3. Yleisimmät tilanteet hoitoon hakeuduttaessa\nNykyajan degeneroituneelle länsimaiselle ihmiselle masennus on hyvin tuttu asia. Jostain syystä melkein kaikkien ihmisten elämässä on masennusvaiheita.\nMasentuneisuuden puhjettua sillä tavoin, ettei oikein tiedä sen syytä, olisi varsin luonnollista kääntyä lääkärin tai jonkin muun hoitohenkilön puoleen, mutta ihmiset loppujen lopuksi aika harvoin hakevat apua. Tämä on valitettavaa ja toivottavasti ihmiset muuttavat käyttäytymistään.\nAsiantunteva yleislääkäri käyttää lääkehoidon lisäksi aina psykoterapiaa, eli hoitaa itse myös tämän puolen ongelmasta tai lähettää potilaan muualle, varsinaiselle asiantuntijalle, jollekin psykoterapiaa taitavalle ihmiselle.\nHoidossa on ensin tärkeintä normaalin kuuntelemisen ohella arvioida masennuksen taso. Masennus voi olla lievää tai neuroottistasoista tai sitten se voi ilmentää neuroottista luonnetta. Luonneneuroosit ovat aina vaikeita ja niiden hoito on pitkäaikaista, juuri niiden kohdalla on vaikeata saada aikaan usein toistuvaa helpotusta ja katarsista, mistä vaikeudesta aikaisemmin oli jo puhe. Juuri niissä tarvittaisiin psykoanalyytikkoja ja vastaavia, mutta käytännössä nämä potilaat käyvät vuosikausia mielenterveystoimistoissa, kehittävät valtavan riippuvuussuhteen terapeuttinsa, eivätkä parane paljoakaan.\nJos potilaan masennus ilmentää neuroottista luonnetta – ja sama pätee muihinkin luonneneurooseihin – ei tavallisen terapeutin kannattaisi lähteä mihinkään hoitoyrityksiin, vaan potilas kannattaisi lähettää pitkäaikaiseen analyysiin.\nSensijaan lievemmät masennukset ovat juuri niitä tilanteita, joissa ihmisten tulisi kääntyä terapeutin puoleen ja terapeutit pystyvät hyvin hoitamaan tällaiset oireet.\nPotilas itse ei tietenkään koskaan koe masennustaan ”lieväksi”. Hänelle masennus on useimmiten karmaisevaa todellisuutta. Toisaalta jotkut ihmiset eivät kyllä edes huomaa väsymystään, ruokahaluttomuuttaan tai liikasyömistään, ruumiillisia kipujaan ja vaivojaan, unettomuuttaan jne juuri masennukseksi. Nämä oireet he silti huomaavat ja valittavat sitten niitä, ja terapeutti kyllä huomaa, mistä on kysymys.\nErottelut lieviin ja vakavampiin masennuksiin voi tehdä vain hoitohenkilö kokemustensa pohjalta, ei potilas itse, ellei hänellä satu olemaan kokemuksia kaikista erilaisista masennustilanteista. Lievempää masennusta on suurinpiirtein sellaiset tilanteet kun nukkuu mielellään pitkään aamulla ja syö liikaa, ja vakavampaa, kun ei aamulla enää millään saa nukuttua eikä ruoka maista.\nMasennus voi olla myös psykoottistasoista. Juuri masennuksen kohdalla on usein vaikea huomata, että onkin kyse psykoosista. Masentuneet psykoottiset eivät aina tuota niin selviä harhoja tai puhu niin kummallisia asioita, että tämän selvästi huomaisi. Synkkyyden ja epätoivon aste ja jähmettyneisyys ovat kuitenkin senlaatuisia, että kokemuksen pohjalta tilanteen kyllä huomaa. Psykoottiset masentuneet eivät kuulu pelkästään psykoterapeutin hoitoon vaan heidän tilaansa on jonkun mielenterveystoimiston lääkärin, terveyskeskuslääkärin tai psykiatrin jatkuvasti seurattava, ja lähinnä he kuuluvat sairaalahoitoon.\nVankilassa kerran vartiohenkilökunta lähetti hyvin huolestuneena psykologille hyvin masentuneen ja tuskaisen vangin potilaaksi. Psykologi puhutti potilasta ja yritti saada tätä purkamaan huoliaan sekä lopuksi sopi seuraavan ajan. Potilas oli kuitenkin heti seuraavana päivänä lyönyt työmaalla itseään kirveellä käteen psykoottisten itsesyytösten saatua hänet hallintaansa. Nyt psykologi järjesti hänet kiireesti sairaalahoitoon. (Vankimielisairaalaan Turkuun oli kyllä viikon junamatka siitä vankilasta ja sitä ennen piti tietysti vielä ensin päästä lääkärille, joka kävi kerran viikossa, niin että tuon kiireesti-sanan voisi kyllä laittaa lainausmerkkeihin, vartijat siinä joutuivat olemaan mielisairaanhoitajina).\nEsimerkki valaisee sitä, kuinka tärkeätä on huomata, milloin masennus on psykoottistasoista. Psykologi ei tässä sitä heti huomannut ja teki hoitovirheen, jonka vuoksi potilas sai vamman käteensä.\nTerapeuttisia hoitomenetelmiä masennuksen kohdalla ei tämän yksityiskohtaisemmin pysty lyhyesti esittämään. Edellä kerrotut yleiset terapiaperiaatteet sopivat kaikkiin terapioihin, niin myös masennuksen hoitoon. Seuraavat asiat on lisäksi syytä mainita masennuksen kohdalla:\n- Potilas ei masennusvaiheessa itse useinkaan jaksa uskoa parantumiseensa, jolloin terapeutin orientoivaksi tehtäväksi jossakin sopivassa vaiheessa jää kertoa se tosiasia, että masennus ei ihmisellä koskaan ole pysyvä tila, ja näin potilas saa tiedon, että joku päivä hänen masennuksensa hellittää, vaikka sitä juuri nyt olisi kovin vaikeata kestää[i]. Koska potilas ei tosiaankaan tätä aina usko, sanoma on kerrottava toistuvasti ja sillä tavoin, että se menee perille ja herättää toivon.\n- Voimakkaaseen masennukseen liittyy aina itsemurhavaara. Siihen ei auta muu kuin hoidon suorittaminen mahdollisimman hyvin ja huolellisesti ja vaarallisimmissa tilanteissa sairaalahoito. Joissakin kriisivaiheissa voi potilaalle antaa mahdollisuuden soittaa terapeutille kotiinkin milloin vain.\n- Masennus siirtyy terapeuttiin. Istunnon jälkeen terapeutti saa usein huomata olevansa huolestunut potilaasta ja masentunut tämän asioista. Tämä on kuitenkin osattava nähdä myönteisenä asiana, potilas on saanut kaadettua murheensa terapeutin päälle, ja seuraavassa istunnossa saa ilokseen huomata, että potilas oli hyvin helpottunut edellisen kerran jälkeen. Terapeutilla täytyy olla jokin ammatillinen tapa karistaa tämä turha huoli niskoiltaan. Se tapa on työnohjaus, puhuminen tiimissä, asian ymmärtäminen jne.\n- Masennukseen tehoaa aktiivinen kuunteleminen erittäin hyvin[ii]. Paljon muuta ei tarvita, vaikkei terapeutti itse sitä helposti huomaakaan, kun masennus on siirtynyt häneen.\n- Nykyajan ihmisten masennukset liittyvät yleensä eroihin parisuhteessa, toistuviin epäonnistumisiin elämässä, heikkoon itsetuntoon, liian korkeaan tavoitetasoon tai syyllisyyden tunteiden käsittelyn epäonnistumiseen. Joitakin ihmisiä myös ympäristö on pahasti potkinut päähän, ja se tietysti aiheuttaa masennusta.\n- Melkein kaikissa psykiatrisissa ongelmissa on mukana jonkin verran masennusta kaikkien muiden oireiden lisäksi. Esimerkiksi jännittäjät ovat hoidon alussa usein hyvin masentuneita jännittämisestään.\n- Masennuksen kokemisesta seuraa melko säännöllisesti liiallista alkoholin käyttöä. Vaikka jokainen ihminen voi liiallisella juomisella vähitellen kehittää itselleen riippuvuuden, masentuneen ihmisen alkoholinkäyttö on syytä erottaa varsinaisten alkoholipersoonallisuuksien alkoholinkäytöstä. Masentuneiden kohteleminen alkoholisteina johtaa hoidon väärille linjoille. Riippuvuus on tietysti hoidettava silti myös.\n3.1.1. Masennusoireiden poistuminen\nVaikka ihmisellä hoidon alussa on diagnoosi ”depressio mentis”, ”neurosis depressiva” tms, ei hän hoidon lopussa, hoidon onnistuttua ole enää psykiatrinen potilas.\nHoidon onnistuttua hän on jälleen normaali ihminen, eikä hänellä ”korvien välissä” ole mitään sen kummempaa kuin muillakaan ihmisillä. Hän on vain yhtä elämänkokemusta rikkaampi, eikä tule koskaan pitämään masentuneita ihmisiä muita huonompina ihmisinä. Jotkut masentuneisuudesta kärsivät ihmiset eivät parane vaan kroonistuvat, mutta kuten sanottu, masentuneet eivät ole muita huonompia ihmisiä.\nSuomalaisten suurin pelko psykologin näkökulmasta katsottuna on toiset ihmiset. Kaikki pelkäävät munaavansa itsensä toisten silmissä tai muuten joutuvansa epämiellyttävän huomion kohteeksi. Jännittäminen on niin yleistä, että se varmaankin julistettaisiin yhdeksi yleisimmistä kansantaudeista, jos psykiatria olisi enemmän muodissa lääkärien keskuudessa. Yli puolet suomalaisista kärsii jännittämisestä ainakin lieväoireisena.\nJos joku meistä saa ramppikuumeen joutuessaan esiintymään jossakin, pitämään puheen, laulamaan laulun, näyttelemään roolin jne, se on tietysti vielä aivan normaalia. Mutta jos joutuu pelkäämään normaalin elämän tilanteita, kahvikutsuja, suunsa avaamista pienessä ryhmässä jne, on varmasti kysymyksessä psykiatrinen ongelma, vaikka se on normaalia siinä mielessä, että se on niin yleistä.\nNiin kuin masennus niin jännittäminenkin voi olla lievää tai neuroottistasoista tai sitten potilas voi olla luonteeltaan ujo ja arka ja jännittäjä. Jännittäminen usein puhkeaa yhtäkkiä jossakin itsetuntoa kalvavassa elämäntilanteessa varsin seurallisilla ja vilkkaillakin ihmisillä. Lievät ja yhtäkkiä puhjenneet jännittämisongelmat ovat helposti hoidettavissa psykoterapeuttisin menetelmin. Yksilöterapia ja ryhmäterapia sopivat hyvin tämän ongelman hoidossa. Helppous ei tarkoita sitä, etteikö aikaa saata kulua paljonkin, mutta jokainen terapeutti pystyy parantamaan nämä ihmiset tästä ongelmasta, jos potilas vain suostuu käymään riittävän kauan.\nNeuroottistasoiset jännittäjät eivät aina parane kokonaan, mutta he voivat saada huomattavaa hyötyä oireiden lievenemisen muodossa oppimalla suhtautumaan jännittämiseensä rauhallisesti, ymmärtämällä, että muillakin on samanlaisia ongelmia jne. Luonneneuroottiset jännittäjät ovat terapeuteille todellinen ongelma ainakin ilmaisessa kunnallisessa hoidossa. He käyvät mielellään terapiassa (ei heistä tietenkään silti hauskaa sairastaa ole), kehittävät voimakkaan riippuvuussuhteen terapeuttiin, eivätkä parane paljoakaan. He käyvät vuosikausia hoidossa ja tukkivat suurella lukumäärällään terapeuttiset toimipisteet. Heidän oikea hoitonsa olisi pitkäaikainen analyyttinen terapia tai vastaava, tai sitten riittävän pitkä ja intensiivinen ryhmäterapia. Lapset ja nuoret voivat hyötyä perheterapiasta, mutta aikuisille ei siitä ole hyötyä tässä ongelmassa. Jännittämisessä ei ystävien tuki ja keskustelu jonkin luotettavan ihmisen kanssa paljoakaan auta. Sen hoitoon tarvitaan ammattiterapeutti. Samoin jännittämisestä kertovien kirjojen lukemisesta on hyötyä vain hoitosuhteen yhteydessä, vaikkei niistä haittaakaan ole, ellei muuten ole sellainen ihminen, että saa kaikki oireet mitä kirjoista lukee, niin kuin monet ihmiset saavat.\nJännittämisen hoito tapahtuu siten, että ensin kuunnellaan asiakasta empaattisesti pitkän aikaa. Jännittäjät todella tarvitsevat tämän kuuntelemisvaiheen, koska ovat masentuneita ja ahdistuneita oireistaan ja äärimmäisen kiinnittyneitä oireittensa ruumiillisiin ilmenemismuotoihin, punastumiseen, vapinaan, hikoiluun, paniikkiin, mitä se nyt kullakin sitten on. He haluavat puhua niistä pitkään ja huolellisesti ja aluksi se on terapeuttista. Kuunteleminen ei estä joidenkin neuvojen antamista heti alussa, varsinkin jos asiakas niitä kysyy. Erittäin tärkeätä ja terapeuttista on orientoida potilas oireittensa ymmärtämiseen ja kestämiseen ja terapian kestoon heti alkuvaiheessa.\nTässä vaiheessa on myös mietittävä onko kysymys pääasiassa jännittämisestä, fobiasta, vai paniikkihäiriöstä, jolloin paniikkihäiriön kohdalla hoito on hieman erilaista, suoraviivaisempaa ja enemmän harjoituksia sisältävää, oppimista sellaisiin suhtautumistapoihin, ettei paniikki pääse aktivoitumaan. Tässä kohtaan on muuten terapeutille hyötyä neurologiasta peruskoulutuksessaan, kun ymmärtää, että paniikissa ihmisen autonominen hermosto, tikapuuhermosto, aktivoituu, ja tämä turha aktivoituminen pitäisi pystyä ehkäisemään, ja siinä onnistutaan oppimisterapeuttisin ja suggestiivisin menetelmin ilman syvällisiä psykodynaamisia selvittelyjä.\nKuuntelemisvaiheen jälkeen asiakkaan tulisi myös alkaa oivaltaa joitakin asioita. Se on yleensä jännittäjille hyvin vaikea ja hidas tapahtuma, ja sen täyttyy tapahtua terapiassa eikä kirjoista lukemalla, josta syystä tässäkään ei ole syytä kertoa, mitä asioita tulisi oivaltaa, ainakaan se ei auta tässä ongelmassa. Sanottakoon silti tutkimustuloksena senverran, että kun ongelmaa avataan kuori kuorelta, niin syvimmältä pohjalta paljastuu äidin rakkauden menettämisen pelko. Onko yllättävää?\nTästä tiedosta ei ole muuten mitään hyötyä muuta kuin pitkän syvällisen terapian yhteydessä, ”uutisena” terapeuttisista keksinnöistä sitä ei kukaan ymmärrä oikealla tavalla, eikä se ole hyödyllinen tieto tällä tavoin välitettynä, niin kuin on muidenkin tiedostamattomien psykodynaamisten asioiden kohdalla. Kukaan ei hyödy mitään keskustelusta Oidipus-kompleksista tai sisaruskateudesta, eikä ymmärrä niitä oikein, mutta todellisina tiedostamattomina prosesseina ne kyllä tulevat esille psykoterapeuttisissa istunnoissa.\nOn myös olemassa rentoutusmenetelmiä, hypnoosimenetelmiä ja muitakin terapiakikkoja, jotka voivat huomattavasti auttaa jännittäjiä. Yksi tällainen keino on paradoksaalinen intentio[iii], joka tarkoittaa sitä, että potilas ohjataan tahallaan tekemään niitä asioita, joita pelkää, esimerkiksi pudottamaan kahvikuppinsa kutsuilla. Parantavaa tässä ei tietenkään ole pelkkä teko, vaan siitä puhuminen etukäteen ja jälkikäteen terapiassa.\nJännittämisen syynä perinteisesti pidetään ankaraa kotikasvatusta. Ei ole silti mitenkään selvää, minkälaista ankaruutta tämä oikein tarkoittaa, eivätkä potilaat useinkaan tiedosta tai usko olleensa juuri ankaran kasvatuksen kohteina. Kasvatus on ollut enemmänkin sellaista, että lapsilta on vaadittu hyviä ja moitteettomia käytöstapoja ja moraalista nuhteettomuutta, erityisesti heillä kotona käyvien vieraiden silmissä.