Kunnioitus ja viettely: lukemisen subversiivisuudesta - Kritiikin Uutiset / SARV\nKuva: Juha Vasku, 2021\nKunnioitus ja viettely: lukemisen subversiivisuudesta\n8.10.2021 TEKSTI: Satu Taskinen 183 Näyttökertaa\nOnko teko todella sanaa suurempi?\n– Clarice Lispector, Tähden hetki\nKysymys ”miten luen?” on viime aikoina noussut kaunokirjallisuuden ammattikunnassa esille yhä tärkeämpänä ja yhä suoremmin.\nLienee nimittäin usein tapana ajatella kauniisti, että lukeminen jo sinänsä automaattisesti merkitsee elettä, jolla myönteisessä mielessä pyritään ja ehkä jopa päästään tuntemattomille alueille, missä tavalla tai toisella opitaan jotain. Tapahtuu avartumista ja syntyy vaikkapa sitä paljon puhuttua myötätuntoa.\nMutta jospa yhdenlainen lukeminen päinvastoin sulkee ovia ja jäykistää ajattelua siinä missä toisenlainen niitä saattaa avata tai muuttaa?\nMitä ehkä tapahtuu, jos sen rinnalla, että lukemista ajatellaan pääasiassa ymmärtämisenä kuinka teksti toimii, yhä enemmän keskitytään kysymään miten lukija itse toimii?\nEnsimmäinen oma muistikuvani lukemisen haparoivasta alusta on, kuinka lapsena kerta kaikkiaan vain rakastin kirjaimia. Niihin ja niistä rakennettuihin teksteihin pakatut sanat, lauseet, kokonaisuudet avautuivat eteeni kuvina, kuin salaperäisinä lahjoina paketeista. Katselin olohuoneen kirjahyllyä, seurasin minulle luettavien satukirjojen sivuja. Kovin paljon aivan pienille lapsille tarkoitettuja kirjoja minulla ei ollut. Yhden sellaisen kulmat on pureskeltu. Muistan Tammen Kultaiseen kirjastoon kuuluvan, mielestäni silloin kovin surullisen karhutarinan hyvin.\nJonkin verran alta kouluikäisenä sitten opin lukemaan. Olin valitellut kotona pitkästymistä. Omien touhujensa keskellä kotiväestä yksi jäsen sanoi: opettele lukemaan. Se oli sinänsä mainio kehotus. Pedagoginen osaaminen ei sen sijaan ollut ihan samaa tasoa. Joten kun tiedustelin, miten se tehdään, vastaus oli: tunnet kirjaimet, ota kirja ja aloita.\nEn tykännyt vastauksesta, mutta koska muutakaan ei ollut tulossa, myönnyin ja tartuin Aku Ankan taskukirjaan ja istuin nojatuoliin. Muistan senkin. Tuolin samettisen verhoilun, sen nojan ja siinä olemisen tunnelman. Aloin luetella ääneen kirjaimia ja hiljalleen niistä alkoi muodostua kokonaisia lyhyitä sanoja ”nyt”, ”ei”, ”kyllä”.\nKun sarjakuvakirja oli lopussa, osasin muodostaa kaikki siihen kirjoitetut sanat. Käsitykseni mukaan olin oppinut lukemaan. Siirryin teksteissä eteenpäin.\nKäsitykseni mukaan olin oppinut lukemaan.\nMinua ällistytti, etten saavutetusta lukutaidosta huolimatta pystynyt kuitenkaan ymmärtämään kuin osan lukemastani. Saatoin lukea vanhemmiltani perittyjä nuortenkirjoja ilman, että ymmärsin kokonaista tarinaa. Yhden niistä nimi oli Keltanokat enkä kerta kaikkiaan saanut otetta, mistä tarinassa lopulta oli kyse. Tyydyin siihen, että olin lukenut pitkän tekstin alusta loppuun ja annoin sisällön olla.\nToisaalta vasta harjoittelin lukemisen taitoa mekaanisesti. Toisaalta käsitykseni lukemisesta oli kai yksinkertaisesti sellainen, että lukijana minun roolini oli passiivinen, vastaanottajan rooli. Teksti muistutti johonkin yhteen tarkoitukseen suunniteltua kojetta, jota joko osasin käyttää tai sitten en. Muuta vaihtoehtoa en osannut etsiä, ja kun kirjoja oli suhteellisen paljon, ratkaisin ongelmani niin, että hyllyyn jäivät odottamaan parempia aikoja teokset, joihin en kyennyt.\nVarsinaisesti asia alkoi ärsyttää minua ilmiön toistuessa teini-iässä, kun halusin alkaa lukea sanomalehtiä eikä se onnistunut. Ymmärsin ehkä suuren osan esimerkiksi talousuutisen sanoista. Mutta en kappaletta. Enkä missään tapauksessa kokonaista artikkelia.\nJossain vaiheessa minulle sitten alkoi kunnolla valjeta, missä vika oli. Aivan samoin kuin missä tahansa kommunikaatiossa tai oppimisessa, lukiessa käsitin asioita, joihin minulla oli jonkinlainen suora tai esimerkkien tai vertaamisen kautta syntynyt kokemuksellinen suhde. Lukemisen tapahtumaan ja siihen miten se toimii, sisältyi valtava määrä arvoituksia ja yhä pidemmälle menemisen mahdollisuuksia. Vain sellaista voi ymmärtää, mikä jollain tavalla, vaikka mutkienkin kautta, on edes hitusen omaa ja jolle löytyy itselle sopivat sanat ja kieli. Asiaan, jota haluaa ymmärtää, tarvitaan edes kapea tuttu polku. Aivan kokonaan vieras jää niin vieraaksi, ettei sen luo löydä, koska sitä ei edes havaitse.\nEn silti vielä tietoisesti tarkkaillut, mitä minussa tapahtuu, kun luen. Se ei siinä vaiheessa edes tullut mieleen. Joskus vain nousi seinä vastaan. Joskus taas ei. Siinä kaikki.\nMinkä tahansa potentiaalin sisältävä teksti on mykkä, ikään kuin odotushuoneessa, kunnes se lukijassa löytää perille.\nLopulta jossain vaiheessa törmäsin kiteytykseen näkemyksestä, jonka mukaan lukija vasta synnyttää tai jopa luo tekstin. Aluksi hämmästelin moista väitettä. Sitten hyväksyin, että niinhän se taitaa olla. Minkä tahansa potentiaalin sisältävä teksti on mykkä, ikään kuin odotushuoneessa, kunnes se lukijassa löytää perille paikkaan, missä sen merkkeihin puhaltuu tunteellisena, kehollisena tai tietoisena reaktiona ilmentyvä ”henki”.\nLisäsin tuohon näkemykseen itselleni toisenkin puolen. Samaan tapaan kuin minä lukijana menen tekstiin ja lukemalla kosketan sitä, saan sen liikkeelle, myös teksti tunkeutuu minuun. Se tulee osaksi mieltäni ja muistiani, muuttaa ja rakentaa minua.