ellanoora's story: huhtikuuta 2014\nKävin eilen metsästämässä itselleni vappuasuun yhtä osaa ja kauppoja kierrellessä Glitteristä lähti vappuasuun tulevan hiuskoristeen lisäksi toinenkin hiushärpäke matkaan. Huomasin nimittäin Glitterin edessä kauniin kuvan, jossa nutturan ympärille oltiin laitettu värikäs kukkaponnari ja heti tuon kuvan nähtyäni tiesin tahtovani samanlaisen ponnarin itselleni. Ponnareiden löytämisessä ei mennyt kauaa, mutta värin valitseminen olikin jo sitten useampien minuuttien projekti. Valkoinen, värikäs, musta vai vaaleanpunainen? Kaikki oli todella nättejä, mutta loppujen lopuksi päädyin tuohon upeaan kirkkaan pinkkiin väriin, joka näyttää ihastuttavalta suuren nutturan juuressa. Voi tosin olla, että myöhemmin pitää joku toinenkin väri käydä hakemassa.. Heti tänään tuo hiuskoriste pääsi kumminkin piristämään hiuksiani ja se saikin useat kehut. Tästä taisi tulla uusi kevään ja kesän hittijuttu!\nMitä te pidätte kukkanutturastani? Itse ainakin olen kovin ihastunut.\nLähettänyt ellanoora klo 20.58 16 kommenttia :\nEn ole ikuisuuksiin tehnyt ostospostausta, joten päätin nyt kerätä viimeaikaisia ostoksiani yhteen kasaan ja esitellä niitä teille. Osa näistä on jo esiintynyt päivän asu -postauksissa, mutta osa taas on aivan lähipäivinä ilmestynyt vaatekaappiin. Harmikseni tajusin, että pari vaatetta jäi kuvaamatta, mutta ne ovat aivan tavallisia perusvaatteita H&M:stä, jotka näette aivan varmasti tulevissa asukuvissa.\nKengät Seppälä // Korut Ur&Penn // Kengät sekä oranssi koru esiintyvätkin edellisessä postauksessa. Kummatkin korut ovat väritykseltään upeita ja 3,50 e/kpl hinta ei paljoa kirpaissut.\nTämä aivan ihana mekko on luokkakaverin Sannan kirpparille menevältä kirpparikasasta napattu itselle. Alunperin Nellyltä tilattu. Rakastan avoinaista selkää sekä kivaa väritystä. Tämä mekko pääsee todennäköisesti käyttöön keväällä joihinkin valmistujaisjuhliin.\nToppi H&M // Aivan ihastuttava kesäinen ja rento toppi! Tämä löytyi H&M:stä tänään, kun kävimme Arton kanssa päivittämässä hänen kesävaatevarastojaan.\nTakki + housut // Stadium // Minun on pitänyt viime keväästä saakka ostaa itselleni hyvä tuulipuvuntakki sekä housut, mutta enpä ole saanut aikaiseksi. Nyt Stadiumissa oli takki + housut vain 40 euroa yhteensä, joten päätin vihdoinkin ostaa nuo itselleni. Takki on todella piristävän värinen ja housut, jotka uupuvat kuvasta, ovat mustat.\nMaksimekko // Gina Tricot // Mekkohamstraaja on iskenyt. Ostin aivan täydellisen kesämekon itselleni, jonka 20 euron hinta oli uskomattoman edullinen. Olen etsiskellyt itselleni täydellistä kukkamekkoa ja löysin sellaisen! Tämä mekko on kesällä varmasti useasti käytössä sekä pääse se myöskin portfolio esitykseeni, johon nimenomaan tarvitsin/halusin kukkamekon.\nNeule H&M // Tällaiset ohkaiset neuleet ovat kovassa käytössä aina syksyisin ja keväisin, kun pelkällä topilla tai t-paidalla ei koulussa pärjää. Vaalenpunainen taitaa olla minun vaatekaappini hittiväri tänä keväänä, mutta onhan tämä syötävän suloisen värinen!\nSellaisia ostoksia tällä kertaa. Oma suosikkini näistä on ehdottomasti tuo maksimekko, vaikka kaikki ovatkin ihania ja tuulipuvuntakki + housut ovat erittäin tarpeellisia. Löytyykö näistä teille suosikkeja?\nAiniin, ajattelin pikaisesti kertoa kokemuksia volyymiripsistäni, jotka ovat olleet minulla nyt noin kolme viikkoa. En voi mitään muuta kuin kehua ja ylistää näitä. Tottakai ripsiä lähtee, mutta ripseni ovat edelleenkin todella hyvässä ja näyttävässä kunnossa. Luulen, että viikon kuluttua, kun volyymiripset ovat olleet kuukauden minulla, niin voisin varata huoltoaikaa näille. En todellakaan ole päästämässä näitä siihen pisteeseen, että vain pari ripseä on paikoillaan, joten uskon, että viimeistään parin viikon päästä olisi hyvä hetki huoltaa näitä. Mutta tosiaankin, voin suositella volyymiripsiä todella lämpimästi, rakastan näitä suunnattomasti! Seuraavaan postaukseen voisin yrittää muistaa laittaa kuvaa näistä :)\nMukavaa viikonlopun jatkoa jokaiselle teistä!\nLähettänyt ellanoora klo 19.58 6 kommenttia :\nJo parin kuukauden ajan olen haaveillut blogin täydellisestä ulkoasun muutoksesta, mutta jostain syystä blogger ei ole ollut kanssani yhteistyökykyinen. Edes bannerin vaihtaminen ei onnistu, vaan blogger ilmoittaa kaikissa muutoksissa jonkinlaisesta virheestä. Lueskelin netistä erilaisia ohjeita ja tulin tulokseen, että ainut vaihtoehto on nollata koko blogin ulkoasu. Eli älkää ihmetelkö, kun blogini ulkoasu saattaa olla hieman sekainen jonkin aikaa. Toivon, että saan blogiremontin nopeasti valmiiksi, johon sisältyy ainakin pienten yksityiskohtien lisäksi myös mm. uusi banneri.\nMukavaa pääsiäisloman jatkoa kaikille ja aurinkoisia päiviä!\nLähettänyt ellanoora klo 17.16 Ei kommentteja :\nMekko Kirppari (H&M) // Viitta JC // Kengät DinSko\nTässä teille muutamat kuvat sunnuntaisesta asusta, joka lähinnä koostuu kaverin kirpparille menevästä vaatekasasta napatusta leopardikuvioisesta mekosta sekä aikoinaan JC:stä ostetusta "viitasta". Ostin tuon mekon jo talvella, mutta eipä sitä ole tietenkään tullut käytettyä ilmojen takia. Nyt kumminkin halusin yhdistää tuon kesäisen mekon sellaiseen kokonaisuuteen, että se olisi hyvä myös näin koleallakin kevätsäällä.\nJostain syystä pidän tästä asusta todella paljon, vaikka leopardikuviointi ei ehkä ole ihan minua. Mekko on kumminkin ihana ja tykkään JC:n lämpöisestä viitasta sekä mustien sukkiksien sijasta harmaiden sukkahousujen yhdistämisestä asuun. Mitä te pidätte tästä asusta?\nPS. Huomenna alkaa pääsiäisloma ja minäkin saan nauttia pari vapaapäivää, ihan mahtavaa! Eli jokaiselle mukavaa ja erityisesti rentouttavaa pääsiäislomaa :)\nLähettänyt ellanoora klo 20.37 8 kommenttia :\nLähettänyt ellanoora klo 22.09 10 kommenttia :\nNeule Gina Tricot / Farkut Gina Tricot / Kengät DinSko / Nahkatakki VeroModa / Huivi Bianco\nOn niin ihanaa, että valoisaa riittää jo pitkälle iltaan ja asukuvia voi napsia vielä ilta seitsemänkin aikaan töiden jälkeen. Kyllä se kevät ja kesä sieltä tulee! Rakastan sitä kuinka huomaa päivien pitenemisen, koska valo antaa minulle niin paljon energiaa. Toivottavasti ilmatkin alkaisivat hieman lämpenemään eikä hirvittävä tuuli riivaisi koko aikaa.\nKävimme tänään Arton kansssa nopeasti ottamassa muutamia kuvia ja jopa Arto suostui hieman kuvattavaksi. Tässä asussa on kaksi asiaa, jotka ovat uusia täällä blogin puolella. Viime viikolla ostin aivan täydellisen värisen pinkin neuleen, joka on kivan mallinen ja väri on tosiaankin todella ihastuttava. Harmikseni vain huomasin vasta neuleen ostettuani, että neule on akryyliä, joten saa nähdä kuinka kauan neule kestää käyttöä.. Jos olisin huomannut materiaalin ennen ostoa, niin tuote olisi jäänyt hyllyyn väristä huolimatta.\nMyös aurinkolasit ovat uusi ostokseni. En ole ennen pitänyt ollenkaan värillisistä aurinkolaseista, mutta viime kesän lopulla aloin pikku hiljaa muuttaa mieltäni ja yllätys yllätys, aurinkolasikokelmani kasvoi uusilla aurinkolaseilla, jossa on upeat siniset linssit, tykkään!\nAsu on super yksinkertainen, mutta kun päivän viettää töissä, niin ei tarvitse panostaa asuun niin paljoa. Neule on kumminkin piristävän värinen ja aamulla jaksoin tehdä itselleni pitkästä aikaa kalanruotoletin hiuksiani piristämään.\nLähettänyt ellanoora klo 22.05 8 kommenttia :\nTunnisteet: Arto , Asu , Ostokset , Poikaystävä\nPaita Kirppari (H&M) / Farkut Gina Tricot / Kengät FB-Kirppari (?) / Laukku FB-Kirppari (?)\nTykkään nykyään hurjan paljon yhdistää kauluspaidan ja jonkun suuren ja näyttävän kaulakorun yhteen, aivan niinkuin tässäkin asussa olen tehnyt. Yhdistin rennon punaisen ruutupaitani näyttävään hopeiseen statement -koruun ja vaikka paita ja koru ovatkin tyyliltään täysin erilaiset, niin mielestäni ne sopivat hauskasti yhteen. Jottei koru olisi ainoa näyttävä asia asussa, niin lisäsin siihen kimaltelevat korvikset, timanttisen kellon sekä kengät hopeisilla niiteillä, joten tässä asussa hopeisia ja upeita yksityiskohtia riittää. Useissa asuissa, kuten tässäkin asussa, nimenomaan asusteet tekevät täysin arkisesta asusta näyttävämmän, eli aina ei tarvitse olla niissä upeimmissa vaatteissa, vaan tuo sitä juhlavuutta erilaisilla asusteilla ja kivoilla yksityiskohdilla.\nRipseni ovat muuten olleet minulla nyt vajaan kolme päivää ja rakkauteni näitä kohtaan vain syvenee. Minulla on luonnostaan melko pitkät ripset, mutta ne ovat todella vaaleat ja niitä pitää monia kertoja päivässä taivulle, jos tahtoo niiden pysyvän hyvännäköisinä. Olen näistä elämää helpottavista räpsyttimistä uskomattoman onnellinen, kun enää ei tarvitse huolehtia silmämeikistä laisinkaan!\nLähettänyt ellanoora klo 20.56 6 kommenttia :\nTunnisteet: Asu , Asusteet , Kauneus\nOlen aina ihaillut muiden ripsienpidennyksiä, mutta ajatellut, että vaikka ne ovatkin kuinka kauniita ja upean näköisiä, niin itse en sellaisia hömpötyksiä tarvitse. Tällasilla ajatuksilla ollaan kuljettu parisen vuotta, mutta loppujen lopuksi minunkin oli tottakai sorruttava tähän hömpötykseen. Facebookin kynnet/hiukset/ripset Lahti -ryhmässä katselin parin kuukauden ajan eri ihmisten ilmoituksia ripsienpidennyksistä sekä tutustuin aiheeseen hieman paremmin blogikirjoitusten kautta ja lopulta tein päätöksen, että tahdon ehdottomasti volyymiripset itselleni. En tahtonut mennä ihan kenelle tahansa laitattamaan ripsiä, varsinkaan, kun volyymiripsitekniikka on melko uusi, mutta onneksi löysinkin sopivan tekijän, joka oli saanut useat kehut.\nTänään aamupäivällä marssin laitattamaan itselleni ensimmäiset ripseni ja tottakai aluksi jännitin, että miltä ne tulevat näyttämään. Ainoa ohjeistukseni tekijälle oli, että tahdon luonnolliset, mutta näyttävät ripset, jotka eivät ole liian överit. Reilu kaksi tuntia makasin paikoillani silmät kiinni (pieniä päiväunia samalla ottane) ja kun minua pyydettiin katsomaan peiliin, niin olin saanut juuri sellaiset ripset kuin halusinkin! Nämä ovat todella kevyet, eli tuntuu samalta kuin ei mitään ylimääräistä olisikaan ripsissä. Tietenkin hieman jännitän sitä, että miten nämä tulevat kestämään, mutta uskon ja toivon, että näiden huoltoväli on juuri se mikä pitääkin.\nOlen kyllä uskomattoman tyytyväinen näihin ja jo nyt tuntuu siltä, että taisin jäädä tähän hommaan koukkuun. I'm happy!\nLähettänyt ellanoora klo 18.57 8 kommenttia :\nTunnisteet: Kauneus , Meikkaaminen , Rakkaus\nLähettänyt ellanoora klo 21.54 8 kommenttia :


© AFP / Lehtikuva Lopullisesti hiilinielujen laskentasäännöistä päätetään parlamentin, komission ja ministerineuvoston välisissä neuvotteluissa. LEHTIKUVA/AFP\nSuomen hallitus ja muun muassa metsäteollisuus ovat pitäneet epäreiluna esitettyä mallia, jossa tulevia hakkuita verrattaisiin vuosien 2000-2012 tasoon. Vertailuvuosien valinta kohtelee eri maita hyvin eri tavalla. Laskelmissa vertailtaisiin intensiteettiä eli hakkuiden suhdetta metsän kasvuun.\n- Ainakin se johtaa kysymykseen, mitä se tarkoittaa, Hautala sanoo.


