piiriin. Lisäksi tarkasteluissa on hyvä ottaa huomioon edellä mainitut Medicaid palvelujen arvostuserot. Ohjelman laajennukset eivät vaikuta lainkaan niihin ihmisiin, jotka eivät arvosta ohjelman palveluja, kun taas jotkut ihmiset voivat olla halukkaita leikkaamaan voimakkaasti työtuntejaan päästäkseen arvostuksen pariin. Laajennusten kokonaisvaikutus työtunteihin jää näin ollen epäselväksi; se riippuu siitä, saavatko laajennukset aikaan enemmän työtuntien lisäyksiä vai leikkauksia.\n23 EITC:n tulo- ja substituutiovaikutukset EITC luo erilaisia työn tarjonnan kannustimia. Työn tarjonnan teorian mukaan EITC rohkaisee osallistumaan työmarkkinoille. Kannustinvaikutus syntyy siitä, että EITC on tarjolla vain työmarkkinoille osallistuville veronmaksajille. Työttömälle on houkuttelevampaa siirtyä työmarkkinoille, kun työmarkkinoille siirtyminen tarkoittaa tulojen olevan (todennäköisen) minimipalkan sijaan minimipalkan ja EITC:n summa. Kasvaneiden ansaitsemismahdollisuuksien myötä vapaa-ajasta tulee kalliimpaa ja työntekijä valitsee todennäköisemmin työskentelyn kuin työttömänä pysymisen. Tämä vaikutus on EITC:n tulovaikutus. Työn tarjonnan teoria kuitenkin ennustaa myös, että EITC:n tuoma lisäansiomahdollisuus vähentää niiden veronmaksajien tehtyjä työtunteja, jotka ovat jo työmarkkinoilla. Tämä EITC:n substituutiovaikutus syntyy tuntipalkan kasvun myötä, jolloin sama kokonaistulo on ansaittavissa pienemmällä työtuntimäärällä. Näin ollen EITC saa aikaan eri suuntiin vaikuttavat tulo- ja substituutiovaikutukset. Tulovaikutus rohkaisee osallistumaan työhön ja substituutiovaikutus puolestaan rohkaisee vähentämään työtunteja. Kuten on aiemmin esitetty, lopullinen vaikutus riippuu teorian mukaan siitä, kumpi tulo- ja substituutiovaikutuksista dominoi. 3.5 EITC:n teoreettinen vaikutus palkansaajan työhön osallistumiseen ja työtunteihin EITC:n todennäköinen vaikutus yksittäisen veronmaksajan tehtyihin työtunteihin riippuu siitä, mihin EITC:n tuloluokkaan veronmaksaja kuuluu ennen EITC:n lanseerausta. Työntekijälle, jonka tulot asettavat hänet kasvavan avustuksen tuloluokkaan, EITC:n vaikutus työn tarjontaan on epäselvä. Tulovaikutus rohkaisee työskentelemään enemmän. Toisaalta substituutiovaikutus vaikuttaa toiseen suuntaan: kasvanut tuntipalkka tarkoittaa, että saman palkan saa nyt tekemällä vähemmän töitä. Jos kuluttaja arvostaa vapaa-aikaa voimakkaasti, hän saattaa\n24 21 tyytyä aiempaan vuosittaiseen tuloon ja vähentää työtuntejaan kunnes tulo on sama ja nauttia lisääntyneestä vapaa-ajasta. Työntekijä, jonka tulot asettavat hänet vakion avustuksen tuloluokkaan, kohtaa vain tulovaikutuksen. Kun työtuntien määrän kasvattaminen lisää vain varsinaisen työn palkkaa, muttei avustusta, tulojen ja työtuntien suhdeluku, teoreettinen tuntipalkka laskee. Mahdollisuus teoreettisen tuntipalkan kohottamiseen tehtyjä työtunteja vähentämällä houkuttelee palkansaajia vähentämään tehtyjä työtunteja ja nauttimaan kasvaneesta vapaa-ajasta. Työntekijä, joka kuuluu vähenevän avustuksen tuloluokkaan, kohtaa sekä negatiivisen substituutiovaikutuksen, että negatiivisen tulovaikutuksen. Työtuntien vähentäminen kasvattaa tuntipalkkaa, antaa palkansaajalle enemmän niin kutsuttua ilmaista rahaa ja lisää vapaa-aikaa. Myös ne työntekijät, jotka tienaavat yli EITC:n salliman maksimitulorajan, eivätkä siten kuulu lainkaan avustuksen piiriin, voivat päättää vähentää työtuntejaan saadakseen avustusta. 3.6 EITC:n vaikutus kuluttajan budjettisuoraan EITC:n lanseeraaminen siirtää kuluttajan kohtaamaa budjettisuoraa. Ilman EITC:tä kuluttaja kohtaa budjettisuoran ADE. EITC:n lanseeraamisen seurauksena kuluttajan uusi budjettisuora on ABCDE. Tämä on esitetty kuvassa 6.\n25 22 Uudella budjettirajoituksella jokainen valittu työtuntimäärä (tai vastaavasti bruttopalkka) tuottaa vähintään yhtä paljon nettotuloja (tai hyötyä) kuin se teki ennen EITC:n käyttöönottoa. Toisin sanoen EITC:n lanseerauksen myötä kuluttaja joko säilyy aiemmalla indifferenssikäyrällään tai hän pääsee korkeammalle indifferenssikäyrälle kuin millä hän oli ennen ohjelman lanseerausta. Uudistuksesta eivät ole hyötyneet ne, jotka eivät työskentele, sillä yksi EITC:n kriteereistä on positiivinen ansaittu tulo. Siten veronmaksaja, joka piti työskentelyä parempana vaihtoehtona ennen EITC:n lanseerausta, työskentelee myös EITC:n lanseerauksen jälkeen. Lisäksi EITC kannustaa työmarkkinoiden ulkopuolella olevia tarjoamaan työpanostaan työmarkkinoilla. EITC:n myötä kasvanut nettotulo tekee työskentelystä kannattavampaa ja lisää työhön osallistumista. Näin ollen EITC:n vaikutus työhön osallistumiseen on positiivinen. Sen sijaan EITC:n lanseerauksen vaikutus työtuntien määrään ei ole yhtä yksioikoinen. Henkilö valitsee sen työn ja vapaa-ajan kombinaation, joka sijoittaa hänet korkeimmalle mahdolliselle indifferenssikäyrälle. Henkilöiden\n26 23 indifferenssikäyrien muoto vaihtelee, joten EITC:n lanseerauksen vaikutus yksittäisen ihmisen valintoihin ei myöskään ole vakio. Tarkastelemme kuitenkin seuraavissa esimerkeissä EITC:n lanseerauksen todennäköisiä vaikutuksia, jotka riippuvat indifferenssikäyrän muodon lisäksi siitä, mille EITC:n tuloluokista kuluttaja sijoittuu ennen EITC:n lanseerausta Kasvavan avustuksen tuloluokka: EITC lisää työtunteja Kasvavan avustuksen tuloluokkaan kuuluva henkilö saa palkkatulojensa lisäksi avustusta kiinteän prosenttiosuuden verran palkkatulojensa määrästä. Jos henkilö päättää lisätä työtuntejaan, hän saa sekä enemmän palkkatuloja että enemmän avustusta. EITC näin ollen kannustaa henkilöä kasvattamaan työtuntimääräänsä aina kasvavan avustuksen tuloluokan ja vakion avustuksen tuloluokan rajapisteeseen asti. Tarkastellaan seuraavaksi henkilöä, joka ei osallistu lainkaan työn tarjontaan ennen EITC:n lanseerausta. Tilannetta on havainnollistettu kuvassa 7, jossa työntekijä ei osallistuisi työmarkkinoille ilman EITC -avustusta, vaan hän maksimoi hyötynsä pisteessä P. EITC:n lanseerauksen aikaansaama nettopalkan lisäys mahdollistaa kuluttajan siirtymisen korkeammalle indifferenssikäyrälle, jos hän osallistuu työmarkkinoille. Maksimoidakseen hyötynsä kuluttaja todennäköisesti vähentää vapaa-ajan kulutusta ja osallistuu työmarkkinoille. Kuluttaja siirtyy korkeammalle indifferenssikäyrälle, pisteeseen R, jolloin sekä työtunnit että kulutus ovat aiempaa suuremmat.\n27 Vakion avustuksen tuloluokka: EITC vähentää työtunteja Kuvan 8 esimerkissä kuluttaja osallistuu työmarkkinoille myös ilman EITC - avustusta. Hän maksimoi hyötynsä pisteessä P, jossa hänen indifferenssikäyränsä leikkaa budjettisuoran. EITC:n lanseerauksen yhteydessä työntekijä sijoittuu vakion avustuksen tuloluokkaan. Kuten edellä on esitetty, vakion avustuksen tuloluokassa kuluttaja kohtaa vain tulovaikutuksen. Työtuntien vähentäminen ei muuta avustuksen suuruutta niin kauan kun tulot pitävät henkilön edelleen vakion avustuksen tuloluokassa. Koska työtuntien väheneminen laskee nettotuloja vain tuntipalkan verran, tulovaikutuksen seurauksena vapaa-ajasta tulee edullisempaa ja siten houkuttelevampaa. EITC:n lanseerauksen seurauksena työntekijä siirtyy pisteeseen R, jolloin hän maksimoi hyötynsä tekemällä vähemmän työtunteja ja nauttimalla kasvaneesta vapaa-ajasta.\n28 Vähenevän avustuksen tuloluokka: EITC vähentää työtunteja Vähenevän avustuksen tuloluokkaan sijoittuvan kuluttajan tilannetta on havainnollistettu kuvassa 9. Kuvan 9 tilanteessa kuluttaja maksimoi tulonsa ennen EITC:n lanseerausta työskentelemällä suuren määrän työtunteja pisteessä P. EITC:n lanseeraus sijoittaa työntekijän vähenevän avustuksen tuloluokkaan, jolloin työntekijä kohtaa sekä negatiivisen substituutiovaikutuksen että negatiivisen tulovaikutuksen. Substituutiovaikutus syntyy siitä, että avustusohjelman lanseeraus laskee vapaa-ajan hintaa ja lisää sen kulutusta. Negatiivinen tulovaikutus puolestaan johtuu laskeneesta kuluttajan nettotulosta, mistä johtuen kuluttaja maksimoi hyötynsä vähentämällä työtuntejaan. Uusi optimi on vakion avustuksen tuloluokan viimeinen piste, piste R.