\nMeillä, tekstillä ja minulla, selvästi siis oli vuorovaikutuksellinen suhde. Se muuttuisi, kehittyisi, kasvaisi ja väliin myös näivettyisi, kunnes taas virkistyisi. Käsitys koko suhteesta sinänsä, sen viitekehyksestä, merkityksestä ja muodosta tulisi muuttumaan. Monta kertaa. Niin kuin suhteissa on tapana.\nMagneetti tekstin ja lukijan välillä\nMikä sitten tuota lukijan ja tekstin välistä suhdetta pitää yllä? Tai, jos se ei edes ala, ei toimi tai katkeaa, mihin suhde kaatuu?\nOnko määräävänä tekijänä aihe tai tarina? Ehkä ensimmäisenä koukkuna, ihan aluksi. Kustantajat luottavat tähän tapaan luoda suhde tekstin ja lukijan välille takakansiteksteissään.\nMetodi kuitenkaan tuskin lopulta kantaa kovin kauas. Kaunokirjallisuudessa niin aiheita kuin tarinoita tavallaan on aina vain yksi sama: ihmisenä oleminen maailmassa.\nOmassa lukukokemuksessani teksti–lukija-suhteen onnistumisesta tai epäonnistumisesta määrääviksi tekijöiksi ovat kristallisoituneet kaksi yli muiden. Nimitän niitä sanoilla ”kunnioitus” ja ”viettely”.\nKunnioituksella tarkoitan omaa toivettani ja oletustani lukijana, että löydän teoksesta jotain arvokasta, jotain sellaista ”muuta” jota minulta puuttuu. Tämän oman puutteeni havaitseminen ja sen paikkaamisen halu on syy, miksi kaunokirjallisiin teoksiin ylipäätään tartun. Lapsena oletus oli, että jo pelkkä painetun sanan status antaa jonkinlaisen kyseenalaistamattoman painoarvon, aivan kuten opettajalla tai lääkärillä oli ihan vain sen vuoksi, että he ovat jossain tietyssä paikassa töissä ja heillä on jokin tietty koulutus. Vaikka sellainen ajatus tietenkin kertoo jostain aivan vanhentuneesta naiiviudesta ja on jopa hieman nolo, tunnustan, että jokin siinä minua edelleen viehättää. Sellaisen asenteen edelleen valitsen, kun menen kirjastoon, luentaan tai kirjakauppaan. Menen sinne kuin menisin ruokakauppaan. Sieltäkin valitsen vain joitakin tuotteita, mutta periaatteessa kaikki on tarkoitettu ravinnoksi.\nOman puutteeni havaitseminen ja sen paikkaamisen halu on syy, miksi kaunokirjallisiin teoksiin ylipäätään tartun.\nTällainen kunnioitus kertoo auktoriteettien tarpeesta. Voi kai uskaltaa väittää, että laumaeläimenä ihmisen luontoon kuuluu auktoriteetinkaipuu? Kukapa haluaisi elää maailmassa, jossa kuvittelee itse olevansa ainoa auktoriteettinsa? Haluan, että maailmaani kuuluu isompia asioita, hahmoja, ihmisiä, joita voin kunnioittaa ja joilta voin oppia. Jotka esimerkillään ohjaavat minua omissa prosesseissani johonkin. Niiden ei tarvitse olla pysyviä. On parempi, jos ne eivät ole pysyviä. ”Oikeassa maailmassa” auktoriteettien seuraamisen kokeilu jättää oikeita ja todellisia, ehkä pysyviäkin jälkiä. Se on potentiaalisesti vaarallista ja myös hidasta. Niinpä projisoin auktoriteettien tarpeeni kaikin siemauksin ja mielelläni kirjallisuuteen. Siellä koen olevani turvassa. Samaan aikaan en koe jääväni jostain oleellisesta paitsi. Ihana harha.\nEntä sitten vietellyksi tuleminen? Toimivan viettelyn lainalaisuudet pysynevät perimmiltään mysteerinä. Sen verran osaan sanoa, ettei ilman viettelyä lukukokemuksen ihon alle menevää intiimiä suhdetta synny. Viettely tapahtuu jossain reptiiliaivo-osastossa. Tiedostamattomassa. Onnistunut viettely tekee minusta jonkin halun ja vaiston tai vietin orjan. Parhaimmillaan se on elämääni rikastuttava nautinto ja pahimmillaan minusta tulee hyväksi käytetty pelinappula.\nMikä ääni tekstissä kuuluu?\nKaunokirjallisen tekstin on tuottanut ihminen. Kerronta muistuttaa puhetta. Tekstissä tuntuu ja kuuluu ihmisen ja inhimillisen ymmärryksen, myötätunnon, logiikan ääni. Sellainen ääni, joka kaikessa kommunikaatiossa ihmisiä yhdistää, herättää heidän välilleen uteliaisuutta, tai sitten päinvastoin aiheuttaa epäluuloa tai torjuntaa. Ja kuten edellä olen omaa suhdettani teksteihin kuvaillut, sen motivaatiot ja ilmentymät vaikuttavat monessa suhteessa muistuttavan suhdetta ihmiseen.\nTeksti-lukija -suhteen puolinaisessa tai liian suorassa rinnastamisessa ihmissuhteeseen piilee kuitenkin myös harmittava ansa. Sillä samankaltaisuuksista huolimatta tekstin ääni ei lopulta ole ihmisen ääni. Vaan tekstin ääni. Lukijan ja kaunokirjallisen tekstin suhde ei ole ihmissuhde. Se on radikaalisti jotain muuta.\nEn tarkoita, etteikö mielestäni kaunokirjallisuutta saisi tai voisi jokainen lukea tai jättää lukematta juuri sillä tavalla kuin kulloinkin haluaa. Pidän silti tärkeänä sekä lukijan että tekstin vapauden ja tuon suhteen mahdollisuuksien kannalta korostaa kahta asiaa.\nEnsinnäkin, toisin kuin ihmisen kanssa kommunikoitaessa, minun lukijana ei kannata vaatia tai olettaa kaunokirjalliselta tekstiltä totuutta mistään sen ulkopuolisesta.\nToiseksi minun ei myöskään kannata sälyttää kaunokirjallisen tekstin päälle sellaista moraalista vastuuta, joka oikeastaan kuuluu vain ihmiselle.\nTotuudet ja vastuu tapahtuvat tai ovat tapahtumatta vain lukijassa. Ei missään muualla.\nKun vapautan tekstin inhimillisyyden oletuksesta ja vaatimuksesta, voin antaa tekstille anteeksi asioita, joita en antaisi anteeksi itselleni tai toiselle ihmiselle. En samastu sen hahmoihin suoraan, vaan tarkastelen niitä etäisyyden päästä. Tarkastelen itseäni niiden kautta. Luovun pyytämästä tekstiltä sellaisia asioita kuin tasa-arvo, ymmärrys, minun asemaani asettuminen, huomioon ottaminen, reiluus.\nLuovun pyytämästä tekstiltä sellaisia asioita kuin tasa-arvo, ymmärrys, minun asemaani asettuminen, huomioon ottaminen, reiluus.