Tuhatta & Sataa: Sumua näköpiirissä\nTänään saatte ihastella aivan kamalan laatuisia kuvia, kiitos hirmuisen sumun, joka oli jo heti aamusta alkaen autoilijoiden ja muiden riesana.\nEija tuli ottamaan parit kuvat ihan perus työskentelystämme. Otettiin ensin tietysti alkulämmittelyjä käynnissä ja ravissa, jossa pyörittelin pääty ympyröitä vähän aikaa. Ei kuitenkaan jaksettu ravata kuin hetki, ja siirryttiinkin sitten heti asiaan, eli laukkaan.\nPlatinalla on nyt mennyt moti ihan kokonaan kentällä laukkaamisesta, kun sen mielestä on niin paljon hauskempaa laskea kiitoa Käpyniementiellä. Mutta sitkeys palkitaan... ehkä joskus kaukaisuudessa, sillä nyt laukka ei pysy millään yllä kuin 1/8 kenttää. Laukat kyllä nousevat ihan ok, mutta sen jälkeen meno on pomppimista tai sitten vauhti vain hiipuu.\nTänään annoin Platinan mennä aikalailla vapaasti, ja se oikoikin nostoissa aika paljon, mutta kuitenkin laukka nousi. Pari kertaa meinasi hevonen jäädä pomppimaan, ja nakkelemaan niskojaa, mutta niistä selvittiin napakoilla maiskutuksilla.\nLopuksi mentiin kavaletteja, ja se olikin Platinan mielestä hauskaa. Ihan ravissa pysyttiin, mutta hyviäkin hyppyjä sieltä tuli.\nLähettänyt Ida klo 20.16


Kivakesä kulmilla tarjoaa tekemistä lapsille ja työtä nuorille - Kaupunki - Aamuset\n2.7.2020 12:19 Aamuset\nKivakesä kulmilla -toiminnan tavoite on tarjota mukavaa tekemistä lasten ja nuorten ehdoilla. Toiminnasta vetovastuussa on turvallisia aikuisia, jotka kuuntelevat ja osaavat olla lasten kanssa tekemisissä.\nOhjaajien tehtävänä on mahdollistaa yhteiset pelit ja tekemiset sekä huolehtia siitä, että lapsilla ja nuorilla on hyvä olla. Erittäin tärkeää on myös ollut varmistaa hygienian sekä yleisen turvallisuuden säilyminen.\n– Monien tahojen jouduttua perumaan ohjattua kesätoimintaa, haluamme tarjota lapsille ja nuorille monipuolista tekemistä ulkona kesälomaa piristämään, sanoo Kivakesä kulmilla -koordinaattori, toiminnanjohtaja Joonas Petäjäniemi Turun nuorisopalveluista.\nErityisesti Varissuolla ja Runosmäessä Kivakesä kulmilla -toiminta on lähtenyt hyvin käyntiin kesäkuussa. Osallistujamäärä on ollut ensimmäisen kuukauden aikana suuri. Myös muilla alueilla on ollut lapsia ja nuoria mukana toiminnassa, mutta mukaan mahtuu vielä lisää osallistujia.\nMonelle nuorelle koronavirusepidemia merkitsi kesätöiden peruuntumista. Epidemiatilanteen ja rajoitteiden hellittäessä tarvittiin nuoria kesätyöntekijöitä alueille avuksi nopealla aikataululla. Kivakesä kulmilla -toimintaan valittiin arvalla 32 nuorta alun perin rekrytoitujen kesätyöläisten joukosta. Kesätyöntekijät ovat kuukauden kerrallaan töissä alueella, ja nyt heinäkuussa alueilla aloittivat uudet nuoret. Heidän lisäkseen toimintaa on ollut ohjaamassa myös työllistettyjä lasten kohtaamisen ammattilaisia.\nToimintaa on tehty alusta alkaen laajassa yhteistyössä paikallisten järjestöjen kanssa. Turun kaupungin lisäksi toiminnan vetämisessä on ollut mukana SPR, 4H, Fingerroosin säätiö, Turun urheiluliitto, Turun Jyry sekä FC Inter. Näiden lisäksi yksittäisiä toimintoja ohjaamassa on ollut myös muita järjestö- ja seuratoimijoita.\nKivakesä kulmilla -keskukset ovat auki 2.6.–31.7. arkisin kello 11-16. Toimintaa järjestetään Varissuon nuorisotilan, Runosmäen nuorisotilan, Lausteen Lähiötuvan, Pansion Me-talon, Maarian nuorisotilan ja Halisten nuorisotilan ympäristöissä. Toimintaan ei tarvitse ilmoittautua etukäteen, vaan osallistujatiedot kerätään paikan päällä. Lisätietoja ja paikkakohtaiset aikataulut päivitetään sivulle turku.fi/kivakesa.


Täältä saat tietoa Loviisan Yrittäjistä, yhdistyksen jäsenistä ja ajankohtaisista tapahtumista.\nLoviisan Yrittäjät r.y. on perustettu vuonna 1950 ja toimii alueellaan olevien jäsenyrittäjien edunvalvontajärjestönä (jäseniä nyt n. 250). Loviisan Yrittäjät ry on Suomen Yrittäjien ja Uudenmaan Yrittäjien paikallisyhdistys ja takaa siten jäsenilleen myös maanlaajuisen edunvalvonnan.\nJÄSENEDUT KUN LIITYT JÄSENEKSI\nLoviisan Yrittäjät valvoo ja ajaa aktiivisesti yrittäjien etuja kuntaan, yrittäjien aluejärjestöön (Uudenmaan Yrittäjät ry) sekä muihin tahoihin päin. Lisäksi järjestämme vapaa-ajan toimintaa yrittäjille perheineen, vierailuja jäsenyrityksissä, sekä muita juhlia. Panostamme myös yrittäjyyskasvatukseen toimimalla aktiivisesti koulujen kanssa yrittäjyyden asialla, sekä Uusimaa on osana eurooppalaista nuori-yrittäjyys aluetta. Lisäksi Loviisan Yrittäjät on perinteisesti mukana järjestämässä Loviisan City Shopping tapahtumia marraskuussa ja huhtikuussa. Kesällä järjestämme lisäksi Yrittäjä-ravit, joka on osa Loviisan kesätoimintaa.\nYhdistys julkaisee jäsenilleen myös jäsentiedotteen 2 kertaa vuodessa. Kevätkokous pidetään maalis-huhtikuussa ja syyskokous marras-joulukuussa.\nJäsenetuna saat 10 kertaa vuodessa Yrittäjäsanomat -jäsenlehden, 6 kertaa vuodessa Yrittäjäinfo - jäsentiedotteen ja voit tilata Yrittäjä -ammattilehden jäsenetuhintaan.\nUusi Uudenmaan yrittäjäyhdistysten aikakausilehti Firma ilmestyy 6 kertaa vuodessa.\nOta edut käyttöösi - Liity jäseneksi!\nTarkemmat tiedot jäseneduista löydät Suomen Yrittäjien osoitteesta:http://www.yrittajat.fi/fi-FI/suomenyrittajat/palvelutjasenille/ja Uudenmaan Yrittäjien osoitteesta: http://www.yrittajat.fi/fi-FI/uudenmaanyrittajat/jasenelle/ .\nEi niin isoa haastetta olekaan, ettei yrittäjä sitä selättäisi. Yrittäjän työ vaatii sisua, uskoa tulevaisuuteen - ja joskus myös tukea. Suomen Yrittäjiä on jo 113 000 - tervetuloa kasvavaan joukkoon!\nVoit liittyä jäseneksi tai pyytää lisätietoja jäseneksi liittymisestä lähettämällä viestin osoitteeseen: loviisan@yrittajat.fi (pj Mari Ståhls) tai voit myös liittyä jäseneksi netissä osoitteessa: http://www.yrittajat.fi/liity/ .\nLoviisa City Shopping\nYrittäjä foorumi kaupungin kanssa


Näin Aarnio kommentoi prostituoidun väitteitä: ”Vaikea eritellä, mistä tapaamisesta tässä on kyse” - Kotimaa - Ilta-Sanomat\nJulkaistu: 19.5.2015 13:36\nSyyttäjän mukaan Jari Aarnio http://www.is.fi/haku/?query=jari+aarnioharrasti prostituoidun kanssa seksiä virka-aikana 2004-2011.\nProstituoitu kertoi kuulusteluissa tavanneensa Aarnion vähintään kerran viikossa. Naisen mukaan joka kerralla oli seksiä.\nOletteko tavannut (naisen nimi) päivittäin, viikoittain, kuukausittain tai vuosittain? kuulustelija kysyi Aarniolta.\n– Nyt minun on vaikea eritellä, mistä tapaamisesta tässä on kyse. Jos vastaan, että ihmisenä, Aarnio vastasi.\nPoliisi pyysi myös Aarniolta kommenttia prostituoidun väitteeseen siitä, että naisella ja Aarniolla olisi ollut seksisuhde.\n– En kommentoi, Aarnio vastasi.\nAarniolla ei ollut myöskään lausuttavaa poliisin esittämään krp:n rikosteknisen laboratorion DNA-lausuntoon, jonka mukaan naisen olohuoneen mustan nahkaisen lepotuolin etuosasta oli löytynyt kolme tahraa. Lausunnon mukaan näytteestä löytyi sekoittuneena ainakin kahden henkilön DNA:ta, joista Jari Aarnion DNA-tunniste sopi sekoitustulokseen.\nAarnio myönsi käyneensä naisen Itä-Helsingissä sijaitsevassa asunnossa. Aarnion mukaan hän ei tiennyt naisen seksikaupoista mitään.\n– Minulla ei ole mitään yksityiskohtaista tietoa. Sen ympärillä on niin paljon tarinaa, että on vaikea siitä joukosta tietää, mikä on totta ja mikä tarua, Aarnio sanoi.\nAarnio kertoi tulleensa tietämään naisesta ensimmäisen kerran työnsä kautta 1996-1997.\nHän kertoi kuulusteluissa naisen lähettäneen tekstiviestejä häiriöksi asti, ”mielettömiä määriä, pääsääntöisesti öisin”. Hän kertoi naisen myös soitelleen aikanaan useita kymmeniä kertoja vuorokaudessa.\nEpäiltyä törkeää kavallusta Aarnio kommentoi kuulusteluissa: ”Täyttä puppua koko roska”.\nAarnio kuvasi naisen mielentilaa heitteleväksi.\n”(Naisen nimi) mielentila on heitellyt vuosien saatossa melko paljon ja hän on välillä tilannut ambulanssia paikalle sen johdosta, että on käsittääkseni tuntenut jotain epävarmuutta ja samoin poliisi on vieraillut asunnossa useasti ja todennut, että alkutiedot eivät ole pitäneet paikkaansa, mitä (nainen) on hälytyskeskukseen ilmoittanut.”\nAarnion mukaan nainen on ilmoittanut väkivallanteoista, ”jotka on säännönmukaisesti todettu paikkansa pitämättömäksi, että ne olisivat tapahtuneet hänen asunnossaan ja poliisi kutsuttu paikalle”.


Jos sinulla on asiakkaiden arvostamaa tietoa ja taitoa,\nlaskutuspalvelun avulla saat helposti muutettua ammattiosaamisesi rahaksi ilman erillisen yrityksen perustamista. Liity joukkoon!\nOmaLaskutus.Fi on uusi, suomalainen, helppokäyttöinen ja kustannustehokas ratkaisu kevyempään yrittäjyyteen. Unohda byrokratia ja keskity nauttimaan työn tekemisestä. Liity palvelun jäseneksi ja aloita laskutus heti!\nSinun ei tarvitse tehdä omaa kirjanpitoa eikä huolehtia viranomaisilmoituksista. Et myöskään tarvitse omaa y-tunnusta tai toiminimeä. Sinun ei tarvitse huolehtia arvonlisäverovelvollisuudesta, sillä OmaLaskutus.Fi on alv-velvollinen ja kaikki tekemäsi työ laskutetaan aina arvonlisäverollisella laskulla. Yksinkertaisesti sinun ei tarvitse huolehtia mistään byrokratiasta. Hoidamme kaiken puolestasi verottajalle.\nOmaLaskutus.fi on todella helppokäyttöinen ilmainen laskutusohjelma, jolla voit helposti ylläpitää asiakasrekisteriä, laskuttaa asiakkaitasi, seurata maksusuorituksia, lähettää automaattisesti maksumuistutuksen sekä tulouttaa maksuja itsellesi työkorvauksena. Työkorvauksen maksun voit itse yhdellä klikkauksella pyytää ihan milloin haluat oman tarpeesi mukaisesti.\nVoit käyttää OmaLaskutus.Fi-palvelua millä tahansa päätelaitteella esim. tietokoneella, tabletilla, mobiililaitteella jne. missä ja milloin vain. Vain nettiyhteys tarvitaan.\nPalvelun käyttöönotto on vaivatonta ja riskitöntä sekä huippuedullista. Et maksa kuukausimaksua etkä palveluprovisiota (yleensä vastaavilla palveluilla 2-5 % laskutuksesta).\nOmaLaskutus.Fi:n toiminta perustuu erittäin kustannustehokkaaseen sähköisesti toteutettuun prosessien hallintaan ja omaan toiminnanohjausjärjestelmään.\nKeskity tekemiseen ja sen laskuttamiseen!\nVertaa eri Kevytyrittäjäpalveluiden hintoja niin huomaat, että OmaLaskutus.Fi:n palvelu on todennäköisesti sinulle markkinoiden edullisin valinta!\n© 2020 OmaLaskutus.fi


Ink Flow No2 Juliste - Musta muste - desenio.fi\nTauluja / Julisteet / Taideaiheet / Abstrakti taide / Ink Flow No2 Juliste\n– Maalaus leijuvasta mustasta musteesta abstraktin pilven päällä vaaleanharmaalla taustalla Abstrakti maalaus kelluvasta mustasta musteesta vaaleanharmaalla taustalla. Tämän julisteen pehmeät muodot ja dramaattiset värit lisäävät kotiisi modernia ilmettä, ja voit ripustaa sen yhdessä Onk Flow No1:n kanssa täydelliseksi pariksi.\nJulisteessa on painettu valkoinen reunus, joka kehystää aiheen kauniisti. 15210-5 Kehyskartonki ei sisälly hintaant Juliste painetaan sitten tilauksen mukaan ja lähetetään sinulle. Jos olet tilannut muita tuotteita, tulet siis samaan kaksi erillistä lähetystä. 100x150-kehykset lähetetään kotitoimituksena ja toimitetaan kotiovellesi. Jos tilaat muita tuotteita 100x150-kehysten kanssa, huomaa, että ne lähetetään erillisenä toimituksena, sillä ne toimitetaan eri varastoista.