\n29 EITC:n kokonaisvaikutus Työn tarjonnan teorian mukaan EITC saa aikaan kaksi vastakkaista vaikutusta, jotka vaikuttavat työn tarjontaan. Ensinnäkin EITC lisää niiden henkilöiden lukumäärää, jotka osallistuvat työn tarjontaan. Koska avustusta annetaan vain niille, jotka osallistuvat työn tarjontaan, useammat ihmiset liittyvät työvoimaan ja pääsevät näin osallistumaan avustusohjelmaan. Toiseksi EITC saattaa muuttaa työntekijöiden työtuntien lukumäärää. Kuten edellä esitetyissä esimerkkitilanteissa (kuvat 7, 8 ja 9) on esitetty, EITC motivoi joitain työntekijöitä vähentämään työtuntejaan. Nettotulon muutos saa kuitenkin aikaan sekä tulo- että substituutiovaikutuksen, ja EITC:n vaikutus tehtyihin työtunteihin riippuu siitä, kumpi vaikutuksista dominoi. Teoria antaa ymmärtää, että EITC voisi olla hyvä tapa kannustaa niitä ihmisiä osallistumaan työn tarjontaan, jotka ovat päättäneet jättäytyä työmarkkinoiden ulkopuolelle. Koska teoreettiset vaikutukset eivät läheskään aina ole yhteneviä todellisuuden kanssa, seuraavassa kappaleessa esittelen erilaisia mielestäni\n30 27 tärkeimpiä aiheen empiirisiä tutkimuksia ja tarkastelen, ovatko empiiriset löydökset mahdollisesti yhteneviä teoreettisten vaikutusten kanssa. 4 Vaikutusten empiiristä arviointia Kuten edellä on esitetty, työn tarjonnan teorian mukaan EITC vaikuttaa positiivisesti työvoimaan osallistumiseen. Teorian mukaan EITC:n laajennuksella tulisi kuitenkin olla negatiivinen vaikutus ainakin joidenkin jo työvoimassa olevien työtunteihin. EITC:n kannustinvaikutuksia on selvitetty teoreettisten vaikutusten analysoinnin lisäksi empiirisillä tutkimuksilla. Suuri osa empiirisistä tutkimuksista keskittyy tarkastelemaan, kuinka EITC on vaikuttanut yksinhuoltajien työllisyyteen, minkä ohella tarkasteluryhmäksi on valittu myös naimisissa oleva pari. Toisaalta aihetta on lähestytty myös täysin erilaisesta näkökulmasta: Saez (2002) on pyrkinyt selvittämään, millainen on optimaalinen avustusohjelma. 4.1 Yksinhuoltajaäitien työllisyyden tutkimukset Useissa empiirisissä tutkimuksissa EITC:n vaikutuksia mitataan seuraamalla yksinhuoltajien, useimmiten yksinhuoltajaäitien, työllisyyden muutoksia EITC:n laajennusten yhteydessä. Eissa ja Liebman (1996) vertailevat analyysissaan yksinhuoltajaäitien työvoimaan osallistumista ja tehtyjä työtunteja ennen ja jälkeen vuoden 1986 verouudistuksen. Meyer ja Rosenbaum (2000 ja 2001) puolestaan tarkastelevat kahdessa eri tutkimuksessaan, kuinka aikavälin useat verotuksen ja tulonsiirto-ohjelmien muutokset ovat vaikuttaneet yksinhuoltajaäitien työllisyyteen. Meyer (2002) jatkaa kahden edellisen vuoden tutkimuksia osoittamalla, että lähes kaikki yksinhuoltajaäitien työllisyyden kasvusta tapahtuu ekstensiivisellä marginaalilla eli kasvu johtuu pitkälti suurentuneesta työn tarjontaan osallistuvien yksinhuoltajien määrästä. Nämä neljä tutkimusta tarkastelevat yksinhuoltajien työllisyyttä hyvin samankaltaisin keinoin, vertaamalla\n31 28 erilaisten sopiviksi katsomiensa ryhmien työllisyyksien kehityksiä ja vetäen näistä tarkasteluista varsin suorasukaisia johtopäätöksiä Edellisten lisäksi esittelen uudemman norjalaisen tutkimuksen. Mogstad ja Pronzato (2009) tutkivat suuren norjalaisen yksinhuoltajaäiteihin kohdistetun sosiaaliturvauudistuksen seurauksia. Uudistuksen tarkoituksena oli lisätä yksinhuoltajaäitien työllisyyttä ja siten kannustaa heitä omavaraisuuteen ja köyhyyden välttämiseen. Tutkimus on tehty pohjoismaalaisessa korkeasti verotetussa hyvinvointivaltiossa ja käsittelee Norjassa toteutettua sosiaaliturvauudistusta. Koska Mogstadin ja Pronzaton (2009) tutkimus poikkeaa edellä esitetyiltä elementeiltään merkittävästi muista yksinhuoltajaäitien tutkimuksista, kuvailen tutkimuksen menetelmät ja tulokset erikseen muiden yksinhuoltajaäitien työllisyystutkimusten jälkeen Yksinhuoltajaäidit on valittu tarkasteluryhmäksi eri tutkimuksissa monipuolisista ja hyvin samankaltaisista syistä. Eissa ja Liebman (1996) perustelevat valintaansa ensinnäkin sillä, että suurin osa yksinhuoltajaäideistä on oikeutettu EITC avustuksiin. Yksinhuoltajaäidit toteuttavat usein sekä lapsilukumäärää että maksimituloa koskevat rajoitukset. Toisaalta yksinhuoltajaäidit myös muodostavat suurimman EITC avustuksiin oikeutetun veronmaksajaryhmän (muun muassa vuonna prosenttia EITC:n avustuksen kohteista kuului tähän ryhmään). Toiseksi Eissa ja Liebman (1996) pitävät ryhmää relevanteimpana kun tarkastellaan, vähentääkö EITC ihmisten riippuvuutta sosiaaliavustuksiin. Kolmanneksi yksinhuoltajaäidit ovat useimmiten perheen ensisijaisia tulonsaajia, eivätkä muut perheenjäsenet vaikuta kovin herkästi heidän työn tarjontaansa. Meyer ja Rosenbaum (2000 ja 2001) perustelevat Eissan ja Liebmanin (1996) tutkimuksen kanssa identtisen tarkasteluryhmävalintansa yksinkertaisesti sillä, että kyseessä on EITC:n tärkein vastaanottajaryhmä. Näiden esitettyjen perustelujen lisäksi yksinhuoltajaäitien valintaa tarkasteluryhmäksi puoltaa myös se seikka, että muun muassa Saezin (2002) mukaan yksinhuoltajaäidit ovat varsin joustavia työn tarjonnaltaan. Näin ollen yksinhuoltajaäidit vaikuttavat varsin perustellulta\n32 29 valinnalta tarkasteluryhmäksi. Tarkasteltavaksi ajankohdaksi Eissa ja Liebman (1996) ovat valinneet vuoden 1987 EITC:n laajennuksen. Vuoden 1986 verouudistuksen myötä sekä kasvatettiin avustuksen prosentuaalista osuutta saajan tuloista että laajennettiin merkittävästi kasvavan ja vähenevän avustuksen tuloluokkia. Yksityiskohtaisemmin laajennuksen aikaansaamat muutokset on kuvattu kappaleessa Laajennusten seurauksena kaikilla tulotasoilla EITC avustus oli vähintään yhtä suuri kuin ennen laajennuksia. Niinpä teoria esittää, että avustuksen piiriin kuuluvien veronmaksajien työhön osallistumisen tulisi kasvaa laajennuksen seurauksena 4. Meyer ja Rosenbaum (2001) ovat valinneet lähes Eissan ja Liebmanin (1996) ajankohtaan sijoittuvan ajanjakson. Heidän valitsemansa ajanjakso on vuosien aikaväli, joka pitää sisällään useita verotuksen ja tulonsiirto-ohjelmien muutoksia. Muun muassa nämä verotuksen ja tulonsiirto-ohjelmien muutokset ovat saaneet aikaiseksi yksinhuoltajien työllisyyttä edistävän yksinhuoltajien nettopalkan kasvun. Meyer (2002) puolestaan halusi sisällyttää tutkimukseensa myös 1990-luvun EITC:n laajennukset, joten aikaväliksi on valittu hiukan edellisiä tutkimuksia pidempi väli EITC:n kasvun lisäksi palkansaajan keskimääräinen tulo kasvoi myös muiden verouudistuksen elementtien ansiosta. Nämä elementit on esitetty Eissan ja Liebmanin (1996) artikkelissa.\n33 Tarkastelu- ja kontrolliryhmien valinnat Luotettavien tulosten saamiseksi tutkimuksissa on selvitetty tarkasteluryhmän työllisyyden muutosten lisäksi sopivien vertailuryhmien, niin kutsuttujen kontrolliryhmien työllisyyden muutoksia. Selvityksissä tutkitaan, miten tarkasteltavat toimenpiteet (esimerkiksi EITC:n laajennukset) ovat vaikuttaneet sekä tarkasteluryhmän että kontrolliryhmän työn tarjontaan. Kontrolliryhmäksi valitaan sellainen ryhmä, johon vaikuttavat samat trendit ja taloudelliset shokit kuin tarkasteluryhmäänkin ja, joka on muilta aspekteilta tarkasteluryhmän kaltainen, mutta johon ei vaikuta kontrolliryhmään kohdistetut toimenpiteet (esimerkiksi vuoden 1986 verouudistuksen mukanaan tuomat uudistukset). Kuten edellä on esitetty, EITC kelpoisuus riippuu hakijan tuloista, joiden on oltava yli nollan ja alle maksimitulorajan, ja huollettavista lapsista. EITC:n laajennus voi kuitenkin vaikuttaa EITC -kelpoisten ohella myös niihin veronmaksajiin, joiden tulot ylittävät EITC:n maksimitulorajan. Koska laajennus vaikuttaa varsin laajaan joukkoon, Eissa ja Liebman (1996) valitsivat tarkasteluryhmäkseen kaikki yksinhuoltajaäidit ja kontrolliryhmäkseen kaikki yksinelävät lapsettomat naiset. Suurikokoisten tarkastelu- ja kontrolliryhmien valintoihin on kuitenkin suhtauduttava kriittisesti. Käyttämällä kaikkia yksinhuoltajaäitejä tarkasteluryhmänä sisältyy tarkasteluryhmään useita sellaisia naisia, joihin EITC ei todennäköisesti vaikuta lainkaan (kuten suurituloiset naiset). Lisäksi ryhmä on varsin laaja ja heterogeeninen, jolloin heihin vaikuttavat EITC:n laajennusten ohella myös useat muut verouudistuksen tekijät. Etenkin suurituloisille kohdistetut uudistukset vaikuttavat voimakkaammin kontrolliryhmään kuin tarkasteluryhmään, jolloin hyvän kontrolliryhmän kriteerit eivät täyty täysmääräisinä. Suuri tarkasteluryhmä vaikeuttaa myös sopivan kontrolliryhmän löytymistä. Keskittyäkseen juuri pienituloisten perheiden avustuksen vaikutukseen Eissa ja Liebman (1996) käyttävät kaikkien yksinhuoltajaäitien lisäksi vielä kahta muuta suppeampaa tarkasteluryhmää. Ensimmäinen näistä ryhmistä on ne\n34 31 yksinhuoltajaäidit, joilla on alhainen koulutus. Toinen puolestaan on yksin elävät naiset, joiden ennustetaan (endogeenisten muuttujien kuten iän, rodun, koulutuksen ja rodun perusteella) tienanneen sellaisia tuloja, joiden perusteella henkilö olisi oikeutettu EITC avustukseen. Selvitettäessä vuoden 1986 verouudistuksen vaikutusta molempien näiden pienempien