Normaalisti talvisesongilla tehdään yli 95 prosenttia valjakkoyritysten liikevaihdosta ja talven tuloilla pitää selvitä yli kahdeksan kuukauden ajan seuraavaan talvikauteen asti. Kuva: Raimo Torikka / Yle\nSuomen koiravaljakkoyrittäjät ry (siirryt toiseen palveluun) vaatii päättäjiä takaamaan koiravaljakkoyrityksille erityisen tukijärjestelmän, jotta yritykset selviävät kesäkauden 2021 yli vuoden 2022 talvikauteen, ja koirien yleinen hyvinvointi voidaan taata.\nKoiravaljakkoyrittäjät teki kyselyn jäsenyritystensä nykytilanteesta ja odotuksista ensi vuoden suhteen. Yhdistyksen mukaan kyselyn tulokset osoittavat suuren ahdingon, missä koiravaljakkoyritykset ovat tällä hetkellä.\n– Halusimme saada kyselyn myötä yrittäjiltä faktaa, missä ala oikeasti tällä hetkellä menee. Tilanne ei ole helppo. Jos tulovirta ehtyy, niin se johtaa väistämättä ongelmiin, kertoo Suomen koiravaljakkoyrittäjät ry:n puheenjohtaja Kimmo Laasonen.\nYhdistys on lähettänyt tilanteesta ja kyselyn tuloksista lausunnon muun muassa työ- ja elinkeinoministeriöön sekä maa- ja metsätalousministeriöön. Valtaosa yhdistyksen jäsenyrityksistä ei usko selviävänsä talveen 2022.\n– Nyt 1–2 yritystä on lopettanut toimintansa, mutta tuleva talvikausi ratkaisee paljon. Yli 75 prosenttia yrityksistä kokee, että jos talvikausi menetetään, heillä on erittäin suuria vaikeuksia selviytyä talveen 2022, sanoo itsekin koiravaljakkoyrittäjänä työskentelevä Laasonen.\nLokakuussa perustettu Suomen koiravaljakkoyrittäjät ry vetoaa päättäjiin jäseniensä ahdingosta.\nYhdistyksellä on tällä hetkellä 27 jäsenyritystä.\nYhdistys toimii jäsentensä edunvalvojana alaan liittyvissä asioissa.\nRekikoiria jäsenyrityksissä on 3000.\nAlan huippusesonki joulu-maaliskuussa\nYhdistyksen ministeriöille lähettämässä lausunnossa korostetaan, että koiravaljakkoala on kausiluontoista ja joulu-maaliskuun huippusesonki tuo valtaosan yritysten tuloista.\nNormaalisti talvisesongilla tehdään yli 95 prosenttia yritysten liikevaihdosta ja talven tuloilla pitää selvitä yli kahdeksan kuukauden ajan seuraavaan talvikauteen asti.\nLausunnon ja kyselyn mukaan valtaosa koiravaljakkoyrityksistä ei voi myöskään työllistää työntekijöitä talvikaudella 2021 ja vain kymmenesosa yrityksistä on kyennyt etsimään muita tulonlähteitä yritykselleen. Osa yrittäjistä on myös hakenut tai löytänyt muuta työtä turvatakseen toimeentuloaan.\nSuomessa on tuhansia rekikoiria. Kuva: Raimo Torikka / Yle\nKoiria ei lopeteta, mutta huoli on kova\nSuomen koiravaljakkoyrittäjät ry:n lausunnossa otetaan kantaa myös julkisuudessa esitettyihin väitteisiin ja uhkailuihin koirien lopettamisesta\nSuomen koiravaljakkoyrittäjien jäsenistä yksikään ei ole lopettamassa koiriaan.\n– Varmasti yksikään valjakkoyrittäjä ei halua lopettaa ensimmäistäkään koiraa, se lienee hyvinkin selvää, Laasonen sanoo.\nYhdistys esittää kuitenkin huolensa siitä, mitä tapahtuu jos yrityksiä menee konkurssiin ja yrittäjät eivät pysty huolehtimaan koirista.\n– Se voi vaarantaa merkittävästi koirien hyvinvoinnin, mutta toivotaan, ettei tällaisiin tilanteisiin ajauduta ja pystyttäisiin jo ennakolta tarttumaan ongelmiin.\nSuomen koiravaljakkoyrittäjien lausunnossa todetaan, että pandemiasta tulee olemaan kauaskantoiset seuraukset koko Pohjois-Suomen matkailulle ja päättäjien olisi tehtävä kaikkensa, jotta Suomen maine matkailumaana ei mene lopullisesti.\nYrittäjä Ville Wallenius (vas.) ja stand up -koomikko Jean-Eric 'Zaani' Chaumentin. Kuva: Antti Ullakko / Yle\nKansainvälinen varainkeruukampanja julkaistiin\nSuomalaisten huskykoirien ja koiravaljakkoyrittäjien hyväksi on avattu myös kansainvälinen varainkeruukampanja.\nKeräyksen takana ovat oululaiset stand up -koomikko Jean-Eric 'Zaani' Chaumentin ja yrittäjä Ville Wallenius. Kaksikon perustama Green Future Finland-yhdistys on hakenut varainkeruulupaa myös Suomessa, mutta tiukan aikataulun takia he julkaisivat ensin kansainvälinen varainkeruukampanjan, joka pystyttiin käynnistämään nopeasti.\n– Suomessa byrokratia on aika kankeaa ja rahaa tarvitaan kuitenkin aika lyhyellä aikataululla. Tästä johtuen päätimme jo käynnistää kansainvälisen kampanjan. Meihin on ottanut yhteyttä useita yrittäjiä, joiden taloudellinen tilanne on tosi huono. Näihin me haluaisimme puuttua mahdollisimman nopeasti, kertoo Wallenius.\nTähän mennessä keräykseen on tullut lahjoituksia ympäri maailmaa, muun muassa Saksasta, Sveitsistä, Belgiasta, Kanadasta ja Meksikosta.\n– Olen positiivisesti yllättynyt, että lahjoituksia on tullut ympäri maailmaa. Meihin on otettu henkilökohtaisesti yhteyttä esimerkiksi Keski-Euroopasta ja tarjottu apua asian edistämiseen.\nKampanja kestää tammikuun puoliväliin asti. Keräyksen jälkeen tuotot ohjataan suoraan valjakkokoirien ja yrittäjien hyväksi.\n– Ostamme rahoilla yrittäjiltä lahjakortteja safareille ja tuomme yrittäjille liiketoimintaa näin. Sitten me lahjoitamme lahjakortteja eteenpäin. Eli tällä tavalla kaikki voittavat, kertoo Wallenius.\nKoiravaljakotLapin matkailuTyöttömyysMatkailuHusky-koiratKotimaaKoronapandemiaLappiSuomiVarainhankintaKoiratYrittäjyysKoiraharrastuksetJärjestötoimintaPohjoismaatLemmikkieläimetKoiraeläimetJean-Eric ChaumentinPohjois-EurooppaLahjakortit


Pertti Jarla: Jäätävä Spede | Sarjakuvat\n← Useita tekijöitä: Viiltävä Wolverine\nKeski-Suomen Sarjakuvaseuran kolmas vuosijulkaisu: Väärä numero →\n”Meidän on lakattava hidastelemasta, Harbin!”\nVoiko Pertti Jarlasta edes puhua mainitsematta hänen pääteostaan sarjakuvan alalla? Kun aloitan arvostelun tekemistä kuinka paljon annan ”Kapteeni Tserepin” maineen vaikuttaa tähän? No ei sentään. Vaikka Jarlan sotasarjakuvassa Kapteeni Tserep onkin hetkensä ja pidän siitä, niin kai se Fingerpori taitaa isommalle yleisölle olla se tutumpi sarjakuva.\nJäätävä Spede on omaelämänkerrallinen tarina, jossa saamme seurata Pertiksi kutsutun ihmisolennon elämää lyhyinä episodeina. Teos nojaa vahvasti huumoriin, ehkä hiukan erilaiseen kuin Fingerporeissa, mutta huumoriin kuitenkin. Pertin elämä lapsuudesta armeijan kautta miehen ikään ja vähän ylikin käydään läpi, ja näin tuodaan tätä suosittua sarjakuvantekijää lähemmäksi meitä tavallisia kuolevaisia. Hänkään ei ole aivan täydellinen.\n”Jossain mättää… jossain syvällä…”\nHeti albumin alussa saamme maistiaiset kesken olevasta rallisarjakuvasta. Tämä on kuitenkin ilkeää pilailua lukijan kustannuksella, sillä tätä seuraavaa rajapyykkiä mestarillisen Jarlan tuotannossa ei näytetäkään kokonaan. Ehkä myöhemmin, toivon ja luon synkän katseeni alas. Albumin tarina noudattaa Pertin omaa muistia, mikä oikein onkin, sillä Pertin elämäähän tässä käsitellään. Yksittäisiä tarinoita Jarlan elämän vaiheilta käydään läpi yksityiskohtaisen tarkasti. Omaelämänkerrallinen vivahde saadaan aikaan, kun päähenkilö ei kerrokkaan asioita kronologisessa järjestyksessä, vaan hyppii ajassa kuin paraskin aikalordi.\nJuonellisia virheitäkin kuitenkin löytyy, vaikka teos perustuukin tositapahtumiin. Heti alussa näytetään kuinka Pertti ei päästänyt kissaansa mukaan vessan lattialle, vaan tämä joutuu mankumaan oven takana. Kuitenkin myöhemmin kissa onkin sisällä vessassa? Claffi-virhe, vai kosminen madonreikä, emme ehkä saa koskaan tietää.\n”Pelästyin koska mulla oli kolme grammaa hasista. Nielin ne kaikki… Mutta ei mua sitten pysäytettykään.”\nKoko kirjan ajan jälki on tasaisen Jarlamaista, mutta hahmot muuttuvat kovin. Tätä epätasapainoa näkee varsinkin niissä välikohdissa joissa näytetään vessan lattialla makaavaa Jarlaa. Eihän häntä meinaa samaksi hahmoksi ulkonäön perusteella tunnistaakaan. Tähän kuitenkin on looginen selitys, joka paljastetaan meille heti kättelyssä. Tähän väliin pieni SPOILER-varoitus, sillä seuraava lause sisältää spoilerin. Pertti Jarlaa ei esitäkkään kirjassa Pertti Jarla, vaan joukko muita näyttelijöitä. Tämä on kumma sinänsä, sillä mehän tiedämme maestron itsensäkin pystyvän näyttelemään, kuten ”Kabanossin veljekset”* makkaramainoksesta olemme oppineet.\nKirjaan on myös saatu värit. Tai pikemminkin väri. Sillä perinteisen mustan ja valkoisen lisäksi sivuilla on kirkkaan oranssia. Ei sitä oranssia jota käytetään huomioliiveissä, vaan vähän tummempaa. Se on siellä tehovärinä.\n”Hei lähde meille yöksi mulla on… sarjakuvia ja, tota, kissoja.”\nKirja on hauska ja sopii varmasti kaikille jotka Fingerporistakin pitävät, kunhan oppivat lukemaan sarjakuvaa enemmän kuin kolme ruutua kerrallaan. Plus sitten kaikille muille, jotka eivät pidä Fingerporista, mutta pitävät Pertti Jarlasta. Onhan se ihan kiva mies. Olen nähnyt sen juoksevan Helsingin sarjisfestareilla. Siellä vaan paineli menemään. On se ihme epeli!\n*Pertti on se jolla on sombrero päässään\nKategoria(t): Päiväkirja, Suomalainen Avainsana(t): Aikalordi, Fingerpori, Huumori, Ihme epeli, Kabanossi, Kissa, Oranssi, Pertti Jarla, Rallisarjakuva, Sombrero, Sotasarjakuva, Spede. Lisää kestolinkki kirjanmerkkeihisi.