Konsertissa muistetaan nuorena kuolleita - ePressi\nKonsertissa muistetaan nuorena kuolleita\nTurun ja Kaarinan seurakunnat järjestävät yhteisen konsertin nuorena kuolleiden muistolle Martinkirkossa perjantaina 3.11. klo 18.\nVuosittaiseksi perinteeksi muodostuneen muistokonsertin musiikki on seurakuntien nuorten itse valitsemaa ja esittämää. Konsertissa kuullaan muun muassa Leonard Cohenin, Johanna Kurkelan, Happoradion ja Petri Laaksosen tuotannosta tuttuja kappaleita. Musiikkiesitysten lisäksi tilaisuudessa puhuu oppilaitospappi Tiina Hallikainen.\nKonsertti on maksuton ja tarkoitettu kaikille, joita nuoren ihmisen kuolema on koskettanut. Kirkossa on mahdollisuus hiljentymiseen ja kynttilän sytyttämiseen. Tilaisuuden jälkeen tarjotaan iltateet.\nKonsertti nuoren muistolle Martinkirkossa (Huovinkatu) pe 3.11. klo 18–19.30.\nLisätiedot: nuorisotyönohjaaja Jenni Haltia, jenni.haltia@evl.fi, 040 341 7426


Café Voltaire: 2020\nAino Kallas, Barbara von Tisenhusen. Liivinmaalainen tarina. Somistanut Topi Vikstedt. Helsinki: Otava, 1923. 96 sivua.\nTallinnassa 1500-luvun lopulla pappina toiminut Balthasar Russow kertoo keskialasaksaksi kirjoittamassaan Liivinmaan kronikassa ruotsalaisten hyökkäyksestä: ”Ruotsalaiset kulkivat pikamarssia tiheiden ja ryteikköisten metsien läpi ja yllättivät yöllä Ubakalun kylässä Rannun linnan isännän Jürgen Tiesenhausenin ja hänen lippueensa, jossa olivat mukana myös lähes kaikki liivinmaalaiset junkkerit. Ruotsalaiset tappoivat, surmasivat ja polttivat sisälle taloihin kaikki lippueen miehet ja saivat komean sotasaaliin. Näin kostettiin ja maksettiin Jürgen Tiesenhausenille samalla mitalla takaisin se, mitä hän oli tehnyt ratsumiestensä kanssa omaa isänmaataan vastaan ja myöskin se, että vastoin veljellistä rakkautta ja vastoin veljellisiä tunteita hän oli antanut hukuttaa säkissä oman lihallisen sisarensa, koska tämä oli rakastunut erääseen kirjuriin ja hairahtunut tämän miehen kanssa ja halunnut tämän aviopuolisokseen.” (suom. Timo Reko).\nRussowin mainitseman hukuttamistapauksen ja muiden asiaa koskeneiden vanhojen lähteiden pohjalta Aino Kallas on kirjoittanut pienoisromaanin Barbara von Tisenhusen. Teoksessaan Kallas käyttää kehittämäänsä ja muissakin teoksissaan käyttämää vanhojen kronikoiden tyylin ja kielen mukaelmaa. Kertojana on Rannun kirkkoherra Jeremias Friesner. Hän kertoo Barbara von Tisenhusenin ja Franz Bonniuksen traagisen tarinan vuosia tapahtumien jälkeen.\nTeoksen alussa Friesner hahmottelee yleisiä olosuhteita Saksalaisen ritarikunnan hallitsemalla Liivinmaalla: ”Mutta niinä aikoina, kuin nämä kaikki tapahtuivat, oli Liivinmaa vielä Ordon hallussa, ja sitä hallitsivat Ordon Suurmestarit yhdessä piispain kanssa. Ja se oli vielä silloin ylen äveriäs ja siunattu maa eikä ollut vielä ehtinyt joutua kaikilta nation’eilta elikkä kansakunnilta surkeasti raadelluksi. Vaan sitä nimitettiin Livland = Blivland, koskapa jokainen, joka sinne kerran joutui, sinne myöskin jäädä halusi eikä enää pois pyrkinyt.” Mutta Friesner katsoo myös, että vaikka Liivinmaalla kasvoi rikkaus ja hyvinvointi, samalla kasvoi myös ”Saatanan kylvöstä kaikkinainen rikkaruoho, kuin ovat prameus ja hekuma sekä hallitsijain että alamaisten seassa”.\nTapahtumien ja juonen kulku on sinänsä varsin yksinkertainen ja rakentuu, kuten Aino Kallaksen elämää ja tuotantoa koskevan tutkimuksen perustan luonut Kai Laitinen on osoittanut, muutamien avainkohtausten varaan. Niitä ovat Tallinnan hääpidot, Bonniuksen tulo ja kohtaus linnan portilla, karhuleikki, Barbaran ja pappi Friesnerin keskustelu Pärnun sopimuksesta, oikeudenkäynti ja hukuttamiskohtaus. Teoksen lopussa Friesner kertoo Jürgen von Tisenhusenin kohtalon, jonka myös Russow on kronikassaan maininnut.\nOrvoksi joutunut Barbara kasvaa tätinsä Anna von Tödwenin suojeluksessa. Ensimmäisessä julkisessa esiintymisessään, erään sukulaisen häissä, hän jo herättää paikallisten ritarien huomiota, nämä ”surisevat” hänen ympärillään ”niin kuin mettiäiset mesikukan vaiheilla”. Paluumatkalla häistä Barbara suhtautuu näkemänsä ja kuulemansa perusteella kansaan uudella tavalla. Hänessä on tapahtunut, kuten Friesner panee merkille, ”mutatio elikkä mielenmuutos”. Friesner kuvaa muutoksen seurausta: ”Tämä neitsykäinen Barbara on alkanut käydä epäsaksalaisten savupirteissä, joissa he yhdessä elukoittensa kanssa viheliäisesti asuvat, ja on ryhtynyt puheisiin heidän vaimojensa ja tyttäriensä kanssa, kuin myös opastamaan heitä erinäisissä taidoissa, kuten ovat ompeleminen ynnä hienompi kehruu.”\nKirjurin toimeen kutsuttu Franz Bonnius saapuu paikalla. Barbara on erehtynyt pitämään häntä ritarina. Friesner sattuu itse olemaan paikalla ja kuulemaan lyhyen sananvaihdon. Hän kuvaa vaikutelmaansa: ”Ja minä tunsin, koska nämä kaksi nuorta ihmistä toisillensa nämä sanat sanoivat, että heidän välillänsä tänä hetkenä tapahtui, mitä ei kenkään taida tekemättömäksi tehdä, ja mikä kaikilta salattu on, ja heidän toinen toiseensa sidottiin yhdellä väkevällä ja voimallisella siteellä, joka oli kestävä aina kuolemaan astikka. Mutta tästä kaikesta eivät he vielä itsekään mitään tienneet.”\nKohtauksessa, jossa aatelisto huvittelee katselemalla, miten koirat usutetaan karhun kimppuun, Barbara osoittaa itsenäisyyttään vastustamalla luontokappaleen kiusaamista. Veli, Jürgen von Tisenhusen sanoo tämän johdosta vielä nujertavansa neitsykäisen – uhkaus jonka hän myöhemmin toteuttaa karmealla tavalla. Jälleen Friesner on tapahtuman todistajana: ”Silloin minun silmäni sattuivat juuri sen kirjurin, sen Franz Bonniuksen kohdalle, ja minä äkkäsin hänen muodossansa äkillisen muutoksen, Sillä hän oli sen näköinen, kuin hän olisi tahtonut siinä tuokiossa herra Jürgenin kurkkuun karata, niinkuin ajokoirat karhun kimppuun.” Friesner on todistamassa myös Barbaran ja Bonniuksen kohtausta näiden suudellessa.\nBarbara tiedustelee Friesneriltä ns. Pärnun sopimuksesta, joka oli tehty siinä tarkoituksessa, ”että jalosukuiset neitsyet eivät avioliittoja solmisi alhaissukuisten kanssa, vaan verensä puhtaana säilyttäisivät”. Barbara uhmaa kieltoa ja Friesner joutuu omantunnontuskiin sen suhteen, pitäisikö hänen ilmoittaa asia Anna von Tödwenille ja Jürgen von Tisenhusenille. Aamun koittaessa hän kuitenkin päättää kätkeä kaiken sydämeensä.\nRakastunut pari pakenee reellä. Barbara kuitenkin saadaan kiinni ja tuodaan tuomittavaksi. Hän osoittaa sellaista uhmakkuutta, joka lukijalle voi tuoda mieleen Sofokleen Antigonen. Friesnerin kysyttyä, katuuko Barbara syntiään, tämä vastaa itsetietoisesti: ”Isäni, anna minulle anteeksi, jos olen mieltäsi pahoittanut. Mutta jos sinä synniksi sitä nimität, että minä sieluni ja ruumiini rakkaudessa Franz Bonniukselle annoin, niin tiedä, etten minä sitä kadu, vaan riemulla kuolemaan menen, sillä minä olen suuren autuuden nähnyt.”\nTuomio pannaan täytäntöön järven jäällä. Friesner kertoo: ”Ja minä olin yhä rukouksessa, kun he ottivat neitsykäisen Barbaran ja veivät hänet avannon partaalle. / Niin minä kuulin neitsykäisen sanovan, - sillä mikä minä olen hänen neitsyyttään arvostamaan! – niin neitsykäinen sanoi heikolla äänellä: / ”Veljeni, - vesi on kylmää!” / Ja tämä oli ainoa kerta, että hänen lihansa oli hänen henkeänsä heikompi.” Talonpojat kieltäytyvät hukuttamasta Barbaraa, joten Jürgen von Tisenhusen omin käsin yhdessä veljiensä kanssa upottaa sisarensa avantoon.\nFranz Bonnius esiintyy Barbaran kuoleman jälkeen eräänlaisena Mikael Kohlhaasina, joka kostaa vääryyksiä. Hän on kuitenkin menestyksekkäämpi kuin Kohlhaas saatuaan Puolan kuninkaalta lupakirjan kostolleen, mutta kuolee taistelussa. Jürgen von Tisenhusen puolestaan saa surmansa ”Suomesta saapuneen Kankaisten herran Carl Henrikinpojan käden kautta”.\nKertoja, pappi Friesner on tavallaan ollut sympaattinen Barbaraa kohtaan ja puhunut hänen puolestaan oikeudenkäynnissä; hän on myös kehottanut Jürgen von Tisenhusenia armahtamaan sisarensa. Mutta Friesner on voimaton: hän ei pysty vastustamaan aatelisherroja, minkä lisäksi häntä sitovat uskonnon määräykset, sillä Barbaraa ei ollut vihitty avioliittoon.\nBarbara von Tisenhusen jatkaa Kallakselle tyypillistä ”surmaavan Eroksen” teemaa. Samalla se liittyy hänen kiinnostukseensa Viron historiaan Saksalaisen ritarikunnan aikana. Teosta vallitsee koko ajan jylhän balladin tunnelma. Sitä korostaa vanha kronikkatyyli, jossa kronikoitsija kertoo myös taivaan merkeistä, epätavalliselta vaikuttavasta kuusta ja pyrstötähdestä. Friesnerin kannalta hänen esityksensä on moraliteetti, sillä, kuten hän alkusanoissaan mainitsee, hän on kirjoittanut ”hyödyksi ja ylösrakennukseksi kuin myös murheelliseksi varoitukseksi”.\nAino Kallaksen teokset ovat soveltuneet hyvin oopperan käyttöön. Tauno Pylkkänen on säveltänyt niiden pohjalta oopperat Bathseba Saarenmaalla, Mare ja hänen poikansa ja Sudenmorsian, virolainen säveltäjä Eduard Tubin puolestaan oopperan Barbara von Tisenhusen, jonka libreton on Kallaksen teoksen pohjalta kirjoittanut Jaan Kross. Hannu-Ilari Lampilan arvion mukaan Tubinin ooppera on ”raskaimpia ja synkimpiä teoksia, mitä milloinkaan on syntynyt”.\nLähettänyt Päivi Brink klo 12.06 Ei kommentteja:\nTunnisteet: Aino Kallas, balladi, Barbara von Tisenhusen, H. K. Riikonen, kronikka, moraliteetti, suomalainen kirjallisuus\nHerodotos: Historiateos. Suomentanut Edvard Rein. Helsinki: WSOY 1992\nHalikarnassolaista Herodotosta (n. 484 – n. 425 eaa.) pidetään historiankirjoituksen isänä. Hänen Historiateoksensa nimi on kreikaksi ”Historioita”, mikä viittaa hänen käyttämäänsä menetelmään koota yhteen suuri joukko perimätietoa menneisyyden tapahtumista ja henkilöistä.\nKreikan vanhinta, myyttistä ”historiankirjoitusta” olivat olleet Homeroksen Troijan sotaa koskevat eepokset, jotka kertoivat Troijan sodan sankareista, tarkoituksena säilyttää näiden uroteot ikuisessa muistissa. Tähän sotaan myös Olympoksen jumalat olivat osallistuneet. Herodotoksen laaja historiateos kertoo kreikkalaisten Troijan sotaretkeäkin suuremmasta sotilaallisesta menestyksestä, tapahtumasta, joka ei sijoitu myyttiseen muinaisaikaan kuten Troijan sota vaan lähimenneisyyteen, nimittäin kreikkalaisten persialaisista saamasta voitosta. Herodotos haluaa selvittää, mikä on tämä Persian suurvalta, jonka hyökkäyksen Kreikkaan ateenalaiset ja spartalaiset pystyivät torjumaan suurta ylivoimaa vastaan taistellen. Laajasta teoksesta yli puolet koskee Persian suurvallan syntyhistoriaa ja nykytilaa. Herodotos matkusteli kaikkialla Välimeren itäpään alueella kerätäkseen tietoa persialaisten valtakunnasta, sen hallitsijoista ja heidän alistamistaan kansoista sekä näiden elinolosuhteista, tavoista, uskonnosta, historiasta, hallitsijoista, rikkauksista, rakennustaiteesta jne. Herodotoksen esitys onkin monen noiden alueiden historiaa ja kulttuuria koskevan yksityiskohdan suhteen ainoa lähde.\nHerodotos on selvästi ollut loputtoman kiinnostunut kaikesta näkemästään ja kuulemastaan. Hänellä on ollut hyvä havainto- ja asioiden hahmottamisen kyky. Hän kuvaa luonnonolosuhteita, eläimiä, muistomerkkejä, rakennuksia ja jumalille osoitettuja uhrilahjoja ja esittää runsaasti hallitsijoita ja muita merkkihenkilöitä koskevia tarinoita. Erityisen kiinnostava on Egyptiä koskeva jakso, paitsi sisältönsä puolesta myös siinä suhteessa, että Herodotos pitää itsestään selvänä, että Egyptin kulttuuri oli ylivoimainen muihin nähden ja että kreikkalaiset olivat saaneet egyptiläisiltä paitsi jumalansa ja uskonnolliset menonsa myös kaiken näihin liittyvät korkeamman tiedon, esimerkiksi matemaattisen. Käy myös ilmi, miten Kreikan ja Egyptin välillä oli jatkuva vilkas vuorovaikutus.