tarkasteluryhmien työvoimaan osallistumiseen Eissan ja Liebmanin (1996) tutkimuksessa käytetään kahta kontrolliryhmää. Ensimmäinen kontrolliryhmä on yksin elävät naiset, joilla on alhainen koulutus, muttei lapsia (tulojen oletetaan osuvan EITC:n kelpoisuusalueelle), ja toinen on yksinhuoltajaäidit, joilla on toista astetta korkeampi koulutus (tulojen oletetaan olevan EITC:n kelpoisuusaluetta suuremmat). Jälkimmäinen ryhmä on samankaltainen tarkasteluryhmän kanssa yhdellä ulottuvuudella molemmilla on lapsia - mutta erilainen toisella ulottuvuudella - heillä on erilainen koulutustaso. Useamman kontrolliryhmän käyttämistä Eissa ja Liebman (1996) perustelevat luotettavuuden kasvulla. Jos molemmat kontrolliryhmät tuottavat saman tuloksen, on todennäköisempää, että tutkimuksessa mitataan veromuutosten aitoa vaikutusta eikä muita samanaikaisia muutoksia tai kontrolli- ja tarkasteluryhmien trendieroavaisuuksia. Eissan ja Liebmanin päätös käyttää laajan kontrolliryhmän lisäksi kahta pienempää kontrolliryhmää lisää tutkimuksen luotettavuutta. Etenkin ensimmäinen suppeampi kontrolliryhmä (yksin elävät naiset, joilla on alhainen koulutus, muttei lapsia) vaikuttaa varsin sopivalta kontrolliryhmältä, sillä koulutuksen taso on voimakkaassa yhteydessä henkilön todennäköiseen palkkaan. Niinpä kontrolliryhmään kuuluu todennäköisesti lähinnä pienipalkkaisia, jotka ovat lisäksi varsin joustavia työn tarjontansa suhteen. Toinen kontrolliryhmä (korkeammin koulutetut äidit) on ensimmäistä kontrolliryhmää todennäköisemmin tiiviimmin työelämässä mukana, ja siksi luultavasti jonkin verran joustamattomampi työn tarjonnan suhteen. Meyer ja Rosenbaum (2001) ovat valinneet tarkasteluryhmäkseen EITC:n tärkeimmän vastaanottajaryhmän, yksinhuoltajaäidit. Tarkasteluryhmän, yksinhuoltajaäitien työllisyyden muutoksia verrataan tutkimuksessa Meyerin ja\n35 32 Rosenbaumin (2001) näkemyksen mukaan sopiviin kontrolliryhmiin kuten esimerkiksi eri koulutustason omaaviin lapsettomiin naisiin. Vastaavasti vuoden 2000 työssään he tarkastelevat yksinhuoltajaäitien lisäksi erilaisten demografisten ryhmien kuten lapsettomien yksin elävien naisten, naimisissa olevien naisten ja mustien miesten työllisyysasteiden muutoksia. Meyerin (2002) tutkimuksen tarkastelu- ja kontrolliryhmät on poimittu suoraan Meyerin ja Rosenbaumin (2001) tutkimuksesta, joten hänen tutkimuksensa tuloksiin pätevät samat arviot kuin aikaisempaan tutkimukseen. Meyerin ja Rosenbaumin tutkimusten kontrolliryhmien valinnoissa on paljon samaa Eissan ja Liebmanin (1996) valintojen kanssa. Tarkasteluryhmä, kaikki yksinhuoltajaäidit, pitää sisällään useita naisia, jotka eivät kuulu EITC -avustuksen piiriin. Korkeammin koulutettujen lapsettomien naisten sisällyttäminen kontrolliryhmään ei lisää tarkastelun luotettavuutta. Vuoden 2000 tutkimuksen valinnat on perusteltavissa joko pienipalkkaisuudellaan (alhaisesti koulutetut lapsettomat naiset ja mustat miehet) tai vähintään äitiydellä (korkeammin koulutetut äidit). Ainakin viimeiseksi mainittuun ryhmään vaikuttaa kuitenkin todennäköisesti myös sellaisia uudistuksen tekijöitä, jotka eivät vaikuta pienipalkkaisiin yksinhuoltajiin Menetelmien valinnat Eissan ja Liebmanin (1996) työssä pyritään saamaan selville, kuinka vuoden 1986 verouudistus vaikutti työvoimaan osallistumiseen. Selvitys tehdään vertaamalla tarkastelu- ja kontrolliryhmien työn osallistumisen muutoksia. Valituilla tarkasteluja kontrolliryhmillä tämä tapahtuu tarkastelemalla, kuinka paljon yksinhuoltajaäitien työvoimaan osallistuminen muuttui vertailuajankohtana, ja vertaamalla tätä muutosta siihen, kuinka paljon vastaavan ajankohdan lapsettomien yksin elävien naisten työvoimaan osallistuminen muuttui. Tämä analyysi on nimeltään eroanalyysi 5. 5 englanniksi Difference-in-difference -analysis


Pääluokka 31 LIIKENNE- JA VIESTINTÄMINISTERIÖN HALLINNONALA - PDF\nDownload "Pääluokka 31 LIIKENNE- JA VIESTINTÄMINISTERIÖN HALLINNONALA"\n1 Pääluokka 31 LIIKENNE- JA VIESTINTÄMINISTERIÖN HALLINNONALA Selvitysosa: Liikenne- ja viestintäministeriö edistää yhteiskunnan toimivuutta ja väestön hyvinvointia huolehtimalla siitä, että kansalaisten ja elinkeinoelämän käytössä ovat laadukkaat, turvalliset ja edulliset liikenne- ja viestintäyhteydet sekä alan yrityksillä kilpailukykyiset toimintamahdollisuudet. Hallinnonalan politiikkalohkoja ovat viestintäpolitiikka ja liikennepolitiikka sekä näitä tukevat liiketoiminta, tutkimus ja hallinto. Toimintaympäristö Yhteiskunnan toiminta perustuu merkittävässä määrin erilaisten sähköisten tieto- ja viestintäverkkojen hyödyntämiseen ja niiden mahdollistamien digitaalisten palveluiden käyttöön. Teknologinen kehitys sekä sisältö- ja muiden palveluiden käyttötottumusten ja tuotantotapojen muutos vaikuttavat olennaisesti viestintämarkkinoihin ja viestintäpolitiikkaan. Kehitys luo myös uusia mahdollisuuksia vaikuttaa ilmastonmuutokseen. Entistä enemmän huomiota tulee kiinnittää verkkojen ja palveluiden käytettävyyteen, luotettavuuteen ja turvallisuuteen. Erityisen haasteellista on kansallisten tavoitteiden toteuttaminen tilanteessa, jossa viestinnän toimintaympäristö on lisääntyvässä määrin globaali. Julkisen talouden haasteet, kansallisen kilpailukyvyn parantaminen, ilmastopolitiikka, elinkeino- ja väestörakenteen muutos sekä palveluiden turvaaminen edellyttävät uusia, nykyistä tehokkaampia ja vaikuttavampia keinoja liikennejärjestelmän ylläpitoon ja kehittämiseen. Viestintäpolitiikka Digitaalisen yhteiskunnan kehittäminen edellyttää aktiivista viestintä- ja tietoyhteiskuntapolitiikkaa. Lähivuosina viestintäpolitiikalla haetaan välineitä toimivaan ja turvalliseen yhteiskuntaan sekä tehoa yritysten ja julkisen sektorin toimintaan. Tietoyhteiskuntapolitiikalla pyritään vastaamaan mm. julkisen sektorin tuottavuustavoitteisiin sekä innovaatiopolitiikan haasteisiin. Tieto- ja viestintäteknologioiden merkitys hyvinvoinnin, taloudellisen kasvun ja tuottavuuden parantamiseksi on huomattava. Niiden tehokkaammalla hyödyntämisellä voidaan vastata moniin yhteiskunnan haasteisiin. Teknologisen kehityksen mahdollistamat innovaatiot, palvelut ja toimintatavat synnyttävät merkittävää kehityspotentiaalia kaikille yhteiskunnan sektoreille. Tieto- ja viestintäteknologioiden tehokkaan käytön ja kansalaisten yhdenvertaisuuden perusedellytyksenä ovat laadukkaat, edulliset ja kaikkien saatavilla olevat viestintäpalvelut. Lähtökohtana on, että kaikille tulee taata oikeus hyviin viestintäyhteyksiin. Samalla tulee huolehtia siitä, että yhteiskunnan perusinfrastruktuurin muodostavia yhteyksiä hyödynnetään parhaalla mahdollisella tavalla tarjoten käyttäjien tarpeita vastaavia, monipuolisia sisältö- ja muita palveluita. Yhteiskunta ei toimi ilman tieto- ja viestintäjärjestelmiä, koska lähes kaikki yhteiskunnan elintärkeät toiminnot ovat sidoksissa tieto- ja viestintäinfrastruktuurin sekä tietojärjestelmien toimintaan. Järjestelmien toimivuus varmistetaan kattavasti ja johdonmukaisesti :11 Sivu 1\n2 Viestintäpolitiikkaa tukevia määrärahoja ovat Viestintäviraston määrärahat, valtakunnallisen laajakaistahankkeen toteuttamiseen varatut määrärahat, sanomalehdistön tuki sekä Yleisradio Oy:n ulkomaille suunnattujen televisio- ja radiolähetysten kustannusten korvaamiseen osoitettava tuki. Viestintäpolitiikan lohkolle esitetään määrärahoja yhteensä 21,8 milj. euroa. Liikenne- ja viestintäministeriö asettaa viestinnän toimialalle seuraavat yhteiskunnallisen vaikuttavuuden tavoitteet: Monipuolisia, korkealaatuisia ja kohtuuhintaisia viestintä- ja tietoyhteiskuntapalveluita on saatavilla koko maassa. Viestinnän ja tietoyhteiskunnan peruspalvelut ja niiden turvallisuus on varmistettu. Tieto- ja viestintäteknologiaa ja digitaalisia palveluita käytetään täysimääräisesti yhteiskunnan toimivuuden, kansalaisten hyvinvoinnin ja yritysten kilpailukyvyn edistämiseksi. Liikennepolitiikka Liikennepolitiikan avulla turvataan sujuvat ja turvalliset matkat ja kuljetukset elinkeinoelämän ja asukkaiden tarpeiden mukaisesti. Suomi on pitkien etäisyyksien maa, joka viennistä riippuvaisena tarvitsee myös hyvät ja toimivat yhteydet kaikkialle maailmaan. Liikennejärjestelmän toimivuuden ohella entistä tärkeämmäksi painopisteeksi nousee liikenteen päästöjen vähentäminen ja kestävän kehityksen edistäminen myös liikennepolitiikassa. Liikennepolitiikka kytketään kokonaisvaltaisesti ja poikkihallinnollisesti elinkeinoelämän, talouden ja työllisyyden sekä alueiden kehittämisen kehykseen. Tämä varmistetaan liikennepoliittisen selonteon laaja-alaisella valmistelulla. Liikennesektorin