\nHyvien käytöstapojen joustava ja sulava osaaminen on suomalaisille hyvin harvinaista, mutta sitä toisaalta aina vaaditaan hyvin jyrkästi lapsilta, ilman että siihen saadaan riittävää harjoitusta ja ilman että vanhemmat edes itse osaisivat sillä tavalla käyttäytyä ja opettaa sellaista käytöstä. Tässä on selvä ristiriita toiveiden ja käytännön välillä, ristiriita ihanteen ja todellisuuden välillä useimmissa perheissä.\nRaamatussa tämä asia sanotaan näin: ”Älkää kiihoittako lapsianne, etteivät nämä tulisi aroiksi.” Tämä tarkoittaa juuri sitä, että perheen patriarkka tai matriarkka ”kiivailee uskonsa puolesta”, kiihottaa lapsiaan moraaliseen nuhteettomuuteen, koska se on oikeaa ja kaunista ja täytyyhän lapsia suojella maailman pahuudelta. Lopputulos kuitenkin on, että lapset eristyvät muista ihmisistä ja tulevat aroiksi, jännittäjiksi. Tätä ei ilmeisesti uskonnollisissa piireissä ymmärretä, niin että on hyvä sitä näin selkeyttää.\nTietysti myös lasten seksuaalinen kiihottaminen, viettelevä suhtautuminen lapseen, tekee lapsen araksi jossakin mielessä, mutta se aiheuttaa enemmänkin muita ongelmia.\nJännittäminen liittyy kyllä aina myös jollakin tavoin asiakkaan seksuaaliseen itsetuntoon. Eihän arka ihminen pysty luontevasti selvittelemään intiimejä asioitaan toisten kanssa, ja jännittäjillä on paljon tiedon ja kokemuksen puutetta ollut nuoruudessaan seksuaaliasioissa ja joitain ongelmia on jäänyt selvittämättä, jotkin asiat vaivaavat vielä aikuisenakin. Kaikki nämä asiat voidaan ajan mittaan hienovaraisesti mutta huolellisesti käydä läpi terapiassa ja sillä on suuri parantava merkitys.\nLuontevan ja jännittämättömän käyttäytymisen voi oppia vain harjoittelemalla. Normaali ihminen saa nämä harjoitukset käytännön elämäntilanteissa nuoruudessaan. Jännittäjiltä ne puuttuvat, koska hän on joidenkin traumaattisten kokemusten jälkeen luopunut yrittämästä tai ainakin jättänyt sen vähemmälle kuin muut. Koska kokemukset puuttuvat, terapiaan kuuluu myös harjoituksia, poisoppimista jännittämisestä ja uuden pelottoman ja joustavan suhtautumisen oppimista.\nEräs potilas oli saanut terapeutilta ohjeen käydä aina kaikissa kahviloissa istumassa ja juomassa kahvia joka kerta kun sattui menemään kuppilan ohi. Tämä olisi muuten ollut hyvä harjoitus, mutta potilas kävi kovin tuskaiseksi ja hermostuneeksi yrittäessään tunnollisesti noudattaa ohjetta. Sinnikkäästi hän kävi kaikissa kahviloissa. Uudelle terapeutille tullessaan potilas sai sitten vapautuksen tästä harjoituksesta, koska se ei ollut hyödyllinen, se oli hänelle liian rankka.\nVaikeimmat tilanteet jännittäjät voivat aluksi aivan rauhassa jättää pois elämästään, välttää niitä kokonaan. Harjoitukset pitää suorittaa tilanteissa, jotka ovat suhteellisen helppoja potilaalle, mutta joihin kuitenkin sisältyy jotakin ponnistelua vaativaa.\nTerapiassa edellä mainitut asiat on käytävä vielä yksilöllisemmin ja syvällisemmin läpi, jotta kaikki syyt tulisivat esille ja selvitettyä. Kuten sanottu, niistä puhumisesta julkisessa keskustelussa ei ole mitään hyötyä paranemiselle, niiden käsitteleminen parantaa vain hoitotilanteessa.\n3.2.1. Jännitysoireiden poistuminen\nVaikka ihmisellä hoidon alussa on diagnoosi ”jännittäjä”, ”kahvikuppineuroosi”, ”neurosis phobica” tms, ei hän hoidon lopussa, hoidon onnistuttua ole enää psykiatrinen potilas. Hoidon onnistuttua hän on jälleen normaali ihminen, eikä hänellä ”korvien välissä” ole mitään sen kummempaa kuin muillakaan ihmisillä. Hän on vain yhtä elämänkokemusta rikkaampi, eikä tule koskaan pitämään jännittäjiä muita huonompina ihmisinä. Jotkut jännittämisoireista kärsivät eivät parane vaan kroonistuvat, mutta kuten sanottu, jännittäjät eivät ole muita huonompia ihmisiä, ja kroonisetkin jännittäjät oppivat hoidossa elämään oireittensa kanssa, eivätkä niistä enää hermostu.\nTämä asia voitaisiin sanoa samalla tavoin kaikista sairauksista: hysteriasta, skitsofreniasta, pakkoneuroosista, alkoholismista, paranoiasta, psykopatiasta jne. Tämä on se asia, minkä jokaisen ihmisen toivoisi ymmärtävän: oli sairauden nimi kuinka paha tahansa, kaikista psyykisistä häiriöistä voi parantua, muutenhan ne eivät olisi enää psyykisiä vaan parantumattomia neurologisia vikoja aivoissa.\n3.3. Muut neuroosit\nKlassisia neurooseja ovat: hysteria, masennusneuroosit (neuroottiset depressiot), tuskaneuroosi eli ahdistusneuroosi (neurosis angoris), pelkoneuroosit (fobiat), pakkoneuroosi, neurastenia ja hypokondria. (Katso esim Achté ym, 1981, tai Viitamäki ym, 1978).\nJännittäminen kuuluu fobioihin ja masentuneisuus neuroottisiin depressioihin, jos on kyse neuroottistasoisista oireista. Nykyaikana kuitenkin puhtaita klassisia neurooseja esiintyy varsin vähän, ihmisten oireet ovat erilaisia yhdistelmiä kaikista erilaisista klassisista oireista. Tästä syystä riittää, kun todetaan, että neuroosien hoito tapahtuu muidenkin neuroosien kohdalla suurin piirtein niin kuin edellä on jo kerrottu, ja normaaleja terapiaperiaatteita noudattaen (Luku 2.). Lievät ahdistus- ja pakko-oireet poistuvat hyvin helposti ja nopeasti terapiassa. Vaikeiden oireiden kanssa aikaa usein tarvitaan paljon ja kaikkia mahdollisia terapiakikkoja on syytä käyttää lopuksi eikä vain kuunnella ja ymmärtää loputtomasti potilasta vuodesta toiseen.\nNeuroottisille oireille löytyy usein hyvin selvä ja ymmärrettävä konkreettinen syy.\nPotilas kärsi hyvin voimakkaista ja kiusallisista tuskaoireista. Hän ei esimerkiksi autolla ajaessaan voinut ollenkaan odotella liikennevaloissa vaan tuli hyvin tuskaiseksi jo tällaisesta pienestä odottelusta. Terapeuttisessa selvittelyssä ilmeni, että hänen vaimollaan ja äidillään oli suuria erimielisyyksiä, joissa he hyvin taitavasti yrittivät kumpikin käyttää potilasta aseenaan toisiaan vastaan. Tämä tilanne oli potilaan vaikeuksien syynä, vaikkei hän sitä aluksi ollenkaan tiedostanut[iv]. Tämän syyn tiedostaminen ja terapeuttinen selvittely siitä, kuinka riitaan voisi rauhallisemmin suhtautua, joka tapauksessa poisti pahimmat oireet.\nJoskus syy voi olla hyvin yksilöllinen.\nPotilas kärsi ihmeellisestä levottomuudesta, ahdistuneisuudesta, unettomuudesta ja masentuneisuudesta. Kaikista klassisista terapeuttisista selvittelyistä ja jopa rentouttavasta laitoshoidosta huolimatta – yksityisellä klinikalla – oireet eivät hellittäneet. Oma-aloitteisesti hän huomasi valtavan liikunnan ja tekemisen tarpeensa, jota hänen työnsä ei kyennyt tyydyttämään. Hän rupesi vapaa-ajallaan kaatamaan puita metsässä ja juoksemaan rasittavia lenkkejä. Silloin oireet lievenivät huomattavasti.\nJoskus oireet tulevat vasta myöhemmin, vaikeuksien jo itse asiassa poistuttua. Usein kun mitään selviä syitä ei tunnu löytyvän, huomataan, että potilas on ollut kovassa paineessa puolta vuotta aikaisemmin[v]. Neurooseille on muutenkin ominaista, että ihmisellä on lapsuudessaan ollut joitain vaikeuksia, ja sitten ajankohtaisessa elämäntilanteessa on jotakin sellaista, mikä saa lapsuuden traumat aktualisoitumaan. Nykyisissä ongelmissa kärsitään jotakin, joka on saanut alkunsa jo paljon aikaisemmin.\nSiitä, missä määrin menneisyyttä olisi syytä penkoa, on terapeuteilla lihava riita. Analyytikkojen mielestä lapsuuden kysymyksiä on aina selvitettävä, kun taas ryhmätyöihmisten mielestä kaikki ongelmat voidaan hoitaa hoitamalla niiden ilmenemismuotoja nykyisissä ihmissuhteissa. Tällainen riitely on turhanpäiväistä, molempia asioita voidaan tehdä tai jättää tekemättä tilanteen mukaan.\nMonet psyykiset häiriöt liittyvät ongelmiin puolisoiden ym rakastavaisten välisissä suhteissa. Myöskään lapset eivät yleensä sairasta, jos vanhemmat ovat terveitä ja vanhempien välinen suhde on hyvä.\nParikonflikteissa on tietysti luonnollista aloittaa yksilöterapian sijasta pari- tai muu perheterapia. Kuitenkin hoito usein alkaa siten, että jompikumpi puoliso tulee hoitoon, koska kärsii masennuksesta tai unettomuudesta tai muista vastaavista oireista ja syyksi heti sanoo puolison uskottomuuden tms perheongelman. Tämä yksilöterapia on hyvä pitää voimassa ja antaa pariterapian sen lisäksi tapahtua jossakin muualla. On luonnollista, että perheterapiaistunnoissa ei aina voida puhua kaikesta sellaisesta, mikä yksilöterapiassa tulee helpostikin käsitellyksi. Terapeutille kahden kesken voi tunnustaa esimerkiksi juuri uskottomuutensa luontevammin kuin puolison edessä perheterapiassa.\nJos on uskoton eikä puhu siitä terapeutilleen, ei ole vielä rehellisesti terapiassa. Sentyyppiset asiat täytyy tietysti kaikki puhua vähitellen läpi, jos haluaa saada avun.\nTavallisten ihmisten ongelmat liittyvät yleensä erilaisiin odotuksiin parisuhteessa. Esimerkiksi juuri eronnut ihminen ei useinkaan halua vakiintua heti eron jälkeen, hän ei kykene aidosti ja pysyvästi rakastumaan eron aiheuttamien tunneongelmien takia ja haluaakin ensin vähän seikkailla. Jos tällainen ihminen sitten tutustuu vakiintumaan valmiiseen ihmiseen, on selvää, että odotuksissa on ristiriita, vaikka he muuten sopisivat yhteen. Ne ihmiset, jotka suinpäin ryntäävät uudestaan avioliittoon eron jälkeen, huomaavat odotustensa väliset ristiriidat tai muut ongelmat vasta myöhemmin ja joutuvat yleensä pettymään ratkaisuunsa.\nTerveillä ja tavallisilla ihmisillä parisuhteiden ongelmat ovat vain erilaisia kypsymis- ja kriisivaiheita avioliitossa. Niitä yksinkertaisesti pitää olla ja ne pitää käydä läpi aina päätyen siihen, että puolisot ovat jälleen onnellisia yhdessä. Kaikki avioliitot kaipaavat rikastuttamista, missä perheterapeutit mielellään kaikkia aviopareja auttavat.\nMutta jos puolisot kärsivät psyykisistä häiriöistä tai muuten eivät ole tavallisia ihmisiä – ajattelen taiteilijoita, merimiehiä, Jumalan työlle kokonaan omistautuneita, erilaisia ammattilaisia jne – tilanne on toinen. Näissä tilanteissa ongelmat usein tulevat siitä, että yritetään soveltaa normaalia yhteiskunnan avioliittomallia tilanteeseen, johon se ei ollenkaan sovi.\nParisuhteen muoto tulee valita partnerin todellisen luonteen ja tilanteen mukaan. Esimerkkinä mainittakoon, että luonnehäiriöisille ja alkoholisteille sopii parhaiten sellainen kiinteä ja pysyvä rakkaussuhde, jossa ei kuitenkaan asuta yhdessä eikä siinä mielessä yritetä normaalia avioliittoa. Monet parit ovat tulleet onnellisiksi esimerkiksi olemalla kihloissa (mikä riittää ympäröivälle yhteisölle ja sukulaisille, etteivät nämä hermostu suhteesta) ja asumalla erillään (mikä sopii heille itselleen joskus paremmin luonnehäiriön takia). Merimiesten taas tulee tehdä puolisonsa kanssa sopimus, yksinkertaisesti sopia molemminpuolisen rakkauden, ymmärryksen, tuntemuksen ja kunnioituksen hengessä, miten käyttäydytään silloin kun ollaan pitkiä aikoja erossa.\nParien hoitoon on nykyaikaisella psykoterapialla valtava määrä erilaisia menetelmiä ja harjoituksia. Tämä on kuitenkin kaikki enemmänkin perheterapiaa, eikä siksi kuulu tämän yksilöterapiaa käsittelevän kirjan aihepiiriin.\nMistä sitten nykyinen perheiden rikkinäisyys johtuu? Kysymys lienee lähinnä yhteiskunnallisista tekijöistä, koko länsimaisen kulttuurin kriisistä ja koko yhteiskuntaa käsittävän kaupunkimaisen kulttuurin nuoruudesta. Moraali on jostakin syystä löystynyt, uskonto ei enää sido ihmistä jne.\n3.4.1. Pariongelmien pääsyyt\nParikonfliktien syinä voidaan luetella erityisesti seuraavat asiat: luonteiden yhteensopimattomuus, valtataistelu, uskottomuus, mielipide-erot uskonnon, politiikan tai moraalin alueilla, kyllästyminen, väärä puolisonvalinta, ympäristön paineet, seksuaaliongelmat, lastenkasvatus, työnjako, kotityöt, uhrautuminen vai oma karriääri ja odottamattomat elämän tapahtumat.\nMustasukkaisuus on yksi parikonfliktien suurimmista syistä edellä mainittujen ohella.\nMustasukkaisuus johtuu yleensä heikosta miehisestä itsetunnosta miehellä. Samoin naisella sen syy on heikko itsetunto naisena. Muita syitä ovat oman uskottomuuden projisoiminen, tiedostamattomat homoseksuaaliset taipumukset, puolison provosoiva käyttäytyminen ja parisuhteen ongelmat. Mustasukkaisella ihmisellä, niin kuin muillakin paranoidisilla ihmisillä, on myös aina jotain ongelmallista vihan tunteiden käsittelyssä. Aiheellinen mustasukkaisuus ja lievä suhteuttamistaipumus ja mustasukkaisuus kuuluvat tietysti normaalin elämän puitteisiin, mutta mustasukkaisuus on myös hyvin yleinen psyykinen häiriö.\nKoska kyse on sukupuoli-identiteetin ongelmallisuudesta yleensä, on myös hyvin vaikea saada sairaalloloinen mustasukkaisuus parannettua. Mustasukkaisen puolison tulisi käydä läpi hyvinkin syvällinen terapia, jonka lopputuloksena hän ymmärtäisi oireensa syytaustaa ja hänen itsetuntonsa kohoaisi, mutta yleensä tämänluonteiset ihmiset ovat terapiaan hyvin haluttomia. Helpottavia toimenpiteitä ja keinoja on silti pienelläkin vaivalla keksittävissä pariskunnan auttamiseksi. Tällaisia ovat esimerkiksi hellyyden lisääminen ja kaikinpuolisen rakkauden osoittaminen parisuhteessa ja tarkka selvittäminen siitä, missä milloinkin kulkee. Jos mustasukkaisuuden kohteena oleva puoliso jaksaa vakuuttaa rakkauttaan ja uskollisuuttaan, kertoo menemisensä ja pysyy uskollisena, niin kyllä se riittää hoidoksi. Yleensä parisuhteessa tämä ongelmakenttä on kuitenkin monimutkaisempi ja muiden ongelmien takia puoliso ei ole halukas tätä vakuuttamista suorittamaan riittävästi.