\nNykylukijan silmään pistävät tapahtumissa toistuvat hallitsijoiden mielivalta ja julmuus sekä jatkuva sodankäynti. Herodotos rakastaa henkilöitä karakterisoivia anekdootteja ja kertoo erityisen mielellään kohtauksista ja keskusteluista, joissa joku keksii pulmatilanteeseen erityisen nokkelan ratkaisun tai kysymykseen yllättävän, sattuvan vastauksen. Hänen esitystapansa tuo mieleen Homeroksen siinä, että hänkin saattaa keskeyttää tapahtumakulun selostuksen kuvatakseen esiin astuvan henkilön, hänen taustansa ja tarinansa. Yksilö ja yksilön suoritus ovat tärkeitä, kuten ne ovat kreikkalaisille yleensäkin. Herodotos saattaa kertoa useita versioita tapahtumien kulusta, jolloin hän usein sanoo, mikä hänen mielestään on uskottavin variantti. Toisinaan hän sanoo pitävänsä jotakin kertomusta epätotena, mutta ottaa sen kumminkin mukaan, koska näin hänelle oli kerrottu.\nSotiin valmistaudutaan pyytämällä oraakkelilta ennustusta tulevasta sotamenestyksestä. Herodotos selvästikin itse uskoo oraakkeleihin. Hieman epävarmempi hän on jumalten suoran sotiin osallistumisen suhteen, mutta ainakin eräässä kohdin hän arvelee jumalan estäneen vihollisten pääsyn temppelin alueelle. Jumalten ja ihmisten välinen ero on liukuva, kuten kreikkalaisilla yleensäkin: Spartan hallitsijan sanotaan olevan Herakleen jälkeläinen, myyttisen heeroksen, joka myöhemmin otettiin jumalten joukkoon; vakuuttavuutta väitteeseen tuo välissä olevien esi-isien täydellinen luettelo.\nErityisen yksityiskohtaisesti Herodotos kertoo Kserkseen valmistautumisesta Kreikan sotaretkelle ja kaikista siihen liittyvistä seikoista sekä kreikkalaisten vastaavasta valmistautumisesta. Herodotoksen esityksestä käy ilmi, että kreikkalaisten keskinäinen sotiminen oli normaali asiaintila. Oli aivan poikkeuksellista – ja lyhytkestoista – että kreikkalaiset saattoivat yhdistää voimansa Kserksestä vastaan. Kserkses oli jo alistanut Vähän-Aasian rannikon kreikkalaiskaupungit ja ottanut niistä väkeä omaan armeijaansa, joten hänen sotaretkellään kreikkalaiset sotivat kummallakin puolella. Näissä oloissa tapahtui tietysti myös puolen vaihtamisia sen mukaan, kumman osapuolen arveltiin voittavan. Yleisestikin liittolaissuhteet olivat alati muuttuvia ja epävarmoja. Sodan tuhoavuus tulee myös hyvin esille: tapana oli polttaa valloitettu kaupunki, tappaa asekuntoiset miehet ja ottaa loput väestä orjiksi.\nKaikki tämä huomioon ottaen näyttäytyy jokseenkin epätodennäköisenä yhteensattumana se, että kreikkalaiset onnistuivat voittamaan ja karkottamaan ylivoimaisen vihollisen. Herodotos kuvaa Thermopylain kunniakkaan tappion, Salamiin voiton merellä ja ratkaisevan Plataian taistelun, jossa ateenalaiset ja spartalaiset yhdessä – lähes kaikkien muiden heidän kanssaan liitossa olleiden kreikkalaisten lähtiessä karkuun juuri ennen taistelun alkua – voittivat persialaisten sotajoukon. Näyttääkseen, miten suuresta persialaisten ylivoimasta oli kysymys, Herodotos esittää näköjään tarkan laskelman Xerxeen armeijan eri osastojen vahvuudesta – ja päätyy arvioimaan koko sotajoukon laajuudeksi yli kaksi ja puoli miljoonaa, apuvoimat mukaan lukien tähtitieteelliset viisi ja puoli miljoonaa, kun taas kreikkalaisten määrä oli joitakin kymmeniä tuhansia. Nykytiedon mukaan Xerxeen sotajoukko oli kyllä valtava, mutta kumminkin vain ehkä kymmenes tai kahdeskymmenes osa Herodotoksen esittämästä, ja ylivoima ehkä vain kolmin- tai viisinkertainen.\nOn kutkuttavaa ajatella, että Plataian taistelun lopputulos oli riippuvainen niin monesta satunnaisesta tekijästä, kuten siitä, että ateenalaiset ja spartalaiset pystyivät pysymään hetken liittolaisina ja että Kserkseen joukkojen ylipäällikön kaatuminen taistelun varhaisessa vaiheessa sai persialaisten sotajoukon menettämään iskukykynsä. Sillä jos tämä taistelu olisi hävitty, ei olisi syntynyt sitä antiikin Ateenaa, jonka lyhytaikainen kukoistus niin ratkaisevalla tavalla vaikutti Euroopan ja sitä kautta koko maailman kulttuuriin: Ateenan filosofia, retoriikka, historiankirjoitus, kuvanveisto, tragedia tulivat muodostamaan eurooppalaisen tieteen ja taiteen pohjan. Vaikka Herodotos ei voinut tietää, kuinka kauaskantoisia seurauksia persialaissodan voitolla tulisi olemaan, mutta oleskellessaan Ateenassa, jonka demokratiaa hän ihaili, näki jotain sen kukoistuskaudesta ennen sen sortumista peloponnesolaissotien kurimukseen Sparta päävihollisenaan. Voi sanoa, että Herodotos näki persialaissotien voiton suuren merkityksen 400-luvun Kreikan perspektiivistä. Ajatteliko hän sodan lopputulosta sattuman vai ateenalaistan ja spartalaisten urhoollisuuden aikaansaannokseksi vai kenties jumalten säätämäksi, siitä meillä ei ole tietoa.\nLähettänyt Päivi Brink klo 14.44 Ei kommentteja:\nTunnisteet: antiikin kirjallisuus, Egypti, Herodotos, historia, Historiateos, kreikkalainen kirjallisuus, Liisa Steinby, Persia\nMarcel Proust: Kadonnutta aikaa etsimässä: Guermantesin tie 1. Suomentanut Inkeri Tuomikoski. Helsinki: Otava, 1985. 412 sivua.\nMarcel Proustin Kadonnutta aikaa etsimässä -romaanisarjan suomennoksen viidennessä niteessä Guermantesin tie 1 kertojan perhe on muuttanut uuteen asuntoon. Muuton myötä kertoja tutustuu samassa rakennuskompleksissa asuviin Guermantesin herttuaan ja herttuattareen. Kertojan kuvaus yrityksistään tehdä itseään tykö ihastuksensa kohteelle, herttuattarelle, on tapahtumien kannalta keskeinen, mutta esillä ovat myös tapaamiset ja kohtaamiset armeijassa olevan Robert de Saint-Loupin kanssa; tämä pitää suoranaisen luennon joukko-osastoista ja sodankäynnistä. Kertoja tutustuu Monsieur de Charlusiin ja saa tietää, että tämä on Guermantesin herttuan veli. Mukana on myös keskustelua tuolloin paljon kohua herättäneestä Dreyfusin jutusta. Juutalaisen, maanpetoksesta Pirunsaarelle tuomitun upseerin, kapteeni Alfred Dreyfusin tapaus nostaa erityisen selvästi pintaan antisemitistiset asenteet. Proustin näkökulmat ovat tässä osassa tulleet kriittisemmiksi ja ironisemmiksi kuin sarjan edellisissä osissa.\nProust tuo jälleen esille koko sosiaalisen asteikon herttuasta portinvartijaukkoon. Sosiaalisia distinktioita ei tällöin ole unohdettu: on eri asia, onko saanut aatelisarvon keisarikunnan aikana vai kuuluuko vanhaan aateliin. Seurapiireissäkin on omat eronsa. Madame de Villeparisis’n salonki eroaa suuresti Madame de Guermantesin salongista: ”Rouva de Villeparisis oli noita naisia joilla, niin suureen sukuun kuin he olivatkin syntyneet ja toiseen samanveroiseen avioliiton sitein liittyneet, ei sittenkään ole seurapiireissä kovin näyttävää asemaa, niin ettei heillä salongissaan, lukuun ottamatta muutamaa herttuatarta, nimittäin heidän miniöitään tai paria kruunupäätä, vanhoja perhetuttuja hekin, ole kuin kolmannen luokan kutsuvieraita, porvareita ja maalta tullutta tai degeneroitunutta aatelistoa jotka läsnäolollaan jo kauan sitten ovat karkottaneet ne elegantit ja nirsot vierailijat, joitten sukulaisuussyistä tai ikivanhan ystävyyden perusteella ei ole pakko sinne tulla.”\nProustia kiinnostaa myös, miten eri yhteiskuntaluokkiin kuuluvat henkilöt puhuttelevat toisiaan ja miten he käyttäytyvät toistensa seurassa. Kuva aatelistosta ei ole mairitteleva. Guermantesin herttuasta kerrotaan, että: ”hän piti ilmeisesti vuokralaisiaan torppareina, moukkina, kansallistettujen tilojen asuttajina joitten mielipiteellä ei ollut mitään arvoa, ajoi aamuisin partaansa yöpaidassa avoimen ikkunan edessä, tuli pihaan vallitsevan lämpötilan mukaan paitahihasillaan, pyjamassa, skottiruutuisessa pörrökarvaisessa pikkutakissa tai takkia lyhyemmässä vaaleassa nutussa ja käski tallirenkinsä juoksuttaa edessään vastaostettua hevosta”. Entä herttuan omalaatuinen käytös hänen tavatessaan kertojan isän: ” /…/ heti kun hän näki isäni tulevan portaita alas ajatukset työasioissa askarrellen ja mielessään toivomus ettei tapaisi ketään tuttavia, herttua jätti tallirenkinsä siihen paikkaan, tuli isääni vastaan, suoristi hänen takkinsa kaulusta alamaisen innokkaasti kuin kuninkaan kamaripalvelijat ennen vanhaan, tarttui hänen käteensä, piteli sitä omassaan, jopa silitteli sitä näyttääkseen hovimiehen hävyttömyydellä, ettei säästellyt kallisarvoisen ihonsa kosketusta ja kuljetti kuin talutushihnasta kadulle asti hämillistä isääni, joka ei tiennyt mitä olisi tehnyt päästäkseen pakoon.” Herttuan (ja yleensä korkeaa aatelia edustavien) käytös alempisäätyisiä kohtaan tulee ymmärrettävämmäksi Guermantesin tie 2:ssa kuvattaessa tilaisuutta Guermantesien salongissa, jonne myös kertoja on kutsuttu.\nMyöhemmin herttua tavataan ”istua rehottamassa” Madame de Villeparisis’n salongissa. Kuvaus saavuttaa lähes groteskit mittasuhteet: ”Tuntui kuin tietoisuus suunnattomasta omaisuudesta, joka täytti koko hänen olemuksensa ikään kuin se olisi ollut ihmisen muotoon valettu kultaharkko, olisi kohottanut tämän kallisarvoisen lihan ominaispainon lakipisteeseen.”\nSuhtautumista toisiin osoittaa havainnollisesti tapa tervehtiä. Proust on mestarillisesti kuvannut välinpitämättömyyttä osoittavaa tervehdystä. Kutsuilla Guermantesin herttuatar kuittaa tapaamisen erään historioitsijan ja kertojan kanssa seuraavasti: ”Historiantutkija kumarsi syvään niin kuin minäkin ja otaksui kai, että tervehdystä oli aiheellista saatella parilla ystävällisellä sanalla, sillä hänen silmänsä syttyivät ja hän valmistautui avaamaan suunsa, kun Madame de Guermantesin ilme jäähdytti hänet hetkessä; herttuatar oli nimittäin käyttänyt hyväkseen vartalonsa riippumattomuutta taivuttaakseen sitä liioitellun kohteliaasti ja vetäistäkseen sen taas takaisin niin taitavasti, että hänen kasvonsa ja katseensa eivät lainkaan näyttäneet huomanneen, että niitten edessä ylipäänsä seisoi joku; päästettyään kevyen huokauksen herttuatar tyytyi tuomaan julki, miten olemattoman vaikutuksen historioitsijan ja minun näkeminen häneen teki, liikuttamalla sieraimiaan tavalla, jonka täsmällisyys takasi hänen harhailevan tarkkaavaisuutensa täydellisen piittaamattomuuden.”\nProustin kuvaus herttuattaren käyttäytymisestä on kriittinen, mutta jotta tuollainen käytös ja sen kuvaaminen olisivat mahdollisia, tarvitaan vuosisatojen aikana kehittynyt hienostunut tapa- ja kirjallinen kulttuuri. Suomen kirjallisuudesta tälle löytyy yksityiskohtaisessa tarkkuudessaan vain yksi vertailukohta, Volter Kilven kuvaamat isännät Alastalon salissa; heidänkin käyttäytymisensä on tulosta pitkästä perinteestä, mutta se on tyystin erilaista ja erilaisissa olosuhteissa kehittynyttä kuin Proustin aatelisten ja korkeaporvarillisten seurapiirien.\nGuermantesin seurapiirissä tavataan myös yksi ulkomaalainen, Saksan lähettiläs, ruhtinas von Faffenheim. Jo ruhtinaan nimi osoittautuu kertojalle kiinnostavaksi pohdinnan kohteeksi. Sen jälkiosa heim viittaa kotiseutuun (vrt. saks. Heimat) ja tuopa nimi mieleen myös kylpylän, jossa kertoja isoäitinsä kanssa oli ollut, ja pikkukaupungin, jonka läheisellä vuorella Goethe oli käyskennellyt. Ruhtinasta on jo vuosikausia taudin tapaan kalvanut halu tulla valituksi erään akatemian ulkojäseneksi. von Faffenheim panee toivonsa edellisistä osista tuttuun entiseen suurlähettilääseen, markiisi de Norpois’aan, jolla on akatemian valinnoissa käytettävissään kymmenen ääntä. Tilanne on kuitenkin ruhtinaan kannalta hankala: ”Mutta vaikka hän olisi keksinyt mitä miellyttävää tahansa, hankkinut markiisille venäläisiä kunniamerkkejä, siteerannut häntä ulkopolitiikkaa koskevissa artikkeleissaan, hänellä oli vastassaan kiittämättömyyden perikuva, joka ei tuntunut antavan minkäänlaista arvoa hänen ponnisteluilleen, ei tehnyt mitään hänen ehdokkuutensa edistämiseksi, ei edes luvannut hänelle omaa ääntään!”\nProustin kriittinen katse ei kohdistu kuitenkaan vain yläluokkaiseen seurapiiriin. Ivan kohteena ovat myös esimerkiksi tarjoilijat. Niinpä ollessaan ravintolassa Robert de Saint-Loup’n kanssa kertoja kommentoi tarjoilijoiden olemusta – käyttäen jälleen laajaa vertausta: ”Nämä /…/ muodostivat uskomattoman kokoelman karikatyyrejä, joista erotti tekopyhiä pappeja, kavalia rippi-isiä, enimmäkseen sentään entisaikojen koomikkoja, joitten sokeritopan muotoista otsaa ei enää juuri näe muualla kuin pienten nurkkateattereiden paikallishistoriaa tihkuviin lämpiöihin ripustetuissa muotokuvissa, jotka esittävät heitä kamaripalvelijoitten ja kirkkoruhtinaiden osissa ja joitten juhlallisen tyylin tuo ravintola huolellisesti valitun tai peräti perinnöllisistä syistä nimetyn henkilökunnan ansiosta tuntuu säilyttäneen jonkinmoisen auguurien virkakunnan muodossa.”