on pystyttävä hyödyntämään kaikki mahdollisuudet parantaa toiminnan tuottavuutta ja vaikuttavuutta kestävällä tavalla. Huomio käännetään asiakkaisiin, liikennepolitiikan keinovalikoimaa monipuolistetaan ja toimintatapoja uudistetaan uudenlaisiin ratkaisuihin ja innovaatioihin kannustavaksi. Monipuolisen keinovalikoiman ja älyliikenteen palveluiden avulla liikenneinfrastruktuuria ja -palveluita hyödynnetään mahdollisimman tehokkaasti. Liikennepolitiikassa otetaan huomioon Suomen päästövähennystavoite liikennesektorille, Liikenteen päästöjä vähennetään muun muassa tukemalla joukkoliikennettä, autokannan uudistumista sekä suosimalla vähäpäästöistä ajoneuvoteknologiaa. Työmatkaliikennettä, joukkoliikenteen toimivuutta ja liikenneturvallisuutta parannetaan arjen sujuvan liikkumisen turvaamiseksi. Joukkoliikennettä edistetään ja tuetaan sen kokonaisvaltaista suunnittelua. Edistetään uusia palvelukonsepteja, liikennemuotojen yhteistyötä ja älyliikennettä matkaketjuissa. Pyritään tekemään mahdolliseksi joukkoliikenteen reaaliaikainen informaatio ja yhteiskäyttöiset maksujärjestelmät. Liityntäpysäköintiä kehitetään. Väyläverkon kunnon ja palvelutason säilyminen varmistetaan raideliikennettä painottaen. Myös alempiasteisen tieverkon kunnosta huolehditaan maaseutuelinkeinojen ja metsätalouden toimintaedellytykset turvaavalla tavalla. Kehitetään pyörä- ja kävelytieverkostoa yhteistyössä kuntien kanssa. Käynnissä olevien hankkeiden toteutusta jatketaan turvaten mm. rataosan Seinäjoki Oulu perusparannuksen loppuunsaattaminen :11 Sivu 2\n3 Meriliikenteen turvallisuuden parantamiseksi kehitetään automaattisia riskintunnistusja ennakointityökaluja. Innovaatioita edistetään ja kilpailua ehkäisevää sääntelyä sekä markkinoille pääsyn esteitä poistetaan kaikissa liikennemuodoissa. Sääntelyllä varmistetaan, että kilpailu tuottaa hyviä palveluja. Edistetään toimia, joilla logistinen tehokkuus lisääntyy ja yritysten logistiikkakustannusten kansainvälinen kilpailukyky vähintään säilyy. Ympäristöä säästäviin kuljetusratkaisuihin ja sähköisiin toimintamalleihin kannustetaan. Liikennejärjestelmän toimintavarmuutta häiriötilanteissa parannetaan. Liikennepolitiikkaa tukevia määrärahoja ovat perusväylänpidon määrärahat, liikenneverkon kehittäminen, liikenteen turvallisuus, joukkoliikenteen palvelujen ostot sekä tuet, merenkulkuelinkeinon tukeminen, ilmaliikenteen korvaukset ja tuet sekä tienpidon valtionavut. Liikennepolitiikan lohkolle ehdotetaan määrärahoja yhteensä 1 940,2 milj. euroa. Liikenne- ja viestintäministeriö asettaa liikenteen toimialalle seuraavat yhteiskunnallisen vaikuttavuuden tavoitteet: Matka- ja kuljetusketjut toimivat sujuvasti hyvinvointia ja kilpailukykyä edistäen. Suomi on liikenneturvallisuudeltaan Euroopan parhaiden maiden joukossa. Tieliikenteen turvallisuus paranee. Liikenteen kasvihuonepäästöjä vähennetään Suomen kansainvälisten sopimusten mukaisesti. Liikenteen terveydelle ja luonnolle aiheuttamat haitat minimoidaan. Liikenteen toimialan tuottavuus ja tehokkuus paranevat. Tutkimus Hallinnonalalla tutkimustoimintaa harjoittaa Ilmatieteen laitos, joka on keskeisessä roolissa yhteiskunnan ilmastonmuutoksen sopeutumiseen tarvittavan perustiedon tuottamisessa. Tuotettavalla tiedolla edistetään turvallisuutta. Liikenne- ja viestintäministeriö asettaa hallinnonalan tutkimustoiminnalle seuraavat yhteiskunnallisen vaikuttavuuden tavoitteet: Tuetaan tutkimuksen keinoin ilmastonmuutokseen sopeutumista toimien laajaalaisesti yhteistyössä muiden alan toimijoiden kanssa. Sovelletaan tutkimuksessa saatuja uusimpia tietoja mm. ilmastomallien sekä havainto-, ennustus- ja varoitusjärjestelmien ja muiden palveluiden kehittämisessä. Liikenne- ja viestintäministeriö asettaa muulle tutkimustoiminnalle tavoitteeksi: Kehitetään liikenne- ja viestintäalalla tarvittavaa osaamista ja asiantuntemusta sekä tuotetaan tietoa lainsäädännön ja poliittisen päätöksenteon pohjaksi. Valtion yhtiöt Liikenne- ja viestintäministeriön omistajaohjauksessa ovat valtion yhtiöt Finavia Oyj ja Finnpilot Pilotage Oy, joiden tavoitteena on tukea liikenteen toimialalle asetettuja yhteiskunnallisen vaikuttavuuden tavoitteiden toteutumista. Hallinnonalan yhteiset tavoitteet :11 Sivu 3\n4 Lisäksi liikenne- ja viestintäministeriö asettaa koko hallinnonalalle seuraavat tavoitteet: Huolehditaan yhteiskunnan elintärkeiden toimintojen turvaamiseen liittyvien tehtävien toteuttamisesta. Hallinnonalan toiminnan tuottavuutta parannetaan. Tuottavuusohjelman vaikutukset Liikenne- ja viestintäministeriön hallinnonalalla toteutetaan hallituksen linjausten mukaisesti tuottavuustoimia, joiden yhteenlaskettu henkilöstötarvetta vähentävä vaikutus vuonna 2012 on 17 henkilötyövuotta. Yhteenvetotarkastelu sukupuolivaikutuksiltaan merkittävästä toiminnasta Liikenne- ja viestintäministeriön hallinnonalan tavoitteena on tuottaa suoritteita ja julkishyödykkeitä, joiden käyttämiseen sekä naisilla että miehillä on tasa-arvoiset mahdollisuudet. Liikenne- ja viestintäministeriön hallinnonalan henkilöstösuunnittelun tavoitteena on oikein mitoitettu ja osaava henkilöstö, joka työskentelee hyvässä työyhteisössä, jonka työilmapiiriä seurataan ja kehitetään myös tasa-arvonäkökulma huomioon ottaen. Määrärahat ja tuloarviot Hallinnonalalle ehdotetaan määrärahoja 2 413,2 milj. euroa. Politiikkalohkoille ehdotetaan määrärahoja seuraavasti: hallinto ja toimialan yhteiset menot 408,5 milj. euroa, liikenneverkko 1 693,6 milj. euroa, liikenteen viranomaispalvelut 40,6 milj. euroa, liikenteen tukeminen ja ostopalvelut 206,0 milj. euroa, viestintäpalvelut ja -verkot sekä viestinnän tukeminen 21,8 milj. euroa sekä tutkimus 42,8 milj. euroa. Liikenteen toimialan veronluonteisista maksuista suurimpia ovat meriväylien pidon kustannuksia kattava väylämaksu 80,3 milj. euroa, ratavero 14,3 milj. euroa, lentoliikenteen valvontamaksu 10 milj. euroa sekä Kerava Lahti -oikoradan investointivero 4,3 milj. euroa. Liikenteen toimialalta kerättävistä muista maksuista suurin on radanpitoon käytettävä ratamaksu 45,8 milj. euroa. Liikenteen turvallisuusviraston maksutulot ovat yhteensä 89,7 milj. euroa, josta 74,3 milj. euroa on tie- ja rautatieliikenteen toimialalta kerättäviä asiakasmaksutuloja. Viestinnän toimialalta kerätään veroluonteisina maksuina 5,9 milj. euroa. Lisäksi Viestintävirasto saa muina maksutuloina 29,8 milj. euroa. Hallinnonalan sekalaisten tulojen arvioidaan olevan 51,3 milj. euroa. Trans European Transport Network eli TEN-hankkeisiin arvioidaan saatavan EU:n varoja noin 6,2 milj. euroa. Aluekehitysrahaston tavoiteohjelmiin arvioidaan saatavan EU- ja kansallisia varoja noin 5,6 milj. euroa. Hallinnonalan valtuudet momenteittain (milj. euroa) 2011 varsinainen talousarvio 2012 esitys Väyläverkon kehittäminen (siirtomääräraha 3 v) 423,0 33,0 maa- ja vesirakennusvaltuus Eräät väylähankkeet (siirtomääräraha 3 v) - 205,0 maa- ja vesirakennusvaltuus :11 Sivu 4\n5 Valtuuden käyttöön liittyvistä sitoumuksista ja sopimuksista aiheutuvat valtion menot (1 000 euroa) Yhteensä vuodesta 2012 lähtien Aikaisempien vuosien ja vuoden 2012 sitoumukset Yhteensä Hallinnonalan määrärahat vuosina v tilinpäätös 1000 v varsinainen talousarvio 1000 v Muutos esitys % 01. Hallinto ja toimialan yhteiset menot Liikenne- ja viestintäministeriön toimintamenot (siirtomääräraha 2 v) Liikenne- ja viestintäministeriön hallinnonalan tuottavuusmääräraha (siirtomääräraha 2 v) Liikenne- ja viestintäministeriön hallinnonalan arvonlisäveromenot (arviomääräraha) Eräät valtionavut (kiinteä määräraha) Liikenneverkko Liikenneviraston toimintamenot (siirtomääräraha 2 v) Perusväylänpito (siirtomääräraha 2 v) (34.) Valtionavustus länsimetron suunnitteluun (siirtomääräraha 2 v) Valtionavustus länsimetron rakentamiseen (siirtomääräraha 3 v) (40.) Avustus Finavia Oyj:lle (siirtomääräraha 3 v) Valtionavustus eräiden lentopaikkojen rakentamiseen ja ylläpitoon (siirtomääräraha 3 v) Valtionavustus yksityisten teiden kunnossapitoon ja parantamiseen (siirtomääräraha 3 v) Maa- ja vesialueiden hankinnat ja korvaukset (arviomääräraha) Väyläverkon kehittäminen (siirtomääräraha 3 v) Eräät väylähankkeet (siirtomääräraha 3 v) Elinkaarirahoitushankkeet (siirtomääräraha 3 v) Liikenteen viranomaispalvelut Liikenteen turvallisuusviraston toimintamenot (siirtomääräraha 2 v) Liikenteen tukeminen ja ostopalvelut Valtionavustus koulutuksesta (siirtomääräraha 3 v) Meriliikenteessä käytettävien alusten kilpailukyvyn parantaminen (arviomääräraha) Alusinvestointien ympäristötuki (siirtomääräraha 3 