Mistä lapsenne sai nimensä? - Mikä lapselle nimeksi? - Vanhempien jutut - Libero\nMistä lapsenne sai nimensä?\nItse olen miehen kanssa juteltu paljonkin nimistä mutta jostain kumman syystä tyttöjen nimissä ollaan päästy sopuun mutta poikien nimissä ei. Miehen mukaan kun poikien nimi ei tarvitse miettiä kun tulee kuulemma pelkkiä tyttöjä kun on niin suuri rakastaja kyseessä :)) Muistan kuinka itselläni oli lapsena nukke jonka nimi oli Iida-Lotta ja olen sen sanonut miehelle että jos tyttöjä tulee täytyy jompikumpi nimistä esiintyä nimessä ja tässä muutamia vaihtoehtoja: Milka Lotta Tiuku Lotta Tuo Tiuku oli miulle todellinen yllätys kun oon päässyt käsitykseen että mies on enmmän perinteisten nimien estävä eikä tahdo mitään kovin erikoista. Poika jos sattui tulemaan niin tämmöisiä nimiä olen itse miettinyt: Jooa Joona Leo Mikael Jere (miun toinen nukke oli Jere) Kasperi\nMä olen vastannut jotain joskus mutta mulla on aina ollut että haluan antaa nimen josta tykkään enkä todellakaan niin että sisarukset rimmaa keskenään tai alkaa samalla kirjaimella toki joskus voi olla että omasta mielestä parhaat nimet alkaa samalla kirjaimella.. Ja toiseksi en ole tykännyt nimistä jotka on pienillä muutoksilla sekä pojan että tytön nimiä,siis että yks kirjain muuttuu tai sitten sillei kun esim. Pauli ja Pauliina tai paula.. Mutta Kuinkas ollakaan meidän pojat sopii yhteen ja kakkosella nimi sellainen josta juurikin yhden kirjaimen muuttamalla saa tytön nimen 😝 tosin sopivat yhteen sillei että ovat molemmat seitsemästä veljeksestä ei siis ala samalla kirjaimella tai rimmaa 😃 Ja toisesta piti tulla Rasmus,mutta leikillään heitettiin että tehdään seitsemän veljestä väärin päin ja siitä heitosta se nimi jäi elään tohon Rasmuksen rinnalle ja toiset nimet mies oli jo päättänyt niin annoin sen valita ja valitsi toisen.. Itse en tiedä kumman olisin lopulta valinnut mutta näin jälkikäteen olen tyytyväinen että mies valitsi koska nimi jota en ois osannut edes ajatella lapseni nimeksi on kyllä ihan paras..\nJa mitä lempinimi asiaan tulee niin musta rakkaalla lapsella on monta nimeä ja on kiva että saa lempinimiä,ihan jo siks jos ei tykkää nimestään niin voi käyttää lempinimeä.. Ja meillä on lempinimiä ja hellittely nimiä pojilla enemmän kuin tarpeeksi eikä kaikki välttämättä liity nimeen,mutta niitä käytän yleensä höpsötellessä tai helliessä lasta,mutta "ihmisten ilmoilla" ja usein muutenkin käytän lasten oikeita nimiä ihan jo senkin takia että ne on niin kivoja että haluan käyttää myös niitä enkä pelkkiä lempinimiä 😄\nJa siis meidän iskä on esim. Sellainen lempinimien keksijä että meillä kaikilla lapsilla ollut hellittely nimet jotka ei liity nimeen mitenkään ja myös veljelleen on antanut lempinimen mikä ei liity nimeen ja mitä veljensä joissain tilanteissa käyttää 😀 Niin ja kakkosen nimi itseasiassa ilmoille nousi ihan ekan kerran siitä että mun isä kutsui esikoista kyseisen nimen lempinimellä ennenkuin kastettiin ja oikea nimi tuli julki.. Siitä se kai miehelle jäi mieleiseksi mutta silti mun vanhemmat ei osannut arvata että toinen saisi sen nimen 😝\nAnteeksi nimi romaani 😊\nesikon nimi oli kompromissi. kumpikin halusi erikoiset nimet, mutta kirjoitusasusta väännettiin pitkään kättä. ite oisin halunnut nimeen Y:n joka lausuttaisiin I:nä, mutta mies oli vastaan. sitten se keksi että eiköhän tarpeeksi erikoista tule jos jokainen nimi vaan päättyisi H-kirjaimeen:) näin siis esikko sitten sai nimensä.\ntosikon nimen mie sain ihan ite keksiä, mikä yllätti mut täysin. kolme osaisessa nimessä kahdella ensimmäisellä nimellä on toinenkin merkitys, ja ovat sen lisäksi synonyymejä keskenään. kolmas nimi sointuu esikon etunimen kanssa sitoen siskokset "samaan tuotantoon" ;)\nniin, siis kun meillä on yhteensä 6 lasta, joista kaksoset on tehty yhdelle äidille, ja pojat toiselle. niin kaikkien niiden nimestä huomaa että on ollut sen ajan henkinen nimiteema ja ne rimmaavat keskenään. joten samalla periaatteella meidän piti saada pikkulikat toisiinsa kytkettyä;))\nMä en tie olenko vastannut, mutta tytön nimi on yhteinen päätös jo raskausaikana, toinen nimi vaan nimi joka sointui sukunimeen ja etunimeen. Pojan nimi päätettiin vasta syntymän jälkeen. Pojan nimi on sama kuin miehen papan nimi ja toinen nimi tulee mieheltä, eli miehellä ja pojalla on samat toiset nimet. Toinen nimi sen verran perus Johannes, että se on toisena nimenä myös mun papalla, isällä, veljellä, sekä miehellä ja hänen papalla. 😅 Masuvauvalle on nimi jos on tyttö, pojan nimeä ei ole päätetty. Mutta nimi oltava sellainen että ei saa helposti lempinimeä!\nTytöt n iastettu samassa tilaisuudessa kun esikoisen aikaan keksitty kummeja ja sit tuli iiire. 😁\nMinun tyttö on mies keksinyt ekan nimen alkaa S. tokatuli valiin jq alkaa samqlla kuin mieheni oli J ja viimeinen keksin minä ja on samalla hänen ukista tyttönimeen vedetty kun hän ei päässyt tutustumaan häneen. Alkaa P.\nKuopus on minun kaverini ja mummin siskon nimi. Alkaa H ja toinen nimi on minun mummin kuollut sisko(saanut vasta aikuisena tietää tästä kun kait ollut äidilleen kova pala) ja serkkuni toinen nimi alkaa E. Sukunimi on miehen. Omaani on sellanen mi en halua kun niin erikoinen ja vaikea sanoa. Joskus kirjoitettu väärinki minun sukunimi. 😧\nnyt kuopuksen nimikin päätetty Mummini kanssa puhuin puhelimessa ja kysyin hänen vanhempien nimiä kuopus saa tyttö ollessaan toiseksi nimekseen mummini nimen(sattu myös olemaan lapsen isänmummi) ja kolmanneksi nimeksi tulee mummini äidin nimi :) etunimen yhdistin kahdesta nimestä väestörekisterikeskuksen mukaan olisi ensimmäinen laatuaan ja Googlettamallakaan ei löytynyt,eli vähän toivoisin tyttöä tulevaksi että saisi kauniin yhtä ainutlaatuisen nimen kuin hän itse :) pojan nimi t jos on tulee etunimi eräästä sarjasta näin siellä ensimmäisen kerran nimi on hepreaa,sillä merkitys on myös suuri mutta muinais germaaniksi tarkoittaa kolmea adjektiivia jotka todella kuvaavat raskautta ja tulevaa lasta minun näkökannalta katsottuna,ja hindiksi myös kaunis merkitys,toinen nimi tulee mummini isältä ellen päädy toiseen nimeen,kolmas nimi on vaarini,lapsen isän ja lapsen isän vaarin nimi :) tiedän kyllä että varhaisessa vaiheessa mietin koska LA vasta syyskuussa 19 mutta kun muuten pelkään niin paljon jotenki yritän luoda itselleni turvaa miettimällä päättämällä tulevaisuudesta :) tänään rv12+1\nMeillä vanhimpia suomalaisia nimiä. Kolme nimeä kummallakin. Viimeiset nimet vanhempien nimistä, keskimmäiset kauempaa suvuista, kutsumanimet meille molemmille mieluisat, ei löydy tiettävästi lähisuvusta.\nItse toivoin että kutsumanimiin ei tule R-kirjainta, koska olen itse kärsinyt omasta nimestäni sen vuoksi.\nTulevan lapsen nimikin on kutakuinkin jo päätetty..ensimmäiseen nimeen oli isäkin tyytyväinen ja tyttären mielestä todella hyvä.. :) toisen nimen ehdotti tytär ja siihen tykästyin kovasti ja isän ehdotuksesta saatiin kolmas nimikin mikä sopii hyvin jatkoksi.. :) saa sitten nähdä näyttääkö tulokas mietitylle nimelleen vai pitääkö vaihtaa.. :'D koska meillä on tiedossa, että poika on tulossa, on kuitenkin tytönkin nimi minulla ollut jo ainakin 15-vuotta mietittynä minkä haluan joskus lapselleni antaa.. :D poikavaihtoehdolle olisi ollut toinenkin nimivaihtoehto, mutta lapsen isä ei siitä tykkää, koska kuulostaa liian lähelle minun ex-poikaystävän nimeä, vaikka sillä ei kyllä mitään yhteyttä ole..\nTyttö on Anniina ja silloin aikoinaan muistan kuulleeni sen laulun tv:stä vanhasta kotimaisesta elokuvasta.. :D muutenkin nätti nimi.. :) keskimmäinen nimi on sama kuin kummitätillä ja kolmas nimi myös vanhasta kotimaisesta elokuvasta, Katariina ja Munkkiniemen kreivi..XD\nEsikoisesta piti tyttö ollessaan tulla JeminaIsabella Micaela Erica ja poika ollessaan Joonas Tino Mikael noh poika tuli eikä näyttänyt yhtään Joonakselta,eräänä yönä imetin ja radiost tuli Technicolourin-Fireflies kappale joka on todella kaunis katselin poikaa Jimi (laulaja Jimi Pääkallo(nyk.Konstanine) ja hän oli aivan Jimin näköinen,lisäksi tämä nimen alk.per kantaja oli silittänyt vatsaani eräänä päivänä,kun jäin juttelemaan heidän kanssaan(bändin treenikämppä oli kotini lähellä ja he kulkivat aina taloni ohi poistuessaan) Jimin toinen nimi tuli siitä että Mumma(isänäiti) jos olisin saanut toisen lapsen ja pojan olisi antanut isän nimen kirjaimet erijärjestyksessä ja niin hänestä tuli Tino(voi jeesus paljon on tullut päivittelyjä "onko hänessä mustalaista/isä mustalainen/onhan hänen pakko olla ei kukaan muuten anna tota nimeä" vähän meinannu hermo mennä) kolmas nimi tulee isältä(serkkuni toinen nimi tytön muunnos) Mikael :) en halua yleistä nimeä joka on kaikilla ja mistä ei voisi haukkumanimiä paljon vääntää eikä haittaa jos tulee puhevika etunimeen EI siis R,S Jimi nut on 8 täyttää jouluaattona 9v onneks ei oo R:ää ei osaa sanoa. nyt odotan yksin kuopusta jonka isä ei halua kuulla eikä halua että koskaan lapsi ottaa yhteyttä eikä kuulua elämään haluan kuitenkin lapsen tietämättä antaa jotain isästä ja käyttää isän kansainvälistä nimeä pohjana erilaiselle nimelle tytölle olisi useampi nimi jotka on yhdistelmä isän nimi ja omasta kaksi vikaa kirjainta,isän nimi +kirjain tänään puoliunessa juuri ennen silmien avausta keksin erikoisen ei varmasti yleisen kauniin nimen joka on isän nimi etukirjain käännetty vain viimiseksi,mutta saattaa poika tulla pojan etunimi on päätetty,siinä on yksi kirjain eri kuin isän nimessä ja tarkoittaa eräällä kielellä isääni,erilainen ei kuitenkaan liian ja kaunis :) ja kolmas nimi ,kolmas nimi on sama kuin isänsä 3s ja minun vaarin 3s nimi .. tytölle toiseksi miettinyt oman mummini nimeä ja kolmanneksi omaa toista nimeäni...\nMeillä esikoisen nimeä valitessani selasin kalenteria ja etsin melko harvinaista etunimeä ja Auroraan päädyin. Toisena nimenä sitä on paljon muttei etunimenä ole paljon vastaan tullut tuolloin ennen vuosituhannen vaihdetta, yhdeksi toisista nimistä tuli minun toinen nimi. 2. Tytön etunimen mies valkkasi Jennaksi ja yhdeksi toisista nimistä tuli miehen mummon nimi, kolmannen tytön nimeksi valitsin Sara (Raamatun Saarasta johdettu, vähän muokattu nykyaikaisemmaksi) ja yhtenä toisista nimistä mummoni tädin nimi ja kolmas nimi mieheni ehdottama etunimi hieman muunnettuna ( 1 kirjain lisätty loppuun) sekä pojan nimeksi tuli Samu (muunnos Raamatun Samuelista= Jumala kuulee, poika minulle rukousvastaus; jos olisi tullut toiseksi nimeksi niin olisi ollut Samuel), yhdeksi toisista nimista tuli mieheni toinen nimi.\nMeillä taas oli nimiä kauheasti tytöille, mut pojille ei juuri ollenkaan. Ainut mikä pojalle oll varmaa, oli toinen nimi, Johannes, joka on miehen toinen nimi, miehen papan toinen nimi, minun isän ja veljen toinen nimi, sekä minun papan toinen nimi.\nMähän tiesin (kuuluisa äidinvaisto) ennen rakenneultraa edes että poika tulee, eikä tytölle ollut missään vaiheessa nimivaihtoehtoa. Pojallekkaan ei ollut vaihtoehtoja, isämies vain sanoi että on aina tykännyt nimistä Nico ja Leo. Minäpäs lisäsin sinne Mikaelin ja väliviivan yhteen väliin ja kas, saatiin täydellinen nimi meidän junnulle. :)\nPs. En tiedä mitä olisin tehnyt jos rakenneultrassa oliskin käynyt julki että tulee tyttö. :o\nMeillä pojan koko nimi tulee isän puolelta ja tytön etunimi tulee isän ja toinen minun puolelta. Tulevan kolmannen nimet tulee sitten mun puolelta.\nMeillä pitää olla suomalaisia ja sellaisia, että ei saa helposti mitään lempinimeä. Pojan toinen nimi on nimi, jota on molempien suvuissa toisena nimenä, myös isällä on se.\nMeillä pojan nimi oli jo tiedossa kauan ennen poikaa.. Ensimmäinen nimi tulee jääkiekko maalivahdilta,jonka etu nimeen jotenkin tykästyin ja kun äitini kerran nuotiolla iltaa istuessamme tokaisi että jos heillä olisi iltatähti,joka olisi poika,niin olisi antanut tälle kyseisen nimen,niin olin varma että se on pojan nimi jos sellaisen joskus saan.. toinen nimi tulee laulusta "kuunpoika Luca" ja kolmas nimi vain on kiva ja sopii joukon jatkoksi.. Tytöllekin olen nimen päättänyt,jos sellainen meille joskus siunaantuu,se tosin on hiljattain vaihtunut toisen nimen osalta.. Tytön nimissä ei ole sen kummempaa tarinaa,se on vain minusta kaunis ja sointuva.. Etunimestä tulin täysin varmaksi kun usein samassa puistossa kävi tyttö jolla sattui olemaan sama nimi,minkä olin päättänyt antaa jos saan tytön,siinä kuunnellessa miltä nimi kuulostaa puistossa "kutsuessa" tuli tunne että minäkin haluaisin käyttää tuota nimeä,toinen nimi vaihtui edesmenneen mummoni etunimeksi,joka on kaunis ja erikoinen ja kolmas nimi on sattumoisin isomummoni nimi,mutta sitä en nimeä päättäessäni tiennyt :) Jos seuraavakin on poika,niin nimi on vielä auki,siinä ehkä mies saa enempi valtaa,koska minulla ei ole enää mitään pojan nimeä minkä välttämättömästi lapselleni haluaisin..\nMeillä on lasten nimet tekeytyneet syntymän jälkeen. On katseltu millainen tulokas on ulkonäöltään ja luonteeltaan. Esikko on vilpertti oravanpoika ja kuopus näpertävä pohdiskelija. Kumpikin nimi sopii kuin nakutettu omistajalleen.\nAinoa rajoite on ollut, että nimen tulee olla perussuomalainen ja perinteinen. Esim. Antero, Viljami jne. Kumpikaan näistä ei ole meidän pojilla mutta samaan tapaan. Ja hauska lisä on se, että meidän jokaisen etunimessä on R-kirjain ja mahdolliselle seuraavalle olisi hauska antaa nimi jossa olisi myös jossain kohti r.\nMe päätettiin antaa tytölle nimiä 3, kansainvälinen, erikoinen/harvinainen ja suomalainen. Etunimi on sekä kansainvälinen että harvinainen (vanha karjalainen) ja tarkoittaa mahtavaa, toinen on enemmän kansainvälinen ja kolmas suomalainen, minun ja äitini toinen nimi :D Usein ihastelen vanhoja nimiä joita tulee bongattua hautuumaalta tai kuolinilmoituksista... Kuten Reinhold tai Hylde :)\nHalusin pojalle ekaks nimeksi Samu tai tokaks Samuel, koska poika mulle rukousvastaus. Samuel = Jumala kuulee. 3 tyttöä ja 4 keskenmenoa. Päädyimme Samu Arttu Mikael nimeen. Miehen toinen nimi Mikael.\nMeidän tän hetken nuorimmainen sai kolmea nimeä koska äidillä ja isälläkin on.