\nYksi perin kiehtova piirre Proustin romaanisarjassa – samoin kuin monien 1900-luvun alun modernien kirjailijoiden teoksissa – on se, että osa osalta tuodaan esille erilaisia teknisiä innovaatioita. Guermantesin tie 1:ssä mainitaan esimerkiksi eräässä vertauksessa röntgenkuva. Jonkin verran huomiota saavat osakseen myös puhelin ja puhelinkeskustelut; kertojan isäkin on puhelimen hankkinut. Mutta samalla tarjoutuu tilaisuus kuvata uutta, mutta jo ajat sitten kadonnutta ammattikuntaa, keskusneitejä. Kertoja intoutuu luonnehtimaan heitä niin ylettömin sanakääntein ja vertauksin, että he joutuvatkin ironiseen valoon: ”/…/ meidän tarvitsee vain tuoda huulemme maagisen laatan ääreen ja kutsua – joskus liiankin kauan, sen myönnän – viisaita vireitä neitsyitä, joitten äänen me joka päivä kuulemme näkemättä koskaan heidän kasvojaan ja jotka suojelusenkeleinämme pökerryttävissä pimeyksissä tarkkaan vartioivat niitten portteja; nämä kaikkivoivat jotka loihtivat poissaolevat vierellemme ilman että meidän on lupa silmäillä heitä; nämä näkymättömät danaidit jotka lakkaamatta tyhjentävät, täyttävät, tarjoavat ääniaaltojen uurnaa; nämä ivalliset raivottaret jotka juuri kun kuiskasimme ystävättärellemme salaisuuden toivoen samalla ettei se kantautuisi vieraisiin korviin, julmasti huutavat: ”Minä kuuntelen!”; nämä salaisuuksien ikiärtyneet palvelijattaret, Näkymättömän tuohtuvaiset papittaret, keskusneidit!” Näillä Proustin kuvaamilla keskusneideillä on juorujen ja salaisuuksien kuuntelijoina sama funktio kuin vanhoista suomalaisista elokuvista tutuilla vastineillaan, joita ei kuitenkaan suurin surminkaan ole verrattu antiikin danaideihin tai papittariin.\nSeurapiirien salonkien ja markiisittarien vastapainoksi tavataan osan lopussa vielä yksi ”salonki” ja sitä hallitseva ”markiisitar”, toisin sanoen yleinen käymälä ja sitä hallitseva nainen, joka on tyytyväinen toimeensa eikä harkitse eläkkeelle siirtymistä. Kertoja on kävelyllä isoäitinsä kanssa, joka joutuu käyttämään salonkia, mutta viipyy siellä kauan. Viipyminen pannaan ruuansulatushäiriön tiliin, mutta: ”Hän hymyili surumielisesti ja puristi kättäni. Hän oli ymmärtänyt ettei minulta tarvinnut kätkeä sitä, minkä olin arvannut alusta alkaen: että hän oli saanut lievän kohtauksen.” Päätössanat ennakoivat seuraavassa osassa kerrottua isoäidin kuolemaa. Tohtori Cottard oli koettanut hoitaa isoäiti maitoon perustuvalla ruokavaliolla, joka kuitenkin oli osoittautunut tehottomaksi maitovelliin pannun liian suolan takia. Kertojalle tarjoutuu tämän johdosta tilaisuus lääketieteen määritelmän esittämiseen: ”/…/ lääketiede on lääkäreiden toisiaan seuraavien ja keskenään ristiriidassa olevien erehdysten summa”. Jotakin merkitystä lääketieteellä silti on: ”/…/ olisi suurta hulluutta uskoa lääketieteeseen, ellei olisi vielä suurempaa hulluutta olla uskomatta siihen, sillä tästä erehdysten röykkiöstä on sentään aikaa myöten irtaantunut joitakin totuuksia.”\nLähettänyt Päivi Brink klo 13.17 Ei kommentteja:\nTunnisteet: aika, Guermantesin tie 1, H. K. Riikonen, Kadonnutta aikaa etsimässä, Marcel Proust, modernismi, ranskalainen kirjallisuus\nRainer Maria Rilken Duinon elegioita (Duineser Elegien, 1923). Suom. Arja Meski. Helsinki: ntamo, 2015.\nPrahassa syntynyt itävaltalainen Rainer Maria Rilke (1875–1926) on merkittävimpiä romanttismodernistisia kirjailijoita, mutta häntä pidetään suhteellisen vaikeaselkoisena, varsinkin ydintuotantonsa eli runojensa perusteella. Suomenkielisille tämä voi osin johtua suomennoksesta. Rilken kokoelma Duineser Elegien (1923), Aila Meriluodon käännöksenä Duinon elegiat (1974) ja Arja Meskin uudisversiona Duinon elegioita (2015), on tästä hyvä esimerkki. Meriluodon käännös on laadukas, mutta sen osin vanhahtava kieli painottaa Rilken romanttisuutta. Tässä pari riviä Kolmannesta elegiasta Meriluodolta: ”Sinun vuoksesi tuskin, oi hänet aistiva tyttö, / hedelmällinen ilme tuo hänen suulleen ilmestyi”, kun Meski kirjoittaa: ”Ei sinun vuoksesi, hänet aistiva tyttö, sinun vuoksesi / ei hänen suunsa vetäytynyt hedelmäiseen ilmeeseen”. Meski seuraa tarkemmin Rilken syntaksia, eikä kuulosta turhan ylevältä. Jos Meskin tekstin toinen rivi kuulostaa hiukan erikoiselta, se johtuu lähinnä Rilken runon sisällöstä, ei niinkään käännöksestä.\nRilkestä ja elegian perinteestä\nOli siis jo aikakin, että suomeksi saatiin uusi käännös, jotta tämä modernismin klassikko löytäisi uusia lukijoita ja avaisi heidän silmänsä ja mielensä Rilken runoudelle. Rilke aloitti työstää kokoelmaansa Duinon linnassa, lähellä Triesteä Adrianmeren rannalla vuonna 1912, mutta vasta kymmenen vuotta myöhemmin Sveitsissä hän sai kymmenen elegiaansa valmiiksi, toisessa keskiaikaisessa linnassa. Näköjään hän ymmärsi kokoelman olevan hänen tärkeimpiä teoksiaan ja odotti inspiraatiota, jotta saisi sen valmiiksi. Se ilmaantui helmikuussa 1922.\nItse sana elegia on monimerkityksellinen, ja loppusanoissaan Meski mainitsee, että antiikin elegiat ”ilmaisivat sekä surua että iloa, kertoivat sodasta ja rauhasta, sankareista, kuolemasta, rakkaudesta, nuoruudesta, tämän- ja tuonpuoleisesta, kaiken katoavuudesta”. Näitä piirteitä löytyy myös Rilken elegioista. Kun minulta meni pitkään ennen kuin ainakin osin tunsin ymmärtäväni niitä, ajattelin yrittää auttaa Rilken uusia lukijoita hahmottelemalla niiden keskeistä kuvastoa.\nPystysuoraan ja vaakasuoraan\nElegioita lukiessa voi vähitellen aistia eräänlaisen hierarkian, jossa ehkä keskeisimmin enkelit ja ihmiset yrittävät ymmärtää toisiaan. Ylhäältä-alas suunnassa arvojärjestys alkaa Jumalasta, jumalista ja jumaluudesta, jotka ovat yhteydessä tähtiin ja taivaaseen. Heidän tai niiden alla sijaitsevat enkelit, joita ei kuulu mieltää ainoastaan kristinuskon mukaan. Seuraavina tulevat ihmiset, jotka siis koettavat olla yhteydessä enkeleihin. Ihmiset ovat kuitenkin osin itse eläimiä, mutta ovat – tai luulevat olevansa – hierarkiassa korkeammalla kuin muut eläimet. Alimpana ovat kasvit, eritoten puut.\nTämä voi kuulostaa ikivanhalta porrasteiseltä ajatusrakennelmalta: Jumala tai jumalat ylhäällä, ihminen luomakunnan kruununa ja kasvit alimpina. Rilkellä kuitenkin hierarkia elää: ”Näethän, puut ovat; … // Me vain / kuljemme kaiken ohi kuin henkäysten ketju”, sanotaan Toisessa elegiassa. Sittemmin viikunapuun oksisto työntää ”mahlaa ylös ja alas: se unesta syöksähtää / tuskin havahtuen suloisimman tehtävänsä onneen” (Kuudes elegia). Puut ja muut kasvit eivät välttämättä tiedosta elämää, mutta ovat siinä kiinni vahvemmin kuin me katoavaiset kaksijalkaiset. Kaikki on siis yhteydessä kaikkeen, Luoja tai luojat ja koko luomakunta enkeleineen päivineen, eikä siis välttämättä ole edes olemassa pystysuoraa hierarkiaa sinänsä vaan lähinnä erilaisia olentoja. Tavallaan siis Rilke oli aikaansa edellä painottaessaan ihmisen suhdetta muuhun elämään.\nIhmiselämässä ainakin yhtä tärkeä tekijä on aika, sen lineaarisuus, mutta myös syklisyys, syntyminen ja kuoleminen. Keskeisiä toimijoita ovat nuoret lisääntymiskykyiset ihmiset (nuori nainen ja nuori mies), sillä he pystyvät viemään elämää eteenpäin. Heillä on kaikilla (ainakin ollut) äiti ja isä, eli ovat olleet lapsia (tyttö ja poika), ja voivat itse siittää lapsia, jolloin heistä vuorostaan tulee vanhempia. Tämän vaakasuoran kuvaston, ihmiselämän (ja muun elämän) lineaarisuuden ja syntymisen ja kuolemisen syklin, on hyvä nähdä suhteessa yllä mainittuun kyseenalaistettuun hierarkiaan. Eli kaikki on suhteessa kaikkeen, sekä pysty- ja vaakasuorat tekijät sinällään että niiden yhteys toisiinsa. Lisäksi runoilija käyttää ensimmäistä, toista ja kolmatta persoonaa niin yksikössä kuin monikossa. Kun sitten vielä lukijana antaa elegioiden vaihtelevan syntaksin ja dynaamisen semantiikan viedä, niin pääsee nauttimaan niiden luomasta melankolian ja ilon yhdistelmästä.\nSaksalaisesta filosofiasta kiinnostunut lukija pani ehkä merkille yllä siteeratun ilmauksen ”puut ovat”. Rilke onkin kiinnostunut juuri olemisesta, ja Martin Heideggerin Olemisesta ja ajasta (1927) myöhemmin tuttu termi Dasein (täälläoleminen) on varmaan osin saanut inspiraatiota Rilkeltä, jota Heidegger sekä luki että kommentoi. Myös Martin Buberin Minä ja Sinä (1923), mm. sen puutematiikka (puukin voivat olla Sinä), on mahdollisesti voinut saada vaikutteita Rilkeltä – aivan kuten Rilke oli kiinnostunut Buberin teksteistä työstäessään elegioitaan. Rilkellä täälläolemisella on kuitenkin eri sävyjä: usein hän käyttää sanoja Dasein tai Hiersein (Meski kääntää molemmat sanalla täälläoleminen), mutta myös muita sanoja olemisesta, sen katoavuudesta ja haihtuvuudesta, ei vähiten eri muotoja verbistä olla (saksaksi sein). Mielestäni riipaisevimmassa ja ehkä helpoiten lähestyttävässä Yhdeksännessä elegiassa Rilke kirjoittaa:\nVaan koska täälläolo on paljon, ja koska – siltä näyttää –\ntäällä kaikki meitä tarvitsee, tämä haihtuva,\nmeitä oudosti koskettava. Meitä, haihtuvimpia. Kerran,\nvain kerran. Yhden kerran, ei muuta. Niin mekin,\nvain kerran. Ei koskaan uudestaan. Mutta se että\nollut on kerran, vaikka vain kerran:\nollut mainen kerran, peruuttamattomalta vaikuttaa.\nRilke painottaa sanaa yksi/kerran (ein) kuusi kertaa, enemmän kuin mitään muuta sanaa kokoelmassa. Eikä ole sattumaa, että ein ja sein ovat keskeisiä sanoja, joita ei erota kuin yksi kirjain. Me ihmiset olemme täällä vain tämän yhden ainoan kerran. Samalla meidän hauras elämä on yhteydessä kaikkeen muuhun kaikkoavaan täälläoloon.\nTämä ei ole oodi ilolle, vaan elegia elämälle. Suokaamme se itsellemme, me haihtuvat.\nLähettänyt Päivi Brink klo 18.06 Ei kommentteja:\nTunnisteet: Bo Pettersson, Duinon elegioita, itävaltalainen kirjallisuus, modernismi, Rainer Maria Rilke, runo, runous, saksalainen kirjallisuus\nSujata Massey, Murha Bombayssa (Gummerus 2019; The Widows of Malabar Hill, 2018)\nYhdysvaltalainen kirjailija Sujata Massey tuli 1990-luvulla tunnetuksi Rei Shimura -dekkareistaan. Kun arvioin toistaiseksi viimeisimmän Rei-romaanin Rei Shimura menetysten rannikolla (2016) Café Voltaireen, kysyin: ”Viekö Masseyn mukanaan oma, intialais–saksalais–englantilainen syntyperä vai Rein toisenlainen diasporinen identifikaatio – vai jokin muu? Tämä jää nähtäväksi, mutta niin tai näin, lupaavalta näyttää.”\nNyt tähän kysymykseen on saatu vastaus. Massey on kirjoittanut 1920-luvun Intiaan sijoittuvan dekkarin Murha Bombayssa (2019), jossa seikkailee Perveen Mistry. Perveen kuuluu Intian zarathustralaiseen parsiväestöön, joka muutti maahan Persiasta muslimivalloituksen jälkeen. Zarathustralaiset joutuivat Persiassa vainotuksi, mutta saivat turvapaikan Intian Gujaratista, missä pienestä yhteisöstä kasvoi kulttuurisesti merkittävä: ”Vaikka Bombayn asukkaista vain kuusi prosenttia oli parseja, kaikista kaupungin lakimiehistä näitä oli kolmannes” (14).\nPerveen on ”Bombayn ensimmäinen naispuolinen lakimies” (15). Hän hoitaa perheen lakitoimiston sopimusasioita, koska naisena hänellä ei ole pääsyä itse tuomioistuimeen. Tätä kautta hän pääsee selvittämään toimiston asiakkaana olevan perheen asioita, jossa asianosaisina on kolme leskeä, englanninkielisen teoksen nimen mukaiset ”Malabar Hillin lesket”. Koulutuksensa Perveen oli saanut Englannissa St. Hildan collegessa Oxfordin yliopistossa (samasta opinahjosta kuin isänsä), kun naiset saivat vuonna 1920 tutkinto-oikeuden. Hän ei ollut alun perin halunnut lähteä Englantiin, mutta henkilökohtainen tragedia (josta ei tässä sen enempää) pakottaa hänet lähtemään.