v) Lästimaksuista suoritettavat avustukset (arviomääräraha) :11 Sivu 5\n6 v tilinpäätös 1000 v varsinainen talousarvio 1000 v Muutos esitys % 51. Luotsauksen hintatuki (siirtomääräraha 2 v) Joukkoliikenteen palvelujen osto ja kehittäminen (siirtomääräraha 3 v) Saariston yhteysalusliikennepalvelujen ostot ja kehittäminen (siirtomääräraha 3 v) (65.) Junien kaukoliikenteen osto (arviomääräraha) (66.) Yhteisaluspalvelujen ostosopimukset (siirtomääräraha 3 v) 40. Viestintäpalvelut ja -verkot sekä viestinnän tukeminen Viestintäviraston toimintamenot (siirtomääräraha 2 v) Sanomalehdistön tuki (kiinteä määräraha) Valtionavustus suomalaisten televisio- ja radio-ohjelmien lähettämiseen ulkomaille (kiinteä määräraha) Valtionavustus valtakunnallisen laajakaistahankkeen toteuttamiseen (siirtomääräraha 3 v) Tutkimus Ilmatieteen laitoksen toimintamenot (siirtomääräraha 2 v) (60.) Liiketoiminta (88.) Luotsausliikelaitos Yhteensä Henkilöstön kokonaismäärä Hallinto ja toimialan yhteiset menot Selvitysosa: Liikenne- ja viestintäministeriö edistää yhteiskunnan toimivuutta ja väestön hyvinvointia huolehtimalla siitä, että kansalaisten ja elinkeinoelämän käytössä ovat toimivat, turvalliset ja edulliset liikenne- ja viestintäyhteydet sekä alan yrityksillä kilpailukykyiset toimintamahdollisuudet. 01. Liikenne- ja viestintäministeriön toimintamenot (siirtomääräraha 2 v) Momentille myönnetään nettomäärärahaa euroa. Määrärahaa saa käyttää myös kansainvälisten järjestöjen jäsenmaksuihin. Nettobudjetoinnissa otetaan huomioon valtion televisio- ja radiorahastosta saatava rahoitus. Selvitysosa: Liikenne- ja viestintäministeriö asettaa alustavasti toiminnalleen vuodelle 2012 seuraavat toiminnalliset tavoitteet, jotka tukevat pääluokkaperusteluissa viestinnän ja liikenteen toimialalle asetettuja yhteiskunnallisen vaikuttavuuden tavoitteita sekä hallinnonalalle asetettuja yhteisiä tavoitteita: :11 Sivu 6\n7 Tuotokset ja laadunhallinta Liikenne- ja viestintäministeriö kehittää rooliaan hallinnonalan strategisena toimijana. Hallinnonalan virastojen ja laitosten tulosohjausta kehitetään. Lainsäädäntöprosessi on selkeästi johdettu ja säädösvalmistelu on ammattitaitoista. Toiminnallinen tehokkuus Työn tuottavuuden kehittyminen 1 %. Kokonaistuottavuuden kehittyminen 2 %. Henkisten voimavarojen hallinta ja kehittäminen Työtyytyväisyys on vähintään 3,7 (asteikolla 1 5) (2011 tavoite 3,6, 2010 toteutuma 3,4 ja 2009 toteutuma 3,5). Toiminnan menot ja tulot (1 000 euroa) 2010 toteutuma 2011 varsinainen talousarvio 2012 esitys Bruttomenot Bruttotulot Nettomenot Siirtyvät erät siirtynyt edelliseltä vuodelta siirtynyt seuraavalle vuodelle Määrärahan mitoituksessa huomioon otetut muutokset (1 000 euroa) Tietoyhteiskuntaohjelman toteuttaminen Kelamaksun kertaluonteisen poiston palautus -45 Siirto momentilta (1 htv) 87 Siirto momentille (Eurocontrol jäsenmaksu) Palkkausten tarkistukset 210 Palkeitten hintojen yhdenmukaistaminen -37 Siirto momentille (TUKES sopimus) -85 Toimintamenojen säästö 1 % -200 Siirto momentilta (traktorisäädösten siirto) 30 Yhteensä talousarvio talousarvio tilinpäätös Siirtyvät erät Kehykseen luettava :11 Sivu 7\n8 21. Liikenne- ja viestintäministeriön hallinnonalan tuottavuusmääräraha - (siirtomääräraha 2 v) Momentille myönnetään euroa. Määrärahaa saa käyttää hallinnonalan tuottavuuden edistämiseen tähtäävien investointien, tutkimusten, selvitysten sekä koulutus- ja muiden palvelujen hankintaan. Selvitysosa: Momentille on koottu hallinnonalan tuottavuustoimenpiteistä aiheutuneita säästöjä vastaavat määrärahat siltä osin kuin niitä ei ole käytetty muiden määrärahojen lisäyksinä talousarvio talousarvio tilinpäätös Siirtyvät erät Kehykseen luettava Liikenne- ja viestintäministeriön hallinnonalan arvonlisäveromenot - (arviomääräraha) Momentille myönnetään euroa talousarvio talousarvio tilinpäätös Kehyksen ulkopuolinen Eräät valtionavut (kiinteä määräraha) Momentille myönnetään euroa. Määrärahaa saa käyttää avustusten maksamiseen liikenne- ja viestintäalan yhteisöjen ja museotoiminnan tukemiseksi sekä viestintävalmiuksia edistävien hankkeiden tukemiseksi. Selvitysosa: Määräraha on tarkoitettu käytettäväksi liikenne- ja viestintäalan museoiden tukemiseen sekä viranomaistehtävissä avustamisesta aiheutuvien kustannusten kattamiseen. Määrärahaa saa käyttää avustuksen maksamiseen hankkeisiin, joilla edistetään tietoyhteiskuntapalveluiden turvallista käyttöä ja itsesääntelytoimenpiteitä sekä erityisesti nuorten ja erityisryhmien viestintävalmiuksia tietoyhteiskunnassa. Määrärahan arvioitu käyttö Liikenne- ja viestintäalan museot Mobilia-säätiö Liikennealan yhteisöt Viestintäalan yhteisöt Yhteensä :11 Sivu 8\n9 2012 talousarvio talousarvio tilinpäätös Kehykseen luettava Liikenneverkko Selvitysosa: Liikenneverkko muodostuu maantieverkosta, rataverkosta ja vesiväylistä. Maantieverkon pituus oli km, rataverkon pituus km ja vesiväylien pituus km vuoden 2010 lopussa. Vastaava väyläomaisuuden kirjanpitoarvo oli maantieverkon osalta 14,9 mrd. euroa, rataverkon osalta 3,5 mrd. euroa ja vesiväylien osalta 0,2 mrd. euroa. Olemassa oleva liikenneverkko pidetään kunnossa perusväylänpidon toimin. Perusväylänpidon määrärahasta rahoitetaan pienehköt investoinnit, kunnossapito, liikenteen hallinta ja väylänpidon omistajatoimintojen menot. Perusväylänpidossa asetetaan etusijalle teiden, ratojen ja vesiväylien jokapäiväinen liikennöitävyys, liikenneverkon kunnosta huolehtiminen sekä turvallisuus ja ympäristö. Perusväylänpidon rahoituksesta lähes puolet on sidottu pitkäkestoisiin indeksisidonnaisiin sopimuksiin. Kustannustason arvioidaan nousevan 2 % vuonna Määrärahojen ostovoima laskee 18,4 milj. euroa. Perusväylänpidon investointimenot ovat 290,9 milj. euroa. Väylien uus- ja laajennusinvestointeihin ja niiden hankesuunnitteluun (ml. kehittämishankkeiden hankesuunnittelu) käytetään 98,7 milj. euroa ja korvausinvestointeihin 192,2 milj. euroa, mistä rataverkon korvausinvestointeihin 116,2 milj. euroa. Korvausinvestoinnit ovat perusparannuksia, joissa olemassa olevien väylien rakenteita tai laitteistoja uusitaan väylän kunnon ja toimivuuden palauttamiseksi. Kunnossapitomenot ovat 550,8 milj. euroa. Kunnossapito muodostuu liikenneverkon ylläpidosta, hoidosta, käytöstä ja merikartoituksesta. Ylläpitotoimilla (188,9 milj. euroa, josta tiet 142,8 milj. euroa, radat 44,2 milj. euroa ja vesiväylät 1,9 milj. euroa) varmistetaan väylien rakenteiden ja liikenteen ohjausjärjestelmien toimintakunnon säilyminen. Hoitoa (293,9milj. euroa) ovat toimet, joita säännöllisesti tarvitaan väylän, varusteen tai rakenteen pitämiseksi toimintakunnossa. Käytöllä (60,0 milj. euroa) tarkoitetaan lähinnä väylien valaistuksen ja rataverkon sähköenergian menoja. Merikartoitus (8,0 milj. euroa) sisältää merenmittauksen ja merikarttojen valmistuksen menot. Liikenteenhallintamenot ovat 126,3 milj. euroa. Liikenteen hallinta muodostuu jäänmurtopalveluista (55 milj. euroa) 1 sekä muista liikenteen informaatio- ja ohjauspalveluista (71,3 milj. euroa), joilla parannetaan tie-, rautatie- ja vesiliikenteen sujuvuutta ja turvallisuutta sekä vähennetään liikenteen päästöjä. Talvimerenkulun menot on mitoitettu 840 toimintapäivän mukaan. Väylämaksulain mukaisten tehtävien kustannusvastaavuuden arvioidaan olevan 86,2 % vuonna Väylämaksun tarkoituksena on kattaa kauppamerenkulun väylien rakentamisesta, hoidosta ja ylläpidosta sekä alusliikennepalvelusta ja jäänmurtajien avustustoiminnasta aiheutuvat kustannukset. Hallitus antaa eduskunnalle talousarvioesitykseen liittyvän esityksen laiksi väylämaksun tarkistamiseksi 12 %. 