\nNo ensimmäinen valittiin harvinaisempi koska meilläkin on toiset nimet käytössä niin päätettiin myös lapselle ja kutsuma nimeksi tuli Osku koska aateltiin oskarin taipuvan kuitenkin joksikin muuksi niin laitetaan kerralla kutsuma nimi kuntoon no ei se mennykään niin, nyt tuntemattomammat kutsuu Oskariksi vaikka sanotaan et Osku koska luulevat ettei toi oo mikään oikee nimi :) no kolmas nimi tuli tietenkin suvusta....pitäähän aina jotain perinteistäkin löytyä!\nmeillä neiti sai nimensä kalenteria selaamalla ja sieltä löyty isin ehdotuksella, äidin hyväksynnällä nätti nimi.\nPojalle oli nimi jo ennen syntymää valmiina, mutta se tapa millä ukkeli tuli maailmaan, ei sopinu siihen "rauhalliseen" nimeen vaan isi bongas sitte peikkopojan nimen joka on kyllä täydellinen!\ntoiset nimet on perinteisiä, suvusta, mutta kuitenki semmosia jos joskus alkaa tympiin etunimi, niin voi ottaa toisen nimen käyttöön.\nMeillä haettiin pojan nimeä käymällä kaikki nimet läpi nimirekisteristä ja valittiin ensin sieltä 10 nimeä. se lista pyöri varmaan pari viikkoa ennen kun katottiin sitä taas. Tutkittiin nimen taustat läpi ja meillä oli sellainen ehto, ettei se saa olla mitenkään uskonnollinen nimi. Nimen tausta vaikutti paljon lopulliseen päätökseen ja valitsemamme nimi tarkoittaa rakastettua.\nToinen nimi oli jo valittuna ja se tuli miehen edesmenneen vaarin mukaan. mieheni oli jo nuorena tämän asian päättänyt kun oli nimestä niin kovin pitänyt :)\nNoooh, meillä se oon ollu vähän niin ku mie joka on periaatteessa nimet päättny, isimies on sitte hyväksyny. Kaikilla lapsilla on kolme nimeä, toinen ja kolmas nimi on kaivettu sekä miun puolelta että isimiehen puolelta. Nimet on ehdottomasti suomenkielisiä ja ei niin yleisiä etunimiä. Enkä halunnut missään nimessä että lasten nimet alkaa samalla kirjaimella... :D\nEsikoisen nimi oli jo valmiina siinä kohtaa ku tyttö synty, poikien kohalla toinen ja kolmas nimi on ollu tiiossa, etunimi on vähän hakenut ihteään. Keskimmäisen kohdalla ristiäiset oli alkamassa 10 minuutin päästä ja pappikin oli jo paikalla kun päästiin isännän kanssa yksimielisyyteen. Ja hyvä nimi on nyt pojalla, ihan on itsensä oloinen! :D Jos nyt millon kolmas lapsi tulee niin nimi rakentuu samalla tavalla, suvusta toinen ja kolmas nimi ja sitten etunimeksi joku harvinainen suomenkielinen nimi :)\nNo mie olin miettinyt kaikkia vanhoja suomalaisia nimiä ja luontonimiä, mutta sit maailmaan pamahti semmonen mustatukkainen menninkäistyttö, että ei ne eloveenanimet enää käyneetkään. :D Olin jo melkein päätynyt Miinaan, mutta koska mulle tulee tosta nimestä mieleen nimenomaan semmonen arjalainen palmikkotukkainen eloveena, niin ei se oikeen istunut, joten se vääntyi sit Moonaksi. :) Toinen nimi on Lahja (ei lie tarvinne selittää :D) ja kolmas nimi on sit juonnettu isän nimestä.\nJos oisin saanut pojan niin toi kolmas nimi ois ollut joko Aarre tai Armas. Onni kävi myös mielessä, mutta siitä on tullut niin kauheen suosittu viime vuosina, niin sen hylkäsin tyystin. :P\nMutta joo, nimen päättäminen oli TODELLA hankalaa! Aina kun olin päättänyt et joo, tää on nyt se, niin sit rupesinkin epäileen ja pyöritteleen niitä nimiä päässäni ja ne ei enää kuulostanutkaan niin hyviltä. :D Taisin vielä kastetta edeltävänä päivänäkin epäröidä, mut nimi on täydellinen ja istuu kuin nyrkki silmään tolle pikkuriiviölle. :)\nEsikoisesta odotettiin poikaa ja oli Otto rakenneultraan asti, vaan siellä näkyikin kätilön uran aikana ensimmäinen todella selvä tyttö :D Noo, tyttöä ei nimetty Otoksi, niin sanoin vaan miehelle "jos se ei voi olla Otto, niin siitä tulee Petra." Ja niin siitä tulikin :)\nKuopuksesta ei tiedetty kumpi olisi tulossa, sisko osasi sanoa vatsasta tyttöä, ja tyttö tuli. Laitoksella mietittiin jos siitä tulisi Piia, loppujen lopuksi tästäkin vaan ilmoitin tulevan Pinja :D\nMuutenkin nimissä on sama pohja, etunimet 5 kirjainta, toiset nimet 4 ja viimeiset 6 kirjainta, ja vielä jälkeenpäin huomasin 3.nimien loppuvan -lia :D Esikoisella toinen nimi on sama kuin minulla. Eli tosi monimutkainen kaava tulee olemaan jos joskus vielä saadaan tyttö :D\nekan nimen eli Jere isi vaan päätti. siinä ei ollut äitillä sanomista :D toisen nimen mummu keksi kun lässytti lapselle lapsen ollessa ehkä 2 - 3 viikkoa.\ntämä toinen nimi onkin sitten vähän harvinaisempi, 2010 - 2013 annettu 14 pojalle :)\nMeidän tyttö on Aino. Haluttiin nimen olevan vanha, koska toinen nimi olikin uudempi. Lisäksi molemmat ovat ahkeria Kaija Koon kuuntelijoita, joten vaikuttajana saattoi myös olla kappale Aino. Toinen nimi alkaa ensimmäisen nimen viimeisellä kirjaimella ja tätä perinnettäkin tullaan jatkamaan. Eli meidän nimi perinne on vanhaa ja uutta, sekä tuo, että toinen nimi alkaa ensimmäisen kirjaimen loppu kirjaimella. Tietenkin nimen tulee käydä sukunimen kanssa, mutta tyttöjä kun meillä näillä näkymin on molemmat (myös tämä masu asukki), niin liekö sillä niin väliä, kun toivon mukaan tytöt joskus pääsisi naimisiin ja saisivat ottaa miehensä sukunimen :)\nEsikoista odottaessa päätettiin etunimen alkukirjain koska haluttiin että kaikki mahdolliset tulevat lapset alkavat samalla kirjaimella. Minä tein ehdotuksen nimestä ja annoin pari vaihtoehtoa miehelle sopi mun ykkösvaihtoehto. Pojan toiseksi nimeksi tuli isänsä etunimi koska syntyi isänsä syntymäpäivänä. Mielummin oltaisiin laitettu miehen toinen nimi mutta se ei meistä ole niin kaunis.\nTytön etunimeksi tuli esikoisen tyttövaihtoehto. Toiseksi nimeksi tuli minun toinen nimi mikä kulkee suvussa tyttö on jo ainakin 6 polvi.\nMyö tehtii molemmat miehen kanssa omat listat nimistä mistä tykättiin, sit katottiin, et onko samoja nimiä, kasattiin ne samat nimet taas listalle ja niistä alettii muodostelee :D Ite oisin tahtonu 3 nimee, ja eka mihin päädyttiin, sisälsikin kolme nimeä.. mut sit ku poika synty, ei hän enää ollukkaa sen näkönen mitä oltiin päätetty, joten ei muutaku uudestaan mietintään :D Mutta nykynenkin nimi löytyy kyllä siltä yhteiseltä listalta :D tälle tuli kaksi nimmee, eka nimi on lyhyt ja toinen pitkä. :)\nJa ensin tosiaan aateltii, et otetaan yhdeksi nimeksi nimi, joka miehen suvussa on kiertänyt.. ekassa nimivaihtoehdossa se olikin, mutta koska nimi piti vaihtaa ulkonäköön mätsäämättömyyden takia :D niin ei sit tullu sitä "perhe-nimmeekään"...\nMeijän lapselle tulee ainoastaan yksi nimi, nimeen pitää liittyä myös jokin pyhä henkilö.\nMeijän pojan nimi keksittiin kahta viikkoo ennen ristiäisiä, mies sen valkkas :D Toka nimi oli päätetty jo aikasemmin, se on miehen toinen nimi :D Se nimen päättäminen oli TOSI vaikeeta, ku mulla oli niin tiukat kriteerit siihen, sit miehelle ei kelvannu mikää mitä mä ehdotin :D Tytölle ois ollu nimi valmiina jo ennen ku ees olin raskaana :D\nMeillä oli semmonen nimi valmiina ennen pojan syntymää joka kuullosti kivalta, mut koska yllätys oli suuri ku syntyki vaalee poika, niin ei sitä nimee voinu millään antaa, kerran luultiin et vauva olis ollu tummatukkanen. :D\nMe saatiin vasta just ennen sen aikarajan päättymistä valkattua nimet. Koska vauva sai mun sukunimen, sai isä valita etunimen, mut sen piti kumminki olla semmonen jonka mie hyväksyn. Ja ihan kivan nimen valkkaski, mut se ei käyttöön jäänyt, koska on kiltin pojan nimi, ja tuo taas on semmonen vilivilperi. Joten mun valkkaama toinen nimi on käytössä, ja se taas tuli pojan huonekaverilta vauvateholta. Kolmas nimi on isän toinen nimi.


Työttömän asialla – aktiivisesti yhteistyössä – SATAKUNTA 2019\nHome / Ajankohtaista / Työttömän asialla – aktiivisesti yhteistyössä\nTyöttömän asialla – aktiivisesti yhteistyössä\n- Katri Martens - 29.10.2018 with Ei kommentteja\nKahvipöytien puheenaiheena on ollut tällä hallituskaudella työttömien aktivointi. Puheenvuoroja on esitetty monesta näkökulmasta, niin puolesta kuin vastaan. Hallitus on vienyt läpi kohututun aktivointimallinsa, mutta käynnistänyt samalla kärkihankkeita, joiden tavoitteena on tuottaa uudenlaista tietoja ja palvelumalleja myös työttömien ja osatyökykyisten tilanteen helpottamiseksi.\nSatakunnassa on ollut keväästä 2017 käynnissä sosiaali- ja terveysministeriön rahoittamana hallituksen kärkihakkeisiin kuuluvan OTE (Osatyökykyisille tie työelämään) osaprojektin kehittämishankkeet, SATAOSAA, ja Satakunnan polut hoitoon ja kuntoutukseen. SATAOSAA -kokeilu on toimenpiteissään keskittynyt osatyökykyisten työllistymisen ja osallisuuden lisäämiseen ja Satakunnan polut hoitoon ja kuntoutukseen -hanke on luonut yhtenäisiä polkuja kuntoutukseen ja perusterveydenhuollon ja erikoissairaanhoidon välillä.\nYhteistyössä Porin kaupungin perusturvakeskuksen ja työllisyyspalveluiden, Satakunnan TYPin, TE-toimiston, KELAn ja kehittämishankkeiden välillä on sovittu uudenlaisesta toimintamallista, jossa tavoitteena on saada työttömän asiakkaan tilanteeseen ratkaisuja, jotta asiakkaan pallottelu luukulta toiselle päättyy ja asiakas saa pitkäkestoisia ratkaisuja tilanteeseensa.\nNyt sovitussa uudessa kokeilussa ei periaatteessa ole mitään uutta, mutta ammattilaisten tapa toimia aktiivisessa yhteistyössä on uudenlainen toimintamalli. Moniammatillisesta yhteistyöstä on puhuttu pitkään, mutta ilman yhteistyön koordinointia ja selkeää tavoitetta, ei ole saavutettu toivottuja tuloksia.\nTyökykytiimi -nimellä kulkeva kokeilu sai alkunsa jo syksyllä 2017 Porin perusturvakeskuksen tekemän selvityksen jälkeen. Selvityksessä nousi esiin työttömien asiakkaiden tarvitsema moniammatillisen tuen tarve, sekä tarve henkilöstön osaamisen vahvistamiselle.\nVuoden kuluttua aika on kypsä monialaisen toiminnan käynnistämiselle ja sosiaali- ja terveydenhuollon peruspalveluiden Työkykytiimi aloittaa toiminnan pilotoinnin SOTE-keskus Cottonissa lokakuun 2018 alusta. Tiimi koostuu sosiaali- ja terveysalan ammattilaisista, joille tarjotaan mentorointia kokeneemmilta työntekijöiltä sekä koulutusta osittain kehittämishankkeiden tarjoamana.\nTyökykytiimi aloittaa uuden aikakauden monialaiselle yhteistyölle terveyden- ja sosiaalihuollon peruspalveluissa. Tavoite on ratkaisukeskeisellä työotteella auttaa työttömiä asiakkaita eteenpäin tilanteessaan, joko kohti työelämää tai osallisuutta.\nKirjoittajat SATAOSAA -maakuntakokeilun projektisuunnittelijat Niina Tammi, Tiia Nieminen ja Sari Ljungman\nAjankohtaista, Hankkeet, Kasvupalvelut


Suomen Judoliitto - Tuomariraportti, PM-kilpailut, Hillerrod, Tanska 26. – 27.5.2018\nTanskan PM kisoissa oli reilut 500 kilpailijaa, eli ihan hyvä ottelijamäärä.\nLauantaiaamun palaverissa käytiin pikaisesti läpi, miten pisteytyksiä annetaan vääristä otteista ja alastuloista ja kehotettiin tuomarikolmikkoa tekemään yhteistyötä ja käyttämään radiota kommunikointiin. Tatameja oli 4, joten tuomariryhmiä oli myös 4. Ryhmissä oli 5-6 tuomaria.\nMeidän ryhmässä oli Jesper Gordon, Sofie Damberg, Radwan, Steen Denmant, Sandor Magyar ja minä. Ensimmäisessä setissä keskellä oli vähän levoton fiilis, mutta se meni pikaisesti ohi. Yhdessä ottelussa, jossa olin keskellä, ruotsalainen tyttö johti wasarilla, mutta heti seuraavasta hajimesta aloitti yksipuolisella otteella ja ei yrittänyt mitään, vaan esti toisen tekemistä. Annoin shidon. Hänellä oli jo yksi shido pohjalla rajan ylityksestä. Otteluaikaa oli jäljellä pari minuuttia, aikaa kului noin minuutti, kun sama ottelija astui rajan yli tekemättä mitään. Sanoin Mate ja katsoin avustavia tuomareita, he nyökkäsivät, että olivat samaa mieltä, joten kolmas varoitus ja hansu. Ottelun jälkeen päätuomari Jesper ja Steen sanoivat, että ei ole hyvä, että ottelija, joka ei ole tehnyt pistesuoritusta voittaa ottelun. Mutta sanoivat heti perään, että varoitukset olivat kyllä oikein.\nMeidän ryhmässä eräs tuomarikollega ei käyttänyt radiota ja kyseenalaisti avustavien tuomarien korjaukset / varoitukset. Hänelle siitä myös huomautettiin, mutta otti asian henkilökohtaisena loukkauksena.\nPääsin tuomaroimaan pari finaalimatsia. Päivästä jäi hyvä maku.\nSunnuntaina oli lyhyt palaveri aamulla, jossa painotettiin edelleen tuomarien yhteistyötä ja radion käyttöä. Käytiin myös joukkuekisan manooverit läpi. Meidät siirrettiin kakkosmatolle koko ryhmä, koska siellä oli ollut ongelmia tuomaritoiminnassa. Aamu lähti hyvän käyntiin ja tuomarointi tuntui hyvältä. Pari wasaria korjattiin ipponeiksi. Eli siltä osin meni hyvin. Tämä tuomarikollega, jolle huomautettiin radion käytöstä ja tiimityöskentelystä, jatkoi elelleen samaan malliin ja kyseenalaisti avustavien tuomareiden mielipiteet ja tuli useasti vielä kysymään, miksi joku tuomio / varoitus annettiin.\n1 tatamilla tuli joku hässäkkä, kun suomalainen ottelija oli sidonnassa/käsilukkotilanteessa, meni tuomari siirtämään ottelijan jalan, jonka jälkeen toinen sai käsilukon ja suomalainen ottelija loukkasi kätensä siinä tilanteessa. Tilanne aiheutti suuren tunnekuohun valmentajissa ja siitä käytiin päätuomarin kanssa pitkää keskustelua ja videotarkistusta, mitä oli tapahtunut. Ko. tuomari ei enää kyseisen ottelun jälkeen tuomaroinut kisassa.\nJoukkuekisassa oli idea, että ottelevien joukkueiden maasta ei saanut olla tuomareita. Kuitenkin ensimmäiseen joukkuekisaan, jossa oli Ruotsi ja Tanska vastakkain, oli ruotsalainen tuomari Dick Johansson menossa tuomaroimaan, huomautin asiasta päätuomarille ja hänet otettiin matolta pois.\nKisoissa oli yllättävän iso tasoero tuomareiden osalta ja monia ihmeellisiä tuomioita tuli. Näin ei saisi olla tämän tasoisessa kisassa.\nKisojen jälkeen pidettiin loppuyhteenveto päivistä ja kun mainittiin turhista kävelyistä tuomaripöydän eteen kyselemään, miksi joku tuomio muutettiin tai varoituksen antamisista tai korjauksista, painotettiin, että radio oli sitä varten, että sitä käytetään. Tämän jälkeen alkoikin melkoinen kalabaliikki, kun meidän maton vanhempi tuomarikollega koki, että häntä loukattiin ja ammattitaitoaan kyseenalaistettiin. Tilanne saatiin hetken päästä rauhoitettua ja saatiin palaveri päätökseen.\nKisoista jäi vähän semmoinen kyläkisafiilis, vaikka järjestelyt toimivatkin hyvin.