\nPerveen on saanut innoituksensa brittiläisen Intian ja samalla Ison-Britannian ensimmäisestä naisasianajajasta Cornelia Sorabjista (1866–1954), joka oli myös parsi. Sorabji ei ollut vain juristi ja yhteiskunnallinen uudistaja vaan myös näytelmä-, novelli-, romaani- ja tietokirjailija. Hänen ensimmäinen novellikokoelmansa oli Love and Life behind the Purdah (1901). Myös hänen tietokirjansa The Purdahnashins (1917) on tässä yhteydessä relevantti. Sorabjin lisäksi oman äidin ja muiden parsinaisten esimerkki kannustaa Perveenia ajamaan naisten oikeuksia, vaikka hänen isänsä toteaakin: ”Olet myös puhunut naisten oikeuksista enemmän kuin useimmat ovat valmiita kuulemaan” (29).\nSorabjin esimerkin mukaisesti Perveen auttaa romaanissa purdahnashineja, eristyksessä eläviä muslimileskiä näiden testamenttiasioissa. Pian tapaus muuttuu murhatutkinnaksi, jonka yhteydessä Perveeninkin henki on uhattuna. Häntä auttaa hänen opiskeluaikainen aatelisystävänsä Alice Hobson-Jones, joka kirjan alussa palaa Intiaan vanhempiensa luokse.\nKirjan ajallinen kontekstista ei ole kovin paljon viitteitä, lukuun ottamatta sitä, että osat on nimetty vuosien mukaisesti. Esimerkiksi vuosien 1916–1917 tapahtumien yhteydessä ei ole viittauksia maailmansotaan, lukuun ottamatta mainintaa, ettei armeijassa ole parsiosastoja (65) tai että Perveenin oli vaikeaa saada lippua lähtiessään Oxfordiin, koska vain harvoja laivoja kulki Intian ja Englannin välillä (381). Mohandas Gandhiin tai intialaiseen vapausliikehdintään ei viitata, mutta muihin ajallisiin ankkureihin kuuluvat Irlannin vapaavaltion synty vuonna 1921 (405), Al Jolsonin vuonna 1920 levyttämä George Gershwinin ja Irving Caesarin laulu ”Swanee” (300) ja ensimmäinen filmatisointi Kalidasan näytelmästä Śakuntalā (1920, ohj. Suchet Singh), jossa pääosaa esitti yhdysvaltalainen Dorothy Kingdom, koska, kuten Perveen toteaa: ”Yksikään intialainen perhe ei antaisi tyttärensä mennä töllisteltäväksi valkokankaalle. … Meillä naisilla on vielä pitkä tie edessämme, niin elokuvissa kuin oikeassakin elämässä” (300).\nKirjan lopussa on nelisivuinen sanasto, jossa selitetään persian ja Intian eri kielten sanojen merkityksiä. Sanoista puheen ollen, Hobson-Jonesien nimi viittaa Henry Yulen ja Arthur C. Burnellin klassiseen sanakirjaan Hobson-Jobson: A Glossary of Colloquial Anglo–Indian Words and Phrases, and of Kindred Terms, Etymological, Historical, Geographical and Discursive (1886). Rein ja Perveenin välissä Massey kirjoitti erityisesti brittiläiseen Intiaan sijoittuvia historiallisia kertomuksia: 1930-luvulle sijoittuvan romaanin The Sleeping Dictionary (2013) ja novellikokoelman India Gray (2015), jonka tarinat sijoittuvat 1920-luvun ja II maailmansodan aikaiseen Intiaan, nykyajan Pakistaniin, sekä vuoden 1919 Oxfordiin. Tässä tarinassa seikkailevat jo Perveen ja Alice.\nPerveenin toinen romaaniseikkailu, Satapurin jalokivi (2020) on juuri ilmestynyt, joten myös siitä on odotettavissa arvio tänne lähiaikoina.\nJoel Kuortti Rei Shimura on palannut. Café Voltaire (10.6.2016), http://avaincafevoltaire.blogspot.com/2016/08/rei-shimura-on-palannut.html.\nHenry Yule & Arthur C. Burnell, Hobson-Jobson (1886),\nCornelia Sorabji. The Purdahnashin. Calcutta: Thacker, Spink & Co., 1917. Luettavissa:\nGale Nineteenth Century Collections Online, European Literature, 1790–1840: The Corvey Collection.\nCornelia Sorabji. Love and Life behind the Purdah. London: Freemantle, 1901.\nLyhyt kuvaus romaanista suomalaisen kustantaja Gummeruksen sivuilla:\nLähettänyt Päivi Brink klo 11.01 1 kommentti:\nTunnisteet: 1920-luku, dekkari, feminismi, Intia, Joel Kuortti, laki, Murha Bombayssa, naisnäkökulma, parsit, Sujata Massey, yhdysvaltalainen kirjallisuus\nLähettänyt Päivi Brink klo 11.46 1 kommentti:\nYoshida Kenkōn Joutilaan mietteitä (Tsurezuregusa). Suom. Kai Nieminen. Helsinki: Tammi, 1978.\nRakastetuimpia suomalaisia iskelmäklassikoita 1930-luvulta on Matti Jurvan sävellys ja Tatu Pekkarisen sanoitus ”Väliaikainen”. Moni muistanee tämän kuplettilaulun sanoituksen elomme riemusta ja rikkaudesta sekä pettymyksestä, jotka kaikki ovat väliaikaisia. Sen on sittemmin tehnyt tunnetuksi Tapio Rautavaara, Vesa-Matti Loiri ja Samuli Edelmann, kaikki hitaana melankolisena balladina. Näin peittyy Jurva-Pekkarisen alkuperäinen vastakkainasettelu: haikea teksti elämän haihtuvuudesta lauletaan jenkan iloiseen rytmiin. Tämä tulee ilmi Georg Malmsténin alkuperäisessä versiossa (Jurva ei laulua itse levyttänyt, mutta hänen versionsa löytyy YouTubesta).\nHetkinen, onko kirjoittaja vallan eksynyt aiheestaan, kun kyse pitäisi olla keskiaikaisen japanilaisen buddhalaismunkin mietteistä? No, katsotaan.\nBuddhalainen kirjoitusperinne kaiken katoavaisuudesta oli jalkautunut Japaniin hyvissä ajoin ennen 1200-lukua, jolloin sen siihen asti ehkä tunnetuin teksti Kamo no Kōmein Hōjōki eli ”Kertomus majastani” kirjoitettiin. Suhteellisen hyvän uran jälkeen Kōmei päätti viidenkymmenen vuoden iässä ryhtyä buddhalaismunkiksi. Hän kyhäsi pienen majan – noin yhdeksän neliötä – ja eleli siellä viimeiset vuotensa. Hōjōki on lyhyt kertomus hänen elämästään, munkkilupauksestaan, majan rakentamisesta ja siinä asumisesta. Lopuksi hän myöntää rakastavansa pikku majaansa, mutta kunnon buddhalaisena – ja kirjoitusperinteen mukaisesti – hän ymmärtää tämän olevan virhe: hän on turmeltunut, mutta yrittää sinnitellä elämän houkutusta vastaan kuolettamalla rakkautensa pieneen majaansa, jotta valaistuisi eikä syntyisi uudelleen.\nTästä perinteestä on hyvä olla tietoinen, sillä näin voidaan ymmärtää, mikä tekee sata vuotta myöhemmin eläneen Yoshida Kenkōn Joutilaan mietteistä (kirjoitettu n. 1330) niin lumoavan. Ensin kuitenkin sana otsikosta: tässä ei ole kyse joutilaisuuden ylistämisestä, kuten esimerkiksi Ivan Gontšarovin venäläisessä klassikossa Oblomov tai mainiossa käännösantologiassa Matkaopas joutilaisuuteen: laiskan kirjallisuuden antologia (The Idler’s Companion 1996, suom.1999; toim. Tom Hodgkinson ja Matthew De Abaitua). Kenkōn otsikko on paremminkin ymmärrettävä Vibeke Emondin ruotsinkielisen laitoksen Stilla stunders tankar mukaan, eli Rauhallisten hetkien mietteitä. Ymmärtääkseni tämä käännös vuodelta 2015 on teoksen ensimmäinen ruotsinnos. Kuinka onnellisessa asemassa me suomenkieliset lukijat olemmekaan olleet, kun meillä on ollut jo vuosikymmeniä Kai Niemisen ja Tuomas Anhavan käännöksiä japanilaisista klassikoista. Englannin kielellä Kenkōn kirja on yleensä otsikoitu Essays in Idleness, mikä ainakin osin voidaan mieltää kertovan joutilaisuudesta, jopa esseiden muodossa.\nMikä mielestäni tekee Joutilaan mietteistä klassikon on, ettei se vain jatka buddhalaista perinnettä kaiken katoavaisuudesta, vaan yksityiskohtaisesti kuvaa sitä aistien maailmaa, joka on jätettävä, jos haluaa luopua uudelleensyntymisestä. Ehkä tunnetuimmassa mietteessään (numero 7) Kenkō pohtii, että ”Parasta elämässä on sen arvaamattomuus”, mikä englanninkielisessä versiossa nähdään hiukan toisin: ”kaiken haihtuvuus on se mikä tekee elämästä ihanan” (minun käännökseni Meredith McKinneyn englanninnoksesta Essays in Idleness). Mietteitä on 243, ja ne ovat pituudeltaan parista rivistä pariin sivuun, eivätkä siis sinänsä ole esseitä. Huomattava osa niistä, varsinkin alkupuolella, ylistää aistien kautta elettyä ihmiselämää. Niin buddhisti kuin onkin, Kenkō on elämässä kiinni samalla kun ymmärtää kaiken olevan katoavaista – eli hänen vastakkainasettelunsa on samantapainen kuin sanoituksen ja musiikin ristiriita iskelmässä ”Väliaikainen”.\nKenkō voi ilahtua nähdessään ”sopusuhtaisesti rakennetun”, mieleisensä asumuksen (10), ja toisin kuin Kōmei, hän ei säti itseään tästä. Hänen katseensa kiinnittyy naisen kauniisiin hiuksiin, vaikka varoittaa, että himon suhteen ”on pidettävä varansa” (9). Hän nauttii hyvästä keskustelusta ja lukemisesta, eritoten klassisesta japanilaisesta runoudesta (12–14). Hän iloitsee vuodenajoista, taivaan sinestä ja kuusta (19–21). Ymmärrettävästi hän erityisesti suitsuttaa yksinkertaista, vaatimatonta elämää, mutta näkee samalla, ettei ihminen ole ”puuta tai kiveä: toisinaan hän on hyvinkin herkkä” (41).\nNäin Kenkō elää kaikilla aisteillaan ja antaa itsensä vaikuttua elämän pienistäkin asioista. Hän kirjoittaa myös siitä, miten pitäisi käyttäytyä ja mikä tuntuu eettisesti oikealta, muttei ole niinkään sormi ojossa, vaan puhuu omasta kokemuksestaan: ”On aivan sietämätöntä jonkun käyttävän itseään vertailukohteena, kun hän arvostelee toisten ulkonäköä, oppineisuutta tai sentapaista” (56). Yllättävää kyllä, Kenkō jopa esittää proto-eksistentialistisen näkemyksen: joka näyttelee hullua on yhtä kuin hullu, ja jos elää kuin jalo, ”ansaitsee jalon maineen” (85). Oikeanlaista joutilaisuutta hän arvostaa: ”Itse viihdyn parhaiten omassa yksinäisyydessäni, kun mikään ei ajatuksiani häiritse” (75).\nKenkōn mietteet ovat tosiaan mietteitä, ja niitä on laidasta laitaan: tarinoita, huhuja, kuvauksia, mielipiteitä, päähänpistoja, ihan mitä vain hänellä sattuu tulemaan mieleen, oli se sitten aikoja sitten koettua tai juuri havaittua. Kokoelman rikkaus tulee juuri hänen mielensä avoimuudesta joka suhteessa.\nLoppua kohden Kenkō palaa useammin buddhalaisiin näkemyksiin. Mietteessä 217 on mielestäni harvinainen oivallus, joka nostaa hänen pyrkimyksensä valaistumiseen uudelle tasolle. Hän kirjoittaa: ”Mestari ja maallikko ovat yhdenveroiset. Kyltymättömän ahne on aivan samanlainen kuin se joka ei mitään kaipaa”. Näin buddhalaismunkkikin pyrkimyksessään hylätä kaikki maalliset halunsa voi olla omalla tavallaan kyltymätön. Tämä on kovempaa kritiikkiä kuin edes Kōmei esittää itselleen. Ehkä halu irtaantua kaikesta maallisesta sekin on eräänlainen himo, joka estää ihmistä valaistumasta.\nTämä itsekritiikki vie Kenkōn askelta lähemmäs valaistumista. Toinen tärkeä askel on pyyteetön elämäntapa: ”on parasta olla rehellinen joka käänteessä, kunnioittaa erotuksetta kaikkia kanssaihmisiä ja säästellä sanoja” (233). Kuinka moni pystyi tähän Kenkōn aikana, kuinka moni pystyy siihen tänä päivänä?\nLähettänyt Päivi Brink klo 11.27 1 kommentti:\nTunnisteet: 1300-luku, Bo Pettersson, buddhalaisuus, japanilainen kirjallisuus, Joutilaan mietteitä, joutilaisuus, mietteitä, väliaikaisuus, Yoshinda Kenkô\nMarcel Proust: Kadonnutta aikaa etsimässä (3). Kukkaan puhkeavien tyttöjen varjossa 1. Rouva Swannin ympärillä. Suomentanut Inkeri Tuomikoski. Helsinki: Otava 1979. 286 sivua. (Alkuteos A la recherche du temps perdu, A l’ombre des jeunes filles en fleur. Autour de Mme Swann, 1919).\nMarcel Proustin omaelämäkerrallisen romaanisarjan Kadonnutta aikaa etsimässä suomennoksen kolmannessa niteessä, Rouva Swannin ympärillä, tapahtumat kietoutuvat otsikon mukaisesti Odette Swannin, mutta myös tyttären, Gilberten, ympärille. Laaja kuvaus rouva Swannista on Proustin proosaa loistokkaimmillaan. Muut ihmiset muodostavat vain kehykset hänen vaikuttavalle olemukselleen: ” /…/ heidän [miesten] musta tai harmaa, tottelevainen rykelmänsä liikehti Odetten ympärillä melkein koneellisesti, aivan kuin hengettömät kehykset, joitten keskellä tämä nainen, jolla yksin oli tulta silmissään, näytti tähystelevän suoraan eteensä kaikkien näitten miesten välistä kuin tavoittamastaan ikkunasta, ja toivat hänet korostetusti esille, hentona, pelottomana, kaikkien väriensä alastomuudessa kuin aivan eri luokkaan, tuntemattomaan rotuun kuuluvan, ilmestyksenomaisen olennon, voimassaan melkein sotaisan, niin että hän yksin vastasi monilukuista saattojoukkoaan.”\nGilberten olemusta puolestaan kuvaillaan suhteessa rouva Swanniin: ”/…/ hän muistutti keskeneräistä maalausta rouva Swannista, jonka taiteilija värisilmänsä oikusta olisi pyytänyt mallikseen puoliksi naamioituneena, valmiina esiintymään venetsiattarena illallisilla, joille kaikkien oli määrä tulla peruukissaan.” Taiteen ohella kertoja ottaa avuksi myös luontoon vertaamisen Gilberten olemusta luonnehtiessaan: ”Edessäni, rouva Swannin vieressä seisoi hänestä kehitelty uusi muunnelma, valkoinen syreeni sinipunaisen syreenin rinnalla.”