\nTekstin sisältämät merkit, sanat ja lauseet ovat, niin hyvässä kuin pahassa, vain mahdollisuuksia joita minulle tarjotaan, rakennuspalikoiden tapaan. Ehkäpä niistä tulee hyvinkin todellisen tuntuisen kokemuksen kitkapintaa, mutta ne eivät siltikään tarkasti ottaen puhu minulle, halua minulta mitään. Vaikka meillä on vuorovaikutuksellinen suhde, teksti ei ole kiinnostunut minusta elävän olennon tapaan. Se vain on, sitä mitä se on. (Mitä?)\nPidän tästä ajatuksesta. Jos minä ja teksti olemme ratkaisevasti erilaisia, jos vain yksi meistä on ihminen ja toinen taideteos, me olemme vääjäämättömästi kahdessa eri maailmassa, mikä takaa minulle lukijana suojan ja samaan aikaan näin myös teos saa vapauden olla mitä tahansa, tulla miksi tahansa. Taideteos ei voi tuhota minua, koska omasta voimastaan se ei yletä minuun. Lopulta minulla on valta ottaa se esille ja panna se pois. Voin huoletta antautua sen valtaan, sen vieteltäväksi, voin alistua, voin kunnioittaa kokeilun mielessä asioita, joita muuten en voisi. Voin monella eri tapaa laajentaa kokemisen kenttääni ilman, että minulle tapahtuu mitään pahaa tai peruuttamatonta. Voin minä hetkenä hyvänsä puhaltaa tuon toden leikin poikki.\nTämä on tietenkin paradoksi, sillä jokainen lukija tietää, miten voimallista ja peruuttamattoman tuntuista voi olla kokemus tulla jonkin kaunokirjallisen tekstin (tai muun taideteoksen) koskettamaksi ja jopa muuttamaksi. Juuri sellainen paradoksi, minkä vuoksi kaunokirjallisuutta luetaan ja taiteen äärelle asetutaan.\nKysymyksestä ”miten luen?” kysymykseen ”miksi luen niin kuin luen?”\nKuulostaa ehkä tavallaan helpolta tehdä ero kaunokirjallisen tekstin äänen ja ihmisen äänen välille, tai puhua siitä, miten lukija lopulta antaa merkitykset tekstille. Mutta tietäminen ja tiedostaminen ovat jotain muuta kuin käytäntö. Tekstin ja lukijan välisen suhteen ymmärtäminen vaatii harjoitusta. Tietäminen ei riitä. Enkä usko, että harjoitus koskaan tekee tässä tapauksessa tyhjentävästi mestariksi.\nTekstin ja lukijan välisessä kunnioituksen ja viettelyksen leimaamassa suhteessa on jotain lakkaamattoman hämmentävää. Se on yksin tapahtuvaa ja yksinäistä toimintaa, mutta ei tunnu siltä. Siinä on läsnä vain yksi elävä inhimillinen olento, mutta se voi tuntua intiimiltä kohtaamiselta. Kaunokirjallisuus toimii kuin simulaattori. Se tapahtuu todellisuuden ja kuvittelun rajakohdassa. Siinä oleskelu tarkoittaa olemista monessa maailmassa ja logiikassa yhtä aikaa. Siinä on jotain periaatteellisesti hullua.\nSitä hulluutta minä koen ja maistelen kun luen. Kun joskus kosken kirjaimia, silitän niitä, piirrän niitä itse omiin muistiinpanoihini ja ihmettelen, miksi ne joskus syttyvät elämään ja joskus eivät. Lapsesta asti.\nClarice Lispector panee romaanissaan Tähden hetki kirjailijapäähenkilönsä (joka myös on kirjailijan alter ego) sanomaan:\nMutta kun kirjoitan – olioille pitää antaa oikea nimi. Jokainen olio on sana. Ja kun oliolla ei ole sanaa, se täytyy keksiä. Tämä teidän Jumalanne käski meidän keksiä. (s. 17)\nLispector tekee romaanissaan näkyväksi prosessin, kuinka kirjailija ensin synnyttää kertojan ja tuo kertoja puolestaan toisen hahmon ja miten ne molemmat teoksen valmistuessa lakkaavat olemasta. Se lupaus, jota varten heidät luotiin ei saa täyttymystään. Tämä on aivan selvää. Mutta teoksen ääni on niin viettelevä ja asiat, joita se käsittelee, ovat niin kiinnostavia, että kun kertoja puhuu rakentamastaan hahmosta rumasti ja lopulta jopa ”tappaa” hänet, ja minulle siinä yhteydessä vasten kasvoja paiskataan, miksi tämä kaikki tapahtuu, minä oikeasti suutun. Kertoja se vain tässä pohtii omaa kuolevaisuuttaan, jota ei kestä. Teksti vaatii ”ihmisuhrin”.\nMikä kauhea pettymys, kipu. Tämä kertoja kun niin erityisen hienosti oli luonut toiveita, että kohta päästään ehkä ihan oikeasti ja todella näkemään hänen peesissään jotain perimmäistä totuutta. Huolellisesti valittujen ja aseteltujen ihmeellisten sanojen kautta. Mutta ei. Tekstin mukana kulkeva lukija kurkottaa kuuhun ja kapsahtaa katajaan.\nJa kuitenkin samaan aikaan: miten ihana tuo pettymys silti on. Miten suloinen tuo kipu. Lukemisen matka. Pettymys muuntautuu riemuksi sitä kautta, että vastausten sijaan tekstistä käteen on jäänyt uteliaisuutta ylläpitäviä kysymyksiä.\nMiten ihana tuo pettymys silti on. Miten suloinen tuo kipu. Lukemisen matka.\nEn enää kysy vain ”miten luen?”, vaan kysyn myös ”miksi juuri minä luen ja koen lukemaani juuri niin kuin minä sitä koen ja luen?” Miksi kunnioitan tätä tekstiä? Miten ja miksi se saa minut vieteltyä? Mikä minussa on sellaista, että näin käy?\nKun osoitan kysymyksen tekstin toimivuudesta tai toimimattomuudesta näissä kohdin tekstin sijaan itselleni, ymmärrän omaa ajatteluani tavalla, jolla ehkä saan kuorituksi tekstistä esille jotain lisää.\nHaluan tekstin synnyttäneen voimakkaan reaktion äärellä kysyä ”miksi?” erityisesti itseltäni, koska siitä kaunokirjallisuuden tekemisessä ja lukemisessa lopulta kai on kysymys: eri tavoin kartuttaa tietoa siitä, millainen ihminen minä lopulta olen. Millainen on oma käsitys itsestäni, mahdollisuuksistani ja rajoituksistani? Entä muiden mahdollisuuksista ja rajoituksista? Miten kaiken tämän tulisi ehkä tulisi kehittyä tai muuttua, vai tulisiko ylipäätään?\nEi minulla ole vastauksia, jotka kestäisivät kovin pitkään, tietenkään. Samoin kuin auktoriteetit, maailma, käsitykset siitä ja itsestä muuttuvat, hioutuvat, laimenevat ja kärjistyvät, menevät ja tulevat.