Legendaarinen Betty Page on kuollut! - Blogivirta.fi\n» Lue blogi... Julkaistu: 12.12.2008 15:37 · Päivitetty: 12.02.2019 05:31\nKaikkien alastonmallien esikuva Betty Page (Bettie Page), oikealta nimeltään Betty Mae Page, kuoli eilen. Hän syntyi 22.4.1922 Nashville, Tennesseessä. Hän aloitti uransa pin-up tyttönä 50-luvun alussa erottuaan miehestään. Vuonna 1955 Page esiintyi Playboy-lehdessä. Viimeisinä vuosinaan hän kärsi vakavista sydänsairauksista, jotka lopulta johtivat hänen kuolemaan 11.12 85-vuotiaana. Page lopetti uransa 50-luvun lopussa. Suurin syy tähän oli hänen kääntymisensä uskoon (ja tuskin sen aikainen ilmapiiri oli kovin suvaitsevainen hänen työlleen). Lyhyen uransa aikana otettujen kuvien ja myöhemmin tehdyn elämänkerran ( Bettie Page: The Life of a Pin-up Legend) vuoksi hänen elämänsä on ollut rahallisesti hyvin turvattu (ellei ota mukaan 90-luvun alkua, jolloin hänellä oli kolme vuotta agentti, joka huijasi häneltä rahaa). Betty Page on urasa lopetettuaan pysynyt hyvin poissa julkisuudesta, eikä hänestä ole sen jälkeen ilmestynyt julkisuuteen kuvia. Vaikka hänestä on tehty pari haastattelua ja dokumentteja, hän ei ole antanut lupaa itsensä näyttämiseen. Syyksi Page sanoi, että haluaa ihmisten muistavan hänet sellaisena kuin hän oli malli uransa aikana. Lisää tietoa Betty Pagesta löydät englanniksi täältä. Vuonna 2005 hänestä tehtiin elokuva The Notorious Bettie Page, josta löydät tietoa täältä ja voit ostaan täältä. Dokumetti Betty Pagesta:\nAvainsanat: esiintyä englanniksi elämä elokuva dokumentti betty alku agentti 90 alaston kuvat vuotias usko ura syy pysyä playboy pin pari malli mae lehti kärsiä kuolla kuolema julkisuus ilmapiiri ihminen hän haastattelu esikuva betty page bettie page


Iveco Daily Pitkä - Korkea 2001 - Vaihtoauto - Nettiauto\nVuosimalli 2001 (ensirek. 3-2001) Moottori 2.8 l, Diesel\nMittarilukema 316 225 km Vetotapa Takaveto\nLeima ummessa, vikalista kuvissa. Lisäksi ilmeisesti turboon liittyvä vika, moottorijarrutuksessa tulee vikatila päälle, ettei anna polttoainetta. Ilmeisesti hukkaportin vivusto jumittaa.\nKahdet hyvät renkaat, ajettu 316225, kone ja laatikko toimii hyvin.\nTarjouksia kuuntelen ja vaihtoja voi ehdottaa.\nNettiauto ID 9713994


Kummalliset kommellukset maailmalla | Irtiottoja - matkablogi maailmalle\nMenneiden muisteluaYleistä höpinää matkustamisesta\nKummalliset kommellukset maailmalla\nby Laura / Irtiottoja elokuu 6, 2016\nby Laura / Irtiottoja elokuu 6, 2016 4 comments\nKävipä hetki sitten niin, että FIFTYFIFTY-blogin Sonja haastoi minut kertomaan kummallisimmista kokemuksista, joita matkoillani on tullut vastaan. En yleisesti ole kovin innoissani haasteista ja tartun niihin heikosti, mutta tämä oli sellainen, johon oli kiva tarttua – jouduin nimittäin oikeasti asiaa pohtimaan jonkin verran ja pääsin palaamaan hetkiin jotka tapahtumahetkellä eivät ehkä olleet niitä mieluisimpia, mutta tänä päivänä jo saavat hymyn huulille. Kiitos siis Sonjalle haasteesta!\nVaikka matkahistoriaa on paljon, jouduin oikeasti miettimään, onko minulle edes sattunut mitään kovin kummallista. En lähtökohtaisesti ole se koheltaja, tiedän rajani ja tykkään suunnitella asiat viimeisen päälle – en siis ole ehkä se otollisin henkilö kummallisiin tilanteisiin joutumisen kannalta. Mutta kun sopivasti muistia virkisteli, kävi läpi reissu-exceliä ja mietti jokaista matkaa erikseen, alkoikin niitä pieniä ja outoja hetkiä kummasti tulla mieleen.\nJa sitten kun niitä kommelluksia alkoi tippua mieleen liikaa, piti keksiä rajaus. Tiedostan, että jaarittelen monesti jopa liiankin pitkästi täällä, enkä halunnut luoda mitään mega-postausta. Etenkään sellaista, joka olisi täynnä sellaisia omissa muistoissa hauskoja hetkiä, jotka vaan ylös kirjoittaessa muuttuisivat tappavan tylsäksi.\nMutta miten valikoisin ne kummallisimmat? Totesinkin että voin suosiolla jättää laskuista oudot tilanteet, johon olen omaa hölmöyttäni joutunut. Ei siksi, etten kehtaisi niitä jakaa, vaan ihan vain siksi, että sellaisia ei juuri ole. Ne harvat, jotka tähän voitaisiin laskea, ovat aika tylsiä. Minä kun nyt en vaan ole koheltaja. Monille tutuille sattuu ja tapahtuu välillä liikaakin, minä sitten tasapainotan tylsänä tyyppinä peliä. Totesin myös, että tähän on turha listata tilanteita, jotka ovat tuntuneet minusta oudoilta, mutta jotka ovat osoittautuneet täysin jokapäiväisiksi kyseisessä paikassa. Kulttuurieroja sun muita kun nyt tulee kummasteltua paljonkin, mm. viimeksi Sri Lankassa. Mutta ne eivät ole kommelluksia. Pysytään siis tapauksissa, jotka eivät ole normaaleja kyseisessä ympäristössä, enkä itse (suoraan) ole vaikuttanut tilanteen syntyyn.\nJa sitten se lukumäärä ja aikajänne – montako listataan ja miltä ajalta muistelaan. Alkunperin haaste on kulkenut blogeissa Top5-listana, mutta päätin, että neljä on sopivan random-luku – Top3- ja Top5-listoja näkee monesti, mutta juuri koskaan ei Top4-listoja, miksiköhän niin? Neljä myös siksi, että keksin kuusi juttua josta kirjoittaa, top 4 oli selkeä, mutta kahdesta jäljelle jääneestä en olisi osannut valita viidettä, kuusi taas olisi ollut liikaa.\nAikajänteen osalta taas totesin, että tällä vuosituhannella tapahtuneisiin episodeihin on hyvä keskittyä. Liian kauaksi ei uskalla muisteluissa mennä, saattaa mennä yksityiskohdat vinoon (tai äiti kuulla tuolloin vielä teini-ikäisen tyttärensä seikkailuista asioita, jotka on parempi pitää kertomattomina… ;)).\nJoten tässä, olkaa hyvät, Top4 – kummallisimmat kokemukset maailmalla tämän vuosituhannen ajalta:\n4. Pommiuhka Heathrow’lla aiheutti pomputtelun\nVuonna 2003 olin lähdössä vuodeksi vaihto-oppilaaksi Uuteen-Seelantiin. Ennen vuoden virallista alkua osallistuin kuitenkin kuukauden mittaiselle valmennusleirille Sydneyssä, jonne matkasin muutaman muun suomalaisen kanssa. Lentomme oli reititetty Heathrow’n kautta, jossa samaan seurueeseen lyöttäytyi kymmenkunta muutakin vaihtaria Euroopasta. Matkan oli määrä jatkua Los Angelesin kautta, jossa vaihtaisimme Sydneyn koneeseen. Toisin kävi.\nLontooseen saapuessamme huomasimme koko terminaalin olevan lamaantunut. Koneita ei lähtenyt, porteilla ja monitoreissa kehoitettiin odotamaan uutta tietoa. Kukaan ei kertonut mitä tapahtuu, ihmiset istuivat lattialla, osa tylsistyneenä, osa hermostuneena. Täytyy todeta, että kasa teinejä oli aika hämillään, moni kun ei puhunut juurikaan englantia ja suurin osa oli ensimmäistä kertaa ilman vanhempiaan matkassa. Kuuden tunnin odottelun jälkeen terminaali heräsi henkiin ja pian pääsimmekin koneeseen. Kukaan ei kuitenkaan edelleenkään kertonut syytä oudolle hiljaisuudelle. Myöhemmin sain kuulla että pommiuhkahan se oli pakkaa sekoittanut.\nKoneeseen viimein päästyäni tajusin, että jatkolennolle ei olisi asiaa – kahden tunnin aikataulutetulla vaihdolla se kone meni jo. Lähestyessämme Los Angelesia aloinkin tiedustelemaan lentohenkilökunnalta, että mitäs nyt. Kehoittivat laskeuduttuamme etsimään transfer-tiskin, josta saisimme lisätietoa.\nLaskeutumisen jälkeen portilla meitä oltiinkin sitten vastassa hoputtamassa, olisi määrä siirtyä toiseen terminaaliin kiireellä, siellä opastettaisiin tarkemmin. Juoksujalkaa siirryttiin paikkaan, johon meidät oli opastettu. Täältä ohjattiin kuitenkin vielä kolmanteen paikkaan, edelleen kuulemma olisi todella kova kiire. Kolmannessa paikassa sitten kuulimme, että meidän olisikin itseasiassa kuulunut jäädä siihen koneeseen, jolla tulimme, se kun oli jatkamassa Aucklandiin. Juostuamme ympäri Los Angelesin kenttää, palaamme hengästyneinä alkuperäiseen terminaaliin, samalle portille ja nousemme takaisin samaan koneeseen jolla lensimme Heathrow’lta, ja vieläpä samoille paikoille, jolta reilua tuntia aiemmin olimme lähteneet. Tässä kohtaa ympärillä olevien katseet eivät olleet ne ystävällisimmät. Neljän tunnin Heathrow-myöhästymisen lisäksi he kun joutuivat odottamaan vielä ylimääräisen tunnin jotain perhanan teinejä, jotka eivät tajunneet pysyä paikallaan….\nEi tämä toki enää nykypäivänä ehkä saisi muuta kuin pinnan palamaan, mutta teini-ikäisenä, yksin suureen maailmaan lähtiessä tämäkin episodi pisti jännittämään aika paljon. Mukava oli kuitenkin huomata jo tuolloin että kaikesta kyllä selviää.\n3. Haaksirikkoutuneena Kambotsassa\nKambotsassa, Sihanoukvillen rantakohteessa vieraillessamme päätimme Ollin kanssa lähteä testaamaan paikalliset sukellusvedet. Löysimme kylästä yhden PADIn 5* sukelluskeskuksen, jonka mukana lähdimme päivän mittaiselle reissulle kauemmas rannikosta. Tukikohtana päivälle oli pieni asuttu saari noin tunnin venematkan päässä mantereelta ja sieltä käsin oli määrä tehdä sukellukset läheisillä alueilla. Sukelluskeskuksen normaalisti käyttämä vene oli kuitenkin kyseisenä päivänä rikki, joten he olivat tehneet sopimuksen paikallisen kalastajan kanssa veneen käytöstä, kalastajan tietenkin kipparoidessa paattiaan. Jo veneeseen astuessa hieman mietitytti koko kuvio, mutta emme antaneet tilanteen häiritä, vaan lähdimme matkaan.\nMenomatka sujui varsin mallikkaasti, ajelimme kohti avomerta, saapuen pienelle saarelle alle tunnissa. Pienen järjestäytymishetken jälkeen oma sukellusryhmämme hyppäsi takaisin veneeseen ja lähdimme etäämmälle tekemään ensimmäistä sukellustamme. Pienen ja kivikkoisen saaren edustalla hyppäsimme veteen ja teimme sukelluksemme (joka sekin oli täysi fiasko, mutta se on toinen tarina). Sukelluksen päättyessä pintauduimme normaalisti, vain huomataksemme veneemme kadonneen. Ympärillä vain merta silmän kantamattomiin, sekä pieni, kivikkoinen saari. Saari, josta poispäin pieni virtaus oli meitä jo työntämässä. Totesimme nopeasti että saarelle on päästävä pian ja lähdimme uimaan vastavirtaan. Tilannetta ei helpottanut, että yhden ryhmämme jäsenen voimat loppuivat jo muutamassa minuutissa ja häntä oli autettava. Tuohon aikaan hyväkuntoisena, pitkän kilpauintitaustan omaavana itsellä ei hätää vielä ollut, mutta tilanne alkoi nopeasti kyllä hirvittämään – tajusin kyllä hyvin vakavuuden ja monenlaisia ajatuksia tuon uintimatkan aikana kävi mielessä. Onneksi kaikki saatiin lopulta rantaan. Rantaan, joka oli täynnä isoa kivenlohkaretta, eikä lainkaan varjoa. Sanomattakin selvää, että ennen aamun sukellusta oli aurinkorasvat jääneet laittamatta ja juomavesikin oli veneessä. Epätoivo alkoi hyvin nopeasti nostaa päätään ryhmässä samaa tahtia kun auringon vaikutukset alkoivat tekemään oloa tukalaksi.