1 Jäänmurtopalveluiden hankintamenot ovat 52 milj. euroa ja lisäksi polttoainemenot noin 3 milj. euroa eli yhteensä 55 milj. euroa :11 Sivu 9\n10 Lautta- ja lossiliikennöintimenot 45,0 milj. euroa muodostuvat maantielauttojen ja - lossien liikennöinnistä. Liikenteen suunnittelumenot ovat 11,7 milj. euroa ja väylänpidon omaisuushallinnan menot 5,5 milj. euroa. Liikenneverkon toimivuutta mitataan kansalaisille, elinkeinoelämälle ja sidosryhmille ja palveluntuottajille tehdyillä tyytyväisyystutkimuksilla. Toimivuuden turvaamisessa keskitytään junaliikenteen täsmällisyyden parantamiseksi tarvittaviin toimiin ja jäänmurtopalveluiden riittävyyden varmistamiseen. Väylien kuntoa turvaavat toimet mitoitetaan siten, että kauppamerenkulun huonokuntoisten väylien määrä, radanpidosta aiheutuvat liikennerajoitukset ja huonokuntoisten maantie- ja rautatiesiltojen määrä vähenee, mutta huonokuntoisten päällystettyjen teiden määrä lisääntyy. Tieliikenteen turvallisuutta parannetaan hoidon toimenpiteillä ja taajamajärjestelyillä sekä lisäämällä liikenteen ajonopeuksien automaattivalvontaa. Kauppamerenkulun turvallisuutta parannetaan kartoittamalla lisää vesiväyliä ja uudistamalla meriliikenteen ohjauspalveluja. Rautatieliikenteen turvallisuutta parannetaan tasoristeysten määrää vähentämällä. Ympäristön tilaa parannetaan pohjavesisuojauksilla ja meluntorjunnalla. Yksityistiet ovat tärkeä osa liikennejärjestelmää. Tavoitteena on pitää ne riittävässä kunnossa teiden varsien asujien kannalta sekä puukuljetusten turvaamiseksi. Liikenneverkon kehittämishankkeilla parannetaan liikenneoloja. Vuonna 2012 käynnistetään tiehankkeet E18 Koskenkylä Kotka erillishanke, vt 12 Tampereen rantaväylä ja Turun sataman tieyhteys Suikkilantie. Tampereen rantaväylä ja Turun sataman tieyhteys toteutetaan kuntien jälkirahoituksella. Liikenne- ja viestintäministeriö asettaa alustavasti Liikennevirastolle vuodelle 2012 seuraavat toiminnalliset tavoitteet, jotka tukevat pääluokkaperusteluissa liikenteen toimialalle asetettuja yhteiskunnallisen vaikuttavuuden tavoitteita, tutkimukselle sekä hallinnonalalle asetettuja yhteisiä tavoitteita. Tulostavoite 2010 toteutuma 2011 tavoite/ ennuste 2012 tavoite TUOTOKSET JA LAADUNHALLINTA Palvelukyky ja laatu Kansalaisten tyytyväisyys matkojen toimivuuteen (asteikko 1 5) 3,3 3,3 Elinkeinoelämän tyytyväisyys väylien palvelutasoon (asteikko 1 5) 3,4 3,4 Sidosryhmien tyytyväisyys Liikenneviraston toimintaan (asteikko 1 5) 3,5 3,5 Matka- ja kuljetusketjujen toimivuus Radanpidosta johtuvat viivästykset kaukoliikenteessä, % junista 5 min. 9,8 4 4 Radanpidosta johtuvat viivästykset lähiliikenteessä, % junista 3 min. 2,3 1 1 Nopean (väh.160km/h) rataverkon pituus tonnin akselipainon sallivien rataosien pituus, km Jäänmurtopalveluiden odotusaika, h, enintään 3,0 3,5 3,5 Väylien kunto Kauppamerenkulun huonokuntoiset väylät, km, enintään Päällystetyt tiet kuntoluokissa huono ja erittäin huono, km, enintään Soratiet kuntoluokissa huono ja erittäin huono, km, enintään Maantie- ja ratasillat kuntoluokissa huono ja erittäin huono, kpl, enintään Radan huonosta kunnosta johtuvat liikennerajoitukset, km, (keskeinen rataverkko/muu rataverkko), enintään 52/187 60/210 50/ :11 Sivu 10\n11 Liikenneturvallisuus ja ympäristö Tieliikenteen henkilövahinko-onn. vähenemä perusväylänpidon toimin, kpl Tieliikenteen henkilövahinko-onnettomuuksien vähenemä kehittämisinvestoinnein, kpl Käytössä olevien tasoristeysten määrä valtion liikennöidyllä rataverkolla, kpl Perusväylänpidon meluntorjunnan vaikutus, henkilöä/vuosi Kehittämisinvestointien meluntorjunnan vaikutus (henkilöä/vuosi) 480 tie, 800 tie, rata 0 rata Pohjavesien pilaantumisriskin vähenemä perusväylänpidon toimin, km 1,3 2,1 3,0 TOIMINNALLINEN TEHOKKUUS Kokonaistuottavuuden kehittyminen, % 1,2 0,5 0,2 Hankinta- ja innovaatio-osaamisen kokonaisindeksi HENKISTEN VOIMAVAROJEN HALLINTA Työtyytyväisyys (asteikko 1 5) 3,2 3,4 3,4 Henkilöstön määrä, htv 687, Seuraaviin taulukoihin on koottu Liikenneviraston tulot ja menot, väylämaksulain mukaisen toiminnan tehtävien kehitys ja väylämaksutulot sekä kustannusvastaavuus. Liikenneviraston menot ja tulot (milj. euroa) 2010 toteutuma 2011 varsinainen talousarvio 2012 esitys Toimintamenot (01) 91,3 83,2 87,5 Tulot toiminnasta 4,0 2,3 2,0 Toimintamenot 95,2 85,5 89,5 Hallinto 87,6 75,5 82,5 T&K 7,7 10,0 7,0 Perusväylänpito (20) 945,7 907,6 951,5 Tulot 81,2 68,0 78,8 Yhteisrahoitteisen toiminnan tulot 23,3 17,3 19,4 Ratamaksu 44,2 39,2 45,8 Muut tulot 13,7 11,5 13,6 Menot 1 026,9 975, ,3 Uus- tai laajennusinvestointi 84,4 95,5 98,7 Korvausinvestointi 241,3 156,9 192,2 Ylläpito 195,0 198,8 188,9 Hoito 311,2 301,0 293,9 Käyttö 48,2 55,2 60,0 Merikartoitus 8,0 8,0 8,0 Liikenteen informaatio- ja ohjauspalvelut 49,0 61,1 71,3 Talvimerenkulku 45,0 35,2 55,0 Lautta- ja lossiliikennöinti 35,9 41,7 45,0 Liikenteen suunnittelu 8,9 16,7 11,7 Väylänpidon omaisuushallinta 5,5 5,5 Kehittämisinvestoinnit (76, 77, 78, 79) 551,4 393,1 595,7 Maa- ja vesialueiden hankinnat ja korvaukset (76) 38,3 28,4 35,0 Väyläverkon kehittäminen (77) - 54,7 439,7 Eräät väylähankkeet (78) 443,9 249,6 73,1 Elinkaarirahoitushankkeet (79) 69,2 60,4 47,9 Nettomenot yhteensä 1 588, , ,7 Bruttomenot yhteensä 1 673, , , :11 Sivu 11\n12 Väylämaksulain mukaisen toiminnan tehtävien kehitys ja väylämaksutulot ( ) 2010 toteutuma 2011 arvio muutos muutos Väylämaksuilla katettava toiminta Ulkomaan tavaraliikenne rannikolla, milj. tonnia ,6 % ,1 % Matkustajaliikenne, milj. matkustajaa 17,4 17,5 0,6 % 17,5 0,0 % Väylämaksut, euroa ,3 % ,6 % Väylämaksujen kustannusvastaavuus 83,2 % 76,5 % -8,1 % -yks 86,2 % 11,3 % -yks 2012 arvio 01. Liikenneviraston toimintamenot (siirtomääräraha 2 v) Momentille myönnetään nettomäärärahaa euroa. Määrärahaa saa käyttää myös: 1) lähialueyhteistyöhankkeiden menoihin 2) kansainvälisten järjestöjen jäsenmaksujen maksamiseen. Selvitysosa: Liikenneviraston tehtävänä on vastata liikenteen palvelutason ylläpidosta ja kehittämisestä valtion hallinnoimilla liikenneväylillä. Virasto edistää toiminnallaan koko liikennejärjestelmän toimivuutta, liikenteen turvallisuutta, alueiden tasapainoista kehitystä ja kestävää kehitystä. Liikennevirasto kehittää toimintaansa erityisesti koko liikennejärjestelmän näkökulmasta parantamalla liikennemuotojen yhteistoimintaa ja tuottavuusedellytyksiä. Toiminnan menot ja tulot (1 000 euroa) 2010 toteutuma 2011 varsinainen talousarvio 2012 esitys Bruttomenot Bruttotulot Nettomenot Siirtyvät erät siirtynyt edelliseltä vuodelta siirtynyt seuraavalle vuodelle Määrärahan mitoituksessa huomioon otetut muutokset (1 000 euroa) Uudelleenkohdennus Siirto momentille Vesiväylänpidon liikenteenhallinnan järjestelmien ylläpito Siirto momentilta (+50 htv) Tieliikennekeskuksen henkilöstö Siirto momentille (- 1 htv) -87 VPJ -sopimus 167 Palkkojen tarkistukset 735 Palkeitten hintojen yhdenmukaistaminen -180 Tuottavuusohjelmatarkistus (1 htv) 45 Toimintamenojen säästö 1 % -900 Yhteensä :11 Sivu 12\n13 2012 talousarvio talousarvio tilinpäätös Siirtyvät erät Kehykseen luettava Perusväylänpito (siirtomääräraha 2 v) Momentille myönnetään nettomäärärahaa euroa. Määrärahaa saa käyttää: 1) väylien uus- ja laajennusinvestoinneista ja niiden hankesuunnittelusta (ml. kehittämishankkeiden hankesuunnittelu), korvausinvestoinneista, ylläpidosta, hoidosta, käytöstä, merikartoituksesta, liikenteenhallinnasta, talvimerenkulun avustamisesta, liikenteen suunnittelusta, väylänpidon omaisuushallinnasta ja muista väylänpitäjän vastuulle kuuluvista tehtävistä aiheutuvien menojen sekä väylänpidosta aiheutuvien vahingonkorvauksien maksamiseen, 2) toimintamenomäärärahan vakiosisältöisen käyttötarkoituksen mukaisesti sellaisten välttämättömien lakisääteisten velvoitteiden tekemiseen, joista voi aiheutua menoja myös tulevina varainhoitovuosina, 3) EU-rahastojen tuella toteutettavien hankkeiden omarahoitusosuutta koskevien menojen maksamiseen, 4) aikaisempina vuosina myönnetyistä sopimusvaltuuksista aiheutuvien menojen maksamiseen, 5) väliaikaisesti radanpidon materiaalitoimituksien maksamiseen ennen materiaalin kohdentamista sijoitusmenomomentille budjetoiduille väylien kehittämishankkeille. Nettobudjetoinnissa otetaan huomioon ratamaksu, yhteisrahoitteisen toiminnan tulot, Saimaan kanavan lupamaksutulot, maksullisen palvelutoiminnan tulot ja omaisuuden myyntituotot lukuun ottamatta kiinteän omaisuuden myyntituloja sekä väylänpidon vahingonkorvaustulot. Selvitysosa: Momentin mitoituksessa on otettu huomioon nettobudjetoituina tuloina 45,8 milj. euron ratamaksu. Liikennevirasto tulouttaa lisäksi rataverolain perusteella momentille yhteensä euroa rataveroa. Lisäksi määrärahan mitoituksessa on otettu huomioon lisäyksenä 14,65 milj. euroa momentin määrärahatason yleisenä tarkistuksena sekä perusradanpitoon lisäystä 35 milj. euroa. Perusväylänpidon menot ja tulot liikennemuodoittain vuosina (milj. euroa) 2010 toteutuma 2011 varsinainen talousarvio 2012 esitys bruttomenot bruttotulot nettomenot bruttomenot bruttotulot nettomenot bruttomenot bruttotulot nettomenot Tienpito Radanpito Vesiväylänpito Yhteensä :11 Sivu 13\n14 Määrärahan mitoituksessa huomioon otetut muutokset (1 000 euroa) Perusväylänpito, määrärahatason tarkistus Siirto momentilta Vesiväylänpidon liikenteenhallinnan järjestelmien ylläpito Siirto momentille (+50 htv) Tieliikennekeskuksen henkilöstön siirto Jäänmurtopalvelujen määrärahatason tarkistus Kertaluonteisten menojen poistuminen Maantielauttojen