\nNiin hallitseva hahmo kuin rouva Swann tässä osassa onkin, keskeiseksi muodostuu kuvaus kertojan rakastumisesta Gilberteen ja hänen yrityksistään lähestyä tätä. Rakkauden ohella esillä on myös mustasukkaisuus, joka kuuluu muutenkin romaanisarjan keskeisiin aiheisiin, tässä tapauksessa kuvattaessa herra Swannin epäilyksiä Odetten uskollisuuden suhteen.\nKertojan elämän tähän(kin) vaiheeseen kuuluvat myös sairaudet ja hänen reaktionsa niihin. Usean sivun mittaisen sairauksien kuvauksen alkupuolella kertoja yhdessä taidokkaassa virkkeessä johdattelee sairauden pariin: ”Eräänä aamuna, kantaen itsessäni hyvässä järjestyksessä tavanomaisia vaivojani, joitten pysyvästä kierrosta sisäelimissäni pidin aina ajatukseni loitolla, samoin kuin verenkierrossanikin, juoksin hyvillä mielin ruokasaliin, missä vanhempani jo istuivat pöydän ääressä, ja – tultuani tapani mukaan siihen tulokseen, että viluntunne voi merkitä, ei sitä että pitäisi lämmitellä, vaan esimerkiksi sitä, että on saanut toruja, ja ruokahalun puute sitä, että tulee sade, eikä sitä ettei pitäisi syödä – kävin pöytään minäkin jolloin, juuri kun olin nielaisemillani ensimmäisen suupalan herkullisesta porsaankyljyksestä, minut pysähdyttivät pahoinvointi, huimaus, kuumeiset merkit alkaneesta sairaudesta, jonka oireet välinpitämättömyyteni jää oli naamioinut ja viivästyttänyt, mutta joka itsepintaisesti torjui ravinnon, jota en pystynyt sulattamaan.” Kertoja mainitsee useita mahdollisia sairauksia keuhkotuberkuloosia ja munuaisten vajaatoimintaa myöten, mutta jo edellisestä osasta tutun tohtori Cottardin hoito-ohje on yksinkertainen: ”Vahvaa ja tehokasta ulostuslääkettä, monen päivän ajan pelkkää maitoa, ei mitään muuta kuin maitoa. Ei lihaa, ei alkoholia.” Kertojan äidin epäilyksistä huolimatta Cottardin ohje toimi: ”Ja tajusimme, että tämä tolvana oli suuri lääkäri.”\nRakkauden, vaihtelevien tunteiden, mustasukkaisuuden ja sairauksien ohella keskeistä aihepiiriä on jälleen taide sen eri muodoissaan; la Berman näyttelijäntaide hänen esittäessään Racinen Faidraa, Bergotten kirjallinen tuotanto ja Vinteuil’n sonaatti. Näiden kautta nousee esille esteettisiä kysymyksiä: jäljittelyn ongelma ja kysymys taiteen vastaanottamisesta.\nKertoja pohtii myös kielenkäytön kysymyksiä ja panee merkille ihmisten puhetavan piirteitä: ”Koska hiljattain toisilta lainaamamme ilmaisut kuuluvat, ainakin jonkin aikaa, niihin joita kernaimmin käyttelemme, rouva Swann valitsi milloin ne, jotka oli oppinut niiltä hienosti sivistyneiltä ihmisiltä, joita hänen aviomiehensä ei ollut voinut välttyä hänelle esittelemästä (heiltä oli peräisin sirosteleva tapa poistaa artikkeli tai demonstratiivipronomini henkilöä kuvailevaan adjektiivin edestä), milloin taas rahvaanomaisempia (esimerkiksi: ”yhtä tyhjän kanssa!”, erään hänen ystävättärensä mielilausahdus) ja yritti sijoittaa ne kaikkiin kaskuihin, joita hän ”pikku sisärenkaassa” omaksuttuun tapaansa mielellään kertoi.”\nRouva Swannin ympärillä tuo mukaan sekä edellisistä osista tuttuja että myös uusia hahmoja. Jälkimmäisiin kuuluu maailmanmies, entinen suurlähettiläs, herra de Norpois, joka esittää kritiikkiä kertojan ihailemaa Bergottea kohtaan pitäen tämän teoksia pinnallisina. Bergottella puolestaan ei ole korkeaa käsitystä suurlähettiläästä: ”/…/ hänen [de Norpois’n] on pakko vaieta vähän väliä, jottei ennen kutsujen päättymistä kuluttaisi loppuun kaikkia varastoimiaan typeryyksiä, jotka pitävät hänen rinnuksensa tärkissä ja valkoiset liivit asemissaan.” Proustin kuvaaman seurapiirin jäsenille onkin tyypillistä, että he kaikki tarkkailevat toisiaan, toistensa reaktioita ja käyttäytymistä. He myös kertovat anekdootteja ja juoruja toisista ihmisistä. Sellainen on esimerkiksi kertomus rouva Blatinista, joka Jardin d’Acclimatationissa oli tullut nimittäneeksi singhaleesia neekeriksi ja saanut vastaukseksi: ”Jos minä neekeri, sinä vanha kameli.” Kertoja esitellään Hänen Keisarilliselle Korkeudelleen, joka osoittautuu prinsessa Mathildeksi, Napoleonin veljentyttäreksi. Prinsessa on tavattoman närkästynyt saatuaan kutsukortin Invaliidikirkkoon: ” Jos hallitus haluaa, että menen, ei tule kysymykseenkään, että menisin parvekkeelle, vaan meidän hautaholviimme, mihin Keisarikin on haudattu. Siihen ei tarvita kutsukorttia. Minulla on avaimeni. Menen sinne vapaasti koska haluan. Hallituksen tarvitsee vain ilmoittaa, haluaako se minun tulevan.”\nKaikkien vaikuttavien mutta samalla myös erikoislaatuisten seurapiirihenkilöiden ja heidän edesottamuksiensa kuvauksen ohella Proust ei unohda arkipäivänkään toimia. Ruoka mainitaan useasti. Romaanisarjan yhdeksi päähenkilöksi nouseva palvelijatar Françoise on lähetetty tutustumaan parhaimpiin ravintoloihin (grands restaurants) mutta kutsuu niitä kuppiloiksi (gargotes, suomennoksessa ruokalat). Mutta hänen valmistamansa porkkanoilla höystetty hyytelöity häränpaisti saa jopa herra de Norpois’n hyväksynnän. de Norpois pohtii myös, miten ”teidän Vatelinne” (viittaus 1600-luvun suureen keittiömestariin) selviytyisi Stroganoffin pihvin karikoista. Kertoja puolestaan intoutuu käyttämään Françoisesta nimitystä ”keittiömme Michelangelo”.\nVälillä romaanissa pysähdytään katukaupustelijan myyntipöydän ääreen ja mennään paikkaan, ”josta Englannissa käytetään nimitystä käymälä [alkutekstissä lavabo] ja Ranskassa tietämättömien englantilaismielisten vaikutuksesta water-closet”. Käymälänhoitajaakin kuvataan. Aihepiirin käsittely on jatkoa Swannin tiessä oleville maininnoille.\nProust ei suinkaan ollut indifferentti uuden teknologian suhteen, vaan panee tässäkin osassa eräitä teknisiä innovaatioita merkille. Rouva Cottard kertoo kuulleensa, että rouva Verdurinin ostamaan taloon laitetaan makuuhuoneita myöten sähkövalaistus (vakuuttaakseen tiedon todenperäisyyden rouva Cottard mainitsee sähköasentaja Mildén nimen). Lisäksi rouva mainitsee, että hänen erään ystävättärensä käly oli laitattanut kotiinsa puhelimen: ”Hän voi jättää tilauksensa kauppiaille ilman että astuu jalallaan ovensa ulkopuolelle!”\nLähettänyt Päivi Brink klo 10.57 2 kommenttia:\nTunnisteet: aika, H. K. Riikonen, Kadonnutta aikaa etsimässä, Marcel Proust, modernismi, ranskalainen kirjallisuus, romaani, Rouva Swannin ympärillä\nJorge Luis Borges: Mies joka kirjoitti ’Quijoten’. Teoksessa Kolmas maailma. Uutta proosaa espanjankielisestä Amerikasta. Toimittanut ja suomentanut Matti Rossi. Helsinki: Tammi 1966\nBorges on totuttu luokittelemaan keskeiseksi postmodernistiksi ennen tuon käsitteen keksimistä. Yhtä vähän kuin luokittelevat termit yleensä ja postmodernin käsite erityisesti tämä riittää luonnehtimaan hänen tuotantoaan, joka jollakin tavoin on jäljittelemätöntä. Jos sitä pitäisi yrittää kuvata yhdellä lauseella, niin se voisi olla järjellisyyden ja järjettömyyden kietominen yhteen lukijaa vangitsevalla tavalla.\nBorgesin lyhyet tarinat ovat enemmän asioista, ajatuksista, ajattelijoista ja unennäöistä kuin tapahtumista. Usein aiheena on jokin teologinen tai filosofinen ajatusrakennelma, jonka tekijä mainitaan – ja josta lukija ei voi olla varma, onko tämä oikea henkilö, tai jos henkilö on historiasta tunnettu, onko tämä todella kirjoittanut niin kuin Borges esittää. Borges kuvaa teorioita, hypoteeseja ja näkyjä, joilla jotkut ovat selittäneet vaikeita ja tärkeitä olemisen kysymyksiä siten, että järjen ja järjettömyyden rajat rikkoutuvat vaikeasti määriteltävällä tavalla. Tämä on antanut aiheen kutsua häntä – paremman puutteessa – postmodernistiksi. Postmodernille pidetään ominaisena ajatusta, että sanoista voi rakentaa kaikenlaista mutta näiden takana ei ole mitään ja että voidaan siksi vapaasti lainata kaikenlaisista lähteistä ilman että sitoudutaan siihen, mitä lainatut tekstit väittävät; toisin sanoen rakennetaan pastissia. Borgesin tekstejä ei kuitenkaan voi kutsua pastisseiksi, sillä hän tuntuu pikemminkin puhuvan omalla äänellään ja vakavissaan. Lukija joutuu joka kerta ikään kuin kohtaamaan teorian tai näyn itse, kiinnostuu siitä ja tunnustaa sen sisältämän totuuden etsinnän relevanssin – samalla kun hän ihmettelee itse teoriaa tai näkyä, joka ei ole järjellinen, vaikka hän ei pysty täsmällisesti sanomaan, missä kohdin on menty vikaan. Kysymykseen, mitä Borges ”todella sanoo”, voisi siis kenties vastata, että hän horjuttaa luottamustamme ihmisen kykyyn määritellä järjellisyyden rajat ja hänen kapasiteettiinsa ottaa selvää todellisuudesta järjen ja mielikuvituksen avulla, samalla kun hän herättää mielenkiintomme ja kunnioituksemme kaikkia niitä lukemattomia erilaisia teorioita, uskomusjärjestelmiä ja mystisiä näkyjä kohtaan, joilla ihmiset ovat halunneet selvittää tärkeimpiä olemisen kysymyksiä.\nKertomus Pierre Menardista, (fiktiivisestä) ranskalaisesta 1900-luvun kirjailijasta, joka kirjoitti Don Quijoten, alkaa pitkällä luettelolla Menardin muista teoksista. Luettelo on borgesmainen sekoitus fiktiota ja todellisia historiallisia henkilöitä ja teoksia. Menard on julkaissut paitsi ”symbolistisen sonetin” ja ”käsikirjoituskokoelman runoja, joiden teho piilee välimerkkien taitavassa hyväksikäytössä”, myös filosofisia tutkielmia Descartesin, Leibnizin ja Raimundus Lulluksen teoksista, Zenonin paradoksista sekä Boolen algebrasta. Jossakin kohdin lukija tulee epävarmaksi siitä, ovatko mainitut tekijät ja teokset, joita Menardin kerrotaan kommentoineen, todellisia vai fiktiivisiä. Hänen kerrotaan myös kirjoittaneen tutkielman ”mahdollisuuksista konstruoida runosanasto”, jonka sanat eivät olisi tavallisen kielen sanoja tai niiden kiertoilmaisuja vaan erityisesti runouden tarpeisiin luotu ihanteellinen sanasto. Tämä osoittaa, että Pierre Menard on tyypillinen borgeslainen maailman teoreettiseen haltuunottoon pyrkivä henkilö. Hänen hämmästyttävimpänä ja suurisuuntaisimpana hankkeenaan kuvataan kesken jäänyttä Don Quijoten kirjoittamisen projektia. Todetaan, että kysymys ei ole mistään niin tavanomaisesta kuin Cervantesin tarinan siirtämisestä nykyaikaan. Kysymys on siitä, että kirjoitetaan täsmälleen samat sanat kuin Cervantes – mutta nykyajan kirjailijana, jolloin niiden ajatussisältö on aivan toinen. Tämän osoittamiseksi ”Borges” (novellissa ”Borges ja minä” kirjailija on kyseenalaistanut itsensä teostensa kirjoittajana) vertaa toisiinsa kahta täysin samoin kirjoitettua kohtaa Cervantesin ja Menardin Don Quijotesta todeten, että se mikä edellisessä – lausahdus historiasta totuuden äitinä – oli vain 1600-luvulle ominaista kaunopuheisuutta, onkin 1900-luvun kirjailijalla hätkähdyttävää totuuden uudelleen määrittelyä pragmatismin hengessä.\nBorgesin kertomus väittää, että teksti ei ole mitään yksiselitteisesti annettua: merkitys ei ole yksinkertaisesti määrittynyt kirjoituksen sanoissa. Päinvastoin sanat merkitsevät jotakin ainoastaan suuren aikalaiskontekstin osana. Siksi Pierre Menard joutui – paradoksaalisesti – tekemään suunnattoman suuren ajatustyön ilmaistessaan 1900-luvun ihmisen ajatuksensa Cervantesin sanoin – tosin ”Borgesin” mukaan välillä vanhahtavalta tai jopa teennäiseltä kuulostaen. Sanotun ”merkillisyys” ja tulkittavan asian pohjaton, hyllyvä monimutkaisuus ei siis ole ainoastaan muinaisten teologisten ja metafyysisten rakennelmien ominaisuus vaan pikemminkin jotakin, mistä olemme pääsemättömissä. – Samassa kokoelmassa on pari muuta Borgesin parhaimmistoon kuuluvaa kertomusta, ja lisää Borgesia on hänen tarinoidensa suomennoskokoelmassa Haarautuvien polkujen puutarha.\nLähettänyt Päivi Brink klo 10.42 1 kommentti:\nTunnisteet: espanjankielinen kirjallisuus, fiktiivisyys, filosofia, Jorge Luis Borges, järki, Liisa Steinby, novelli, pastissi, postmoderni, todellisuus\nLähettänyt Päivi Brink klo 14.17 2 kommenttia:\nPROFESSORIPOOLI: Marcel Proustin Kadonnutta aikaa ...\nPROFESSORIPOOLI: Rainer Maria Rilken Duinon elegio...\nPROFESSORIPOOLI: Yoshida Kenkōn Joutilaan mietteit...\nPROFESSORIPOOLI: Borgesin tarina Mies joka kirjoit...