\nPitkän aikaa porukalla rantakivillä istuttuamme pieni porukka lähti kiertämään saarta ympäri lähes kulkemiskelvotonta rantaa pitkin. Jonkin tovin kuluttua he sitten näkivätkin veneemme etäällä saaren toisella puolella ja onnistuivat kiinnittämään kapteenin huomion. Kiukkuisen kapteenin noukkiessa etsintäpartion alkoi kova puhuttelu – yllättäen kiukkuisen kapteenin toimesta. Herra oli päättänytkin lähteä kauemmaksi kalaan sukelluksemme ajaksi ja naama punaisena meuhkasi oppaalleemme että mikä prkl teillä kesti kun ette aiemmin tulleet häntä hakemaan…\nSaimme ryhmän veneeseen ja palasimme tukikohtana olevalle saarelle. Päivän toiselle sukellukselle emme sitten enää uskaltaneetkaan osallistua. Sanomattakin selvää, että sen jälkeen on tullut katsottua aika paljon tarkemmin, millaisen keskuksen kanssa sitä sukeltaa, pelkkä PADIn 5 tähteä ei enää riitä yksinään takeeksi.\n2. Liikaa matkustanut?\nMuutamia vuosia sitten matkasimme maailmanmatkailun moninkertaisen partner-in-crimeni Jennan kanssa Hondurasiin, pysähtyen matkalla muutamaksi päiväksi New Yorkiin. JFK:n kentällä passintarkastuksessa kohtasin ehkäpä tähänastisen matkahistoriani kummallisimman virkailijan. Jennan paineltua passintarkastuksesta nopeasti läpi, astelin vuorollani tiskille, huikkasin iloisesti virkailijalle “Hei!” ja sain ystävällisen hymyn takaisin. Virkailija otti passini, selasi sitä hetken ja alkoi vähitellen muuttamaan ilmettään hymyilevästä sedästä hyvin vihaiseksi. Hän tutki tarkkaan passini sivuja, samalla kun kulmat menivät yhä enemmän kurttuun. Lopulta hän tuiskaisi minulle vihaisena “Olet hädintuskin 20-vuotias, mutta sinun passisi sivuilla on leimoja kymmenistä maista – miksi sinä olet matkustanut niin paljon?”.\nVaikka sanavalmis monessa tilanteessa olenkin, niin tässä jäädyin täysin. Setä selvästi oli vihainen, lisäksi hän oli minun ja maahantulon välissä, joten en todellakaan halunnut häntä varomattomalla, pikkunokkelalla kommentilla ainakaan enempää suututtaa. Mutisin jotain lomamatkoista pitkän harkinnan jälkeen. Vastaukseni ei suinkaan tyydyttänyt herraa, vaan sai hänet nostamaan vain enemmän kierroksia. Seuraavien tunneilta tuntuvien minuuttien aikana kuulen saarnan siitä, kuinka olen pilallehemmoteltu, kuinka hän minun ikäisenään raatoi Kiinan riisipelloilla dollarin päiväpalkalla ja kuinka hänellä ei vieläkään lomamatkoihin ole mahdollisuutta. Kuulen paasauksen siitä, kuinka maailma on niin epäoikeudenmukainen paikka. En edelleenkään tiedä mitä sanoa, rehellisesti todeten en tiedä pitäisikö minun itkeä vai nauraa, mutta en uskalla tehdä kumpaakaan – mumisen vain jotain epämääräistä.\nEn voi kuin ihmetellä tilanteen absurdiutta ja samalla pelkään että kohta minut passitetaan Kiinan riisiviljelmille. Pohdin myös missä se piilokamera luuraa, mutta en uskalla tähyillä ympärillenikään. Lopulta sedän saatua purettua pahaa oloaan, hän lyö leiman passiini ja viittoo minua poistumaan, edelleen selkeästi tuohtuneena. Yksi ystävällinen tervehdys ja yksi paljon maailmaa nähnyt passi riittivät tuona päivänä suututtamaan virkailijan, joka varmasti työssään on tottunut kohtaamaan paljon matkaavia ihmisiä.\nPassintarkastuksesta selvittyäni kohtaan hämmästyneen Jennan katseen, joka on jäänyt seuraamaan tilannetta sivusta.. Saan hämmentyneen “miten ihmeessä se sulle noin suuttui“-kysymyksen, johon en osaa sanoa kuin että “nyt en kuule tiedä…”. Muutaman askeleen otettuani alan jo nauramaan tilanteelle, vaikka itse tilanteessa kyllä kuumottikin aika paljon.\n1. Abu Sayyafin tähtäimessä\nToista kertaa Malesian Borneolle matkatessa, oli suunnitelmissa käydä sukeltamassa Sipadanin saarella, joka tunnetaan sukeltajien keskuudessa yhtenä Aasian parhaista sukelluskohteista. Samainen saari tunnetaan ei-sukeltavien suomalaisten parissa ehkäpä paremmin sinä saarena, jolta sai alkunsa Jolon panttivankidraama vuonna 2000, kun suomalaiskaksikko Vahanen-Fränti yhdessä 11 muun sukeltajan kanssa kidnapattiin Abu Sayyafin toimesta ja vietiin panttivangeiksi Filippiinien puolella sijaitsevalle Jolon saarelle 140 päiväksi.\nPanttivankidraaman aikaan saarella oli mahdollista vielä yöpyä, mutta episodin jälkeen saari muutettiin sotilastukikohdaksi ja päivittäisten sukeltajien määrää rajoitettiin. Harvinaislaatuisten sukellusvesien keskellä oleva saari kuitenkin houkutteli myös meidät luokseen, alue kun oli tuolloin todettu jo kohtuullisen turvalliseksi. Koska Sipadanille on enemmän tulijoita kuin mitä lupia myönnetään, oli yleinen käytäntö ainakin tuolloin se, että Borneon pääsaarella sijaitsevat sukelluskeskukset myivät Sipadanin sukelluksia vain osana pakettia, johon sisältyi yhden Sipadan-päivän lisäksi kaksi päivää sukelluksia muilla saarilla. Meillä kuitenkin kävi poikkeuksellinen tuuri, ja viimehetken peruutusten vuoksi pääsimme Sipadanille kahtena päivänä.\nEnsimmäisenä päivänä sukellukset olivat mitä parhaimpia, ihastelimme vedenalaisen maailman monimuotoisuutta. Kilpikonnia, rauskuja, haita – kaikkea riitti enemmän kuin pystyi käsittämäänkään, vaikka jo tuolloin aika monia huippukohteita oli tullutkin sukellettua. Sukellusten välissä naureskelimme sotilaspojille, jotka pelasivat rennosti lentopalloa ilman paitoja ja nukkuivat riippumatoissa. Sukellusten jälkeen palasimme pääsaarelle, innoissamme siitä, että saisimme sukeltaa noissa upeissa vesissä vielä toisenkin päivän. Elämä tuntui hymyilevän.\nToisena päivänä saarelle saapuessa kiinnitimme heti huomiota sotilaisiin, joiden olemus oli täysin erilainen kuin edellisenä päivänä. Poissa olivat hymyt, poissa olivat leppoisat olemukset. Tilalla oli täysi varustus – jokainen sotilas oli aseistettu. Hyppäsimme veteen aivan kuten edellisenäkin päivänä ja teimme sukelluksemme normaalisti. Päästessämme pintaan huomaamme kuitenkin kaikkien muiden sukelluskeskusten veneiden kadonneen ja ryhmä sotilaita huutaa oppaallemme ohjeita kiivaasti. Saamme käskyn siirtyä veneeseen vauhdilla. Hämillämme tilanteesta haalimme tavaramme nopeasti kasaan ja hyppäämme veneeseen. Viimeisen ryhmän jäsenen juuri ja juuri saatua itsensä veneeseen, kapteeni lähtee laiturista kuin ohjus. Opas ja kapteeni molottavat keskenään kiivaasti, ymmärrämme vain nimen Abu Sayyaf. Opas vaikenee hetkeksi ennen kuin kääntyy kertomaan ryhmälle tilanteesta. Abu Sayyaf on uhannut hakea panttivankeja täältä, te olette vaarassa.\nTilanne on kuulemma vakava, sillä tällainen ei ole tavallista. Vain päiviä aiemmin samainen ryhmä on suoritanut isoja mestauksia eteläisillä Filippiineillä, jossa levottomuudet ovat nostaneet päätään – ryhmä hakee kansainvälistä huomiota. Tämä ei olisi tyhjää uhkailua, edellinen kerta oppaamme mukaan oli juurikin silloin, kun suomalaiskaksikko napattiin.\nAjamme kohti Borneon pääsaarta niin kovaa kuin vene kulkee. Samaan aikaan vastapalloon tulee merivoimien veneitä ja laivoja, sekä useampi sotilaskonekin näkyy ilmatilassa. Tilanne ei todellakaan vaikuta leikiltä. Hämmennys on kova – eihän tällaista tapahdu tosielämässä. Jännittynyttä tilannetta keventääkseen Olli vitsailee jossain vaiheessa että eihän meillä ole hätää kun passitkaan ei ole mukana – eihän ne meitä voi toiseen maahan viedä ilman asianmukaista viisumia. Jostain kumman syystä vitsit ei oikein muuhun porukkaan uppoa.\nTästäkin tilanteesta selvittiin lopulta säikähdyksellä ja ylimääräisellä jännityksellä. Muutama Sipadanin sukellus jäi nyt tekemättä, mutta sitä nyt ei osaa harmitella, tärkeämpää on, että ketään ei kidnapattu tuona päivänä. Koskaan emme kuitenkaan saaneet tietää, kuinka läheltä liippasi.\nNäin, neljä tarinaa, neljä hyvin erilaista tilannetta – jokainen niistä sellainen, että eipä niitä heti unohda.\nHaasteen luonteeseen kuuluu, että se heitetään eteenpäin. En kuitenkaan pysy enää kärryillä, keitä on haastettu ja keitä ei, joten heitän avoimen haasteen, oli blogia tai ei. Olisi mukava kuulla muiden kommelluksista joko omana postauksenaan, in person, tai tämän jutun kommenttikentässä – sana on vapaa!\nPölinää ja pulinaa\nBusinessluokan lento, kannattaako siihen panostaa?\nDiagnoosi: Vakava krooninen matkakuume. Todennäköisesti parantumaton.\nAnna / 270 degrees elokuu 6, 2016 - 20:14\nTämä oli mainio postaus! Täytyykin alkaa miettiä omia kommelluksia sillä tosiaan heti ei tule kyllä mitään mieleen 🙂\nVoi ei, tuo Hondurasin passitarkastaja. Tavallaan ymmärrän reaktion, sillä maailmahan ON juuri niin epäoikeudenmukainen paikka, että me jotkut reissaamme parikymppisinä maailman ympäri siinä missä toiset eivät koskaan pääse käymään edes naapurivaltiossa. Luulisi kuitenkin, että passitarkastajana näitä ajatuksia ja leimoja täynnä olevia passeja kohtaa työssään sen verran usein, että mikä ihme sitten juuri sinun kohdallasi provosoi tuollaiseen hyökkäykseen…huh.\nTuo Abu Sayyaf -tarina sai ihokarvani ihan oikeasti pystyyn. Hui mikä tarina! Onneks selvisitte välikohtauksesta ehjinä.\nLaura elokuu 7, 2016 - 10:10\nKiitos Anna! Varmasti niitä kommelluksia tulee aina muutamia mieleen kun tarpeeksi muistelee, olisi mukava lukea sunkin kokemuksia! 🙂\nTuosta passintarkastusepisodista nimenomaan eniten jäi ihmetyttämään se, että miksi juuri minä – en varmasti ollut se eniten matkustellut henkilö, jonka herra työssään oli tavannut. Mutta huonoja päiviä sattuu jokaiselle, ja kuten sanoit niin onhan maailma aika epäoikeudenmukainen paikka monin tavoin.\nSonja | FIFTYFIFTY elokuu 7, 2016 - 17:19\nHuh huh! Täytyy sanoa, että mä olisin ollut ihan paskana sekä tuossa haaksirikkouteena Kambodzassa että tässä Abu Sayyaf -keisseissä! Ei varmasti naurattanut niinä hetkinä! Lentokentällä jatkolentojen perässä pinkominen kilometrienkin verran on mullekin tuttua. Silloin olin liikenteessä isän kanssa, joka vihastui lopulta meille annetusta ristiriitaisesta infosta niin paljon, että lentokenttävirkailijat uhkas kutsua poliisit, jos se ei rauhoittuisi… 😀 Hyvä, jos tykkäsit tästä haasteesta!\nLaura elokuu 7, 2016 - 20:15\nJep, kyllähän noissa tilanteissa ihan riittämiin kuumotti,mutta onneksi niistä selvittiin. Tuo lentokentällä pompottelu on varmasti monelle paljon matkaavalle tuttua, ja jotenkin vain niin kovin turhauttavaa että ei ihme jos isälläsi on hieman kierrokset pääseet nousemaan! 🙂