\nMustasukkaisuuteen varsinkin luonnehäiriöisissä ja alkoholistiperheissä liittyy myös perheväkivaltaa. Tämä muuten ikävä asia on hoidon aloittamisen kannalta sikäli hyvä, että tällaisen väkivallan jälkeen puolisoilla on suuri hoitomotivaatio ainakin jonkin aikaa. Mustasukkaiset ihmiset eivät oikein käy hoidossa tällaisen tilanteen lisäksi muutakuin jos menevät psykoosiin – jolloin heidän on pakko käydä hoidossa – tai jos he haluavat lievitystä kestämättömään ahdistukseensa ja pahaan oloonsa, jonka epäluulo on synnyttänyt.\nMyös kasvatuksessa ja lapsen kehityksessä esiin tulevat ongelmat vaativat lähinnä perheterapiaa eivätkä yksilöterapiaa. Vakiintunut menetelmä silti on, että lapsi samalla käy yksilöterapiassa. Kasvatusneuvolassa lapsi yleensä käy psykologilla ja perheterapiassa käydään esimerkiksi sosiaalityöntekijän vastaanotolla.\nLasten häiriöt ja niiden hoitaminen, samoin kuin perheterapia, ovat kuitenkin kokonaan oma alueensa, ja ne mainitaan tässä vain siksi, että hyvin usein tietysti terapeuttien vastaanotolle yksityisvastaanotolle tullaan juuri tällaisissa ongelmissa.\n3.6. Psykoosin puhkeaminen\nKun ihmisen psyykinen kokonaistilanne on liian vaikea kestettäväksi, on mahdotonta pitää yllä psyyken tervettä tasapainoa, ja ihminen siirtyy elämään kuvitteellisessa maailmassa eikä enää näe eikä koe todellista maailmaa oikein. Tällaista tilaa sanotaan mielisairaudeksi, psykoosiksi, ja sille on ominaista kuulo- tai näköharhat, harhaluulot ja vaikutuselämykset.\nJossakin mielessä tämä psykoosin puhkeaminen on näinollen elimistön normaali sopeutumisreaktio liian kovaan stressiin. Kaikille ihmisille käy näin, jos tilanne – yksilöllisesti, psyykisesti koettu tilanne – on riittävän vaikea. Tämä nähdään mm sotapsykooseissa, jolloin sotatilanteiden kovissa olosuhteissa primääristi täysin terveetkin ihmiset saattavat mennä psykoosiin.\nTämä sekaisin meno voi tapahtua monella eri tavalla ihmisen luonteesta ja ongelmien syytaustasta riippuen. Näistä eri tavoista saavat nimensä erilaiset psykoosien diagnoosit.\nYhteistä psykooseille, erotukseksi neurooseista, on kuitenkin se, että todellisuudentaju on psykoosipotilaalta mennyt tai voimakkaasti vääristynyt tavalla, jonka jokainen potilaan lähiympäristössä kyllä selvästi huomaa.\nTähän – että psykoosin selvästi huomaa – on neljä poikkeusta:\n1. Maaniset psykoottiset ovat iloisia ja touhukkaita niin että saattavat mennä täydestä jopa pankinjohtajalle.\n2. Paranoidiset psykoottiset saattavat olla muuten terveen näköisiä, mutta hautovat kuitenkin mielessään valtavia harhaluuloja, jotka esiin tullessaan kyllä ymmärretään sairaiksi. Tosin harhaluuloja on kaikilla ihmisillä ja myös koko yhteiskunnalla, emmehän me suinkaan näe maailmaa oikein vaan siten kuin meidät on lapsuudessa kulttuurisesti indoktrinoitu se näkemään, mutta nämä luulot eivät yleensä ole nimenomaan sairaita luuloja, ne vain eivät pidä paikkaansa, emmekä me huomaa missä kohdin milloinkin. Neuvostoliiton tilanne (ja miksei vähän suomettuneen Suomenkin) oli tältä kannalta erityisen hauska ja mielenkiintoinen, siellähän toisinajattelijoiden ajateltiin näkevän maailman väärin ja olevan jopa mielisairaita, kun oikeasti pikemminkin vallanpitäjät ja osa kansasta olivat harhaluulojen vallassa.\n3. Jotkut skitsofrenian muodot ilmenevät potilaan hiljaisuutena, vaimeutena ja syrjäänvetäytyvyytenä, jota ei aina ymmärretä vakavaksi sairaudeksi.\n4. Maanis-depressiivisessä psykoosissa sairaat ja terveet vaiheet vaihtelevat, eli välillä on myös terveitä vaiheita. Jossakin mielessä on sanottava, että maanis-depressiivinen potilas ei ole terve tässä terveessä välivaiheessakaan. Hän on terve vasta kun psykoottisia manioita ja depressioita ei enää tule ollenkaan. Tällainen potilas on selvästi erilainen parannuttuaan kuin aikaisempien terveiden välivaiheiden aikana.\nKaikki muut psykoottiset ovat mielisairaita muidenkin kuin psykiatrien ja ammatti-ihmisten mielestä. Jokainen näkee ja tajuaa tämän tilanteen. Tavallisten ihmisten ei kuitenkaan pidä mennä leimaamaan ketään psyykisestä sairaudesta kärsivää mielisairaaksi, sillä moni mielisairaudeksi sanottu käyttäytyminen on kuitenkin vain neuroosin tai luonnehäiriön ilmentymää, esimerkiksi hysteeriset purkaukset tai itsemurhayritykset. Pahasti psykopaattiset ihmiset taas ovat myös sellaisia että menevät täydestä muille ihmisille, eivätkä he olekaan mielisairaita vaan luonnehäiriöisiä. Heidän ympäristönsä sensijaan kärsii heidän ongelmistaan.\nNo, kun ihminen on mennyt kunnolla sekaisin, miten häntä voidaan auttaa? Nykyään ei ole enää niin, että kaikki joutuisivat automaattisesti sairaalahoitoon. Monta kertaa pärjätään lääkehoidolla, kotilomalla ja psykoterapialla. Töissä ei psykoosin alkuvaiheessa saisi olla; kukaan ei psykoottisessa vaiheessa pärjää töissä kunnolla.\nPsykooseissa käytetyt lääkkeet tekevät ihmiselle saman kuin siirtyminen todellisuudesta kuvitelmiin, harhoihin. Ne poistavat liian voimakkaan tuskan ja näin sitten mahdollistavat elämisen ilman harhamaailmaa. Lääkehoito on psykooseissa välttämätön tai sitten potilaalle on luotava sairaalamainen ympäristö, missä hän voi sekoilla rauhassa, mikä nyt käytännössä on melko mahdotonta muuta kuin hyvin rikkaille ihmisille, jotka voivat palkata hoitajia.\nJos potilas suostuu ottamaan asiallisesti lääkkeitä – se on tietysti usein vaikeata, kun potilas saattaa pitää itseään terveenä tai pelätä psykoottisesti lääkkeitä – ja lääkäri on onnistunut valitsemaan sopivat lääkkeet, silloin kotihoito saattaa onnistua. Tässä vaiheessa ei psykoterapialla ole suurta merkitystä muutakuin hoitosuhteen luomisen ja tietyn tukemisen ja rauhoittamisen kannalta. Joskus on mahdollista saada potilas hiukan tajuamaan, mistä on kyse, ja sillä kyllä sitten on suuri merkitys heti alkuvaiheessa. Mutta harhoihin ei saa väittää vastaan, silloin hoitosuhde katkeaa, muttei niihin tarvitse osoittaa uskovansakaan.\nTämän jälkeen potilaan hoito niin kotona kuin sairaalassakin on vain tietynlaista odottamista ja yhdessä olemista, yhdessä kestämistä ja mukavan tekemisen keksimistä jne. Terapeutin osuus on edelleen varsin pieni, vaikka hän tapaisi potilasta useinkin. Pidemmällä tähtäimellä sitten kuitenkin lopulta terapeutin osuus on ratkaiseva. Suurimman osan tästä työstä nykyään tekevät omat hoitajat sairaalassa. Ilman psykoterapiaa useimmat psykoottiset kroonistuisivat ja vain pieni osa parantuisi spontaanisti, silloinkin usein joidenkin lähiympäristön ymmärtäväisten terapiaan verrattavan tuen avulla.\nOleellisin asia psykooseissa ymmärtää on se, että mitään pysyviä tuloksia ei voida saavuttaa yhtäkkiä ja nopeasti, ei lääkehoidolla, ei psykoterapialla, ei sairaalahoidolla eikä näiden yhdistelmillä. Kaikki omaiset, potilas ja kokemattomat hoitohenkilöt on orientoitava tähän tilanteeseen, siihen että kunnolliseen toipumiseen menee vuosia. Kukaan ei etukäteen tiedä, kuinka monta vuotta, mutta monikossa on puhuttava. Kahden vuoden kuluttua potilas saattaa olla varsin hyvässä kunnossa, mutta silloin ollaan onnistuttu erittäin hyvin, harvinaisen hyvin. On kyllä tilanteita, jolloin potilas toipuu puolessa vuodessa ja vuodessa, mutta silloin on psykoosikin ollut lievä, reaktiivinen psykoosi, vaikean elämäntilanteen ja traumaattisten kokemusten aiheuttama.\nTämän orientoimisen tekee vaikeaksi ensinnäkin potilaiden ja omaisten toiveet ja odotukset nopeasta avusta. Aina ei tietysti voi kertoa koko totuutta, ei ole hyvä maalata liian synkkiä kuvia tulevaisuudesta, tämän asian osuva selvittäminen on nyt taas sitä normaalia terapeuttista diplomaattista taitoa, jota kaikessa terapeuttisessa toiminnassa tarvitaan joka vaiheessa.\nToiseksi nykyaikainen hoito aikaansaa suhteellisen terveen näköisen tilanteen usein jo kuukauden parin kuluttua sairauden puhkeamisesta. Tällöin potilaalla on kova kiire päästä leimautumisesta omassa ja muiden silmissä ja hän haluaa kaikin puolin siirtyä terveen kirjoihin. Hoidon kuitenkin pitäisi jatkua edelleen, parantumisen kannalta se on edelleen välttämätöntä.\n3.7. Psykoosin jälkihoito\nYleensä potilaiden on käytävä läpi muutama akuutti psykoottinen vaihe ja sairaalahoito, ennen kuin he uskovat, että hoitoon menee vuosia.\nHarhojen poistuttua potilaat ovat yleensä vielä pitkän aikaa jähmeitä, jäykkiä, rigidejä, vaikkeivät muuten enää näytä mielisairailta. Lopulta tämä jäykkyyskin poistuu. Lääkkeiden johdosta monet lihoavat ja se on paha juttu itsetunnolle. Siitä pitäisi lääkärien ja hoitajien yrittää pitää huolta, että lihoamiseen puututtaisiin, mutta tämä puoli jää usein hoitamatta, yrittämättä, koska on se tietysti pienempi paha kuin akuutti psykoosi.\nPsykoosin terapia vaatii terapeutilta paljon. Ajan kanssa on kuitenkin saatavissa apua keveilläkin menetelmillä. Tärkeää onkin huomata, että psykoositerapia ei koskaan ole ainoa hoitomenetelmä, vaan sairaalahoito, lääkehoito, potilaskerhot ym kaikki ylimääräinen mitä voidaan järjestää ja keksiä, on aina tärkeätä. Psykoterapiassa tapahtuvat kuitenkin kaikki ne asiat, jotka ovat tärkeimpiä parantumiselle, eikä niitä usein missään muualla voi tapahtua, ellei siirrytä ihmeparannusten puolelle. Ihmeparantumisia myös tosiaankin tapahtuu seurakunnissa juuri psykoosien kohdalla jonkin verran.\nPsykoositerapia on pikkaisen erilaista kuin muu psykoterapeuttinen työ. Siinä on oleellista ensin kontaktin saaminen potilaaseen. Kontaktin aikaansaamiseksi on eläydyttävä varsin syvästi potilaan psykoottiseen maailmaan ja myös vastattava jollakin tavoin hänen infantiileihin tarpeisiinsa. Harhamaailmaan on suhtauduttava sillä tavoin, että ymmärtää sen potilaalle todelliseksi eikä rupea väittämään vastaan. Terapiaistunnon tulee aina antaa potilaalle jotakin tyydytystä, että näihin infantiileihin tarpeisiin vastattaisiin jollakin tavoin.\nVasta saavutettu syvä yhteys potilaaseen aina psykoottisen maailman ymmärtämiseen asti antaa mahdollisuuden puhua ja käydä läpi muullakin tavoin niitä kipeitä asioita, joiden selvittäminen on välttämätöntä parantumisprosessien käynnistymiselle.\nKun tällainen syvempi kontakti potilaaseen on saatu luotua, on vain jaksettava tehdä työtä pitkään, vuosikausia, normaaleja terapiaperiaatteita noudattaen. Tällä tavoin voidaan onnistua parantamaan vaikeitakin psykooseja, ainakin osittain.\nTässä on vain se käytännön vaikeus, että kukaan psykoterapeutti ei jaksa vetää kuin muutamia tällaisia terapioita samanaikaisesti, niin että käytännössä psykoottisten kohdalla joudutaan yleensä tyytymään kaikkeen muuhun mahdolliseen hoitoon ja vain harvat psykoottiset ovat kovinkaan intensiivisessä psykoterapiassa sairaalahoidon jälkeen, he vain käyvät uusimassa reseptinsä mielenterveystoimistoissa.\nTätä vaikeutta voi verrata esimerkiksi siihen, kuinka monta vierasta kieltä ihminen oppii ja jaksaa yhtä aikaa opiskella. Jokaisen potilaan kanssa on opittava kokonaan uusi kieli, että kontakti syntyisi ja kommunikaatio sujuisi. Eikä tämä ole edes vaikein asia psykoositerapiassa.\nVankilakundit ovat rikollisen taipumuksensa lisäksi usein psyykisesti häiriytyneitä. Tällaista asosiaalisten ihmisten, monien alkoholistien ja hyvien perheiden ”mustien lampaiden” häiriötä sanotaan luonnehäiriöksi. Psykopaateiksi ja sosiopaateiksi sanotaan ihmisiä, jotka ovat hyvin vakavasti ja syvästi tällä tavoin häiriytyneitä, mutta lievempiäkin luonnehäiriöitä on. Sen lisäksi luonnehäiriöitä on tietysti useita eri lajeja, mutta tässä pitäydytään niiden yhteiseen olemukseen, asosiaalista luonnehäiriötä painottaen. Jokainen psykiatrinen oire voi olla neuroottistasoinen, luonneneuroositasoinen, luonnehäiriötasoinen, rajatilatasoinen tai sitten psykoottistasoinen.\nLuonnehäiriöt syntyvät siitä, kun ihminen on joutunut lapsena epäilemään vanhempiensa tai toisen vanhempansa rakkautta. Tämä epäily kertautuu uusissa ihmissuhteissa ja uudet erot ja epäonnistumiset tärkeissä ihmissuhteissa ja rakkaussuhteissa vahvistavat häiriötä, aiheuttavat noidankehän, joka hoidossa olisi katkaistava.\nYksilöterapia ei ole erityisen hyvä hoitomuoto luonnehäiriöisille. Erilaiset yhteisökasvatus- ja yhteisöhoitomenetelmät olisivat parhaita. Näille ihmisille pitäisi järjestää jonkinlaisia luonteenkasvatuskouluja, joissa he voisivat yhteisön tuella rennossa ja hauskassa ympäristössä pyrkiä parempaan elämään ja luonteensa särmien hiomiseen. Tähän ei välttämättä tarvita mitään laitosta, vaan porukka, joka kokoontuu usein ja keksii yhteisiä rientoja. Jokainen arvaa, mihinkä rientoihin tässä helposti ajaudutaan, mutta niissäkin riennoissa voivat iän karttuessa luonteiden särmät hioutua ja parempi elämä lopulta avautua.\nMonet luonnehäiriöiset silti käyvät mielellään terapiassa. Silloin on syytä tarkasti selvittää potilaan ja hänen vanhempiensa tunnesuhde. Potilas ei itse useinkaan tiedosta tunnesuhteen todellista luonnetta, joten sitä pitää selvittää tarpeeksi kauan.