\nEtsimistä en silti lakkaa. En lakkaa kysymästä miten kirjallisuus toimii ja miksi. Ja oman kokemukseni sekä sen painokkaan keskustelun perusteella, joka tarinallisen ymmärtämisen ja sitä kautta lukemisen ympärillä nyt kuhisee, jaksan jopa olla toiveikas, että monipuolisen kaunokirjallisuuden merkitys hyvinkin saattaisi alkaa jälleen kasvaa.\nSanoista tekoihin – lukemisen tutkimisen vaikutuksia\nYksi itseäni erityisesti ilahduttanut tuore esimerkki tarinallisen kertomisen merkityksen tunnistamisesta ja konkreettisesta teosta tuon tunnistamisen seurauksena on Kansallismuseon vasta valmistunut päivitysprojekti Suomen rakentumisen vaiheista. Näyttelyn ”Toista maata” esittelyn lukeminen museon sivulla sai jotakin minussa loksahtamaan hiukan toiseen asentoon. Esittely alkaa näin: ”Vuosisatojen ajan suomalaisille on kerrottu Suomen historian alkaneen sillä, kun talonpoika Lalli surmasi Piispa Henrikin Köyliönjärven jäällä. Mutta onko tässä tarinassa mikään totta?” Pidemmällä esittelyssä puhutaan näyttelyn monialaisesta ”käsikirjoituksesta”, josta monien muiden joukossa vastaavat Juha Hurme ja Tuomas Heikkilä.\nToki historiaa aina kirjoitetaan uudestaan. Esittelyn sanavalinnoissa kuitenkaan ei leimallisesti keskitytä keskenään totuuden ”paljastamiseen” tai ”paljastumiseen”. Tarinoiden manipulatiivinen ja propagandistinen voima sekä uuden tiedon karttuminen tunnistetaan, mutta tätä näkökulmaa ei korosteta.\nSen sijaan korostetaan nimenomaan eri lukemisen tapojen merkitystä. Keksimisen, tulkintojen ja muuttuvan ymmärtämisen jatkuva virta tuodaan olemisemme keskiöön aivan tavallisena ja arkipäiväisenä ilmiönä. Yhteisenä, yksityisenä ja erityisesti sellaisena, joka ei koskaan pääty. Sellaisena, josta jokaisella lukijalla on vastuunsa omalta osaltaan.\nIhmismielen tarinallisuus on tosiasia. Onko sen ymmärtäminen ja hallitseminen ehkä suurin valta, jolla meidät saa vieteltyä kunnioittamaan? Hyvää, pahaa, tuntematonta, uutta, vanhaa? Mitä muuta? Saanko minä itse ja joku muu minut uskomaan ja tekemään lähestulkoon mitä tahansa, kunhan vain tarinan palikat osuvat tarpeeksi kohdilleen?\nKatse historiaan, mainoksiin tai psykoterapian konteksteihin riittää, että voidaan väittää: kyllä. Näin on.\nVoiko tämä sama hallitseminen myös olla mahdollisuus monesta tarinasta vapautumiseen? Niistä, jotka estävät lukemista, ovat tulppana halulle ja uteliaisuudelle katsoa. Toivottavasti.\nSaanko minä itse ja joku muu minut uskomaan ja tekemään lähestulkoon mitä tahansa, kunhan vain tarinan palikat osuvat tarpeeksi kohdilleen?\nKun lukijan ja tekstin suhdetta alkaa tosissaan pohtia, ollaan nopeasti tasapainottelua vaativilla alueilla. Se johtuu siitä, että tarinoiden ja niiden vastaanottamisen kriittiseen tarkasteluun liittyy juuri nyt paljon valtasuhteiden ja tasa-arvon edellytysten analyysia ja epäkohtien paljastumista. Oman lukemisen tavan analyysi synnyttää helposti syyllistymisen tai syyllistämisen voimakkaita ja vaikeasti käsiteltäviä tunteita.\nNiinpä tekee mieli ajatella, että omien lukutapojeni tiedostaminen voisi toisaalta myös kasvattaa sallivuuden ilmapiiriä ja yhteisyyden löytymisen iloa. Jos tiedän jotakin siitä, miten ja miksi luen niin kuin luen, minun ei ehkä tarvitse heti arvottaa niitä tapoja tai hermostua, puolustautua, taistella. Voin ehkä jonkin aikaa vain viipyä kysymysten äärellä ja kuka tietää: jospa ajatus niin taas pääsee liikkeelle, omia aikojaan, uusiin suuntiin?\nKun siis kysyn itseltäni ”miten luen?” ja alleviivaan tuon kysymyksen tärkeyttä, en etsi vastausta siihen, mikä lukemisen tapa on paras tai oikea. Pyrkimys on lukemisen aktiivisen harjoittelun kautta läpivalaista ja myös hallita niitä tarinoita, jotka itse erilaisista aineksista synnytän ja kokoan. Tarinoita, joihin tukeutuen juuri minä oman biografiani ja kokemusteni takia maailmassa olemiseni järjestän.\nParhaimmillaan haastan näin ajatteluani ja osaan päivittää sitä. Voi olla, että minun onnistuu ohittamisen sijaan jonkin verran aikaisempaa paremmin lukea auki mahdollisuuksia, joita eri teksteihin, minulle ehkä alun perin vierailta tuntuviin ja torjuntaakin herättäneisiin, saattaa kätkeytyä.\nEssee on viimeinen osa Satu Taskisen subversiivisuutta kirjallisuudessa ja kertomuksissa käsittelevästä esseetrilogiasta. Kritiikin Uutisisissa ilmestyneen sarjan aiemmat osat löytyvät näistä linkeistä: ”Peter Handken Nobel ja kirjallisuuden tottelemattomuus” & ”Mitä tarinassa tapahtuu kun kriisi vaihtuu traumaan?”\nEdellinen artikkeliMuodonmuutosten, kerroksellisuuden ja perustavanlaatuisen olemisen äärellä – ANTI-festivaali 2021\nSeuraava artikkeliKysely kriitikoille kritiikin tulevaisuudennäkymistä


Jani Wickholmilta uusi albumi - Uutiset - Iskelmä\nJani Wickholmilta uusi albumi\n16.05.2012 11:04 - Antti Granlund\nJani Wickholmilta ilmestyy kesäkuussa uusi levy Aivan eri mies. Kyseessä on hänen seitsemäs studioalbuminsa.\nWickholmin levy ilmestyy 14. kesäkuuta. Albumin nimikkoraita Aivan eri mies julkaistiin singlenä jo syksyllä. Lisäksi levyltä on julkaistu singlet Mihin vaan ja Kevättää.\n- Uusi levy on soitannollista tykitystä, hienoa yhteistyötä sanoittaja Pauli Hanhiniemen kanssa, ja pitkällinen henkilökohtainen prosessi. Teen musiikkia sen takia, että se on elämäntehtäväni - nyt ja niin kauan kuin elän, Wickholm kertoo.\nKuuntele albumin nimikappale tästä.