Viron metsäveljeksistä elokuva suomalaisohjauksessa - Kulttuuri - Uutiset - MTV.fi\nViron metsäveljeksistä elokuva suomalaisohjauksessa\nKulttuuri Julkaistu 20.06.2000 19:07\nViron metsissä 14 vuotta virkavaltaa piileskelleiden, keväällä poliisille antautuneiden Ûlo ja Aivar Voitkan tarina pääsee mm. The Real McCoy-dokumentin tehneen Pekka Lehdon ohjaamana valkokankaalle.\nKinofinlandia on Postimees-lehden mukaan solminut sopimuksen veljesten tarinan filmatisoimiseksi. Molemmat veljekset sekä heidän äitinsä tekevät Lehdon kanssa yhteistyötä filmin taustoittamiseksi. Kun Voitkat saatiin suuren ajojandin päätteeksi kevättalvella kiinni, kustantaja Ûlo Russak solmi veljesten kanssa sopimuksen kirjasta ja elokuvasta. Russak ei kuitenkaan löytänyt Virosta sopivaa filmintekijää ja oikeudet siirtyivät Lehdolle.\nPekka Lehto suunnittelee tekevänsä veljesten vaiheista The Real McCoyn kaltaisen, 80-minuuttisen, dokumenttielokuvan ja 50-minuuttisen televisioversion. Tulevan elokuvan käsikirjoittaja on Englannista.\nFilmissä on tarkoitus käyttää mahdollisimman paljon dokumenttimateriaalia. Tarkoitus on käyttää otteita oikeusprosessista, haastatteluja mm. veljesten opettajien kanssa. Käsikirjoittajan apuna on myös Ûlo Voitkan vankilassa kirjoittamat muistelmat.\nLehto haluaisi aloittaa filmin kuvaukset syksyllä. Valmista tuotetta voidaan odottaa vuoden 2001 kevääksi.\nArmeijaa pakoon maan alle\nVoitkan veljekset pakenivat 14 vuotta sitten Neuvostoviranomaisia Viron metsiin. He eivät halunneet palvella Neuvostoliiton armeijassa ja päättivät valita "metsäveljen" elämän.\nÛlo ja Aivar rakensivat metsiin ainutlaatuisen piilopaikkaverkoston. Poliisi on järjestänyt vuosien aikana useita suuria veljesten etsintöjä, mutta tuloksetta. Elantonsa Voitkat hankkivat varastamalla taloista ja pienistä kauppaliikkeistä.\nViimeinen ajojahti käynnistyi, kun veljekset olivat saaneet ryöstettyä poliiseilta aseita. Veljekset antautuivat poliisille pienen laukaustenvaihdon jälkeen ilmeisen helpottuneena metsäelämän päättymisestä.\nBaltic Jazz kaikaa jälleen Helsingin musiikkikeskuksen suunnittelukilpa ratkesi


Moottoriliitto nimesi kuljettajia Sixille – Bike\nMoottoriliitto nimesi kuljettajia Sixille\n– Tällä hetkellä ei ole tosin vielä aivan täyttä varmuutta joukkueiden lopullisista kokoonpanoista, koska vahvistukset pyöristä ja osallistumismahdollisuuksista eivät ole kaikkien kuljettajien osalta selvillä. Nimeäminen oli kuitenkin tärkeää jo tässä vaiheessa, jotta kuskit pääsevät valmistautumaan hyvissä ajoin kilpailuun. Kokoonpanoon lisätään kuskeja sitä mukaa, mikäli joku nyt joukkueeseen nimetty on estynyt lähtemään, kertoo SML:n valmennuspäällikkö Tomi Konttinen.\nISDE:n (International Six Days Enduro) miesten Trophy-kuusikko on silti Konttisen konsepteissa jo nyt käytännössä viimeistä piirtoa myöten valmis. Joukkueessa ajavat enduro 1-luokassa Eero Remes, 3-luokassa Samuli Aro ja Marko Tarkkala sekä 2-luokassa Juha Salminen, Valtteri Salonen ja Simo Kirssi.\n– Tasaista jälkeä MM-sarjassa tehneen Kirssin osalta lopullinen varmistus on vielä vähän auki, mutta eiköhän hänetkin nähdä nyt uutena miehenä Sixillä, kertoo Konttinen.\nHenkilökohtaisessa MM-sarjassa 1-luokan kärjessä kiitävä Mika Ahola on ollut viime vuosina sivussa Sixiltä.\n– Ahola ilmoitti myös nyt, että hän ei ole käytettävissä. Osasimme odottaa sitä ja ymmärrän Mikan perustelun asiaan, toteaa Konttinen.\nAhola on ajanut Sixin pitkän uransa aikana jo 14 kertaa ja hän on ollut voittamassa Suomen tähän mennessä saavuttamia kaikkia seitsemää mestaruutta, joista viimeisin irtosi vuonna 2006 Uudessa-Seelannissa. Uuden-Seelannin jälkeen Suomi on jäänyt mitalikolmikon ulkopuolelle Chilessä ja Kreikassa.\n– Tiimipäällikköni Franco Mayr ei ole kiinnostunut Sixistä ja toimin tietenkin sopimukseni mukaan. Mayr haluaa, että ajan Sixin sijasta hallienduosarjaa, sanoo Ahola.\nEnduron MM-sarjassa extreme-testien merkitys on noussut viime vuosina. Hallienduro tarjoaa hyvän tilaisuuden niiden harjoitteluun ja hiomiseen.\n– Minulla ei ole oikeastaan enää mitään opittavaa Sixiltä, joten uran kannalta hallienduro on paikallaan. En ole turhaan MM-sarjan extreme-cupin kärjessä, muistuttaa Ahola.\nMoottoriliitto lähettää Portugalin Sixille myös nuorten, eli alle 23-vuotiaiden kvartetin ja kolme kuljettajaa käsittävän kerhojoukkueen.\nJoukkueiden lopullinen kokoonpano muotoutuu nimistä Oskari Kantonen, Roni Nikander, Antti Hellsten, Lauri Salonen, Olli Turma, Lauri Pohjonen ja Miko Mellin. Kantonen ja Nikander ovat lisäksi miesten joukkueen varamiehiä.\n– Kerhojoukkueen varamiesten osalta ikää tärkeämpänä valintaperusteena oli se, kenellä on tällä hetkellä eniten hyötyä ISDE:n ajamisesta. Osan nuorista kuskeista tulee vielä odottaa maltilla vauhdin kehitystä, jotta MM-kilpailuista on kehityksen kannalta merkittävää hyötyä, korostaa Konttinen.\nJunioreiden ja kerhojoukkueen varamiehiksi on nimetty Kaj Estola, Ari Jauhiainen ja Jari Pulkkinen.\nPitkät perinteet omaava MM-joukkuekilpailu on ajettu historian saatossa jo 83 kertaa. Vuonna 2011 Sixi järjestetään Suomessa.\nSuomen Moottoriliiton kuljettavalinnat 12.-17. lokakuuta Portugalin Figueira de Fozissa ajettavaan enduromoottoripyöräilyn kuuden päivän mittaiseen MM-joukkuekilpailuun:\nSamuli Aro (enduro 3-luokka), Marko Tarkkala (E3), Juha Salminen (E2), Simo Kirssi (E2), Valtteri Salonen (E2), Eero Remes (E1).\nVaralla: Oskari Kantonen (E2) ja Roni Nikander (E3).\nJunior Trophy ja SML:n kerhojoukkue:\nOskari Kantonen (E2), Roni Nikander (E3), Antti Hellsten (E1), Lauri Salonen (E1), Olli Turma (E1), Lauri Pohjonen (E1), Miko Mellin (E1).\nVaralla: Kaj Estola (E2), Jari Pulkkinen (E1), Ari Jauhiainen (E1).


Kallan kuvernööri: elokuuta 2018\n”Rikos on teko, josta laissa on määrätty rangaistus.” Aina ei lain rikkominen siis aiheuta tuomiota eikä kaikkia tekoja katsota niin pahoiksi, että kannattaisi nostaa prosessi. Esimerkiksi väärennyksestä on kuitenkin määrätty rangaistus, ja se säilyy rikoksena silloinkin kun tuomiokynnys ei ylity. Kyseessä on vain vähän pienempi rikos; taannoin parin kansanedustajan vuokrasopimusrikkomus lienee siitä lievemmästä päästä, mutta asian tekeekin vakavaksi se, että kyseiset herrat pettivät kansaa. Raskauttavana asianhaarana on pidettävä myös sitä, että nimenomaan nuo herrat istuivat lakia säätävässä elimessä. Tekoa ei luonnollisestikaan lievennä se, että tuossa nimenomaisessa tapauksessa myös petoksen tunnusmerkistö täyttyi.\nOnko väkisin suutelu suurempi vai pienempi rikos - kumpaankaan ei istuvan kansanedustajan pitäisi syyllistyä.\nOikeasti tämä asia selittyy vain sillä, että miehet edustavat puoluetta, jonka puheenjohtajakin on tuomittu rikollinen. Se antaa ikään kuin hyväksynnän noille teoille.\nEn nyt ihan kiltti poika ollut nuorena minäkään, mutta en sentään mitään tuomioita saanut. Jos olisin saanut, minua voisi edelleen nimittää rikolliseksi, sillä rikos ei vanhene milloinkaan, vaikka sen syyteoikeus vanheneekin. Teko jää historian kirjoihin ainaisiksi ajoiksi nimikkeellä rikos. Rikosrekisteri voi kyllä puhdistua, mutta sekään ei poista tekoa.\nRikosoikeudessa sanotaan usein: ”Murha ei vanhene koskaan.” No ei todella vanhenekaan, sillä kuolleet eivät nouse elävien kirjoihin. Tosiasiassa tuolla sanonnalla tarkoitetaan kuitenkin syyteoikeutta, joka tässä nimenomaisessa rikoksessa ei vanhene.\nKyllä tuota vanhenemissääntöä voitaisiin minun mielestä rukata niin, että minkään kansanedustajan tekemän rikoksen syyteoikeus ei vanhenisi ja rikoksen tultua toteen näytetyksi. Armottomasti potkut kansanedustajan pestistä ihan ikuisiksi ajoiksi. Kansanedustajan tulee täyttää tuo nuhteettomuus vaatimus ihan oikeasti eikä vaan paperilla.\nMuistan ajan, jolloin liikennevakuutuksesta sai jonkinlaisen alennuksen ihminen, joka toimitti vakuutusyhtiölle raittiustodistuksen. Raittiustodistuksen sai jokainen juoppokin, jos ei ollut joutunut putkaan viimeisen vuoden aikana. Tällaisia ”raittiustodistuksia” taitavat olla nuo kansanedustajan nuhteettomuudetkin. Olen antanut kertoa itselleni, että todellisuudessa tilanne tässä ”vähän korruptoituneessa” on juuri päinvastainen. Mitä korkeammassa asemassa ihminen on, sitä herkemmin noita rötöksiä painetaan villaisella.\nEn väitä, että niin olisi käynyt, mutta media on kyllä onnistunut kylvämään epäilyksen siemenen. Jopa erään yliopiston johtokin on myöntänyt, että asiassa on perää, vaikka asiaa sinänsä ei enää kannata penkoa, koska se on jo vanha juttu. Opettajana oli vuosikaudet ihminen, jonka piti olla maisteri, mutta jonka maisterityö havaittiinkin plagiaatiksi, eikä tuota titteliä olisi pitänyt ikinä myöntää. Nyt tuo henkilö istuu eduskunnassa, jonne pääsee vähemmilläkin ansioilla. Liekö pelkkä sattuma, että kyseinen ”maisteri” on saman puolueen jäsen kuin nuo ”saunatontutkin” ja jonka puheenjohtaja on rasistisesta rikoksesta tuomion saanut rikollinen.\nOnneksi meillä poliisikunnassa on nyt käynnissä suursiivous. Samanlaista siivousta tuskin voitaisiin pitää eduskunnassa, sillä tuo nimeltä mainitsematon puolue voisi jäädä melko pieneksi. Johan siitä puolet keräsi kamppeensa ja poistui kohden sinistä tulevaisuutta. Jos osa vielä poistettaisiin tuomioistuimen määräyksellä, niin mitä se Kike Elomaa siellä yksin tekisi. Joutuisi kai kerran vielä kääntymään.\nNo sorry vaan. Saattaa siellä joku muukin nuhteeton olla, mutta minä tunnen vain Kiken.\nLähettänyt Ari Keronen klo 16.43 Ei kommentteja:\nVoiko se olla edes totta?\nKuulin eräältä kouluttajalta tosi surullisen tarinan.\nErääseen lastenpäivätarhaan oli otettu työharjoitteluun musta mies. Harjoittelija oli tosi mukava mies ja lapset tykkäsivät sedästä ja myös henkilökunta piti poikaa tosi sopivana alalle. Sitten iski suomalainen rasismi, Joku lapsista oli kertonut kotonaan, että tarhassa on nyt musta setä. Tämä ”kauhea” uutinen levisi kulovalkean tavoin lasten vanhemmille, jotka unohtivat silmänräpäyksessä sekä hyvät tavat että lasten edun. Lasten vanhemmat järjestivät ”koulukapinan” ja uhkasivat jättää lapsensa pois tarhasta. Pahinta oli, että tarhan johtajatar sai jopa tappouhkauksia, joka jo sellaisenaan on rikos.\nEn halua paljastaa paikkakuntaa, tarhaa enkä henkilöitä, jottei heille aiheutuisi enempää harmia, mutta kyllä ne kaikki toki tiedossani ovat. Onpa tiedossani myös nuo kapinan lietsojatkin, mutta annan heidänkin päästä tässä nyt tällä julkisella varoituksella.\nSanon nyt harjoittelijapoikaa vaikka Samiksi, joka ei toki ole hänen oikea nimensä. Lopulta lastentarhan johtaja joutui taipumaan ja Sami joutui lähtemään.\nKaikki menettivät jotain. Miesten vähyyttä valitteleva ala menetti taas mahdollisesti yhden potentiaalisen hoitajan. Kyseinen tarha menetti yhden käsiparin, joita muutenkin on liian vähän. Lapset menettivät tilaisuuden oppia monikulttuurisuutta, ja tämän kuultuani minäkin menetin uskon ihmisiin.\nEi voi olla edes totta se, että me elämme näin pimeässä maailmassa vielä 2000-luvulla. Toki Suomi on pieni maa ja vään syrjässä, joten monet asiat tulevat tänne hieman jälkijunassa. Pidämme itseämme sivistysvaltiona, vaikka edes kaikki kansanedustajat eivät vaikuta kovin sivistyneiltä, puhumattakaan muusta kansasta. Toki meillä on valistuneitakin ihmisiä, mutta enemmistö kansasta syö vielä hattu päässä. Monikulttuurisuus tuntuu olevan kauhea ilmiö, ja jo jonkun uskonto tai ihonväri saa meidät vauhkoontumaan. Kyllähän minäkin noita lahkoja hieman vierastan, mutta tuskinpa vaan tulisi mieleenkään kieltää lastani menemästä tarhaan, vaikka siellä olisi joku Jehovan todistaja tai tummaihoinen hoitaja.