\nAsosiaalisilla naisilla tulee usein esille, että heidän oma äitinsä ei ole jaksanut hoitaa heitä kunnolla, minkä he lapsen sielunelämällä ovat tietenkin tulkinneet äidin rakkauden puutteeksi, mutta terapiassa he huomaavat helpotuksekseen, että itse rakkaudessa ei mitään vikaa ollutkaan, äiti ei vain erilaisista syistä jaksanut hoitaa, asettaa rajoja ja ottaa vastuuta niin kuin pitäisi. Asosiaaliset ihmiset ovatkin usein kasvaneet lastenkodissa.\nRikolliset miehet taas usein esimerkiksi huomaavat, että heidän isänsä on luullut heitä toisen miehen lapseksi, ja sen takia ei ole kyennyt luomaan kunnollista isä-poika suhdetta. Isäsuhteessa on miltei aina jotakin ongelmallista, vaikkei potilas aluksi olisi siitä tietoinenkaan.\nEräs rikollinen potilas väitti, että hänellä oli aivan hyvä suhde isänsä kanssa. Terapeutti ei tietenkään heti kättelyssä uskonut tätä, vaikka äidin kanssa potilaalla oli oikeasti aivan hyvä suhde. Terapeutti yritti aina välillä rauhallisesti saada esille, mitä ongelmaa isän kanssa oli mahdollisesti ollut. Potilas kävi ajoittain hoidossa 2-3 vuoden ajan eikä kertonut mistään ongelmista isänsä kanssa, hän kielsi ne näin kauan. Kuitenkin eräänä päivänä hän löi puukon isänsä käden läpi, kun tämä oli solvannut äitiä. Tämän jälkeen hän tietysti myönsi ja tiedosti ongelmansa isänsä kanssa, ja nämä asiat saatiin puhuttua selviksi.\nMitä selvittelyssä lopulta huomataankin, on aina tietysti yksilöllistä. Perheessä kuitenkin aina on ollut jotain rikkinäistä; riitaa, eroja, lastenkotiin joutumista jne ja lapsi on aina kokenut rakkaudettomuutta, on tulkinnut tapahtumat rakkauden puutteeksi itseään kohtaan ja epäilee sitten myöhemminkin voidaanko häntä rakastaa. Tämä tunne on aikuisenakin syvä, voimakas ja hallitseva ja myös osin tiedostamaton, unohdettu mutta vallitseva.\nNäiden oivallusten lopulliseksi ymmärtämiseksi potilaan täytyy saada kokea ihmissuhde, jossa hänen yrityksensä testata eri tavoin toisen rakkautta – ja näin käytännössä provosoida hylkääminen – johtaakin kokemukseen, että toinen pitää ja välittää hänestä, rakastaa häntä. Terapeutin on osattava olla tässä tapahtumassa korvikeihminen, mutta myös ajankohtaisten ihmissuhteiden huolellinen käsittely ja selvittely voi riittää.\nAlkoholiongelmaiset ovat yleensä luonnehäiriöisiä ja silloin heidän ongelmansa ja hoitonsa on samantapainen kuin edellä. Kuitenkin liiallinen alkoholinkäyttö voi liittyä moneen muuhunkin asiaan. Jotkut juovat sen takia, että ovat ujoja, jotkut masennukseensa, jotkut syyllisyyden tunteittensa hukuttamiseksi, jotkut ahdistukseensa, jotkut johonkin muuhun pahaan oloon. Ja alkoholiongelma on myös biologinen juttu, jokainen voi kehittää itselleen alkoholismin, jos vain juo liian paljon ja liian usein.\nNiinpä alkoholiongelmissa on normaalien terapeuttisten selvittelyjen lisäksi kiinnitettävä huomiota itse juomiseen, sen lopettamiseen tai vähentämiseen. Kun alkoholiongelmaista on riittävästi kuunneltu, tuettu ja ymmärretty, on kiinnitettävä huomiota suoraan juomiseen, on poikettava normaaleista terapeuttisista periaatteista ja ruvettava opettamaan, suorastaan vaatimaan juomattomuutta. Jotkut psykiatrit eivät suostu hoitamaan näitä potilaita, jos he juovat hoidon aikana, eivät lopeta hoitoon tultuaan. Tämä on hyvä keino pakottaa, auttaa raittiiksi, mutta ehkä aivan näin jyrkkä ei tarvitsisi olla, siinä vaan käytännössä pääsee eroon näistä potilaista.\nPotilaan on itse päätettävä, onko hän sellainen alkoholisti, joka aina pahasti sotkee elämänsä, jos ottaa yhdenkin ryypyn, vai onko hänen mahdollista ottaa tavoitteeksi juomisen vähentäminen.\nOikein pahaksi päässeessä alkoholismissa ei auta muu kuin kokonaan lopettaminen. Paras tuki tässä on AA-kerho. Alkoholiongelmaisille on muutenkin hyvät hoitosysteemit Suomessa, kunhan vain suostuvat hoitoon menemään. Yksilöpsykoterapia on aivan hyvä hoitomuoto, mutta sen lisäksi olisi jokin ryhmäkin hyväksi, koska alkoholiongelmaiset hyötyvät parantuneiden avusta. Huumeiden käyttäjiä eivät pysty lopullisesti auttamaankaan kuin entiset huumeiden käyttäjät.\nLiiallinen alkoholin käyttö, samoin kuin tupakointi ja huumeiden käyttö, on myös itsetuhokäyttäytymistä. Tämä tarkoittaa selväsanaisesti sanottuna sitä, että itsemurha on kaikilla alkoholisteilla mielessä tietoisesti tai tiedostamattomasti. Tämä asia on terapiassa selvitettävä, mutta sen tekeminen oikealla tavalla vaatii luottamuksellisen ja vakiintuneen terapiasuhteen. Itsemurhaan liittyvistä asioista on terapeutin aina keskusteltava vakavasti, ilman mitään huumoria tai kevyttä sävyä[vi].\nJotkut seikkailijat, merimiehet, liikemiehet, poliitikot ja vakoilijat ovat usein luonnehäiriöisiä ja alkoholisteja rikollisten ja ilotyttöjen lisäksi.\nYleisin seksuaalinen ongelma meidän länsimaisessa yhteiskunnassamme on ollut naisten frigidisyys. Täysin kylmiä naisia on tosin vain vähän, mutta yllättävän useiden vaimoihmisten on vaikeata saada orgasmi edes täysin laillisessa suhteessa ja rakastuneena. Tämä ongelma on onneksi hieman helpottunut nykyaikana. Vaikka jotkut feministit ja irvileuat väittävät, että vika on miesten seksuaalisessa taitamattomuudessa, asian psykologinen puoli on helposti ymmärrettävissä muullakin tavoin.\nKyse on tietysti naisten asemasta miesten ja naisten seksuaalisessa leikissä. Mies saa haluta ja yrittää aina, mutta naisten on osattava yhtä aikaa vastustaa ja kieltäytyä ja sitten kuitenkin samalla keimailla, miellyttää, haluta ja antautua. Mahdoton yhtälö, niin kuin nuorillakin se, ettei saisi mennä sänkyyn ennen avioliittoa ja sitten kuitenkaan ei saa mennä nuorena naimisiin. Tässä naisten tilanteessa on luonnollista, että nainen saattaa halutessaan olla suostumatta ja suostuessaan olla haluamatta. Ollakin haluamatta antautuessaan ja kieltäytyä halutessaan on suorastaan synonyymi frigidisyydelle.\nTässä ei paljon auta, vaikka monet radikaalit ihmiset haluaisivat parantaa ja muuttaa naisen asemaa. Ihmisten tunne-elämä on tällä tasolla ja pelaa näin, vain jotkut harvat ihmiset ovat osittain vapautuneet tästä sidoksesta. Kaikilla se ei silti aiheuta muuta kuin leikin jatkumisen ja mitään frigiditeettiä ei tule.\nToinen asia on naisen kapina miehen ylivaltaa vastaan, sekin ruokkii ongelmaa. Kolmas asia on kasvatuksessa saadut estot, neljäs asia on loukkaantumiset parisuhteessa. Ja kyllähän miehetkin tietysti osaavat olla taitamattomia monella tavalla.\nNämä kaikki asiat voidaan terapiassa selvittää ja lukot avata. Kuitenkin on olemassa parempiakin menetelmiä, joita käyttämään seksuaaliterapeutit voivat pariskuntia ohjata ja joita voidaan käyttää erityisillä seksuaaliklinikoilla (taitaa kyllä joutua silloin ulkomaille matkustamaan), joissa potilas voi partnerinsa kanssa suorittaa erilaisia terapeutin suosittelemia harjoituksia[vii] normaalin terapian lisäksi. Tämä pätee moniin muihinkin seksuaaliongelmiin.\nMonet naiset, jotka eivät yhdynnässä saa orgasmia, kuitenkin haluavat kovasti seksuaalielämää ja nauttivat siitä aidosti. Osa heistä on peräti varsinaisia seksuaalihurjastelijoita, täydellisiä nymfomaaneja, muttei tämä nymfomaanina oleminen niin kauheasti ole psykologinen ongelma kuin monet psykoanalyytikot tuntuvat ajattelevan miettiessään heidän käyttäytymisensä psykologisia syitä. Ainakaan se ei ole helposti hoidettava ongelma, siihen tosiasiaan on yleensä tyydyttävä. Silloin enemmänkin tulee ongelma, kun nämä tytöt yrittävät vakiintua. Miehelle tulee mustasukkaisuusongelma, josta hän voi selvitä vain tajuamalla ja hyväksymällä naisensa luonteen, ja ehkä hänen on lakattava ajattelemasta että tämä nainen olisi hänen elämänsä ainoa nainen, vaikka tämä asennoituminen menee jo psykologiasta moraalin puolelle, jokaisen ihmisen omatunnon asiaksi.\nMiehen puolella vastaava ongelma on taas impotenssi ja sekin on varsin yleistä. Se on ongelmana senlaatuinen, että se kovasti kaivertelee miehen itsetuntoa. Masennukseen tai väsymykseen liittyessään se ei ole varsinaista impotenssia ja siitä selviää rauhoittumalla. Terapeutin on helppo rauhoittaa tällainen ihminen.\nVarsinainen impotenssi liittyy pettymyksiin, vihaan ja kiukkuun – esimerkiksi naisen pihtaamisesta. Jos mies on oikein vihainen naiselle, juuri tälle naiselle tai transferenssina jostakin toisesta naissuhteesta tai vihainen yleensä naisille, ja tämä kiukku on paljolti tiedostamatonta, impotenssi saattaa kehittyä. Kun kiukkua synnyttänyt naisolento sitten joskus osoittaa ystävällisyyttä aina suostumiseen asti, mies ei haluakaan. Tai haluaisi, muttei kykene.\nToinen syy on, jos mies ei tunne rakastelemista moraalisesti oikeaksi ja näin menettää kykynsä. Myös mustasukkaisuus tai naisen todellinen uskottomuus saattaa synnyttää kyvyttömyyden, haluttomuuden.\nNämä ja kaikista muistakin syistä johtuvat impotenssit voidaan hoitaa terapiassa ja lääkkeillä, varsinkin jos terapiaan sisältyy harjoituksia partnerin kanssa. Mutta usein olisi kaikkein parasta, kun mies ei kiinnittäisi asiaan minkäänlaista huomiota ja odottaisi vain kylmän rauhallisesti niin kauan kuin vaiva menee ohi.\nTietysti kaikki mahdolliset fyysiset ja biologiset syyt on lääkärin tutkittava aina ensin niin miehillä kuin naisillakin.\nEnnenaikainen siemensyöksy voi olla kiusallinen avioelämälle kun nainen aina jää tyydyttymättä. Myös sen syy voi olla tiedostamattomissa kiukun ja vihan tunteissa, mutta ennenkaikkea se on liiallista ylikiihoittumista ja kokemattomuutta. Perinteinen hoitomuoto on rakasteleminen kaksi kertaa peräkkäin, ja sen lisäksi on olemassa muunkinlaisia puristusharjoitteluja ja nykyään myös voiteita. Yksilöterapia on tässä ongelmassa vain yksi hoitomuoto, muttei ainoa eikä tärkein.\nHaluttomuus avioelämässä on tavattoman yleistä ja erityisesti naisten ongelma, vaikka se enemmän vaivaa heidän miehiään. Voidaan pitää jopa normaalina tapahtumana sitä, että alkuaikojen kuhertelun jälkeen naiset rupeavat haluamaan harvemmin kuin puolisonsa. Jos rakkaus ja suhde muuten on kunnossa, tämä ei kuitenkaan ole ongelma, siitä selviää kompromissilla, haluamistiheyksien ero tunnustetaan ja tiedostetaan ja sovitaan jotakin molempien kannalta hyväksyttävää. Myös avioelämää voidaan monella tavalla rikastuttaa ja miehen on opittava osoittamaan enemmän hellyyttä.\nEdelliseen liittyvä ongelma on, jos jommallakummalla on tavattoman voimakas seksuaalinen tarve. Tällainen saattaa nykymaailmassa varsinkin olla seksuaalisuuden ylikorostusta, mutta se saattaa olla myös yksinkertainen tosiasia. Tässä tilanteessa pitää vain huolellisesti valita puolisonsa, eli löytää tässä suhteessa samanlainen ihminen, muuten tulee ongelmia.\nMoraaliset estot voivat myös viedä seksuaalisen ilon. Tämä ei tarkoita sitä, etteikö ihmisellä saisi olla moraali, ja etteikö olisi tärkeätä noudattaa omatuntonsa ääntä, elää moraalinsa mukaan. Mutta laillisessa suhteessa omaan rakastettuunsa ei näitä estoja kuitenkaan ainakaan saisi olla. Tällaisten estojen hoitoon on taas yksilöterapia erityisen oivallinen menetelmä. Kun seksuaalikokemukset ja kasvatus terapiassa käydään läpi, on mahdollista vapautua normaaliin elämään.\nMasturbaatiosta ei nykyaikana enää tarvitsisi puhua yhtään mitään. On kuitenkin tärkeätä huomata, että ihmiset eivät suinkaan ennenkaikkea halua onanoida, vaan olla rakastettunsa kanssa, ja muutenkin ihmisten seurassa ja ympäröiminä. Näinollen heidän on usein tärkeä edes saada puhua kaikista intiimeistä asioistaan jonkun ymmärtävän ihmisen kanssa. Itsetyydytyksestä avoimesti puhuminen terapiassa helpottaa huomattavasti monia ihmisiä monissa hyvinkin erilaisissa psykiatrisissa ongelmissa.\nSeksuaaliongelmista suurin on meidän yhteiskunnassamme seksuaalinen tyydyttämättömyys. Vaikka koko yhteiskunta tihkuu seksuaalisuutta, tarpeen tyydyttämisen mahdollisuudet useimmilla ihmisillä ovat rajoitetut ja liian vähäiset ainakin oikealla tavalla, yhtymisellä oman rakastetun kanssa. Tämän ongelman kanssa on normaalienkin ihmisten elettävä, ja ihmisen mielenterveys paljolti riippuu siitä, miten tätä asiaa pystyy käsittelemään. On vain kestettävä, sublimoitava, onnistuttava tarpeeksi paljon tai harrastettava hyvällä omatunnolla joskus itsetyydytystäkin. Ja jos täysin puhdas moraalisesti haluaa olla, eikä ole omaa rakastettua, niin kyllä luonto hoitaa nämä asiat yöllä unessakin.\n[i] Psykiatri Kalle Achté psykiatrian luennoilla Helsingin Yliopistollisen Keskussairaalan Psykiatrian Klinikalla, Lapinlahden Sairaalassa.\n[ii] Vappu Torvisen opetuksia työnohjauksessa.\n[iii] Sana tulee logoterapiasta, esim Frankl, 1971.\n[iv] On tietysti vähän löyhää puhetta sanoa, että äidin ja vaimon riita oli ongelmien syy, koska toisen luonteisella ihmisellä ja toisenlaisten elämänkokemusten pohjalta tästä ei olisi vielä mitään suurta ongelmaa syntynyt, mutta pääasiallinen syy tämä riita tässä tapauksessa kuitenkin oli.\n[v] Tässä ja edellisessä esimerkissä voidaan nähdä kyllä muitakin aspekteja: vastarintaa, torjuntaa, tietynlaisia defenssejä jne.\n[vi] Psykiatri Kalle Achté korosti aina tätä asiaa luennoillaan.\n[vii] Masters-Johnson, 1967.