Kuljetusten hankintakoordinaattori, InQuire, Kirkkonummi, StaffPoint\nIlmoituksen osoite: https://tyopaikat.oikotie.fi/tyopaikka/1154692\nKuljetusten hankintakoordinaattori, InQuire, Kirkkonummi\nInQuire etsii nyt kansainväliseen tiimiin ruotsinkielitaitoista hankintakoordinaattoria Kirkkonummelle, JHC taloon Jorvakseen. Työsuhde alkaa elokuun aikana, on kokoaikainen ja toistaiseksi voimassa oleva.\nHankintakoordinaattorina vastuullasi on seurata yrityksen kuljetuksia suorittavia alihankkijoita sekä kehittää yhteistyötä näiden kanssa. Toimit tiiviissä yhteistyössä InQuiren operatiivista toimitussuunnittelua ja -valvontaa suorittavan tiimin kanssa. Osallistut uusien prosessien jalkauttamiseen kentälle ja teet järjestelmällistä seurantaa suorittavien terminaalien, kuljettajien ja asentajien kanssa. Osa tiimistäsi toimii Ruotsissa ja lähiesimiehesi Suomessa on projektikoordinaattori. Työtä suoritetaan toimiston lisäksi myös liikkuvasti kentällä.\nMenestyt hankintakoordinaattorina, jos olet oma-aloitteinen ja kykenet itsenäiseen työhön. Osaat tarvittaessa olla jämäkkä ja vaativakin. Sinulla on ratkaisuhakuinen asenne, positiivinen luonne ja hyvä motivaatio!\nkuljetus- ja terminaaliprosessien tuntemusta\nyhteistyökykyä, selkeää kommunikointitaitoa ja järjestelmällisyyttä\nvähintään B ajokorttia ja matkustusvalmiutta\nKirkkonummi, Uusimaa Kaikki


Ensikertalainen mittavaatteiden tilauksessa | Tyyliniekka\nEnsikertalainen mittavaatteiden tilauksessa\nNappasin Tyyliniekan sisäpiirin uutiskirjeestä viime kuun puolella Herrainpukimon tarjouksen mittapaidasta ja -chinoista. Taannoin ehdin näiden tyylintekijöiden päämajaan Turkuun otattumaan mittojani sekä valitsemaan vaatteiden yksityiskohdat. Kokemuksena ensimmäiseni.\nLiikenteeseen lähdettiin chinokankaan valinnasta. Tarjolla oli pakallinen milanolaisen Duca Visconti di Modronen 280-grammaisia kankaita. Päädyin vaaleanruskeaan. Seuraavana sai valita lukemattomasta määrästä housujen ominaisuuksia – sormi meinasi eksyä suuhun päätöksiä tehdessä.\nTakataskujen määrä? Sivutaskujen tyyppi? Lahkeen tyyppi? Vyölenkit? Housunkannatinnapit? Millaiset napit ylipäätään laitetaan? Sepaluksen sulkutapa?\nKaksi takataskua on järkivalinta, sillä tällöin suurempi kangasmäärä takamuksessa tarjoaa paremmin käyttöä kestävän lopputuloksen. Sivutaskuiksi valitsin viistot taskut, sillä kädet eksyvät usein taksujen perukoille, ja tämä oli siihen mukavin ratkaisu. Lahjetyypiksi päätyi tilauksen vastaanottaneen Tuomaksen suosituksesta takaosasta hieman laskeva lahje. Vyölenkit kyllä kiitos, ei nappeja housunkannattimille ja takataskujen napeiksi hieman housukangasta ruskeammat vaihtoehdot.\nSeuraavaksi siirryttiin paidan ominaisuuksien valintaan. Liikkeelle lähdettiin niin ikään kankaasta. Valitsin perusvalkoisen, sille tulisi kenties eniten käyttöä. Päädyin parista vaihtoehdosta hengittävämpään sorttiin, sillä minulla tuppaa olemaan varsin kuuma juhlapukeutuessani (mikä johtuu varmasti paljon liimarakenteisesta puvustani, mutta se onkin jo toinen tarina). Seurasi jälleen tukku kysymyksiä:\nKaulustyyppi? Kalvosimet? Rintatasku? Nappilista? Pyöristetty helma? Nimikointi hihaan? Jaettu selkäkaarroke?\nValitsin klassisen kaulustyypin, joskaan en muistanut kirjata ylös siitä käytettyä nimeä. Kalvosimet eli suomeksi ihan vaan hihansuut valitsin yksinkertaisiksi kahdella napilla. Toinen vaihtoehto ovat kaksinkertaiset kalvosimet, jolloin ne suljetaan erillisellä kalvosinnapilla. Kalvosinten malliksi valitsin pyöristetyn ja napiksi helmiäisen.\nRintataskun jätin pois. Nappilista laitettiin – Se ei ole ihan niin juhallinen, mutta ei toisaalta suureksi haitaksikaan juhlakäytössä. Se kuitenkin lisää paidan arkikäytettävyyttä. Helmasta taisi tulla pyöristetty. Nimikoinneista en välitä. Jaettu selkäkaarroke on laadukkaan kauluspaidan tunnusmerkkinä pidetty yksityiskohta, ja mahdollistaa paidan valmistamisen erimalliset hartiat huomioiden.\nSeuraavaksi otettiin mittoja, paljon mittoja. Paitaa varten mittailtiin kaulusta, rintaa, rannetta, käsivartta, ylävartalon pituutta ja mitä kaikkea. Chinomittoja varten puin päälleni housut rekistä, ja niistä sitten katseltiin ja tuumittiin istuvuutta sekä mittailtiin miestä.\nHousujen istuuvudesta Tuomas mainitsi muun muassa sen, että sivutaskut vetäytyvät itsestään ammottamaan auki, mikäli housut kiristävät perän puolelta. Ja kun katsoin peilikuvaani, huomasin markettichinojeni taskujen nauravan juuri näin.\nEnsimmäisestä mittavaatetilauskokemuksesta mieleeni jäi kaikumaan erityisesti se, että sitä saattaa jäädä hyvinkin koukkuun yksilöllisesti istuviin pukineisiin. Elämäni ensimmäisen taskuliinankin, valkoisen pellavaisen, ostin mukaan – Taitavat nekin olla portti kovempiin asustehuumeisiin.\nNyt tilatut mittavaatteet saapuvat postissa reilun kuukauden päästä – Palataan silloin lopputulokseen.


Kissamaisia kasinopelejä - Kisut.fi\nTänään 08.03. nimipäivää viettää:\nHuomenna 09.03. nimipäivää viettää:\nMarko 16.5.2018 Yleinen\nKissat ovat teemana milloin missäkin ja nyt myös nettikasinoilla! Vinkkaankin teille tässä artikkelissa pari kissamaista nettikasinopeliä! Näitä voit muuten kokeilla ihan ilmaiseksikin, mutta siitä et vaan voita silloin rahaa. Leikkirahalla saat leikkivoittoja – oikealla rahalla oikeaa rahaa (mikäli siis voitat). Tässä on ehkä parhaat pelit joista löytyy kissoja!\nTässä erittäin pirteässä pelissä on kissat pääosassa, mutta myös mukavia possuja löytyy. Simppeli kolmen rivin “hedelmäpeli”. Itse pidin tässä erittäin paljon grafiikoista ja fiiliksestä!\nTop Catistä ei tapahtumia puutu. Pienen hetken pelattuani oli jo jokunen erikoiseventti tullut vastaan ja tapahtunut vaikka mitä. Pelin grafiikka on kivan piirrosmaista ja kissoja pyörii ruudulla niin 5 rivin pelissä, kuin sen ulkopuolellakin.\nLucky Fortune Cat eli onnenkissa on tuttu japanilainen figuuri josta löytyykin lisää infoa Wikipediasta. Tässä hauskassa pelissä on menoa ja meininkiä ja NordicBetin puolelta löytyykin päivittäinen Jackpot mitä voipi havitella. Viidellä onnenkissalla saisikin varmaan aimokasan mammonaa.\nTässä oli jokunen minun löytämä kissamainen nettipeli mitä löytyy kasinoilta. Näitähän löytyy vaikka millä mitalla lisää ja jokaisella on oma suosikkinsa ja joka kasinolta tuppaa löytymään joku sopiva peli.\nItse pelailen silloin tällöin rahalla mitä sattuu olemaan ylimääräisenä. Nyrkkisääntönä on, että pelaa vain rahalla minkä olet valmis häviämään. Voitto ei ikävä kyllä ole takuuvarma! Kasinoiden ilmaiskierroksia ja bonuksia kannattaa hyödyntää sillä niillä voi joskus voittaakkin ja ihan ilman isompaa panostusta. Bonuksien ehdot kannattaa kuitenkin vilaista niin ei tule isompia pettymyksiä. Lykkyä pelaamiseen!\nMikä on sinun lempipelisi ja vielä parempaa jos se olisi kissamainen!\nkissapelit / kissat\nPrevious PostHyvää joulua!