aikaistaminen Muu muutos (Kainuun puuhuolto siirron vaikutukset) 353 Uudelleenkohdennus -500 Radanpidon määrärahan lisäys (HO) Yhteensä Aikaisempien vuosien valtuuksia arvioidaan uusittavan noin 4,8 milj. euroa talousarvio talousarvio tilinpäätös Siirtyvät erät Kehykseen luettava (34.) Valtionavustus länsimetron suunnitteluun (siirtomääräraha 2 v) 2010 tilinpäätös Siirtyvät erät Valtionavustus länsimetron rakentamiseen (siirtomääräraha 3 v) Momentille myönnetään euroa. Määrärahaa saa käyttää valtionavustuksen maksamiseen länsimetron rakentamiseen. Selvitysosa: Länsimetro sisältää metron jatkamisen Ruoholahdesta Matinkylään. Valtuudesta aiheutuvien menojen määrä muuttuu maanrakennuskustannusindeksin muutosten mukaisesti. Helmikuun 2011 hintatasossa (ind. 145,3 2000=100) hankkeen rakentamiskustannukset ovat 737 milj. euroa, joka vastaisi 221 milj. euron suuruista valtion avustusta. Avustus maksetaan edellisenä vuonna toteutuneiden kustannusten perusteella. Vuonna 2011 syntyvien rakentamiskustannusten arvioidaan olevan noin 116,58 milj. euroa, josta valtion avustuksen 30 % osuus on 34,974 milj. euroa. Rakentamisesta valtiolle aiheutuvien kustannusten arvioidaan vuoden 2007 lokakuun kustannustasossa (ind. 131,5 2000=100) olevan 49,4 milj. euroa vuonna 2013, 63,7 milj. euroa vuonna 2014, 40,4 milj. euroa vuonna 2015 sekä 11,5 milj. euroa myöhempinä vuosina yhteensä. Luvut ovat ilman arvonlisäveromenoa :11 Sivu 14\n15 Valtuuden käyttöön liittyvistä sitoumuksista ja sopimuksista aiheutuvat valtion menot (1 000 euroa) Yhteensä vuodesta lähtien Aikaisempien vuosien sitoumukset Yhteensä talousarvio talousarvio tilinpäätös Kehykseen luettava (40.) Avustus Finavia Oyj:lle (siirtomääräraha 3 v) Selvitysosa: Momentti ja sen määräraha ehdotetaan poistettavaksi talousarviosta talousarvio tilinpäätös Siirtyvät erät Valtionavustus eräiden lentopaikkojen rakentamiseen ja ylläpitoon (siirtomääräraha 3 v) Momentille myönnetään euroa. Määrärahaa saa käyttää valtionavustuksen maksamiseen Seinäjoen (Rengonharjun) säännöllisen reittiliikenteen piirissä olevan sekä Mikkelin lentokenttien rakenteiden ja laitteiden investointeihin sekä ylläpitomenoihin. Investointiavustus saa olla enintään 90 % investointimenoista. Muiden avustusten yhteismäärä saa olla enintään 70 % käyttömenoista. Avustukset myönnetään kustannuksiin ilman arvonlisäveroa. Selvitysosa: Määrärahaa on tarkoitus käyttää vuonna 2012 Seinäjoen (Rengonharju) ja Mikkelin lentopaikkojen investointi- ja ylläpitomenoihin 1 milj. euroa talousarvio talousarvio tilinpäätös Kehykseen luettava Valtionavustus yksityisten teiden kunnossapitoon ja parantamiseen - (siirtomääräraha 3 v) Momentille myönnetään euroa. Määrärahaa saa käyttää: 1) yksityisistä teistä annetun lain (358/1962) ja asetuksen (1267/2000) mukaisten valtionavustusten maksamiseen yksityisten teiden kunnossapitoon ja parantamiseen :11 Sivu 15\n16 2) tiekuntien neuvonnan ja opastamisen tukemiseen ja sitä tukevan materiaalin ja palveluiden tuottamiseen. Selvitysosa: Määrärahaa on tarkoitus käyttää yksityisten teiden kunnossapidon ja parantamisen tukemiseen. Määrärahaa käytetään tasa-arvoisen liikkumisen turvaamiseen ja pysyvän asutuksen sekä perustuotantotoiminnan tarvitsemien teiden avustamiseen niiden merkityksen suhteessa. Valtionavustus kohdistuu ensisijassa yksityisten teiden parantamiseen sekä lauttojen käytön ja kunnossapidon tukemiseen. Valtioavustukseen oikeutettuja teitä on noin km. Avustettavia kohteita on vuosittain noin ja keskimääräinen avustus on euroa. Tuen enimmäisosuus voi olla 75 % todellisista hyväksytyistä kustannuksista. Tavanomaisissa parantamiskohteissa tuen osuus on ollut noin 60 % ja erityiskohteissa, kuten silloissa, 75 %. Kuntien tuki kyseisiin kohteisiin on ollut noin 20 %. Avustettavia lauttapaikkoja on noin 20 kpl ja niihin käytettävä tuki on noin 2 milj. euroa talousarvio talousarvio tilinpäätös Siirtyvät erät Kehykseen luettava Maa- ja vesialueiden hankinnat ja korvaukset (arviomääräraha) Momentille myönnetään euroa. Määrärahaa saa käyttää: 1) maantielain (503/2005) mukaisten maa-alueiden ja korvausten lisäksi myös näihin liittyvien välttämättömien menojen maksamiseen, 2) kiinteistötoimitusmaksusta annetun lain (558/1995) mukaisten kiinteistötoimitusmaksujen maksamiseen, 3) tietä varten tarvittavien alueiden hankkimiseen ja korvaamiseen ennen tiesuunnitelman hyväksymistä, 4) ratalain (110/2007) mukaista toimintaa varten hankittavien maa-alueiden kauppahintojen ja korvausten maksamiseen, 5) väylien ja muiden maa- ja vesirakennuskohteiden rakentamista varten tarpeellisten maa- ja vesialueiden hankintamenojen maksamiseen, 6) vesilain (264/1961) mukaisten korvausten maksamiseen. Selvitysosa: Tiealueiden hankintoihin, korvauksiin ja lunastuksiin on tarkoitus käyttää euroa, rata-alueiden hankintoihin, korvauksiin ja lunastuksiin euroa sekä maa- ja vesialueiden hankintoihin ja korvauksiin euroa talousarvio talousarvio tilinpäätös Kehykseen luettava :11 Sivu 16\n17 77. Väyläverkon kehittäminen (siirtomääräraha 3 v) Momentille myönnetään euroa. 1) väyläverkon kehittämisinvestointien toteuttamisesta aiheutuviin menoihin ja 2) aikaisempina vuosina myönnetyistä sopimusvaltuuksista aiheutuvien menojen maksamiseen. Valtuus 1) Liikennevirasto oikeutetaan tekemään aikaisempina vuosina myönnettyjen valtuuksien mukaisia sopimuksia siltä osin kuin valtuuksia ei ole käytetty. 2) Liikennevirasto oikeutetaan tekemään sopimuksia Seinäjoki Oulu palvelutason parantaminen II vaihe, loppuunsaattaminen -nimisen ratahankkeen toteuttamiseksi vuoden 2011 talousarviossa myönnetyn enintään 90 milj. euron sijasta enintään 344,0 milj. euron määrästä. 3) Liikennevirasto oikeutetaan tekemään sopimuksia E18 Koskenkylä Kotka erillishankkeen osalta enintään 33,0 milj. euron määrästä. Selvitysosa: Momentille budjetoidaan kaikki valtion talousarviorahoituksella toteutettavat hankkeet. Hanke-erittely Valmis Sopimus- Arvioitu Määräraha Rahoitustarve liiken- valtuus käyttö v myöhemmin teelle milj. milj. milj. milj. Käynnissä olevat väylähankkeet Tiehankkeet Vt 6 Lappeenranta Imatra ,0 158,2 8,5 10,3 Vt 4 Kemin kohta ja sillat ,0 64,5 0,15 0,15 Kt 51 Kirkkonummi Kivenlahti ,0 46,9 18,0 15,1 Vt 5 Päiväranta Vuorela ,0 52,5 20,8 16,7 Vt 6 Joensuun kohta ,0 28,8 6,2 - E18 Haminan ohikulkutie ,0 1,0 47,0 132,0 Vt 8 Sepänkylän ohikulkutie ,0 3,0 22,9 29,1 Vt 19 Seinäjoen itäinen ohikulkutie ,0 1,0 18,0 44,0 Vt 2 Karkkila Humppila -välin parantaminen ,0 3,0 - - Ratahankkeet Ilmalan ratapiha ,0 110,5 4,5 - Lahti Luumäki palvelutason parantaminen ,0 209,9 0,1 - Keski-Pasila palvelutason parantaminen ,0 33,4 16,6 - Kehärata ,0 152,6 115,7 120,7 Rovaniemi Kemijärvi sähköistys ,0 2,0 10,0 12,0 Seinäjoki Oulu palvelutason parantaminen II- vaihe, loppuunsaattaminen ,0 40,0 60,0 244,0 Kokkola-Ylivieska, 2. raide ,0-40,00 270,0 Vesiväylähankkeet Pietarsaaren meriväylä ,4 4,4 7,0 - Uudenkaupungin meriväylä ,0 4,7 6,3 - Yhteiset väylähankkeet Vt 14 Savonlinnan keskusta, 1. vaihe ,0 19,5 0,5 - Vt 14 Savonlinnan keskusta, 2. vaihe ,0 28,7 36,4 14,9 Käynnissä olevat väylähankkeet yhteensä 2 321,4 964,6 438,65 908, :11 Sivu 17\n18 Uusi väylähanke E 18 Koskenkylä Kotka erillishanke ,0-1,0 32,0 Uusi väylähanke yhteensä 33,0-1,0 32,0 Käynnissä olevat ja uudet väylähankkeet yhteensä 2 354,4 964,6 439,65 940,95 Aikaisempien vuosien valtuuksia arvioidaan uusittavan noin 354,8 milj. euroa. Valtuuden käyttöön liittyvistä sitoumuksista ja sopimuksista aiheutuvat valtion menot (1 000 euroa) Yhteensä vuodesta 2012 lähtien Aikaisempien vuosien sitoumukset Yhteensä Seinäjoki Oulu palvelutason parantaminen II-vaihe, loppuunsaattaminen. Vuoden 2011 talousarviossa myönnettyä enintään 90 milj. euron valtuutta hankkeelle Seinäjoki Oulu II-vaihe laajennetaan. Samalla hankevaltuutta tarkistetaan 254 milj. eurolla enintään 344 milj. euroon. Valtuuden laajennus ja hanke Kokkola Ylivieska 2. raide mahdollistavat koko hankkeen loppuunsaattamisen Seinäjoki Oulu välisen palvelutason parantamisen. Hanke valmistuu vuonna Uuden hankkeen perusteluna esitetään seuraavaa: E18 Koskenkylä Kotka erillishanke. Hanke liittyy elinkaarihankkeeseen E18 Koskenkylä Kotka. Osuuden Koskenkylä Kotka rakentaminen moottoritieksi päätettiin vuoden 2010 talousarviossa toteuttaa elinkaarirahoitushankkeena. Tästä hankkeesta toteutetaan erillishankkeena Kotkan päässä Kyminlinnan ja Jumalniemen eritasoliittymien parantaminen ja meluntorjunnan tehostaminen nykyisellä moottoritiellä Kyminlinnan ja Rantahaan välillä. E18 Koskenkylä Kotka hankkeesta on hankintasuunnitelmaa muutettu siten, että erillisurakoina voidaan hankkia tieosuuden telematiikka sekä pääosin Kotkan kaupungin rahoittama eritasoliittymä. Näillä toimilla varmistetaan tasapuolinen urakkakilpailu, hankkeiden tehokas toteuttaminen ja vähennetään hankkeista valtiolle aiheutuvien rahoituskulujen määrää. Erillishanke sisältää lisäksi uuden moottoritien liikennetelematiikalle välttämättömän tietoliikenneyhteyden rakentamisen välille Kehä III Porvoo. Koskenkylä Kotka erillishankkeen kustannusarvio on 33 milj. euroa (ind. 130, 2005=100), josta Kotkan kaupungin osuus 15,5 milj. euroa. Koko moottoritiehankkeelle laskettu hyöty-kustannussuhde on 1, talousarvio talousarvio Kehykseen luettava Eräät väylähankkeet (siirtomääräraha 3 v) Momentille myönnetään euroa. Määrärahaa saa käyttää: 1) aikaisempina vuosina myönnetyistä sopimusvaltuuksista aiheutuvien menojen maksamiseen :11 Sivu 18\n19 2) väyläverkon kehittämisinvestointien toteuttamisesta aiheutuviin menoihin siltä osin kun hankkeita ei ole budjetoitu momentille Valtuus 1) Liikennevirasto oikeutetaan tekemään aikaisempina vuosina myönnettyjen valtuuksien mukaisia sopimuksia siltä osin kuin valtuuksia ei ole käytetty. 