RAHULAN KOULUN BLOGI: lokakuuta 2009\nLähettänyt Rahula koulu, vuodesta 1917 klo 14.01\nNoNs:lla uudet nettisivut\nVastaa Rahulan kyläkyselyyn.\nNons:n blogiin on avattu Rahulan kyläkysely. Kyselyyn vastataan verkossa.\nKyläkyselyn tuloksia on tarkoitus hyödyntää kyläsuunnitelman laatimisessa. Vastaamalla kyselyyn osallistut siis Rahulan kylän ja sen toimintojen kehittämiseen.\nPääset NoNs:n sivuille linkkilistasta tai osoitteesta www.nons.fi\nKoululaiset vastaavat kyselyyn koulussa.\nLähettänyt Rahula koulu, vuodesta 1917 klo 12.31\nEnsi viikolla (vk 45) tapahtuu\nLaitamme kenkälaatikkopaketit kuntoon.\nKeskiviikkona koulun opettajat ovat Love-koulutuksessa Rämälän koululla. Sijaisjärjestelyt:\n1-2 lk. Sanna Lankinen\n3-4 lk Sari Paavilainen Olen opintomatkalla myös to ja pe, jolloin Sari sijaistaa.\n5-6 Antti Kajakoski\nLähettänyt Rahula koulu, vuodesta 1917 klo 16.54\nHALLOWEEN DISCO PERJANTAINA 30.10.2009\n(KLO18-20 ESKARIT, 1-2 LK.)\nVOIT HALUTESSASI PUKEUTUA HALLOWEENASUUN!\nDISCOSSA ON MYÖS PUFFETTI, ELI MUKAAN VOI OTTAA HIEMAN RAHAAKIN.\nPS. MUISTAKAA TILITTÄÄ KYNTTILÄ- JA KARKKITULOT 15.11.2009 MENNESSÄ ITU RY:N TILILLE 527104-40237429\nLuokassamme heräsi kysymys, voisiko kenkälaatikkopaketteja valmistaa myös kotona tai yhteistyössä kavereiden kanssa. Vastaus on, että kyllä voi ja mielellään. Muistattehan lukea huolellisesti eri ikäisten pakettien sisältö- ja täyttöohjeet.\nLupasin, että omat laatikot voidaan palauttaa koulun laatikoiden kanssa yhtä aikaa Parikanniemeen. Viimeinen palautuspäivähän on 13.12., mutta toivoisimme pakettien olevan koululla jo ti 10.11.\nKoulun henkilökunta päätti myös kerätä oman paketin Moldovan ja Romanian lapsille.\nAntaessa saa iloisen mielen!\n(Tämä tiedote jaetaan oppilaille 28.10.2009)\nSyysloma on takana ja joulukin jo kahden kuukauden päästä! Työn alla on jo jouluvaelluksemme 17.12.\nOlemme päättäneet osallistua tänä vuonna Operaatio joulun lapsi 2009:ään. Vinkin tästä humanitääristä apua antavasta Patmos-järjestöstä saimme neuvottelukunnan puheenjohtajalta Kirsi Torkkelilta.\nTällä kertaa muistetaan kenkälaatikkopaketilla Moldovan ja Romanian lapsia. Tarkoituksena on, että esikoulu ja jokainen yhdysluokka valmistaa yhden kenkälaatikkopaketin. Koulultamme lähtisi siis yhteensä neljä joulupakettia. Ensin päätetään valmistetaanko lahja tytölle vai pojalle sekä valitaan ikäryhmä; 2-4 , 5-9 tai 10-14 vuotta.\nJokaisen ikäryhmän paketti muodostuu erilaisista sisällöistä: hygieniatuotteita, vaatteita, karkkipussi, koulutarvikkeita, mahdollisesti leikkikalu ja jotakin muuta. Pakettiin voi kirjoittaa lapselle joulukorttiin joulutoivotuksen englannin tai romanian kielellä.\nKaikki tämä pakataan kenkälaatikkoon, joka päällystetään joulupaperilla. Paketit toimitetaan viimeistään 13.11. keräyspisteisiin (lähin Parikanniemen lastenkoti), joista ne toimitetaan ajoissa ennen joulua perille. Patmoksen työntekijät jakavat lahjapaketit henkilökohtaisesti Moldovan ja Romanian lapsille sairaaloihin, orpokoteihin, katulapsille ja köyhien perheiden lapsille.\nToivomme, että tämän tempauksen avulla oppilaat\n-ymmärtävät humanitaarisen avun merkityksen\n-voivat itse toimia konkreettisesti puutetta ja hätää kärsivien lasten hyväksi\n-kokevat antamisen iloa yhdessä\nOppilaat, jotka haluavat hankkia pakettiin jonkin tavaran, saavat valita mieleisensä tuotteen listasta (lista löytyy netistä). Loput oppilaat valmistavat joulutervehdyksiä paketin mukaan.\nOpettajat toivovat, että tänä vuonna he eivät saisi mitään joulumuistamisia perheiltä, vaan niillä rahoilla oppilas voisi halutessaan hankkia lahjaan jonkin tuotteen.\nLisätietoa tästä kampanjasta löytyy nettisivuilta osoitteesta: http://www.patmos.fi/fi/kummiksi/operaatio_joulun_lapsi_2009/?id=87\nMEIDÄN LAHJAMME TUO LAPSILLE IHANAN JOULUN.\nSYDÄMELLINEN KIITOS JO ETUKÄTEEN!\nJo jouluisin tunnelmin,\nLupa peruskouluikäisten sikainfluenssarokotukseen\n(Tämä tiedote on jaettu oppilaille 27.-28-10.2009.\nEsikoululaiset saavat ohjeistuksen neuvolasta.)\nKouluterveydenhuolto 2002 -oppaassa kouluterveydenhuollolle, peruskouluille ja kunnille todetaan, että rokotukset ovat vapaaehtoisia ja koululaisen vanhemmalta tulee olla kirjallinen rokotuslupa. Tällä lomakkeella annettu lupa koskee v. 2009 -2010 sikainfluenssaa vastaan tarjottavia rokotuksia.\nRokote on paras tapa suojautua sikainfluenssalta ja sen jälkitaudeilta. Juuri 3-24-vuotiaat ovat sairastuneet sikainfluenssaan eniten. Vaikka heidän tautinsa on usein lievä, osa sairastuneista saa vaikean taudin. Sikainfluenssan jälkitaudeista yleisimpiä ovat keuhkokuume ja keuhkoputkentulehdus.\nRokotetuista suurin osa välttyy kokonaan influenssalta. Suoja muodostuu noin kahdessa viikossa.\nOnko sikainfluenssarokotteella haittavaikutuksia?\nRokote ei sisällä eläviä viruksia, joten siitä ei voi saada influenssaa. Kuitenkin rokotuksen jälkeen voi esiintyä lievää sairaudentunnetta tai lihas- ja nivelsärkyjä. Yli 10 prosenttia rokotetuista saa yleisoireita, kuten kuumetta, ärtyneisyyttä, huonovointisuutta tai päänsärkyä. Vakavia haittavaikutuksia ei ole odotettavissa.\nParin päivän sisällä rokottamisesta pistokohtaan voi ilmaantua punoitusta, kuumotusta, turvotusta tai kipua. On todennäköistä, että sikainfluenssarokote aiheuttaa rokotuskohdan reaktioita herkemmin kuin tavallinen influenssarokote. Paikallisoireita, särkyä ja kuumetta voi hoitaa tavallisilla kuume- ja kipulääkkeillä.\nKenelle rokote ei sovi?\nSikainfluenssarokote sopii lähes kaikille. Jos on voimakkaasti allerginen kananmunalle, tai jos edellinen influenssarokotus aiheutti allergisen reaktion, kannattaa keskustella terveydenhoitajan tai lääkärin kanssa rokotuksen ottamisesta.\nLisätietoja sikainfluenssarokotuksesta saa omalta kouluterveydenhoitajalta.\nKouluterveydenhoitaja: Soili Nenonen\nKoulu: Rahulan koulu Puhelinnumero: terveydenhoitaja 044-7944717\nPalauta tämä alaosa koululle 11.11.09 mennessä\n_______________________________________ __________________ _______________\nOppilaan nimi Syntymäaika Luokka\nKyllä, haluan lapselleni rokotteen sikainfluenssaa vastaan\nEi, en halua lapselleni rokotetta sikainfluenssaa vastaan\nPäivämäärä Huoltajan nimi ja nimen selvennys Puhelinnumero\nLähettänyt Rahula koulu, vuodesta 1917 klo 19.12\nKelloa siirretään tunti taakse päin\nEnsi yönä siirretään kelloja tunti taakse päin. Hyvä muistisääntö on, että kelloja siirretään aina kesään päin; siis keväällä eteen ja syksyllä taakse.\n3 iloista rosvoa...\n..Jesper, Kasper ja Joonatan. Sunnuntaina 25.10. klo 15.00 Rahula-salissa.\nLähettänyt Rahula koulu, vuodesta 1917 klo 21.37\nKyläkoulu on vetovoimatekijä\nHirvensalmella on huomattu, että kyläkoulut vetävät kuntaan uusia asukkaita (LS 8.10.: ”Koulut säilytettävä, sanoo Hirvensalmen johtaja”).\nHirvensalmelle muuttajista kaksi kolmasosaa asettui muualle kuin kirkonkylälle. Koko maakunnassa miltei puolet uusista asuinrakennuksista nousee maakuntaliiton tonttibarometrin mukaan haja-asutusalueille.\nMyös lasten oppimisympäristönä kyläkoulu on ihanteellinen. Yleensä kyläkouluissa on pienet oppilasryhmät ja koulupihat ovat usein virikkeellisempiä kuin isoissa kouluissa. Tietenkin lyhyellä koulumatkalla on suuri merkitys oppilaille.\nKokemusten mukaan lapset sopeutuvat erittäin hyvin yhdysluokkaopetukseen, vaikka samassa huoneessa opiskellaan eri asioita. Kasvatustieteen tohtori Taina Peltonen joka on tutkinut yhdysluokkaopetusta korostaa, että moni-ikäisten ryhmä on luonnollisempi kuin tasaikäisten ja siinä kehittyy taito ottaa huomioon heikompia ja auttaa nuorempia. Maailmalla multiage-luokkia muodostetaan jo isoihinkin kouluihin. Yhdysvalloissa koko Kentuckyn osavaltion perusopetus on järjestetty pääosin eri-ikäisopetuksena.\nEri maissa tehtyjen vertailujen mukaan pienten koulujen oppilaiden oppilaista kasvaa pärjääjiä: sekä oppimistulokset että myöhempi menestyminen opinnoissa ovat parempia pienissä kuin isoissa kouluissa (Pienkouluraportti, Suomen kylätoiminta ry 2008). Tärkeä syy parempiin tuloksiin on vanhempien ja kyläläisten aktiivisempi osallistuminen koulun elämään pienissä kouluissa. Myös oppilaat sitoutuvat paremmin pieneen kouluun ja syrjäytyminen on vähäisempää.\nKyläkoulupedagogiikkaa voidaan soveltaa myös taajamien kouluihin, siksi on kaikkien kannalta hyvä, että meillä on erikokoisia kouluja.\nKoulut ovat kylien keskuksia, johon voidaan keskittää muitakin palveluja. Ne parantavat näin kylien yhteisöllisyyttä ja myös tärkeää turvallisuuden tunnetta maaseudulla. Etelä-Savossa on vielä noin sata peruskoulua. Ne ovat kauniin luonnon ohella tärkeä vetovoimatekijä, joka houkuttelee aktiivisia nuoria perheitä maakuntaan.\nNorolan nuorisoseuran Mylläkkä-teatteri esittää SYYSLOMALLA laulunäytelmän 3 ILOISTA ROSVOA\nKardemumma on ihan pieni kaupunki kaukana täältä. Sen kaduilla kävelee aaseja,\nkameleita ja joskus leijonakin pentuineen. Järjestystä valvoo poliisimestari Paavali ja\nsäätiedot kertoo vanha Topias. Kaupungissa on yksi raitiovaunulinja, jolla saa ajella\nihan ilmaiseksi. Kardemumman kauppiaiden elämää häiritsevät kolme rosvoa, jotka\nvarastelevat nälkäänsä. Eräänä yönä kauppiaat kuitenkin saavat rosvot verekseltään\nkiinni ja heidät suljetaan vankilaan. Kun sitten kaupungin tornissa syttyy tulipalo,\ntarvitaan jokainen käsi- ja jalkapari pelastustöihin. Näin kolme iloista rosvoa\npääsevät vankilasta ja ryhtyvät kunnon kansalaisiksi. Sen pituinen se!\nRAHULAN KOULUN RAHULA-SALISSA\n22.10. klo 18.00 • 23.10. klo 18.00\n25.10. klo 15.00\nThorbjørn Egner • Suom. Aila Meriluoto • Ohjaus Karl FagerholmLiput\nLIPUT: aikuiset 8€, lapset 5€ – sisältää pullakahvit väliajalla!\nEtelä-Savon vuoden kylä RAHULA\nOIKEIN LEPPOISAA LOMAA KAIKILLE!\nSiirrymme lomatunnelmiin Kirsi Kunnaksen runojen siivittämänä.\nKynttilöitä ja karkkeja\nTänään Satu ja Hanna kävivät jakamassa oppilaille ja vanhemmille ITU:n myyntituotteita. Vielä ehdit hankkia syyslomalle myyntiin kynttilöitä ja karkkeja.t. Katariina\nLähettänyt Rahula koulu, vuodesta 1917 klo 23.03\nPe 16.10. pihansiivoustalkoot PERUTTU\nLumen vuoksi, joudumme peruman PIHANSIIVOUSTALKOOT!\nSiistime sitten pihaa syysloman jälkeen jokin toinen päivä,jos sää lumitilanne ja sää sen sallii.\nMitä tänään opekoulutuksessa\nTänään opekoulutuksessa mietimme yritysyhteistyötä (Love2learn). Rämälän ja Rahulan yhteistyökumppaniksi on lupautunut GalleriAri. Ajattelimme, että tämä olisi hyödyllinen kumppanuus, kun paneudumme tänä vuonna Suomen maalaustaiteen merkkiteoksiin.\nYhteistyömme voisi liittyä esim. näyttelytilojen käyttöön, paikallisten taiteilijoiden kouluvierailuihin, taidelainaukseen yms. katsotaan mitä keksitään puolin ja toisin.t. Katariina\nKUVA: Maria Wiik: Huono omatunto, 1886, �ljy, 128 x 81 cm. Yksityiskokoelma\nLähettänyt Rahula koulu, vuodesta 1917 klo 20.15\nKiVa-koulua (tunti 2) torstaina\nTorstaina jälleen KiVa-koulua. Oppilaat ovatkin jo kovasti kyselleet milloin ovat seuraavat KiVa-tunnit. Nyt myös KiVa-koulu pelit ovat valmistuneet. Kirjautumisohjeet löytyvät luokkien omilta sivuilta. Kirjautumiseen tarvitaan koulun omat salasanat. Ne saat opettajaltasi.\nVoit kirjautua peliin seuraavasta linkistä:http://www.kivakoulu.fi/t. Katariina\nOpettajat Love-koulutuksessa 12.-13.10.2009\nSijaisina 1-2 luokkalaisten Sanna Wirenius, 3-4 luokalla Sari Paavilainen ja 5-6 luokalla Antti Kajakoski.t- Katariina\nNorolan nuorisoseuran Mylläkkä-teatteri esittää :3 ILOISTA ROSVOA\nBändikerhoa ei ole tänään!\nOhjaajat eivät pääse tänään pitämään kerhoa, joten bändikerho siirtyy syysloman jälkeiselle maanantaille.\nOpettajat lauantaina koulutuksessa\nOlimme tänään Opit-koulutuksessa Rantakylän yhtenäiskoululla. Oli mukava osallistua heidän Veso (virkaehtosopimuksen mukaista koulutusta)-koulutukseen ja tutustua oppilaidemme tuleviin yläkoulun opettajiin. Hyvin ovat Rahulan oppilaat kuulemma pärjänneet isossakin koulussa. Saa nähdä pääsevätkö nykyiset kuutoset jo Lyseolle vai menevätkö he edelleen Rantakylään?