Syystie 10, 20m2, 200 900 €\nHuoneistossa on normaalia korkeampi huonekorkeus (vaihteluväli on noin 3,6 – 4 metriä) ja tilava parvi, mitkä mahdollistavat alakerran hyödyntämisen kokonaan oleskelutilaksi sekä tilan tunnun tehoneliöistä huolimatta. Ikkunoiden korkeus on hulppea, noin 2,5 metriä. Asunnossa on tyylikäs A La Carte-keittiö, Electroluxin kodinkoneet ja kirsikkana kakun päällä on oma terassi ja piha. Piha-alue on luoteeseen päin. Kylpyhuoneessa on varaus pesukoneelle ja kattoon upotetut led-valot. Ostaessasi asunnon heti, pääset vaikuttamaan sisustusvalintoihin (kalusteet Keittiömaailma, kylpyhuone Laattapiste).\nTaloyhtiö rakentuu omalle tontille ja lämpenee maalämmöllä. Asunto Oy:n keskelle syntyy viihtyisä atriumpiha, jossa kauniina päivänä voit rentoutua, opiskella tai tehdä etätöitä. Yhtiössä on kiinteistövarasto, jätehuone, tekninen tila, ulkoiluvälinevarasto sekä 4 parkkipaikkaa, joista yksi on varattu liikuntaesteisille. Parkkipaikat sijaitsevat yhtiön edessä ja sähköautoilijoille on latausmahdollisuus. Lisäksi pihalta löytyy hyötykasveja mm. pensasmustikkaa, herukoita ja raparperia, niitä voitkin käydä napostelemassa pikkunälkään satokaudella.\nPalvelut ovat kävelymatkan päässä ja julkiset kulkuyhteydet ovat lähellä. Juna-asemalla on vain noin 1,3 km kävelymatka.\n20 m² + parvi 8 m² + piha + varasto (yj:n mukaan 1h+kt)\nAsunnon huoneistoala on 20m² ja sen lisäksi maksimissaan 1600mm korkea 8 m² parvi. Lisäksi huoneistolla on oma ulkovarasto n. 3 m². Varastossa on sähkölämmitys.\n138 369 €\nVesimaksu on ennakko. Rahoitusvastike sisältää ainoastaan korot ensimmäisen vuoden ajalta. Hoitovastikearvio on 5,4 € m²/kk. Pääomavastikearvio on 20,31€ m²/kk. Lyhennysvapaan jälkeen pääomavastikearvio on 36,717€ m²/kk (noin 734,34 €/kk). Autopaikkamaksu ei sisällä mahdollista sähköauton latausmaksua. Korot on laskettu 12kk Euriborkorolla +3,5% marginaalilla (tilanne 13.10.2021, yht 3,5%). Laina-aika on rakennusaika + 1 + 23 vuotta, eli rakennusaika ja ensimmäinen asumisaikainen vuosi ovat lyhennysvapaita. Lyhennysvapaan jälkeen pääomavastikearvio 36,717€/m²/kk. Osakkeenostajilta aletaan kerätä vastiketta lainan lyhennystä varten puoli vuotta ennen ensimmäisen lyhennyksen erääntymistä. Lainan 1. lyhennys erääntyy yhtiölle maksettavaksi arviolta 2/2023. Yhtiö rakennetaan omalle tontille.


Ansku's: Junnu ja vauva\n23.7 oli sitten kisapäivä!\nMenin kisat tallin vauvalla Sulalla, jolla ikää löytyy jo 4 vuotta! Raakahan se on vielä, tasapaino hukassa, laukka nelitahtista ja tosi kokematon... Reippaana kuitenkin ylitti jokaisen esteen, tavalla tai toisella :D\nTarkoituksena oli vaan saada Sulalle lisää kokemusta, sillä hiukan tuijotteli iskän kameraa ja ihmetteli, miksi yhtäkkiä porukkaa on näin paljon paikalla ja mihin kaverit katosivat :D\nNuoresta iästä huolimatta ruusuke saatiin, vaikkakin ravissa koko rata mentiin...\nKaikille oonjo tätä hehkuttanu, mutta kyllä tästä tulee mun uus kisatykki! nyt vaan reeniä, reeniä ja reeniä!\nJunnu ja vauva, ja vauvan eka ruusuke <3\nLähettänyt Anniina Lähteenmäki klo 4.31\nAada.R 23. heinäkuuta 2016 klo 7.46\nKivoja kuvia, hyvin meni!\nAnniina Lähteenmäki 24. heinäkuuta 2016 klo 3.59\nAino Tervonen 24. heinäkuuta 2016 klo 23.15\nOnnea hyvästä suorituksesta, kivoja kuvia!\nAnniina Lähteenmäki 25. heinäkuuta 2016 klo 2.46


Vilijonkka & tyttäret: Rentoa menoa / Weekends are for relaxing!\nArki taas huomenna. Itse arkipäivistä pidän, mutta aamut jaksavat toisensa perään rasittaa ja harmittaa. Jälleen kantautuu korviini pelkkää jankutustani: " Tulkaas aamiaiselle. Tulepa nyt. Heeei, nyt ei ole aikaa leikkiin... Sitten pesulle ja pukemaan. Siitä otat nyt ne vaatteet kun löydät etkä rupea unelmoimaan. Ihan totta, älä ala nyt leikkiä vaan hyppää housuihin. Ja sitten..."\nJo perjantaina ilmoitin tytöille, etten lauantaina puutu heidän toimiin mitenkään koko aamuna. Viikonloput ovat rentoutumista varten, eikö? Tässä tilannekatsaus, missä mennään lauantaina kahdelta iltapäivällä.\nKuopus on pukeutunut isosiskon juhlamekkoon ja asettunut leikkeineen vakiopaikalleen, käytävän välikköön. Hiukset harittavat, pikkarit puuttuvat, mutta leikki sujuu ja pulpatus käy.\nKeskimmäinen leikki viidettä tuntia putkeen paperinukeilla, papupata porisee, tässä hetkessä ei mitään muuta maailmaa ole olemassakaan kuin keijut ja merenneidot. Yöpaita päällä, hiukset harjaamatta, edellisen aamun aamupesu riitänee täksikin päiväksi... Voi tuota seikkailijaa!\nEsikoinen ja yökyläillyt ystävätär ovat myös täydessä vauhdissa, omin tavoin. Hurmaavat yhdeksänvuotiaat! Valmistivat kaikille munakkaat aamiaiseksi, kattoivat ja laittoivat lounaan, nyt askarrellaan sormiteatterinäyttämöjä yllätykseksi pienemmille.