\nKai se niin on, että kaikki vieras pelottaa … ketä pelottaa. Aluksi vierasta myös vastustetaan, koska siitä ei yksinkertaisesti tiedetä tarpeeksi. Voin vakuuttaa kaikille epäuskoisille, että ihonvärillä ei ole vähääkään tekemistä ihmisen luonteen kanssa. Sen verran voin paljastaa, että nuo tappouhkausten lähettäjät olivat valkoihoisia. Tässä nimenomaisessa tapauksessa siis vaikutti siltä, että valkoihoiset ovat vaarallisempia kuin mustat. No ehkä sekään ei yleisesti pidä paikkaansa. Kyllä minun lapseni olivat tarhassa, vaikka kaikki hoitajat olivat valkoihoisia.\nTähän loppuun sitten pläjäys, jolla ei ole mitään tekemistä lastenhoidon kanssa.\nUskonto vaikuttaa kuitenkin olevan asia, joka myös pelottaa joitakin suomalaisia. Eniten juuri niitä, jotka eivät yleensä ole missään tekemisissä uskontojen kanssa. Islamin usko tuntuu olevan juuri se pelottava asia. Islamilaisilla on kyllä se oma pyhä kirjansa, jota he sanovat Koraaniksi. Koraani on hyvin suurelta osin kopio Raamatusta. Jehovan todistajien Raamattu on myös erilainen kuin yleensä kristittyjen Raamattu. Kaikissa kirjoissa puhutaan kuitenkin vain yhdestä Jumalasta.\n”Allah on suuri ja Muhammed on hänen profeettansa.” Tuohon minäkin uskon, vaikka olen kristitty. Allah on arabian kieltä ja tarkoittaa Jumalaa. Miksi siis olisin toista mieltä?\nHieman tunnen kristinuskoa, muita uskontoja en ollenkaan, mutta olen vakuuttunut siitä, että kaikilla on hyvä yhteinen tavoite ja todellisen uskonsa ihminen osoittaa elämäntavoillaan paremmin kuin puheilla. Ihon väri ja kansallisuus eivät mitenkään vaikuta tähän.\nLähettänyt Ari Keronen klo 18.39 1 kommentti:\nOlen todella toivonut, että minun ei enää tarvitsisi kirjoittaa ”mamujen” puolustuspuheita eikä rasisminvastaisia kirjoituksia, mutta aina vaan törmään asioihin, jotka saavat minut provosoitumaan. Kun perussuomalaisten paras aines joutui eroamaan puolueesta, jonka rasistit olivat vallanneet, oletin, että siniset ovat päässeet eroon tuosta epäinhimillisestä ja luonnonvastaisesta asenteesta. No ihan näin ei käynyt, sillä jotkut ulostulot saivat minut huomaamaan, että poliittisesta sokeudesta ei voi täysin parantua. Ilmeisesti rasistisuus on tarttunut muutoin järkeviltä vaikuttaviin ihmisiin.\nOlen havainnut, että maahanmuuttoa on turha puolustella matemaattisilla perusteilla, vaikka kaikki faktat kertovatkin, että siitä on enemmän hyötyä kuin haittaa. Toki tämä hyöty on todettu kaikkialla maailmassa, mutta etenkin Suomessa, joka alkaa väkiluvultaan näivettyä. Se on lähes välttämätöntä.\nSMP, josta juontavat juurensa niin siniset kuin ”persutkin, ei ollut rasistinen puolue.. Perussuomalaisista tuli sellainen vasta sen jälkeen, kun halla-aholaiset onnistuivat kaappaamaan puolueen.\nOlen tavannut kymmeniä maahanmuuttajia, ja lähes kaikki ovat esimerkillisiä ihmisiä. Samaa ei voi sanoa likikään kaikista suomalaisista. En ole tavannut yhtään suomalaista, joille pakolaisista olisi ollut harmia, mutta silti he ovat valmiita vastustamaan maahantuloa. Ei todellakaan ole olemassa mitään perustetta, jolla voitaisiin puolustella pakolaisten auttamatta jättämistä.\nOppi-isälläni Veikko Vennamolla ja minulla lienee samantapaiset pakolaiskokemukset, joten emme kumpikaan voineet kääntää selkäämme hädässä oleville ihmisille. Tärkeintä on kuitenkin tajuta, että olipa ihmisellä mikä syy tahansa tulla Suomeen, ei hän perusolemukseltaan ole yhtään sen kummempi kuin suomalaisetkaan. Miksi siis syrjisimme häntä?\nMaahanmuutto on asia, johon minä en sotkisi edes taloutta, sillä inhimillisyyden pitää ohittaa kaikki sellaiset asiat. Jos kuitenkin ajatellaan asiaa tältä kannalta, niin on syytä nähdä, että yhden ”mamun” kotouttaminen tuottavaksi suomalaiseksi maksaa vain murto-osan siitä, mitä syntyperäisen suomalaisen kasvattaminen aikuiseksi.\nKyse ei siis ole taloudesta eikä turvallisuudestakaan. Tosiasiassa kyse on puhtaasta rasismista, jonka ei pitäisi kuulua sivistyskansana itseään pitävälle yhteisölle.\nOlen syvästi tietoinen, että Turussa maahanmuuttaja syyllistyi puukotuksiin. Se on tietysti valitettava asia, että kielteisen turvapaikkapäätöksen saanut nuorimies sekosi. Se ei kuitenkaan oikeuta meitä yleistämään asioita. Poliisikin nosti valmiustilaansa tämän tapauksen jälkeen, joka on tietysti ihan hyvä, jos systeemissämme on aukkoja. Herää kuitenkin kysymys, miksi tätä ei tehty jo aikaisemmin. Suomessa on kautta aikojen tehty erilaisia murhatekoja. Viimeisimpiä tietysti kouluampumiset sekä Imatran ja Hyvinkään ampumistapaukset. Puukotuksethan ovat lähes päivittäinen tapamme, joita ei voida selittää sillä, että joku nuori mies ei nähnyt enää elämässään tulevaisuutta.\nTurun tapaus olisi todennäköisesti voitu estää hieman toisenlaisella turvapaikkapäätöksellä.\nNäitä päätöksiä tekevät viranomaiset eivät saisi syyllistyä rasismiin missään muodossa. En halua myöskään, että perustuslain vastaisia aloitteita tekee mikään eduskuntaryhmä tai yksittäinen edustaja.\nOlin viikonlopun akanana kaksillakin markkinoilla ja totesin, että rasismi on melko syvällä suomalaisten mielissä. En tiedä, aiheutimmeko me Karjala pakolaiset sen tullessamme, vai miksi se on juurtunut niin syvälle suomalaiseen mieleen, että mikään järkevä perustelu ei sitä voi murtaa.\nLähettänyt Ari Keronen klo 15.06 Ei kommentteja:\nTunnisteet: Maahanmuuttajat, Persut, Siniset\nIhan sietämätöntä :)\nMinä käytän ehkä hieman toisenlaista kieltä kuin moni muu. Sietämättömiä ihmisiä ovat minun kielessäni ne ihmiset, joita toiset sanovat vaikkapa ”herkkähipiäisiksi”.\nSietämätön ei kuitenkaan ole sellainen ihminen jota ei siedetä, vaikka tämä termi onkin puhekieleen yleistynyt juuri sitä tarkoittamaan. Sietämätön on ihminen, jonka on vaikea sietää joitakin asioita - vaikkapa itseään koskevia kommentteja.\nPuhuttakoon nyt sitten sietämättömistä tai herkkähipiäisistä, on kuitenkin niin, että asettuessaan julkisuuteen ihmisen tulee varustautua hieman tavallista paksummalla nahalla. Näin on... ihan riippumatta siitä, onko julkkis poliitikko vaiko vain joku TV:stä tuttu.\nTämä kirjoitus sai alkunsa siitä, kun ministeri Terho vertasi ikään kuin toisiinsa demarien puheenjohtajaa Antti Rinnettä ja TV:stä tuttua huutokauppakeisaria. Toki minäkin olisin mieleni pahoittanut, jos minua olisi Rinteeseen verrattu, mutta minähän en olekaan julkkis.\nToki huutokauppakeisarilla ja Rinteellä eroja on. Palsanmäki (siis huutokauppakeisari) seisoo yleensä sanojensa takana, kun taas Rinne lupailee mitä sylki suuhun tuo, vaikka hyvin tietää, että asia ei ole mitenkään hänen vallassaan. Se on tekijä, joka on saanut minut toivomaan, että osaisin pitää näppini erossa politiikasta. En minä tiedä, saanko pidettyä näppini erossa, kun jopa siniset eivät aina toimi minun toiveideni mukaisesti.\nEn usko tuon puolueen nousuun, jos se yrittää matkia perussuomalaista rasismia. On selvää, että yksikään maahanmuutonvastustaja ja rasisti ei siksi lopeta ”persujen” kannatusta. Että ilmestyy muitakin maahanmuuttovastaisia ryhmittymiä. Uskon, että siniset nousevat järkevällä politiikalla, johon ei kuulu maahanmuuton vastustaminen. Sen verran olen ollut maahanmuuttajien ja muidenkin ihmisten kanssa tekemisissä, että olen hyvin voinut todeta, että ei maahan muutosta ole ollut mitään harmia.\nJopa vihreät ovat tuon harmittomuuden todenneet ja vastustavat pakkopalautuksia. Toki minäkin ihmettelen, miksi pitäisi lähettää täältä pois joku työssäkäyvä ihminen, vaikka hänen kielitaitonsa ei vielä ihan huippua olekaan. Joskus tämä kieli lipsuu minullakin, vaikka olen ns. akateemisesti sivistynyt. Populistinen puolue vihreät on oppinut vetelemään oikeasta narusta, vaikka yleinen osaaminen on huonompaa kuin ”mamujen” kielitaito.\nKyllä … toistaiseksi tunnustan sinistä väriä, mutta vastustan pakkopalautuksia. En todellakaan voi ymmärtää, miksi joku rauhallinen ihminen pitäisi lähettää minnekään. Ei meitä karjalaisiakaan lähetetty Siperiaan, jos ei rikoksiin syyllistytty. Minun puolestani rikolliset kyllä joutaisivat ihan minne vaan, kansallisuuteen ja kansalaisuuteen katsomatta. Samaan junaan myös suomalaiset rötösherrat.\nSillähän minä aloitin, että keskiverto julkkiksen on kestettävä tavallista enemmän sanomista. Sitten luisuin vähitellen myös muihin politiikan syöväreihin ja lopuksi näihin rötösherroihin, joista olen joskus myös kirjoittanut. Kun en ole julkkis enkä rötösherra, niin sallittakoon tämä minulle.\nEn toki tiedä, vetikö Antti Rinne tuosta edes henkeensä Terhon tölväisystä, mutta kunniaksihan se vain on kierolle poliitikolle, jos verrataan ahkeraan yrittäjään. En usko, että Terho tosissaan tarkoitti sellaista.\nJos todella joskus koittaisi aika, että tästä maasta lähetettäisiin jonnekin kaikki maatamme vahingoittaneet ihmiset, niin veikkaanpa, että poliitikot täyttäisivät koko junan. Tuskinpa joukkoon montakaan pakolaista sopisi. Ongelma onkin siinä, että mikä maa suostuisi ottamaan vastaan nämä rötösherrat. Brysseliin on nyt työnnetty muutama, mutta kun sielläkin on vain rajoitettu määrä paikkoja.\nLähettänyt Ari Keronen klo 17.06 Ei kommentteja:\nTunnisteet: Maahanmuuttajat, puolueet, Siniset\nSisukas vai uppiniskainen\nNäyttää siltä, että suomalaisen sisun varjolla voi tehdä lähes mitä tahansa, Vain harva myöntää, että kyse on yltiöpäisestä uppiniskaisuudesta, kun kerta toisensa jälkeen hakkaa päätään seinään. Yllytyshullu Suomen kansa saadaan tekemään melkein mitä tahansa, jos asiaan tavalla tai toisella onnistutaan kytkemään ansaintamahdollisuus.\nMaailman ajoista alkaen on purjehdittu, ja se on luonut haaveen ilmaisesta energiasta. Tottahan se on, että purjehduksessa se toimiikin, vaikka vakavasti otettava merenkulku on joutunut luopumaan purjelaivoista tuon energian sattumanvaraisen saatavuuden takia. Jokseenkin samasta syystä ovat myös tuulimyllyt joutaneet nähtävyyksiksi.\nJälleen hehkutellaan tuulivoiman tulevaisuutta, vaikka jo alkutiedot kertovat, että se ei yksinkertaisesti tule koskaan toimimaan halutulla tavalla. Tuuli kun yksinkertaisesti ei toimi ihmisen haluamalla tavalla, ja aina on rakennettava vähintään sama määrä todellista energiaa tuottavia laitoksia, jotta sähkönjakelu saataisiin turvattua. Varsinainen sähkön hinta pidetään kyllä lähes vakiona, mutta kuten jo nyt olette huomanneet, niin siirtokustannukset kyllä nousevat. Tämähän johtuu siitä, että näitä myllyjä tarvitaan paljon ja jokainen myllynväli on kaapeloitava.\nPurjehduksesta tuli aikaa myöten ihmisille harrastus, ja sellaisenaan se puolustanee paikkaansa. Eihän se ihan hullua hommaa ole leijojen lennätys ja lentopurjehduskaan. Mutta vakavasti otettavaksi sähköntuottajaksi ei tuulesta ole. Se yksinkertaisesti vaatii sen luokan tekniikan, että sitä vain ei vielä ole kehitetty. Pahinta kaikessa, että jo nyt on todettu, että sen luokan tuulimylly, jolla on jotain merkitystä sähkön tuottajana, on ihmisten ja eläinten terveydelle vaarallista.