\nOpiskelimme tänään Opit-oppimisympäristöä. Tähän astihan olemme lähinnä käyttäneet ainoastaan Opitin valmista oppimateriaalia. Opittiahan voi tehdä myös kotoa käsin, jos omistaa nettiyhteyden. Tulevaisuudessa oppilaille voi tulla myös kotitehtäviä Opitin kautta. Tämä ei kuitenkaan velvoita netin hankkimista kotiin, vaan tarvittaessa tehtävät voi myös tehdä koululla.\nTänään harjoittelimme, miten voisimme hyödyntää Opitin mahdollisuuksia paremmin opetuksessamme.\nKokeilimme esim. projektien ja opintokokonaisuuksien tekemistä.\nKotimatkalla käväisin torinlaidalla ja siellä näyttää nykyisin tällaiselta. Kuulakasta syysviikonloppua kaikille! t. Katariina\nLähettänyt Rahula koulu, vuodesta 1917 klo 16.13\nIhanat lätäkköhommat pääsivät käyntiin viime tiistaina. Pieni sade ei näitä miehenalkuja estänyt ojankaivuuhommissa.t. Katariina\nLähettänyt Rahula koulu, vuodesta 1917 klo 16.09\nKirsimaria E. Törönen-Ripatti oli torstaina vetämässä ensimmäisiä arkkitehtuuripajoja. Pienet oppilaat perehtyivät lähiympäristön valokuvaamiseen, 3-4 luokkalaiset ideoivat animaation käsikirjoitusta ja isommat oppilaat avasivat kultakauden taidekuvia.\nAjatuksia TET -jaksosta\nTässä Emma ja Katariina, moi taas!\nViikko on vierähtänyt todella nopeasti ja käteen jäivät upeat muistot Rahulan koulusta. Eniten aikaa tuli vietettyä 1.-2. -luokkalaisten kanssa jotka ovat jokainen todella ihania ja kohteliaita. Myös vanhemmille oppilaille tuli tunteja pidettyä, jotka nekin menivät hienosti. Kaikin puolin Rahulassa viettämämme aika oli hauskaa, opettavaista ja ennen kaikkea positiivisesti yllättävää. Tätä voisi tehdä tulevaisuudessakin.\nKiitos kaikille oppilaille ja henkilökunnalle, oli ilo olla mukana menossa! Toivottavasti näemme vielä.\nPe 16.10. pihansiivoustalkoot 3-6 lk\nSiivoamme koulun pihan ennen syyslomalle jäämistä.Mukaan rönttävaatteet ja pihatyöhön sopivat hanskat.\n1-2 luokka lähtee vierailemaan Päivin kotiin (unohduspalkinto), joten heiltä jää siivoustalkoot väliin.t. Katariina\nKoululla sijaisia 12.-13.10.\nKoulun opettajat ovat tietotekniikan opetuskäytön koulutuksessa ma ja ti. Sijaisina toimivat samat sijaiset, jotka toimivat sijaisina torstaina.\nMyös esikoulun opettaja Merja on virkavapaalla koko ensi viikon\nja sijaisena toimii Anni Kiviranta.\nMuutama kihomatotapaus on löytynyt, joten nyt kannattaa pestä käsiä entistäkin ahkerrammin.\nKihomato on tunnettu tuhansien vuosien ajan. Tämän loisen osasi tunnistaa jo arabialainen lääkäri ja filosofi Avicenna 1000-luvulla jKr. Omaelämänkerrallisissa teoksissaan hän muun muassa mainitsee kolme muodoltaan sukkulamaista ihmisen sisälmysmatoa: suolinkaisen, koukkumadon ja kihomadon.\nAntropologiset tutkimukset ovat antaneet viitteitä siitä, että kihomato on todennäköisesti seurannut ihmistä läpi koko lajimme historian. Ihmisen evoluution myötä myös kihomato on sopeutunut muuttuviin elinolosuhteisiin. Kihomadon epidemiologia oli pitkään hämärän peitossa. Vasta 1800-luvun lopulla Saksassa tehdyt umpilisäkkeiden poistoleikkaukset paljastivat lääkärikunnalle kihomadon elämänvaiheet. Saksassa oli vielä 1920-luvulla leikatuissa umpilisäkkeissä kihomatoja 20–50 %:ssa. Jos ei epidemiologiaa tunnettu, yhtä epäselvää oli myös kihomatotartuntojen hoito. Vielä 1800-luvun alussa ruotsalainen lääkäri C.J. Hartman suositteli hoidoksi kylmävesiperäruiskeita, joita tarpeen mukaan tuli terästää suola-etikkaliuoksella tai tupakansavulla. Kihomatoja esiintyy yhä maailmanlaajuisesti. Kantajia arvellaan olevan maailmassa 750 miljoonaa. Suomessa kihomatoja tavataan lähinnä alle kouluikäisillä lapsilla. Loistartuntojen yleisyyttä on selvitetty muun muassa helsinkiläisillä päiväkotilapsilla. Heistä 5–10 %:lta löydettiin kihomatoja.\nKihomato (Enterobius vermicularis; lat. enterobius, suolistossa elävä; vermiculus, pikkumato) kuuluu laajempaan sukkulamatojen ryhmään. Nimensä nämä madot ovat saaneet sylinterimäisen ulkomuotonsa mukaan. Rakenteeltaan sukkulamadot ovat jaokkeettomia ja niillä on oma ruuansulatuskanava. Sukupuolet ovat yleensä erillisiä. Suoliston sukkulamadoilla ei ole väli-isäntää ja kihomatoja lukuun ottamatta ne kehittyvät maaperässä. Tartunta tapahtuu joko madon munan tai sen toukan välityksellä. Kihomatoja tavataan vain ihmisellä. Kihomatokoiras on pituudeltaan 3–5 mm ja naaras 8–13 mm. Väriltään ja ulkomuodoltaan ne muistuttavat lähinnä valkoista ompelulangan pätkää. Naarasmadon molemmat päät ovat läpinäkyvän kalvomaisia ja sillä on pitkä teräväpäinen häntä. Koiraiden häntä on puolestaan kippurassa. Kihomadot elävät ihmisen suolistossa. Niiden elinkaari on korkeintaan kolmen kuukauden mittainen, josta ajasta toukkavaihe vie noin 2–4 viikkoa. Tartunta tapahtuu nielemällä madon munia. Munista kuoriutuu mahalaukussa tai ohutsuolen alkuosassa toukkia. Toukat kehittyvät ohutsuolessa ja paksusuolen alkuosassa täysikasvuisiksi yksilöiksi. Aikuiset madot asettuvat paksusuoleen, pääasiassa umpisuolen alueelle. Kihomato kiinnittyy suolen pinnalla olevan nukan limakalvoon. Ravinnokseen kihomadot käyttävät suolen sisällön ravinteita ja glukoosia.\nAikuistuttuaan kihomadot alkavat paritella. Koiraat kuolevat pian hedelmöityksen jälkeen. Naaraan sisällä kehittyy tuhansittain munia ja ne lopulta täyttävät madon elimistön lähes kokonaan. Naaras vaeltaa yöllä paksusuolessa kohti peräsuolta ja edelleen peräaukon läpi. Peräaukon ympäristön iholla naaras alkaa munia. Tämä tapahtuu öiseen aikaan mahdollisesti ruumiinlämmön laskemisen laukaisemana. Munat ovat kauttaaltaan liimamaisen eritteen peittämiä ja ne takertuvat helposti kiinni ihoon. Muninnan jälkeen myös naaraat ovat täyttäneet elämäntehtävänsä ja ne kuolevat.\nLääketieteessä kihomatotautia kutsutaan enterobiaasiksi. Termi on suora johdannainen kihomadon latinankielisestä nimestä. Tartunta saadaan nielemällä kihomatonaaraan tuottamia munia, jotka ovat kiinnittyneinä isännän peräaukon iholle. Munien suojana oleva liimamainen erite, sekä jossain määrin myös kihomatojen liikehdintä paljaalla iholla, aiheuttavat kutinaa, jota etenkin pienet lapset helpottavat sormillaan raapimalla. Näin madon munia takertuu helposti sormiin ja sormenpäihin. Sormista suuhun munat sitten päätyvät joko suoraan (esimerkiksi peukaloa imiessään lapsi voi tartuttaa itseään yhä uudelleen) tai epäsuorasti erilaisten esineitten ja materiaalien pinnoilta (lelut, tutit, vuodevaatteet, yöasut jne.). Unohtaa ei pidä myöskään sormin syötäviä ruokia ja välipaloja. Suomessa kihomadot ovat lähinnä päiväkoti-ikäisten lasten riesa. Koko maailman mittapuussa kihomato on kuitenkin yksi ihmisen yleisimpiä loisia. Kantajia arvellaan olevan maailmassa runsaat 750 miljoonaa.\nKihomato on ihmisen loinen. Tartunnan voi siis saada vain toiselta ihmiseltä. Peräaukon iholla munien sisältämä alkio kehittyy infektiiviseksi (tartunnan aiheuttavaksi) 4–6 tunnissa. Tartunnan torjunta olisikin helppoa, jos kihomadon munat olisivat silmin nähtävissä. Ne ovat kuitenkin läpikuultavia ja mikroskooppisen pieniä: 0,05 x 0,07 mm.\nKansainväliset tutkimukset antavat varsin samansuuntaisia tuloksia sen suhteen, mitkä tekijät edistävät kihomatotartuntoja. Ruotsin Halmstadissa tehtiin vuonna 1997 tutkimus, jossa kartoitettiin 172 lapsen kihomatokantajuutta ottamalla teippinäyte peräaukon iholta. Lasten ikä vaihteli 4–10 vuoden välillä. Kävi ilmi, että lapsista 21 % oli saanut kihomatotartunnan. Tutkittaessa tarkemmin sitä, miten lapset olivat mahdollisesti tartuntansa saaneet, tutkijat löysivät tilastollisesti merkittävän yhteyden sormien imemiseen ja kynsien pureskeluun. Kiinassa puolestaan tutkijaryhmä valitsi vuonna 1996 kohteekseen seitsemän päiväkotia Kaohsiungin maakunnasta. Näissä päiväkodeissa oli hoidossa 555 esikouluikäistä lasta. Lasten kihomatokantajuus tutkittiin teippikokeella. Lisäksi lasten vanhemmille lähetettiin kyselylomake, jolla kartoitettiin perheen elinolosuhteita ja elintapoja. Tutkijat löysivät selvän korrelaation kihomatotartunnan ja mm. seuraavien seikkojen välillä: välipalojen syönti sormin, sormien imeminen, kotitalon koko, perheen siivouskäytännöt ja isän koulutustausta. Viimeksi mainittu vaikutti lähinnä siihen, kuinka paljon vanhemmat tiesivät kihomadoista ja niiden ehkäisystä. Taiwanissa kartoitettiin vuonna 2000 neljännellä luokalla olevien lasten kihomatokantajuutta sekä tartuntoihin vaikuttaneita tekijöitä. Tutkimukseen valittiin lopulta 429 sellaista lasta, jotka olivat vuosien 1996–1999 välisenä aikana saaneet kihomatotartunnan vähintään kerran. Heidän rinnallaan tutkittiin 280 luokkatoveria, jotka eivät mainitulla aikavälillä olleet tartuntaa saaneet. Vanhemmille lähetetyssä kyselylomakkeessa kartoitettiin kunkin perheen hygieniatottumuksia. Kihomatotartunnan riskiä lisäsivät mm. lattialla leikkiminen, käsien pesun unohtuminen ennen ruokailua ja kynsien pureskelu. Puutteet henkilökohtaisessa hygieniassa lisäsivät tartuntariskiä.\nKihomatotartunnan yleisin oire on peräaukon kutina. Niin kuin edellä on todettu, kutina johtuu pääasiassa madon munien pinnalla olevasta eritteestä. Kutinaa voivat aiheuttaa myös itse kihomadot iholla luikertaessaan. Tytöillä/naisilla saattaa esiintyä myös ulkosynnyttimien alueen kutinaa. Tämä johtuu siitä, että peräaukon iholla liikkuessaan osa kihomadoista harhautuu vaeltamaan välilihan alueelle ja sitä kautta aina emättimen ja virtsaputken suulle. Tämä saattaa joissakin tapauksissa altistaa mm. virtsaputken tulehdukselle.\nKutinaa esiintyy etenkin iltaöiseen aikaan, jolloin se haittaa nukahtamista tai herättää kesken unien. Toisinaan ärsytys aiheuttaa peräaukon supistuksia, joka aistitaan paikallisena kovana kipuna, joskus vatsavaivoinakin. Kutinasta seuraa raapiminen. Alapää ärtyy ja voi aiheuttaa kirvelyä. Rikkoutuneella iholla ulosteen bakteerit leviävät helpommin johtaen toisinaan bakteeritulehduksiin. Oireiden voimakkuus vaihtelee. Aikuisilla ne puuttuvat usein kokonaan. Samoin kaikki lapsetkaan eivät aisti kutinaa yhtä helposti. Lapsilla oireina voivat olla myös yleinen levottomuus ja ruokahalun puute.\nKutina on kihomadon kiertokulun kannalta hyödyllistä, koska kutinan ja sitä seuraavan raapimisen seurauksena munia joutuu runsaasti vaatteisiin, vuodevaatteisiin ja sormiin ja sitä kautta uuden tai saman isännän suuhun.\nKihomatotartunnan mahdollisuus kannattaa aina ottaa huomioon silloin, kun lapsi valittaa alapään kutinaa - etenkin iltaöiseen aikaan. Kaikki kutina ei suinkaan johdu kihomadoista, mutta jos niitä näkyy luikertelemassa peräaukon iholla, on asia selvä. Jos kihomatoja on suolistossa paljon, niitä voi päätyä myös ulosteen pinnalle. Yksi tapa "houkutella" kihomadot esille on asettaa lapsi illalla nukkumaan ja sammuttaa valot. Tämän jälkeen odotellaan hetki ja mennään sitten taskulampun kanssa kurkistamaan lapsen peräaukkoon. Kihomatonaaraat ovat silloin laskeutuneet iholle munimaan. Jos kihomatoja ei löydy, mutta edellä kuvatut oireet viittaavat kuitenkin tartuntaan, voidaan asia varmistaa etsimällä madon munia peräaukon ympäristön iholta. Munia ei näe paljaalla silmällä, joten tartunta todetaan ottamalla iholta näyte. Tätä tarkoitusta varten on syytä kääntyä ensin esimerkiksi oman asuinalueen terveyskeskuslääkärin puoleen. Näyte otetaan aamulla ennen ulostamista ja ennen kuin lapsi herättyään ehtii peräaukon seutua kyhnyttämään. Keittosuolaliuokseen kastetulla pumpulitikulla hierotaan voimakkaasti potilaan peräaukon ihoa ja työnnetään tikku lopuksi noin puoli senttimetriä peräaukkoon. Tämän jälkeen tikku laitetaan kierrekorkilliseen purkkiin, jossa on noin kaksi-kolme millilitraa fysiologista keittosuolaliuosta (0,9 %:ttinen) ja lähetetään purkki näytetikkuineen mikrobiologian laboratorioon analysoitavaksi. Munia ei aina osu näytetikun tielle. Tuloksen voi tällöin varmistaa ottamalla useampi näyte eri aamuina. Vaihtoehtoisena menetelmänä on näytteen ottaminen iholle kiinnitettävällä teipillä. Kirkkaasta sellofaaniteipistä otetaan noin 5 senttimetrin mittainen pala, joka käännetään puisen spaattelin päälle liimapuoli ylöspäin. Toisella kädellä levitetään pakaroita ja tämän jälkeen teippiä painetaan peräaukon ympäristön iholle. Teippimenetelmää ei kuitenkaan Suomessa juurikaan käytetä tulosten epäluotettavuuden vuoksi.