2) Liikennevirasto oikeutetaan tekemään sopimuksia hankkeen vt 12 Tampereen rantaväylä osalta enintään 185,0 milj. euron määrästä. 3) Liikennevirasto oikeutetaan tekemään sopimuksia hankkeen Turun satamayhteys (Suikkilantie) osalta enintään 20,0 milj. euron määrästä. Selvitysosa: Momentille budjetoidaan hankkeet, joita rahoittavat myös ulkopuoliset tahot kuten esimerkiksi kunnat ja yritykset. Hanke-erittely Valmis Sopimus- Arvioitu Määräraha Rahoitustarve liiken- valtuus käyttö v myöhemmin teelle milj. milj. milj. milj. Keskeneräiset väylähankkeet Tiehankkeet Mt 101 Kehä I, Turunväylä Vallikallio ,0 0,8 73,1 73,1 Kilpilahden tieyhteys , ,0 E18 Kehä III, 1. vaihe , ,0 Ratahankkeet Seinäjoki Vaasa, sähköistys , ,0 Keskeneräiset väylähankkeet yhteensä 242,0 0,8 73,1 168,1 Uudet väylähankkeet Vt 12 Tampereen rantaväylä , ,0 Turun satamayhteys (Suikkilantie) , ,0 Uudet väylähankkeet yhteensä 205,0 205,0 Keskeneräiset ja uudet väylähankkeet yhteensä 447,0 0,8 73,1 373,1 Valtuuden käyttöön liittyvistä sitoumuksista ja sopimuksista aiheutuvat valtion menot (1 000 euroa) Yhteensä vuodesta 2012 lähtien Aikaisempien vuosien sitoumukset Yhteensä Uusien hankkeiden perusteluina esitetään seuraavaa: Vt 12 Tampereen rantaväylä sisältää tunnelin (2,3 km) Santalahden ja Naistenlahden väliselle tieosuudelle. Lisäksi rakennetaan Santalahden ja Naistenlahden eritasoliittymät ja varaudutaan tunnelin keskelle rakennettavaan eritasoliittymään. Hanke edistää sekä Tampereen keskustan maankäytön että katuverkon ja liikennejärjestelyjen kehittämistä. Siksi kaupungin rahoitusosuus hankkeesta on suuri (67 %). Hankkeen vaikutuksesta keskusta-alueen maankäyttö tehostuu, liikenteen turvallisuus ja sujuvuus paranevat ja liikenne sijoittuu toiminnallisesti oikeille väylille vähentäen katuverkon kuormitusta. Joukkoliikenteen toimintaedellytyksiä parantaa bussilinjojen siirto Pispalan valtatieltä Rantaväylälle. Liikennemelu, päästöt ja nykyisen tien estevaikutus vähenee ja lähialueiden asuinviihtyvyys ja yhteydet keskustaan paranevat. Eritasoliitty :11 Sivu 19\n20 mien, tunnelien suuaukkojen ja ilmastointipiippujen sovittaminen asutuksen keskelle on vaativa tehtävä. Valtion rahoitusosuus on 33 % eli 61 milj. euroa. Hanke on tarkoitus toteuttaa jälkirahoitteisena siten, että Tampereen kaupunki rahoittaa väliaikaisesti väylän toteuttamisesta aiheutuvat kaikki arvonlisäverolliset kustannukset, joista valtio maksaa oman osuutensa takaisin kaupungille korottomana vuosina 2015 ja Hankkeen hyötykustannussuhde on 2,4. Turun satamayhteys, Suikkilantie. Satamatien järjestelyillä ohjataan raskas liikenne uusille reiteille Pansiontieltä Turun kehätielle (kt 40) ja säteittäisille valtateille (vt 8, vt 9, vt 10 ja vt 1). Suikkilantie rakennetaan nelikaistaiseksi Pansiontien ja Suikkilan eritasoliittymän välillä ja eritasoliittymien ramppijärjestelyjä parannetaan. Tasoliittymät muutetaan valo-ohjatuiksi, kevyen liikenteen järjestelyjä toteutetaan ja meluesteitä rakennetaan asuntoalueiden kohdalle. Hankkeen vaikutuksesta paranevat liikenteen sujuvuus ja turvallisuus, kevyen liikenteen yhteydet, joukkoliikenteen toimintaedellytykset ja yhteydet Turun satamaan. Raskaan liikenteen haitat vähenevät Turun keskustassa ja Markulantiellä. Raskaan liikenteen määrä lisääntyy Suikkilantiellä ja heikentää Raision keskustan eritasoliittymän toimivuutta. Turun kaupungin rahoitusosuus on 50 % hankkeen menoista. Hanke on tarkoitus toteuttaa jälkirahoitteisena siten, että Turun kaupunki rahoittaa väliaikaisesti väylän toteuttamisesta aiheutuvat kaikki arvonlisäverolliset kustannukset, joista valtio maksaa oman osuutensa takaisin kaupungille korottomana viimeistään vuonna Kaupungin rahoitusosuus tuloutetaan momentille talousarvio talousarvio tilinpäätös Siirtyvät erät Kehykseen luettava Elinkaarirahoitushankkeet (siirtomääräraha 3 v) Momentille myönnetään euroa. Määrärahaa saa käyttää: 1) aikaisempina vuosina myönnetyistä sopimusvaltuuksista aiheutuvien menojen maksamiseen 2) väyläverkon kehittämisinvestointien toteuttamisesta elinkaarihankkeina aiheutuviin menoihin. Valtuus Liikennevirasto oikeutetaan tekemään aikaisempina vuosina myönnettyjen valtuuksien mukaisia sopimuksia siltä osin kuin valtuuksia ei ole käytetty. Selvitysosa: Momentille budjetoidaan kaikki elinkaarihankkeet. Momentin mitoituksessa on otettu huomioon E18 Koskenkylä Kotka -hankkeen vuosirahoituksen muutostarpeet. Erillishanke on budjetoitu momentille Järvenpää Lahti hankkeen sopimus päättyy vuonna :11 Sivu 20\n10. Liikenneverkko S e l v i t y s o s a : Liikenneverkko muodostuu maantieverkosta, rataverkosta ja vesiväylistä. Maantieverkon pituus oli 78 162 km, rataverkon pituus 5 919 km ja vesiväylien pituus 16\nPääluokka 31 LIIKENNE- JA VIESTINTÄMINISTERIÖN HALLINNONALA S e l v i t y s o s a : Liikenne- ja viestintäministeriö edistää yhteiskunnan toimivuutta ja väestön hyvinvointia huolehtimalla siitä, että kansalaisten\nVuoden 2012 talousarvioehdotusuo Verot ja veronluonteiset tulot\n02. Lästimaksut Vuoden 2012 talousarvioehdotusuo11 11. Verot ja veronluonteiset tulot 19. Muut veronluonteiset tulot Momentille arvioidaan kertyvän 800 000 euroa. Selvitysosa: Lästimaksu perustuu lakiin\nPääluokka 31 LIIKENNE- JA VIESTINTÄMINISTERIÖN HALLINNONALA Liikenne- ja viestintäministeriön hallinnonala palvelee yhteiskuntaa vastaamalla toimivista ja turvallisista liikenneja viestintäyhteyksistä\nPääluokka 31 LIIKENNE- JA VIESTINTÄMINISTERIÖN HALLINNONALA Selvitysosa: Liikenne- ja viestintäministeriön hallinnonala palvelee yhteiskuntaa vastaamalla toimivista ja turvallisista liikenne- ja viestintäyhteyksistä\nTalousarvioesitys 2016. 10. Liikenneverkko\n10. Liikenneverkko S e l v i t y s o s a : Valtion liikenneverkon ylläpidon ja kehittämisen lisäksi valtio antaa avustusta erikseen päätettyihin kaupunkien liikenneinvestointeihin (vuonna 2016 länsimetron\n10. Liikenneverkko Liikennevirasto oikeutetaan sitoutumaan vuosina 2011 2015 Länsimetron rakentamiskustannuksiin enintään 200 milj. eurolla ja enintään 30 % rakennuskustannuksista pois lukien arvonlisäveromenot.\nLiikenne- ja viestintäministeriön talousarvioehdotus vuodelle 2011\nLiikenne- ja viestintäministeriön talousarvioehdotus vuodelle 2011 02. Lästimaksut OSASTO 11 19. Muut veronluonteiset tulot Momentille arvioidaan kertyvän 800 000 euroa. Selvitysosa: Lästimaksu perustuu\nOsasto 11 VEROT JA VERONLUONTOISET TULOT 19. Muut veronluonteiset tulot\nLiikenne- ja viestintäministeriön talousarvioehdotus vuodelle 2009 02. Lästimaksut Osasto 11 VEROT JA VERONLUONTOISET TULOT 19. Muut veronluonteiset tulot Momentille arvioidaan kertyvän 953 000 euroa.\nPääluokka 31 LIIKENNE- JA VIESTINTÄMINISTERIÖN HALLIN- NONALA Selvitysosa: Liikenne- ja viestintäministeriö edistää yhteiskunnan toimivuutta ja väestön hyvinvointia huolehtimalla siitä, että kansalaisten\n10. (31.24, 25, 30, 40, 52, 60, osa ja 99, osa) Liikenneverkko\n10. (31.24, 25, 30, 40, 52, 60, osa ja 99, osa) Liikenneverkko S e l v i t y s o s a : Olemassa olevat liikenneväylät pidetään kunnossa perusväylänpidon toimin. Perusväylänpito sisältää väylien päivittäisen\n20. Perusväylänpito (siirtomääräraha 2 v) Talousarvioesitys HE 30/2015 vp (28.9.2015) Momentille myönnetään nettomäärärahaa 1 065 000 000 euroa. Määrärahaa saa käyttää: 1) väylien hoidosta, käytöstä, korjauksista,