\nTätä ei tietenkään Suomessa uskota, koska tämä on todettu vain satojen ihmisten kokemana. Yksikään suomalainen lääkäri ei ole rohjennut todeta näitä tapauksia tuulimyllyjen infraäänen aiheuttamaksi, vaikka tämä sairaus tunnetaan lähes kaikkialla maailmassa. Suomessa ei lääketiede ole tätä sairautta todennut ja sillä selvä.\nNyt Suomeen on tulossa tätä sairautta tutkinut ulkomaalainen lääkäri luennoimaan aiheesta. Saa nähdä, uskaltaako yksikään lääkäri mennä edes kuuntelemaan luentoja. Tuulivoimayhtiöt ovat onnistuneet vakuuttamaan ihmiset tuosta näennäisenergian tarpeellisuudesta siinä määrin, että sen terveydellisistä vaikutuksista ei edes keskustella silloin, kun vastapainona on maanomistajille tarjotut taloudelliset etuudet, joita minä nimitän lahjuksiksi. Kunnan päättäjät lahjotaan perättömillä lupauksilla suurista ”lottovoitoista”, joita tuulivoima tuo tullessaan.\nTarina alkaa kuin Neuvostoliiton aikainen satu ”tuleepa kerran olemaan”. Koulutukseeni ja kokemukseeni nojaten uskallan kyllä jatkaa tuota tarinaa kertomalla, että suhteellisen pian tulee olemaan aika, jolloin myllyt pitää purkaa ja jostain etsiä kaatopaikka, johon tuo valtava komposiittimäärä pitää haudata. Saattaapa käydä niinkin, että nuo lahjuksina saadut rahat eivät riitä purkukustannuksiinkaan, jos tuulivoimatuki on lakannut ja yhtiöt menneet konkurssiin. Varautukaa nyt hyvät maanomistajat ja kunnat siihen mahdollisuuteen, että luvattu tulo vaihtuukin huomattavaksi tappioksi.\nNyt astuu sitten esiin se suomalainen sisukkuus. Kun on kerran opittu uskomaan tuulivoiman erinomaisuuteen, siihen uskotaan ehdottomasti yhä edelleen. Sanokoot ulkomaalaiset tutkimukset mitä tahansa. Selvää on, että näitä tutkimuksia ei uskota, koska ne eivät ole suomalaisia. Olen antanut kertoa itselleni, että pahimmilla tuulivoima-alueilla on lukuisia kuolemantapauksiakin, jotka ovat tulleet yllättäen ja tilaamatta. Mitään syytä ei ole löydetty näille tapauksille, mutta...\nSairauksistaan ja oireistaan ihmiset eivät uskalla kertoa, koska pelko siitä, että heidät leimataan harhaisiksi ja hulluiksi, on juurrutettu jonnekin alitajuntaan.\nTosiasiassahan hulluja ovat ne, jotka rakentavat yhä vielä vain sisukkaasti myllyjä, joiden taloudellinen merkitys on olematon, mutta jotka saattavat olla ihmisten ja eläinten terveydelle todella haitallisia.\nMinä olen myös sairastunut noista myllyistä, ja se on kyllä yksi suuri syy niiden vastustamiseen. Minä pidän näitä oireita tosina, sillä ne tuntuvat joka solussa juuri silloin, kun olen muutaman päivän tuulivoima-alueella. Minut saatte ihan vapaasti leimata pikkuisen hulluksi, mutta ehkä suhteellisen korkea tekninen koulutukseni hieman suojelee minua tuolta ”arvonimeltä”. Suomalaisissahan elää sitkeästi myös se käsitys, että koulutus on joku viisauden tae.\nHelpotan nyt teitä hieman, jos todella haluatte leimata minut hulluksi.\nKoulutus ei takaa mitään, mutta se on hyvä keino lahjattomalle päästä lahjakkaan yläpuolelle.\nLähettänyt Ari Keronen klo 17.13 Ei kommentteja:\nEivät terveet, vaan sairaat\nHe eivät halua ymmärtää\nPolitiikka ja rötösherrat\nMaastamuuton kustannukset on laskettava\nNo aina ei edes totta\nOn aihetta olettaa\nKun vihreät yllättivät


Metsiensuojelijoiden verkosto vahvistuu entisestään – 15 uutta metsäkartoittajaa paikansi UPM-Kymmenen hienoja suojelemattomia metsiä – Luonto-Liiton metsäblogi\nOn 2.11.2010 2.11.2010 Tekijä maisuominenKategoria(t): metsäryhmä, metsätapahtuma, metsien suojelu\nKymeenlaakson luonnonsuojelupiiri ja Luonto-Liitto järjestivät viime viikonloppuna 29.-31.10. metsäkartoituskurssin. Kolusimme ison porukan voimin Kouvolan läheisyydessä useampia eri metsäyhtiö UPM-Kymmenen omistamia metsäkohteita. Samalla perehdyimme siihen, mikä tämän päivän suomalaisessa metsämaisemassa on huomionarvoista.\nUPM-Kymmene omistaa eri puolilla Suomea merkittäviä määriä metsiä ja soita. Näin myös Kaakkois-Suomessa. Ajattelimme lyödä kaksi kärpästä yhdellä iskulla eli tutkailla yhtiön suojelemattomia metsiä ja kouluttaa samalla liudan uusia kartoittajia. Porukkaa oli ilahduttavasti eri puolilta maamme eteläistä osaa: Jyväskylästä, Savonlinnasta, Kotkasta, Turusta, Pirkanmaalta ja tietysti Kymenlaaksosta.\nEsittelen tässä lyhykäiseen kaksi erilaista löydöstämme:\n1) Katsastimme yhtiön omistamaa laajempaa yhtenäistä aluetta Kouvolan kaakkoispuolella. Tästä linkistä voi karkeasti havaita, miten yhtiö on toteuttanut isoja avohakkuita viime vuosien aikana. Kuitenkin maisemassa on vielä säilynyt ilahduttavasti jokunen hyvinkin arvokas metsä.\nSuojellun Hangassuon kupeessa sijaitseva Iso-Penttinen häkellytti kartoittajat luonnontilaisuudellaan. Paikansimme erirakenteista kuusivaltaista metsää, jossa on useampi kymmenen kuutiota kuollutta puuta. Alueelta löytyy myös liito-orava ja pohjantikka. Pohtiessamme rinteen laen mäntyjen ikää lensi päämme yli kanahaukka. Kartoituksessa ei tutkittu lahopuulajistoa, mutta ohimennen kävellessä havaitsimme vanhan metsän indikaattorilajit rusokäävän ja ruostekäävän, joista etenkin jälkimmäinen on aika hyvä havainto keskellä noin vahvasti pirstottua maisemaa. Arvokkaan ydinalueen ympärille saattoi rajata useamman hehtaarin alalta tukialuetta eli iältään varttunutta metsää, jossa luontoarvot ovat kehittymässä hyvää vauhtia.\n2) Perehdyimme myös taajamametsiin lähempänä Kouvolan keskustan tuntumaa. Sääksniemestä löysimme vanhaa mäntymetsää, jossa kilpikaarnaisista rungoista ei ollut tulla loppua. Alueen keskellä sijaitsee hieno kuusimetsä, jossa on runsaasti lahopuuta. Eri puolilla aluetta kasvaa haapoja niin vanhoina yksittäisinä puina kuin pieniä metsikköjä muodostavien nuorten puiden rykelminäkin. Tämä on esimerkiksi liito-oravalle tärkeää. Liito-oravan läsnäolosta viestivät vanhat ja tuoreet papanat järeän haavan tyvellä. Alueen arvoa lisää sijainti asutuksen kupeessa: hyviä lähivirkistysmetsiä ei voi koskaan olla liikaa.\nKaakkois-Suomessa taitaa luonnonvarojen käyttö olla lähes tulkoon intensiivisintä koko maassa. Metsätkin ovat isolta osin vahvasti käsiteltyjä ja paikoin pirtoutuneita pieniksi laikuiksi. Niin metsien lajistosta kuin luontotyypeistäkin iso osa on uhanalaisia. Jotta kykenemme jarruttamaan uhanalaistumiskehitystä ja vältämme uusien lajien ja metsäisten luontotyyppien uhanalaistumisen, on tartuttava ripeästi työhön: On etsittävä metsät, jotka voivat seuraavien vuosikymmenten aikana kehittyä arvokkaammiksi luontokohteiksi. UPM-Kymmenellä on tässäkin osassa maata mahdollisuudet kantaa kortensa kekoon metsäluonnon monimuotoisuuden turvaamiseksi!


SVEA MATSIRAPORTTI: Se oli työvoitto - Kolme pistettä Stadiin\n09.03.2019 klo 20:52\nSVEA MATSIRAPORTTI: Se oli työvoitto – Kolme pistettä Stadiin\nIFK - TPS 4–2 (3–1, 1–0, 0–1)\nIFK kohtasi tänään äärimmäisen tärkeässä ottelussa TPS:n. Stadilaiset hamuavat kuuden parhaan joukkoon ja kahden hävityn matsin jälkeen kurssi oli käännettävä. Tänään loppuunmyyty Nordis sai todistaa IFK:lta kokonaisvaltaisen ja vahvan esityksen, jolla turkulaiset kaatuivat lukemin 4–2.\nIFK:lta on totuttu näkemään väkeviä erän alkuja, eikä kotiyleisö joutunut tänäänkään pettymään. IFK:n peli-ilme oli tänään niin vakuuttava, ettei eilen Hämeenlinnassa dunkkuun ottanutta joukkuetta tahtonut tunnistaa samaksi.\nStadilaisten rymistely palkittiin jo ottelun kolmannella peliminuutilla, kun Johan Motin lähetti kiekon siniviivalta kohti TPS-maalia. Joonas Rask oli unohtunut täysin yksin takakulmalle ja “Rasse” löi illan ensimmäisen byyrin irtokiekosta reppuun.\nIFK:n maalista ehti kulua ainaostaan 16 sekuntia, kun vierasjoukkue kävi kuittaamassa pelin tasoihin.\nTurkulaistenkaan maali ei ehtinyt paria minuuttia pidempään vanheta, kun IFK meni jälleen johtoon. Himajoukkue tuli hyvällä jalalla vastahyökkäykseen ja kiekko liikkui näyttävästi pelaajalta toiselle. Lopulta hyökkäystä tukemaan noussut Ryan O’Connor löi kuvion päätteeksi stadilaiset kahden maalin johdossa erätauolle.\nOttelun toinen erä oli erikoistilanteiden sävyttämä. IFK otti erään kaksi kahden minuutin rangaistusta ja TPS kolme.\nSiinä missä eilen IFK ei onnistunut erikoistilanteissa, niin tänään otettiin harppauksia eteenpäin. Ylivoima oli vaarallista ja alivoima tehokasta.\nToisessa erässä nähtiin yksi maali ja siitä vastasi IFK:n porilaisvahvistus. TPS ehti juuri saada viidennen kenttäpelaajan jäähyaitiosta kentälle, kun Sakari Salminen upotti rautaisen lämärin takaylänurkkaan.\nIFK lähti kolmanteen erään 4–1-johdossa.\nOttelun kolmanteen erään vierasjoukkue lähti jahtaamaan IFK:n johtoa. TPS ei päässyt todenteolla haastamaan tiiviisti omaa siniviivaansa puolustanutta stadilaisnippua. Kun IFK tukki syöttölinjat niin TPS:n hyökkäys meni ajoittain väkisin puskemiseksi.\nViisi minuuttia ennen ottelun täyttä aikaa turkulaiset onnistuivat kaventamaan vielä lukemiksi 2–4. IFK pelasi tänään vahvan ottelun ja ansaitsi raa’alla työnteolla täydet kolme sarjapistettä.\nIFK:lla on vielä kaksi runkosarjaottelua jäljellä. Ensi viikon vierasmatsi Tapparaa ja torstaina himassa Ässiä vastaan sinetöivät IFK:n lopullisen sarjasijoituksen ja sen, milloin pudotuspelit stadilaisten kohdalla alkavat.


2 käyttistä, 2 ssd:tä | AfterDawnin keskustelualueet\n2 käyttistä, 2 ssd:tä\nViestiketju Windows -ongelmat -osiossa. Ketjun avasi rick79 13.06.2015.\nLeikkimieli nostaa päätään ja olis kingstonin v300 120gb ssd vailla käyttöä. Miettiny että laittas crucialin rinnalle sen ja ajais sinne toisen käyttiksen.\nToimiiko toi homma nyt niin että pelkkä Kingston kiinni ja asentaa sille halutun os:n. Asennuksen jälkeen crucial ja varastolevyt kiinni, ja kun haluaa käynnistää kingstonilla olevan käyttiksen niin rämpyttää alussa f8 (vai oliko se f9:ä) jolloin aukeaa valikko josta voi valita boottaavan levyn? En halua että Kingston sotkee crucialin tiedostoja mitenkään, eli en halua muokata sen boot-osiota.\nKun itse asensin Windows 10 erilliselle levylle niin annoin olla seiskan levyn sisällä, eikä ollut mitään ongelmia mutta jos haluaa varman päälle ottaa niin toinen levy asenuksen ajaksi irti koneesta.\nJa jos kyseessä on 2 Windowsia niin silloin siinä tulee automaatosesti se valikko että kumpi käynnistetään.\nmsconfig:la voi sitten valita että kumpi on pääkäyttöjärjestelmä.\nPitää maanantaina testailla.. Mullon crucialilla tärkeitä softia ja pilkulleen viilatut asetukset, joten sen takia arastelen pitää sitä kiinni asennuksen aikana. Better safe than sorry\nJoo itse en laiskuuttani jaksanut ruveta aukoon konetta, mutta vaikka tiesinkin että järjestelmäaseman tunnus on C niin kyllä siinä silti sekunnin verran meitti että hitto menikö sen syt seiskan päälle sittenkin, kymppi kun näytti seiskan olevan E asemalla asennuksen jälkeen ja en sitä heti hokannut.