\nTartunnan toteamisessa munanäyte on paljon herkempi menetelmä kuin liikkuvien matojen etsiminen kutinan aikana, koska usein kutina alkaa vasta tunteja munien ihoon liimautumisen jälkeen, jolloin madot ovat jo iholta kadonneet.\nKihomatojen häätäminen vaatii aina lääkehoitoa. Koska madon munat tarttuvat helposti henkilöstä toiseen, perhepiirissä kaikki perheenjäsenet hoidetaan. Sen sijaan suuremmissa yksiköissä kuten päiväkodeissa ja kouluissa kaikkien altistuneiden ihmisten hoitamista tulee harkita tapauskohtaisesti. Lääkevalmisteet eivät imeydy merkittävästi elimistöön, vaan ne kulkevat läpi suoliston. Tämän johdosta niiden mahdolliset haittavaikutuksetkin liittyvät lähinnä maha-suolistokanavaan (ripuli, ummetus, vatsakivut). Lääkkeet ovat kuitenkin hyvin siedettyjä, joten haittavaikutuksetkin ovat harvinaisia. Vaikutusta raskaana oleviin naisiin ei ole riittävästi tutkittu, joten heille lääkevalmisteiden käyttöä ei yleisesti ottaen suositella. Imetys ei kuitenkaan ole vasta-aihe.\nLääkkeet eivät tapa ohutsuolessa mahdollisesti kehittymässä olevia kihomadon munia, joten lääkehoito on uusittava 10–14 vuorokauden kuluttua ennen kuin sillä välin munista kehittyneet madot ehtivät tuottaa uusia munia. Kihomatojen poistaminen suolistosta saattaa olla aikaa vievä prosessi. Sitkeissä tapauksissa voidaan tarvita useampiakin kuureja. Kihomatotartuntaa voidaan hoitaa käsikauppavalmisteena myytävällä pyrviiniembolaatilla (kauppanimi: Pyrvin). Valmistetta myydään joko 6 tabletin tai 20 tabletin pakkauksissa. Tabletteja otetaan yksi jokaista kymmentä painokiloa kohden: Esimerkiksi 70 kiloa painava henkilö ottaa seitsemän tablettia. Pyrviiniembolaatti halvaannuttaa kihomatojen hermoston. Ne veltostuvat ja poistuvat (ulosteen mukana) suolistosta. Lääke värjää tavallisesti ulosteen punaiseksi. Tämä ei ole vaarallista. Värjäytymät lähtevät pois vaatteista tavallisilla pesuaineilla.\nVaihtoehtoisena lääkevalmisteena on Suomessa käytetty mebendatsolia (kauppanimi: Vermox). Mebendatsoli estää kihomatoja suodattamasta glukoosia eli tavallaan tappaa ne nälkään. Vermoxilla on Suomessa tällä hetkellä tilapäinen myyntilupa. Lääkäri voi kirjoittaa aivan tavallisen reseptin. Erityislupa-anomuksia ei tarvita, mutta lääkettä ei löydy Pharmaca Fennicasta. Vermoxia myydään kuuden tabletin pakkauksissa. Annoksena on yleensä kaiken kokoisille perheenjäsenille yksi tabletti, joskin alle kaksivuotiaitten annoksen voi puolittaa.\nKihomadot huolehtivat kiertokulustaan tehokkaasti. Yksi naarasmato tuottaa suunnattoman määrän munia, jotka vuorollaan nieltyinä kehittyvät uusiksi madoiksi. Tämän kiertokulun katkaiseminen on torjunnassa olennaisinta. Jotta munia tarttuisi sormiin mahdollisimman vähän, on kynnet pidettävä lyhyinä. Käsien pesusta on huolehdittava, erityisesti ennen ruokailua ja vessassa käynnin yhteydessä. Välipalojen kuten perunalastujen ja karamellien syömistä sormin tulee välttää. Koska madot munivat öisin, on munia erityisesti lakanoissa ja vuodevaatteissa. Jos perheessä on kihomatovaivaa, ei pitäisi ottaa vastaan yövieraita tai päästää lasta yökylään, ennen kuin vaiva on hoidettu. Lääkkeen ottamista seuraavana päivänä vaihdetaan kaikki vuodevaatteet. Ne vuodevaatteet, joita ei voi pestä, imuroidaan ja tuuletetaan. Pakkanen tappaa elävät toukat munien sisältä. Tarkoista astemääristä ei ole riittävästi tutkittua tietoa. Kihomatojen häätämisessä keskeistä ei kuitenkaan ole ulkoilman kylmyys, vaan se, että vuodevaatteet ylipäätään viedään ulos tuulettumaan tai ne imuroidaan. Samana päivänä tehdään normaali viikkosiivous: imuroidaan lattiat ja pyyhitään pinnat. Vessan ja kylpyhuoneen ovenkahvat on syytä pyyhkiä usein. Muutoin omaksutuista siivousrutiineista ei tarvitse poiketa1.\nKihomadot leviävät erityisesti siellä, missä on paljon lapsia: päiväkodeissa, kouluissa ja kerhoissa. Joissakin perheissä vaiva uusii kerta kerran jälkeen. Alkaa tuntua epätoivoiselta, kun kaikista syödyistä kuureista, vaatteiden vaihdoista ja lähes hysteerisestä siivoamisesta huolimatta matoja aina vaan löytyy. Kihomadot saattavat joskus olla sitkeitä häädettäviä. Toistuvissa kihomatotapauksissa on kyse tavallisesti siitä, että lapsi saa uuden tartunnan – joko itseltään tai tarha-/koulukaveriltaan.\nTuttu ja tuntematon kihomato\nJoidenkin vanhempien on kovin vaikea uskoa sitä, että heidän pikku lapsellaan on kihomatoja. Asia tuntuu niin vastenmieliseltä, omaan aikaamme ja elinpiiriimme kuulumattomalta, että selviäkään oireita ei tahdota millään uskoa todeksi. Kun asia sitten liittyy vielä alapäähän, se halutaan vaieta pois. Hoidon aloittamista pitkitetään tai sitten hoito tehdään vaivihkaa niin, etteivät vaan muut vanhemmat kuulisi asiasta. Tämä lisää tarpeettomasti sitä mahdollisuutta, että madot pääsevät vapaasti tarttumaan muihin lapsiin. Isovanhempamme tunsivat kihomatotaudin hyvin, mutta monet nykyvanhemmat eivät ole asiasta koskaan kuulleetkaan. Lääkärien ja terveydenhoitajien koulutuksessakin asia on jäänyt vähälle huomiolle ehkä siksi, että tauti on kuullostanut enemmän historialta kuin nykypäivältä. Kihomatotaudin torjunnassa keskeinen käsien pesukin on ehkä parin viime vuosikymmenen aikana alkanut unohtua. Kun yleinen tartuntatautitilanne on Suomessa ollut varsin hyvä, ei ole muistettu hygienian vaativan jatkuvaa valppautta. Lapset ovat myös koulupäivän jälkeen pitkiä aikoja yksin kotona, eikä kukaan ole silloin käsien pesua vaatimassa tai valvomassa. Nykypäivän kiireisen elämänrytmin myötä ovat perheiden yhteiset ateriahetket katoamassa. Pitkin päivää napostellaan pientä välipalaa eikä käsiä tietenkään pestä ennen jokaista suupalaa. Ruokakulttuurin muuttuminenkin on edesauttanut kihomatojen leviämistä: pizzat, hampurilaiset ja ranskalaiset maistuvat niin lapsille kuin aikuisillekin – varsin usein sormin syöden.\nYLEISIMMÄT KYSYMYKSET KIHOMADOISTA:\nAiheuttavatko kihomadot umpilisäkkeen tulehduksia?\nUmpilisäkkeen tulehduksen ja kihomatojen yhteyttä ei ole tieteellisesti pystytty osoittamaan, vaikka tulehtuneista ja tulehtumattomista umpilisäkkeistä onkin toisinaan leikkauksen jälkeen löydetty kihomatoja.\nVoiko kihomatoja saada uima-altaasta tai uimarannoilta?\nKihomadon munat eivät huku, joten ne säilyvät "hengissä" myös veteen joutuessaan. Toisaalta veden virtaus ei uidessa ole riittävän voimakas irrottamaan madon munia peräaukon iholta (ehkä joitakin yksittäisiä munia lukuun ottamatta). Kun vielä muistetaan, että uimahalleissa ja uimarannoilla valtaosa ihmisistä käyttää uimahousuja, on tartuntariski käytännössä lähes olematon. Riski voi olla vähän suurempi pienten lasten polskuttelualtaissa.\nElävätkö kihomadot kodin lemmikkieläimissä?\nEivät elä. Kihomato on yksinomaan ihmisen loinen. Näin ollen tartunnan lähteenäkin voi olla vain toinen ihminen.\nKuinka kauan kihomadon munat säilyvät ympäristössä tartuntaa aiheuttavina?\nTätä asiaa ei ole kovin tarkkaan tutkittu. Tutkimusten puute on johtunut lähinnä siitä, että kihomatojen vaikutuksia ihmisen terveydelle on yleisesti pidetty vähäpätöisinä. Niiden on katsottu aiheuttavan enemmän kiusaa ja harmia, joten tarve tarkemmille selvityksille on ollut vähäinen. Esitetyt arviot munien säilyvyydestä ympäristössä ovat vaihdelleet muutamasta viikosta pariin kuukauteen. Munassa oleva kihomadon alkio näyttäisi tuhoutuvan nopeimmin äärilämpötiloissa (kuiva kuumuus vs. pakkanen). Tarkoista astemääristä tai altistuksen kestosta ei kuitenkaan ole tietoa. Plusasteikon puolella alkion elinkyky säilyy sitä paremmin, mitä matalampi lämpötila on, koska tällöin aineenvaihdunnan taso on matalampi. Lämpimässä ilmassa alkion solujen aineenvaihdunta vaatii enemmän energiaa ja tämä johtaa energiavarojen loppumiseen aiemmin kuin viileässä ilmassa.\nVoiko kihomadon munia todella joutua nieluun hengitysilman mukana hengitettäessä pölyistä sisäilmaa?\nSiinä, missä esimerkiksi flunssaviruspartikkelit saattavat leijailla ilmassa useitakin tunteja, kihomadon munat – jos niitä on päässyt ympäristöön varisemaan – päätyvät melko nopeasti kodin eri pinnoille. Mahdolliset riskit liittyvät tällöin tilanteisiin, missä näitä pintoja tomutetaan, pyyhitään (kuivalla rievulla), ravistetaan, tuuletetaan tai muuten leyhytellään, jolloin kihomadon munia saattaa pelmahtaa pölyhiukkasten mukana ilmaan. Munia ja pölyä täytyisi kuitenkin olla ympäristössä huomattavia määriä, jotta voitaisiin tässä yhteydessä puhua merkittävästä tartunnan lähteestä.\nMihin toimenpiteisiin on hyvä ryhtyä kotioloissa?\nLääkkeen ottamista seuraavana päivänä vaihdetaan lakanat. Patjat, peitot ja tyynyt imuroidaan tai tuuletetaan. Samana päivänä tehdään normaali viikkosiivous: imuroidaan lattiat ja pyyhitään pinnat (kostealla rievulla). Vessan ja kylpyhuoneen hanat ja ovenkahvat tulee pyyhkiä tavallista useammin ja vuoteiden ympäristö imuroida pari kertaa viikossa. Käsien pesun merkitystä ei voi riittävästi korostaa. Kädet pestään aamuin illoin, ennen ja jälkeen ruokailun sekä ennen kaikkea WC-käynnin yhteydessä. Kynnet on hyvä pitää lyhyinä. Kaikkia sormin syötäviä ruokia ja välipaloja tulee hoidon aikana välttää. Vaihdettaessa kihomatopotilaan lakanoita, niiden ravistelua ja leyhyttelyä tulee sisätiloissa välttää.\nIhmisten stressaantuminen ja ahdistuminen saavat helposti aikaan "siivousneuroosin" etenkin, jos infektio toistuu useita kertoja. Jatkuva koko huoneiston suursiivous ei kuitenkaan ole kihomatotaudin hoidossa olennaista.\nMihin toimenpiteisiin on hyvä ryhtyä päiväkodissa?\nPäiväkodissa ongelmaksi saattaa nousta jo pelkkä tartuntojen toteaminen. Päivittäisessä tohinassa tulee harvemmin kiinnittäneeksi sen ihmeellisempää huomiota lapseen, joka silloin tällöin kyhnyttää kutiavaa takapuoltaan. Kutinasta johtuva levottomuus, ruokahaluttomuus ja mahdolliset vatsakivutkin tulkitaan helposti muista kuin kihomadoista johtuviksi. Lähtökohdaksi onkin otettava se, että kun jollakin hoitolapsella todetaan kihomatotauti (tavallisesti tämä tapahtuu WC-käynnin yhteydessä), se on todennäköisesti ehtinyt jo tarttua useampaan muuhunkin lapseen. Ensimmäinen tehtävä on pyytää vanhempia huolehtimaan lapsensa ja koko perheen hoidosta. Hoidon jälkeen lapsi voi palata takaisin päivähoitoon. Kaikkien hoitolasten joukkotarkastuksesta saavutettava hyöty on rajallinen, sillä kihomadot eivät juuri päiväsaikaan näyttäydy peräaukon ympäristön iholla. Tärkeämpää on kertoa kihomadoista kaikille hoitolasten vanhemmille ja kehottaa heitä itse tarkkailemaan lapsiaan mahdollisten tartuntojen varalta. Kihomadot saattavat olla joillekin vanhemmille ja päiväkodin hoitajille varsin vieras tuttavuus. Siksi olisi hyvä, jos päiväkodilla olisi jaettavanaan informaatiota kihomadoista, niiden tartuntatavoista, oireista ja hoidosta.\nKuten kotioloissakin, myös päiväkodissa päähuomio kiinnitetään lasten ja hoitajien käsien pesuun. Kädet tulee pestä etenkin ruokailun ja WC-käyntien yhteydessä. Mahdolliset vuodevaatteet kerätään pyykkiin vietäviksi (vältettävä leyhyttelyä). Lisäksi patjat ja tyynyt imuroidaan ja tuuletetaan mahdollisuuksien mukaan. Nukkumatilan lattia imuroidaan ja pinnat pyyhitään kostealla rievulla. Lelujen osalta on hyvä siirtyä käyttämään epidemian ajaksi leluja, joita on helppo pestä tai huuhdella. Muutoin ei päiväkodin siivousrutiineista tarvitse poiketa.\nPäiväkodissa avain tartuntakierteen katkaisemisessa on se, että kaikki kihomatotartunnan saaneet lapset tulevat hoidetuiksi. Yksikin hoitamaton lapsi saattaa levittää tautia myös sellaisiin lapsiin, joilta kihomadot on jo kertaalleen ehditty hoitaa pois. Hoidon osalta vastuu on lasten vanhemmilla.\nMiksi kihomadot eivät toistuvista lääkekuureista huolimatta tahdo millään häipyä?