\nUlkoilemaan ei päästy koko päivänä, kunhan olla möllötettiin. Huolestuneille isovanhemmille kuitenkin tiedoksi, että tänään sunnuntaina olimmekin lähes viisi tuntia puistossa, rullaluisteltiin ja leikittiin, juostiin ja tavattiin tuttuja.\nKerrassaan ihana viikonloppu. Ihme tapahtui, viikonloppu oli rentouttava! Näyttää olevan omasta asenteesta kiinni, sen sain huomata. Viiden yön kuluttua saan taas ilmoittaa lapsille, etten huolehdi seuraavasta aamusta!\nPosted by Vilijonkka at 1/21/2008 05:15:00 AM\nKirahvijalkainen January 21, 2008 at 6:24 AM\nHyvää alkanutta viikkoa myös teille! Kuulostipa harmooniselta viikonlopulta, lapset taisivat ainakin nauttia. Blogissani on jotain sinulle.\nKaisa January 21, 2008 at 6:30 AM\nLöhöpäivät pyjamissa ovat hurmaavia! Me harrastamme niitä säännöllisesti viikonloppuisin. Ja niinkuin totesit, kyllä on olo rento löllimisen jälkeen. Hauskaa viikon alkua! :)\nOuti from White Country January 21, 2008 at 2:19 PM\nJuuri tuollaisia viikonloppujen pitäisi olla!\nOnnea myös uuden (ilman)suunnan löytymisestä, olen käynyt itse Pekingissä vain pikaisesti, mutta se on varmasti mielettömän kiehtova paikka asua!\nLiivia January 21, 2008 at 3:22 PM\nTuttua niin tuttua! Jokaikinen aamu kun ei tarvitse lähteä mihinkään vetelehditään yöpuvuissa öhöm puoleenpäivään ainakin. Ihanaahan se on. Ja ihanaa kun lapset osaavat leikkiä! Meilläkin papupata pölpöttää koko ajan nukkekodin luona, jonka edessä legohäkkyrät ja suuret palikkarakennelmat ja kaikki liittyy kaikkeen, mitään ei saa purkaa. Ei siinä mitään, tämä tilateos vaan sijaitsee olohuoneessamme. Nykyään suhtaudun jo aika letkeästi ja hyppään yli päästäkseni omille kudin-lehti-tietokone-viritelmilleni.\nMatroskin January 21, 2008 at 4:43 PM\nMeillä ainakin toimii yhtälö, että mitä enemmän äippä hermostuu arkiaamuna ("ihan oikeesti, pitäisi jo olla menossa, nyt kalsarit jalkaan!"), sitä veltommiksi lapset muuttuvat. Plääh. Usein siinä vaiheessa kun 2 lasta on saatu luovutettua kasvatuslaitokseen eli päiväkotiin, voisin jo mennä uudestaan yöunille.\nIhania nuo sisäleikit!\nMarikki January 21, 2008 at 5:02 PM\nBlogistanian kukkalähetti piipahti. Käväise Kuusessa lukemassa lisää.\nToissa kesänä keskimmäisenne oli koko päivän yöpaidassa täällä. Touhusi barbiensa kanssa ja ripusteli kuusenkoristeita jokaiseen ovenkahvaan ja ulokkeeseen mitä löytyi. Ainoa mummin rajoitus oli, että pihalle ei mennä yöpaidassa. Sekin vain naapureiden takia. Teillä oli varmaankin ihana viikonloppu. Mitä vanhemmat tekivät? Löhöilivät? Terveisin mummi\nVilijonkka January 21, 2008 at 6:01 PM\nKirahvijalkaiselle ja Marikille suurkiitokset kukista. Tuoksuvat ihanasti!!!\nJa mummi, kyllä me vaan hengailtiin ja lueskeltiin.\nKrisse January 21, 2008 at 6:07 PM\nMoikka! Isoja tyttöjä teillä, kasvavat kohisten. Ilmeisesti me tullaan sitten sinne Beijingiin käymään kun ei Pariisiin ehditty... Kiinanmatkaa loppuvuodelle on muutenkin vähän suunniteltu, nyt on lisää insentiiviä saada aikaiseksi.\nJa kyllä se Outin blogista löytynyt Irene oli "se" sama...\nviolet January 21, 2008 at 6:08 PM\nJuuh. On muutamia asioita joita en ole koskaan tajunnut:\n1. miksi "päivävaatteet" olisivat kotona sen paremmat kuin pyjama?\n2 . miksi muka vain lämmin ruoka olisi terveellistä, täyttävää ja hyvää?\n(Tuo jälkimmäinen vaan tuli mieleen kun yksi ihminen päivitteli kun kuuli etten jonakin päivänä tehnyt ollenkaan "lämmintä ruokaa". Hmm...\nonko kuuma lenkkimakkara vaikkapa automaattisesti parempi kuin kylmänä syöty joku toinen juttu?)\nVilijonkka January 21, 2008 at 6:14 PM\nKrisse, tere tulemast vaan! Olisi kivaa, tuleehan Irene mukaan?\nViolet, lämpimällä rualla on kumma maine. Toki kylmänä päivänä kuuma keitto on ihanaa, mutta muuten minä voisin elää pelkästään erilaisilla salaateilla!\nviolet January 21, 2008 at 8:21 PM\nJuu, ei lämpötilalla ole mitään ravintoarvoa vaikka muita etuja voi ollakin.\nMonet lapset eivät niin salaateista piittaa, mutta kyllä heillekin on helppo keksiä monia aivan kelpo juttuja, jotka eivät ole "lämmintä ruokaa" - ja silti aivan terveellisiä ja hyviä.\n"M'man" January 21, 2008 at 10:04 PM\nTulee juhlaa viikonloppuun kun arjesta irrottaudutaan juuri tuollaisella meiningilla!\nHih, hymyilytti sanomasi "edellisen aamun aamupesu riitänee täksikin päiväksi... "\ntuike January 22, 2008 at 10:20 PM\nHienoa! Lapsesi leikkivät. Se kun ei enää joka perheessä ole ihan tavallista. Vaikka olisi ehdottoman tärkeää lasten kehityksen kannalta. Hyvä! Leikki jatkukoon mahdollisimman pitkään.