Avi pitää Woltin ruokalähettejä työsuhteisina - Insinööri-lehti\nRuokalähetti katsottiin työsuhteiseksi, minkä vuoksi tämän työtunneista tulee pitää kirjaa.\nTyösuojeluviranomainen eli Etelä-Suomen aluehallintoviraston työsuojelun vastuualue päätti tänään, että Wolt Enterprises -yhtiön ruokalähetit ovat työsuhteessa ja heidän tekemistään työtunneista tulee pitää työaikakirjanpitoa.\nTyösuojeluviranomaisen päätöksestä voi myös valittaa hallinto-oikeuteen.\n– Lainsäädännöllisesti sitovasti asian voi ratkaista vain tuomioistuin. Osapuolten oikeusturvan ja asian yhteiskunnallisen merkityksen kannalta pitäisimme toivottavana, että tästä asiasta saataisiin tuomioistuimen ratkaisu, sanoo johtaja Eerik Tarnaala Etelä-Suomen aluehallintoviraston työsuojelun vastuualueelta.\nInsinööri-lehti kertoi aiemmin Woltin näkemyksistä ja suunnitelmista.\ntyösuojelu, työaika, aluehallintoviranomainen, alustatyö


Romanttinen morsiuskampaus hennoille hiuksille - I'd rather hair you now | Lily.fi\n2.10.2016 18:35 merkkari\tI'd rather hair you now\nLuulin kadottaneeni kuvat tältä elokuiselta, kevyen sateen raikastamalta päivältä, kunnes löysin kaapista varakamerani muistikortteineen! Siellähän ne kuvat olivat ja jälkikäsittely muistutti siitä, miksi alunperin hankin uuden kameran :)\nLauttasaaren Villa Katayassa vierähti aamu, jossa taiteilin morsiamelle meikin ja romanttisen niskanutturan sekä kaasolle kunnon mermaid braidin. Kuten hyvin usein hennon hiuksen kanssa, lähdin rakentamaan morsiamelle rennon kiharaista kyhäelmää, jolla saadaan helposti kokoa ja näköä nutturaan. Tällä kertaa piiloteltiin mukaan myös pari klipsiä extrahiusta, jota ei kyllä spottaa oman hiuksen seasta millään ilveellä. Silmämeikistä haluttiin vahva ja ihosta hehkuva - olin itse ihan valtavan tyytyväinen lopputulokseen!\nKaason hiuksista sai loihdittua kunnon tähkäpään. Toiset ne on semmoisia tukkajumalia jo syntyessään <3\nVilla Kataya saunaosastoineen oli muuten melkoisen tyylikäs paikka. Sulhanen vietti aamun saunomalla ja suppailemalla bestmaniensa kanssa, samalla kun morsian seurueineen laittautui lähistöllä. Oli jotenkin mukavan iisi tapa aloittaa hääpäivä :)


IVF/ICSI kokemuksia | Page 738 | Vau Foorumi\nSivu 738 / 785 < Edellinen 1 ← 736 737 738 739 740 → 785 Seuraava >\nItse oon 28 ja mies 38. Meillä yritystä reilut kaks vuotta takana. Ensimmäisestä yrityskierrosta alkoi raskaus, joka päättyi keskeytyneeseen keskenmenoon. Sen jälkeen ei plussan plussaa testissä.\nMe päästiin ivf/icsi jonoon miesten huonon siittiötilanteen takia, silloin ei musta löydetty vielä mitään vikaa muuta kuin monirakkulaiset munasarjat. Nyt kuitenkin ekalla hoitokiertoksella lapsettomuuden syyt käänty päälaelleen, sillä miehen siittiöt oli priimaa, kun taas mun munasoluista suurin osa oli viallisia. 17:sta munasolusta vain viisi hedelmöittyi, mutta noista viidestä vain yksi oli riittävän hyvä pakkaseen, muut lopetti kehityksen ennen blastokystivaihetta. Tuo yksi parempi alkio pakastettiin kolmen päivän ikäisenä ja se olis tarkoitus siirtää seuraavaan kiertoon.\nlittlemermaid, 20 syys 2019\nMinä 40 ja mies kohta 35. Yksi 2015 syntynyt tyttö, joka sai alkunsa ihan luomuna eikä edes pitkään ehditty lasta toivoa. Heti tytön syntymän jälkeen päätettiin et toinen saa tulla heti kun vaan on tullakseen. Alkuvuoteen 2018 meni ilman minkäänlaista plussaa tai et ois ees testiä tarvinnut tehdä, menkat alkoi aina ajallaan. Tammikuussa 2018 saatiin iloinen yllätys, kun kaksi viivaa vihdoin ja viimein ilmestyi raskaustestiin. Se kuitenkin todettiin helmikuussa tuulimunaksi Kun seuraavan kesän aikanakaan ei mitään tapahtunut, niin lähdettiin yksityiselle tutkimuksiin. Mitään varsinaista syytä ei kummastakaan löytynyt. Paitsi mun ikä... Hoidot aloitettiin sit ripeään tahtiin ja kahden inssin jälkeen siirryttiin vielä vuoden lopussa ensimmäiseen ivf:ään. Siitä saatiin kolme alkiota pakkaseen. Yksi näistä oli kemiallinen ja kaksi muuta negoja. Nyt oltiin just kolmisen viikkoa sit toisen ivf:n keräyksessä, mutta siitä ei saatu kuin yksi alkio. Oli tarkoitus nyt toisella kertaa tehdä alkiodiagnostiikka, mutta kun saatiin vaan yksi, niin ei sit tehdäkään vaan siirretään tuo yksi tän kuun lopussa/ensi kuun alussa.\nMiisaS, 20 syys 2019\nMe ollaan miehen kans molemmat 27v ja diagnoosina selittämätön lapsettomuus. Yritystä takana pari vuotta. Ensi viikolla alkaa ensimmäinen lyhyen kaavan ivf-hoito. Jännittää eniten se, miten kestää tulevat pettymykset! Pessimistinä ajattelen, että ei kuitenkaan onnistuta mutta mennään nämä nyt kuitenkin läpi ettei jää harmittamaan. Kaikista ironisinta tässä on se, että jo kauan ennen yrityksen aloitusta sanoin miehelle sekä lapsista utelijoille, että eihän sitä tiedä kauanko siinä menee, ja kuitenkin ollaan niitä jotka ei saa lapsia... And here we are! :D\nOma taival tuntuu vielä kuitenkin niin lyhyeltä joidenkin muiden täällä kirjoittelevien polkuihin verrattuna. Sympatiat teille\nAaanu, 20 syys 2019\nKiva kuulla teidän taustoista tarkemmin\nMä taidan olla porukan seniori eli ikää on jo 37. Meillä on selittämätön tilanne. Miehellä siemenneste ok, vaikkakin morfologia oli alle viiterajan. Se on kylläkin vain kerran tutkittu eikä kuulemma selitä lapsettomuutta. Mulla on normaali kierto ja ovuloin. Munasolureservi (AMH) on hieman ikätasoa parempi.\nTakana on tasan 2 v yritystä ja yksi IVF:n tuoresiirrosta alkanut ja rv 11 keskeytynyt raskaus. Nyt kyydissä on pakastealkio, jonka kiinnittymisestä ei vielä tietoa Mulla oli saaliina IVF:stä 8 hyvälaatuista alkiota, joista siis toinen on kyydissä ja 6 vielä pakastimessa.\nAnselmiina_, 20 syys 2019\nOnko kellään tullut alavatsalle vihlontaa pian pakastealkion tai tuoreen alkion siirron jälkeen? Mulla on muutama päivä PAS-siirrosta ja kummallista vihlontaa ja nipistelyä. Lugesteron on lääkkeenä ja saattaa johtua niistä. En vaan muista että tuoresiirron jälkeen olisi ollut ihan tällaista oiretta. Toivottavasti vihlonta ei enteile negaa\nAnselmiina_, 21 syys 2019\nAnselmiina, oma kokemukseni on positiivinen!\nKatjusha, 21 syys 2019\nMulla oli näin kun PAS:in tulos oli positiivinen.\nColgate, 21 syys 2019\nColgate sanoi: ↑\nAntaa toivoa Tuliko myöhempinä piinapäivinä oireita?\nEnimmäkseen se oli juuri tuota nipistelyä ajoittain ja sitä jatkui testipäivään saakka ja sen jälkeenkin. Tuli myös finnejä ja rintoja alkoi aristaa testipäivän aikoihin. Toivotaan että siellä olisi kyytiläinen nyt tarttumassa\nKysyisin teidän kokemuksia lyhyestä vs pitkästä ivf hoitomuodoista? Onko pitkä paljon haastavampi? Entä onko Procren kokemuksia? Minkälaisia sivuoireita? Kuulen mielelläni!\nColgate, 23 syys 2019\nOnko kellään ollut flunssaa ivf-hoidon alkamisen aikoihin? mulla alkoi kuume-flunssa lauantaina, kuumetta ei enää ole mutta muita flunssan oireita kyllä. Pistosten pitäs alkaa keskiviikkona ja lääkkeet on tilattu valmiiks apteekkiin.\nAaanu, 23 syys 2019\nMua kans kiinnostaa lyhyen ja pitkän erot/hyödyt/haitat.\nMulla on ivf pitkällä kaavalla aluillaan, ja Synarelaa mennyt nyt n.10 päivää. Vielä ei ole Synarela aiheuttanut oikeastaan mitään oireita, paitsi että kuukautiset ovat vähän myöhässä.\nMaris83, 23 syys 2019\nAaanu sanoi: ↑\nMulla alkoi kans viikonloppuna flunssa ja tällä hetkellä hirveä räkätauti ja lämpö koholla. Supressioultra pitäis olla keskiviikkona, jonka yhteydessä pitäis tulla ohjeet stimulaatiopistosten aloittamisesta. Nyt vaan näyttää siltä että tuo Synarela viivästyttää kuukautisten alkua....\nMeillä taitaa Aaanu alkaa ivf suurinpiirtein samoihin aikoihin, toisella vain lyhyellä ja toisella pitkällä kaavalla.\nVoi ei, sielläkin syysflunssaa, ja just sillon ku ei pitäs toivottavasti helpottas nopeasti!\nMeillä näyttää kyllä menevän ivf hoito hyvin samoihin aikoihin! Mä söin primolut-kuurin loppukiertoon ja sekin näyttää viivästyttävän menkkojen alkua. Pidetään peukkuja että päästään aloittamaan hoidot flunssista huolimatta ja että kaikki menis hyvin\nSieltä ne menkat sitten tuli. Mä en kestä enää tää elämä on niin epäreilua.\nSelina7, 24 syys 2019\nHeippa taas pitkästä aikaa. Olen kolme kuukautta lueskellut teidän tekstejä ja napsinut DHEA pillereitä. Eilen alkoi vihdoin Zumenoni ja tästä lähtee yritys numero kaksi (takana ennen niitä myös 7 inseminaatiota). Vanhemmat yllätti mut kesän alussa avustamalla projektia rahallisesti, joten pääsinkin yrittämään uudelleen vielä tämän vuoden puolella. Olen siis itsenäisenä yksityisellä joten kallista hommaa on.\nIästä oli ollut täällä keskustelua. Minä olen 36 ja puoli. Kerron tuon puolikkaan, koska kummipoikani opetti, että se on tärkeää tietoa. Ei riitä että kertoo olevansa neljä vaan neljä vuotta ja seitsemän kuukautta\nToivottavasti DHEA-kuuri on tehonnut ja tällä kertaa tulisi enemmän rakkuloita joissa soluja ja niiden solut parempi laatuisia. Viimeksi oli siis 11 rakkulaa, joista neljässä solu, kolme hedelmöittyi, mutta vain yksi hyvin ja siltä oli jarrusukat jääneet matkasta.\nSuuria tunteita täällä koetaan ja isot halit, niin onnet kuin voimasellaiset, kaikille\nSoolomamiko, 24 syys 2019\nSoolomamiko: toivotaan että tämä hoitokierto olisi se onnistunut\nEilen kävin limakalvoultrassa.. Estradot kasvattanut limiksen kp10 6,8mm eli ei ihan niin hyvin kuin Progynova, mutta riittävästi kuulemma kuitenkin. Syön myös vehnänalkioöljyä. Maanantaina siirto (jos alkio selviää sulatuksesta) uudella Naikkarilla, toivottavasti löydän perille :D\nKosmos, 25 syys 2019\nNoniin päivitystä. Tein lauantaina ekan positiivisen testin 5 päivää 5 päivän alkion siirrosta. Lähteny todella hyvin vahvistumaan mutta sunnuntaina alkoi ruskea tuhru, joka jatkuu edelleen. Ma ja ti päivällä vuoti hetken runsaammin, jopa tummanpunasta vuotoa... Siteeseen asti päivässä päätynyt ehkä 2 rkl verran... Hyytymiä ei oo tullu.\nJonkin verran jomottelee selkää ja vatsaa mutta ei niin kuin menkoissa / en tarvii särkylääkettä.\nTänään kävin verikokeessa klinikalla ottamassa hcg:n.\nFetus-sintti, 25 syys 2019\nKaverin raskaus alko pienellä vuodolla ja on sujunut oikein hyvin\nTäällä on yritys toiseen punktioon. Ensimmäisestä tuoresiirtona tyttö 2017 ❤ Yksi pas kesällä, tuloksena nega. Hcg kävi 5ssä. Nyt Gonal 175iu, viisi pistosta ei tuottanut vastetta. Nostettiin 225iu annokseen. Perjantaina menen kuulemaan, päästäänkö ollenkaan punktioon Mieli on aika maassa. Tai ailahtelevainen ehkä enemmänkin. Luin että ovislima olis hyvä merkki - tietääkö joku?\nMusmus, 25 syys 2019\nLisää taustoja: Ikää on 31, yritystä vuodesta 2013. Ekassa punktiossa 2016 6 solua, joista 2 hedelmöitty. Yksi plussa ja yksi pas nega. Viimeksi gonal ensin 125iu, nostettiin 175teen.\nMiehessä ei vikaa. Mulla pcos. Tosin lääkäri kuvaili sanalla "epätyypillinen" (?).