\nTavallisin syy taudin pitkittymiselle on uusintatartunta: suvussa, päivähoitopaikassa tai koulussa on kenties lapsi, jonka kihomatotautia ei ole tunnistettu tai hoidettu, ja joka sen vuoksi tartuttaa tautinsa muihin lapsiin yhä uudelleen. Lapsi voi tartuttaa uudelleen myös itseään (katso edellä). Kannattaa kiinnittää huomiota myös henkilökohtaiseen hygieniaan. Onko käsien pesusta huolehdittu? Onko WC-tilat pidetty riittävän puhtaina? Lääkehoidon osalta tavallisin virhe on jättää toinen kuuri ottamatta. Saatavilla olevat lääkkeet eivät tuhoa kihomadon munia, joten ohutsuoleen mahdollisesti jääneistä madon munista pääsee kuoriutumaan uusia kihomatoja. Ellei näitä kihomatoja tuhota uudella lääkekuurilla (10–14 vuorokauden kuluttua), kihomatotauti pitkittyy.\nKaiken edellä mainitun jälkeen jäljelle jää sitten tapauksia, joissa matoja aina vaan löytyy kaikista syödyistä lääkekuureista, vaatteiden vaihdoista ja intohimoisesta siivoamisesta huolimatta. Tällaisissa tilanteissa voi harkita lääkevalmisteen vaihtoa esimerkiksi Pyrvinistä Vermoxiin (Vermox on reseptilääke, joten valmisteen hankkiminen vaatii lääkärissä käyntiä). Lääkkeen annostelua voi myös tarvittaessa muutella esimerkiksi siten, että otetaan yksi tabletti (Vermoxia) kolmena peräkkäisenä päivänä ja sama uudelleen kahden viikon kuluttua. Toinen vaihtoehto on lisätä hoitokertoja. Yksi Vermox-tabletti otetaan esimerkiksi aikavälillä 0, 2-, 4- ja 6 viikkoa. Annosteluohjeista poikkeamisista on kuitenkin syytä neuvotella ensin hoitavan lääkärin kanssa.\nAsiantuntijoina: parasitologi Sakari Jokiranta, kaupunginepidemiologi Timo Rostila, apulaisylilääkäri Harri Saxén ja toiminnanjohtaja Tero Hautala\nLähettänyt Rahula koulu, vuodesta 1917 klo 14.50\nSanna, Katariina ja Ruokolahden eukot\nKokeilimme kuvamanipulaatiota Love-koulutuksessa.\nHuomenna Arkadiasta ostoskeskukseen ja Love-koulutusta\nHuomenna aloitamme Arkkitehtuurikasvatuksen Arkadiasta ostoskeskukseen. Pajoja tulee vetämään taiteilija Kirsi-Maria E. Törönen-Ripatti.\nMyös opettajien Love-kolutus on huomenna.\n1-2 luokan sijaisena on Sanna Wirenius.\n3-4 luokan sijaisena toimii Sari Paavilainen\nja 5-6 luokan sijaisena on Antti Kajakoski.\nOpettajat ovat tosin koululla ja osallistuvat pajoihin.\nAika kaivaa lämmintä ylle!\nLämpötila laskee jo ajoittain yöllä nollan alapuolelle, joten on tullut aika kaivaa hanskat, pipot ja kaulaliinat. Myös paksumpi takki ja pitkät alushousut lämmittävät aamuvarhaisella. Olemme ulkoliikunnassa vielä syyslomaan asti, joten myös liikuntatunneille kannattaa pukeutua säänmukaisesti. Liikunnassa on menossa ulkopalloilut. Kuulakkaita syyspäiviä kaikille! t. Katariina\nAnimaatio, (ensimmäinen 3D-tekniikkaa käyttäen kuvattu stop motion–teräväpiirtoanimaatio) gotiikka, kauhu, pelko, pelon voittaminen, rohkeus, onnelliset\nloput ja taikausko.\n11-vuotias Coraline Jones on muuttanut van-\nhempineen uudelle paikkakunnalle isoon\ntaloon. Muuton jälkeen uudessa kodissa olisi\npaljon puuhaa ja kunnostettavaa, mutta\nkiireiset, työhönsä uppoutuneet vanhemmat\nnaputtelevat vain tietokoneitaan aamusta\niltaan. Heitä ärsyttää kaikki häiritsevä, kuten\ntylsistynyt, seuraa kärttävä Coraline.\nCoraline joutuukin itse keksimään tekemistä\nja tutustumaan taloon ja sen ympäristöön\nsekä naapuruston outoon väkeen.\nNaapurin poika, Wybourn, tuo Coralinelle\nisoäitinsä siskolle kuuluneen nappisilmäisen\nräsynuken. Pian Coralinea erityisen paljon\nmuistuttava nukke kulkee kaikkialle Coralinen\nCoralinen tylsä arki muuttuu kertaheitolla, kun\nhän löytää umpeen muuratun, salaperäisen\noven kotoaan, nojatuolin takaa, seinätapetin\nalta. Äiti väittää, että ovi on muurattu joskus\numpeen, sillä se johti naapuriasuntoon.\nEräänä yönä ovi on kuitenkin houkuttavasti\nraollaan ja seinä sen takaa yllättäen poissa.\nCoraline lähtee kulkemaan käytävää pitkin ja\nlöytää toisen maailman, oman elämänsä\nvaihtoehtoversion. Rinnakkaistodellisuus näyttää pinnalta aave-\nmaisen samanlaiselta kuin Coralinen oikea\nelämä - tosin paljon paremmalta. Se on kuin\nhänen kaikkien toiveidensa täyttymys.\nToiset vanhemmat odottavat Coralinea\ninnokkaina ja rakastavina. Heillä on aina\naikaa ja ruokakin on herkullista. Siellä jopa\nkissat osaavat puhua ja hiiret tanssia.\nMutta pian ihmeellinen seikkailu muuttuu ou-\ndoksi ja vaaralliseksi. Coralinea alkaa epäi-\nlyttää toinen maailma ja hän haluaisi palata\ntakaisin vanhaan kotiinsa oikeiden vanhem-\npiensa luokse, mutta hänen valeäitinsä yrit-\ntääkin pitää tytön ikuisesti itsellään.\nCoralinen on luotettava itsepäisyyteensä,\nrohkeuteensa, naapuriapuun ja mustaan kis-\nsaan pelastaakseen oikeat vanhempansa\nsekä aavelapset ja palattava kotiin.\nKäy elokuvan Coraline ja toinen todellisuus kotisivuilla:\nhttp://www.coraline.com (Suora linkki löytyy äidinkielen linkkilistasta).\nTänään pidimme toisen oppilaskunnan kokouksen.\nTotesimme, että asvaltin maalaus siirtyy keväälle, johtuen kosteista säistä. Tosin kohtahan tulee lumikin...\nOppilaskunta oli kysellyt oppilailta miten huomioisimme Etelä-Savon vuoden kyläksi valintaamme. Päädyimme ehdottamaan NoNs:n puheenjohtalle muutamia toiveita talviulkoilupäivään:\n-valittaisiin Rahulan kylälle oma vuoden kyläläinen\nTotesimme myös, että tavallaan tämän viikon elokuvat ovat yhtä ekstraa meille, menköön siis myös juhlinnan piikkiin.\nOppilaskunta halusi tehdä myös toiveita Halloween-diskoon. Terveiset laitetaan paperilla ITU:n puheenjohtajalle, eli Aki Hyötyläiselle.\nMarraskuun kokouksessa suunnittelemme koulun pikkujouluja.\nOlemme Emma Pitkänen ja Katariina Haapea Urheilupuiston koulun yhdeksänneltä musiikkiluokalta. Vietämme tämän viikon täällä Rahulan koulussa TET-harjoittelussa.\nTäällä meidän on tarkoitus tutustua koulumaailmaan opepöydän toiselta puolelta katsottuna, opettajan työskentelyä seuraten. Musiikkiluokkalaisina laulu- ja soittotaidosta on TET-harjoittelussakin hyötyä, jo ensimmäisen päivän aikana pääsimme pitämään musiikkituntia 3-4 -luokkalaisille. Emma soittaa viulua, kitaraa ja pianoa tarvittaessa, Katariina laulaa ja loistaa urheilukentällä.\nHuomenna päivä alkaa liikuntatunneilla, hommaa varmasti riittää meille jatkossakin tässä eloisassa koulussa!\nKuvassa opetimme 1-2 luokkalaisille kuvaamista. Oppilaat saivat kuvatta pihalta paikkoja, joista he pitävät.\nHALLOWEEN DISCO PERJANTAINA 30.10.2009 KLO 18-21 (...\nNorolan nuorisoseuran Mylläkkä-teatteri esittää SY...\nNorolan nuorisoseuran Mylläkkä-teatteri esittää :3...\nHuomenna Arkadiasta ostoskeskukseen ja Love-koulut...


Piippukuja 4, Riihimäki - Vuokrataan 1H+K - Lumo-verkkokauppa\nPiippukuja 4 as. 7, Suokylä, Riihimäki\n695 €/kk Kerrostalo 49 m² 2. kerros 1H+K\nTilava yksiö aivan rautatieaseman välittömässä läheisyydessä!\nTilava yksiö, kaksion neliöillä tunnelmallisessa vanhassa talossa tarjoaa sinulle oivan kodin juna-aseman ja keskustan palveluiden välittömässä läheisyydessä! Isot ikkunat, leveät ikkunapenkit ja iso keittiö kuuluvat ehdottomasti tämän asunnon valttikortteihin. Olohuoneessa on hyvin tilaa rajata makuutila ja oleskelutilaa jää silti reilusti. Kylpyhuoneessa on liitäntä pyykinpesukoneelle ja keittiössä astianpesukoneelle. Lumo asukkaana sinulla on mahdollisuus hyödyntää Lumo-asukkaan omatoimiremonttietua ja remontoida asunnon seinät mieleiseksesi. Lue lisää Lumo-eduista.\nTervetuloa tutustumaan tähän tilavaan ja tunnelmalliseen kotiin!


25.01.2011 16:46\t- 25.01.2011 16:47\t#6661 : Jukkis\nsikapiikin jälkipeli kirjoittanut Jukkis\nPalataan vielä sikainfluenssapiikin jälkipyykkiin. On kai aika avata kokonaan uusi ketjukin. Näyttää siltä että terhi Kilpi on vuorostaan joutunut ottamaan konnanroolin, ja myöntelee jo osittain, että sikapiikki aiheutti narkolepsian. vastentahtoisesti tietenkin, kiemurrellen kuin mato koukussa etsien mitä tahansa ulospääsyä, jolla selittää tehdyn tekemättömäksi. Mitä olen Kilpeä julkisuudessa katsellut, hänen kykynsä puhua muunneltua totuutta ei ainakaan ole muuttunut miksikään, tai sitten THL otaksuu että kun kansa ei vieläkään ole saanut valehtelusta tarpeekseen, sitä voidaan jatkaa vaikka loputtomiin.\nYksi mielenkiintoinen teoria on tämä ”sikapiikki yksin ei aiheuttanut narkolepsiaa” sillä se on juuri sopivan hypoteettinen ja epämääräinen, että sillä voidaan spekuloida vaikka ikuisesti. Näin koko THL ihmettelee Terhi Kilven suulla:\nViimeksi muokattu: 25.01.2011 16:47 Jukkis.\nVastaus käyttäjältä Wormwood aiheessa Vs: sikapiikin jälkipeli\nVastaus käyttäjältä tri No aiheessa Vs: sikapiikin jälkipeli\nVastaus käyttäjältä h3pe aiheessa Vs: sikapiikin jälkipeli\nVastaus käyttäjältä juppe aiheessa Vs: sikapiikin jälkipeli\nVastaus käyttäjältä samuliloov aiheessa Vs: sikapiikin jälkipeli\nVastaus käyttäjältä Jusban aiheessa Vs: sikapiikin jälkipeli\nVastaus käyttäjältä Jore aiheessa Vs: sikapiikin jälkipeli


Aloittava yrittäjä | Cursor Oy\nAloittavan yrittäjän mielessä liikkuu monenlaisia kysymyksiä talousasioista markkinointiin. Kysymysten kanssa ei kannata jäädä yksin.\nAutamme Kotkan-Haminan seudulla yrittäjyydestä kiinnostuneita ja yritystä perustavia aina liikeidean testauksesta rahoituksen suunnitteluun ja toimitilojen kartoittamiseen. Seudun toimitiloja voit etsiä kätevästi Cursorin ylläpitämästä vapaiden toimitilojen ja tonttien rekisteristä.\nOsallistu järjestämiimme yrittämisen infopläyjäyksiin\nVaraa aika henkilökohtaiseen yritysneuvontaan\nApu on henkilökohtaista ja luottamuksellista.Tilanteen alkukartoitus on asiakkaalle aina maksutonta.\nYrittämisen infopläjäykset ja neuvontavideot\nKaikille yrittämistä suunnitteleville ja yrittäjille suunnatut tilaisuudet järjestetään keskiviikkoisin klo 14–16 Cursorilla Eagle-talolla, os. Kyminlinnantie 6, Kotka. Tilaisuudet ovat maksuttomia!\nVoit myös katsoa netissä neuvontavideoitamme. Aiheina ovat mm.\nVideoiden yhteiskesto on noin 2 tuntia. Videoihin tutustumalla valmistaudut myös osallistumaan yhteisneuvonnan laskentaosioon.\nCursorissa kuhisee aina keskiviikkoisin! Tarvitsetko perustietoa


Solitan tiimi Fennian AI Hackin voittoon - Viestintätoimisto Manifesto\nSolitan tiimi Fennian AI Hackin voittoon\npe, elo 30, 2019 07:00 CET\nSolita valittiin Fennian tekoäly-hackathonin voittajaksi kahden päivän hackathon-puristuksen jälkeen. Tuomariston arvion mukaan voittajatiimin ehdotus oli kokonaisuudessaan monipuolisin ja vakuutti rautaisen tekoälyosaamisen lisäksi keskittymällä liiketoimintaan, asiakas- ja työntekijäkokemukseen. Solitan tiimi myös hyödynsi laajimmin Fennian asiantuntijoita hackin aikana parantaakseen asiakasymmärrystä.\nHackathoniin osallistuivat Accenture, CGI, Digital Workforce, Solita ja Vincit, jotka valittiin osallistujiksi esikarsinnan jälkeen. Hackathon järjestettiin Helsingissä 27.-28.8.\n”Teknologia ja tekoäly tuovat meille uusia mahdollisuuksia tulevaisuudessa niin liiketoiminnan kuin hyvinvoinnin edistämiseen. Teknologia yksin on kuitenkin vain väline – on tärkeää keskittyä myös niin aihepiirin eettisiin pohdintoihin kuin käyttäjien tuntemiseen ja toimintamalleihin. Yhdistimme tiimiimme asiakasymmärryksen, data-analytiikan ja tekoälyratkaisuiden sekä pilvipalveluiden osaajia, ja on upeaa, että kokonaisvaltainen lähestymistapamme palkittiin tänään voitolla”, kertoo Solitan tiimin jäsen, palvelumuotoilija Iikka Lovio.\nLovion lisäksi tiimiin kuuluivat Jose Juhala, Paavo Toivanen, Rasmus Toivanen ja Teemu Vartiainen.\nAI Hackin tavoitteena oli arvioida tekoälyn potentiaalia liiketoiminnan kehityksessä sekä kasvattaa Fennian omaa tuntemusta tekoälymarkkinoista, ratkaisumalleista ja toimittajista. Fennia toivoo voivansa jatkossa hyödyntää tekoälyä ja analytiikkaa aiempaa tehokkaammin asiakkaan vahinkoon liittyvän korvausprosessin sujuvoittamiseen sekä asiakasvalinnan, hinnoittelun ja markkinoinnin kohdentamiseen.\nSolitan tiimi testasi asetettuun haasteeseen erilaisia koneoppimismalleja. Voittava ratkaisu hyödyntää teknologian näkökulmasta AWS-pilvipalvelun koneoppimiseen kehitettyä Sagemaker-ympäristöä ja ohjelmointikieli Pythonia. Malli yhdistää datan prosessointia sekä 1d-konvoluutioverkolla että syvällä neuroverkolla.\nSolita Oy, palvelumuotoilija Iikka Lovio p. 044 0164 050, iikka.lovio@palmu.fi\nFennia, tietovarastoarkkitehti Sanna Rantonen, sanna.rantonen@fennia.fi