Karkkilan Tienoo - Tilaa sanomalehti 45% edullisemmin netistä\nEtusivu » Karkkilan Tienoo\nKarkkilan Tienoo sanomalehti\nLehden ensimmäinen numero ilmestyi vuonna 1962.\nSanomalehden levikkialueella asuu noin 16 000 ihmistä ja siihen kuuluvat Nummi-Pusula ja Karkkila.\nTilaa Karkkilan Tienoo sanomalehti 45% edullisemmin netistä\nNummi-Pusulan kunnan ja Karkkilan kaupungin yhteinen paikallissanomalehti on paikalliseen uutisvälitykseen keskittyvä laadukas kahdesti viikossa ilmestyvä uutispaketti, jonka voi tilata tänä päivänä monien muiden sanoma- ja aikakauslehtien tapaan helposti ja edullisesti netistä.\nKatso sanomalehden uusimmat lehtitarjoukset ja tee lehtitilaus netissä. Kaikki lehtitarjoukset ovat voimassa myös lahjatilauksessa, joten paikallissanomalehden voi tilata itselle, lahjaksi tai vaikka suoraan työpaikalle toimitettuna.\nSanomalehti tilataan netistä määräaikais- tai kestotilauksena vuoden mittaisena tilausjaksona, joka sisältää 104 numeroa. Määräaikaistilaus on varmasti helpoin tapa tilata lehti, sillä määräaikaistilausta ei tarvitse perua erikseen, vaan lehden ilmestyminen päättyy vuoden tilausjakson jälkeen automaattisesti. Vaihtoehtoisesti lehden voi tilata kestotilauksena, joka on jatkuva tilaustyyppi, jossa lehti tilataan myös vuoden tilausjaksolla joka uusiutuu automaattisesti, joten lehtitilaus tulee irtisanoa erikseen lehden kustantajalle puhelimitse tai netissä.\nMiksi lehti sitten kannattaa tilata netistä? Saat rauhassa tutustua yli 200 lehden valikoimaan ja etsiä juuri sinulle sopivan julkaisun ilman että kukaan painostaa tilaamaan jonkun tietyn lehden, saat lehden melko varmasti halvinpaan hintaan tilaamalla lehden netistä, voit tilata lehden itselle, lahjaksi tai työpaikalle, voit itse valita tilaatko lehden kestotilauksena vai määräaikaisesti ja saat aina tuoreen lehden kotiin kannettuna ilmestymispäivänä ilman postikuluja.\nKarkkilan Tienoo on Karkkilan ja Nummi-Pusulan paikallissanomalehti\nKarkkilan Tienoo on Uudellamaalla ilmestyvä sanomalehti, jonka levikkialue kattaa Karkkilan kaupungin ja Nummi-Pusulan kunnan. Sanomalehti on ilmestynyt jo vuodesta 1962 lähtien ja vuosien varrella se on palkittu useita kertoja Suomen paikallislehtien laatukilpailuissa. Tänä päivänä lehti ilmestyy tiistaisin ja torstaisin, eli kaksi kertaa viikossa.\nArvostettu ja monesti palkittu sanomalehti on Karprint Oy:n julkaisema lehti, jonka toimitus sijaitsee Karkkilassa. Karkkilan Tienoo on yksi vanhimmista kustannusyhtiön perustamista lehdistä. Karprintin paikallislehtiryhmän lehtiin kuuluvat lisäksi Kallio-lehti, Luoteis-Uusimaa, Lopen lehti, Munkin seutu ja Rööperin Lehti.\nKarkkilan Tienoo on arvostettu ja kotoinen sanomalehti, joka on palvellut sen levikkialueen asukkaita jo yli 50 vuotta. Lehden levikkialueella asuu tänä päivänä hieman yli 15 000 ihmistä, joista Karkkilassa asuu noin 9000 ihmistä ja Nummi-Pusulassa noin 6200 ihmistä. Nummi ja Pusula yhdistettiin Nummi-Pusulan kunnaksi vuonna 1981.\nKarkkilan Tienoo on laadukas ja perinteinen sanomalehti, jonka pääsisältöön kuuluvat Karkkilan ja Nummi-Pusulan ajankohtaiset uutiset. Lehti tunnetaan uutisvälitykseen keskittyneenä laadukkaana ja monipuolisena uutispakettina. Karkkilan Tienoo on tilauspohjainen sanomalehti, joten sen lukuarvo on todella korkea.\nOman asuinpaikan Sanomalehti, joka tulee tilata erikseen jokaiseen talouteen on huomattavasti arvostetumpi lehti kuin erilaiset ilmaislehdet. Karkkilan Tienoo on sanomalehti, jonka jokainen numero luetaan ajan kanssa tarkasti kannesta kanteen ja jonka sisältöön luotetaan.\nNumeroita vuodessa: 104\nPuhelinnumero: 09 413 97 300\nOsoite: Vanha Turuntie 317


AuroraHut -iglu - Nights of Northern Lights - Cottages\nAuroraHut -iglu on saatavilla valittuina päivinä.\nUpea AuroraHut -iglu on uniikki majoitus keskellä Nuorgamin tuntureita. Iglussa nautit omasta rauhasta ja kauniista tunturi- ja Tenojoen rantamaisemista, nukut revontulten ja tähtitaivaan alla luonnon keskellä ja bongaat poroja iglun suurista ikkunoista.\nKesällä voit ihailla Lapin yötöntä yötä ja syksyllä ihailla räiskyvää väriloistoa ympärilläsi. Puhtaan Kaldoaivin luonnon virtaavat vedet ovat lähes kaikkialla juomakelpoisia ja lähistöllä olevassa lammessa voit virkistäytyä vaikka uiden tai kalastaen.\nAuroraHut -iglussa on pieni keittiö ja wc, suihkut ja sauna ovat saatavana erillisessä rakennuksessa. Vuodepaikkoja on 2:lle hengelle parisängyssä, ja lattialla on tilaa ylimääräiselle patjalle.\n1-2 hengelle, tilaa lisäpatjalle\nKausi 1: 17.4.-31.10. 230€/yö\nKausi 2: 01.11.-16.04. 290€/yö\nHinnat sis. loppusiivouksen, liinavaatteet ja pyyhkeet sekä talvisin lumikenkien käytön.\nMahdollisuus vuokrata saunaa ja poreallasta sekä esim. sähköavusteisia paksurengaspyöriä.\nMajoitus 2:lle, 1 parivuode\nKeittiö (kaasuhella, vesihana ja viileäsäilytystila ruokatarvikkeille)\nWC (erotteleva kuivakäymälä)\nLattiatila yhdelle lisäpatjalle\nSuihkut ja saunamahdollisuus erillisessä rakennuksessa\nTalvella lumikengät käytössä\nSijainti tunturissa, Tenojoen läheisyydessä.\nNuorgam noin 10 km\nUtsjoki noin 35 km\nIvalon lentokenttä noin 200 km\nKirkkoniemen lentokenttä noin 170 km\nKysy myös tarvittaessa kalastus- ja pilkkiretkiä, Tenon veneen soutajaa tai metsästysretkiä koiran kanssa.\nMyös eräoppaan palvelut saatavilla etukäteen sovitusti.\n”Ylellistä retkeilyä parhaimmillaan! Mökissä oli kaikki tarvittava ja mitä mukavin sänky. Aivan mökin vieressä on pieni joki, jossa voi peseytyä ja todella tuntea kauniin luonnon ympärillään. Omistajat olivat erittäin ystävällisiä ja avuliaita! Suosittelen lämpimästi, jos haluat kokea jotain mahtavaa <3"\n”Tämä kohde oli Lapin turneemme upein kokemus. Näihin maisemiin ja luonnon rauhaan ei kyllästy koskaan. Tänne jäisi pitempäänkin, mutta kotia kohti on lähdettävä. Ehkä joskus palaamme. Kiitos tästä elämyksestä!"\n– Johanna ja Matti Tyrnävältä\n”Sijainti oli mainio, vieressä puro, jossa voi pulahtaa ja upeat maisemat, joita saimme tutkia omassa rauhassa. Myös autolle oli sopivan matkan päässä parkkipaikka, joten saapuminen iglulle oli helppoa. Iglu oli hyvin varusteltu ja ruokien valmistaminen sujui ongelmitta!”\n”Upea vaihtoehto, jos etsii ympäristöystävällisempää vaihtoehtoa. Yksityisyyttä on enemmän kuin ”lasi-igluissa”. Viestintä toimi mahtavasti ja isäntäväki oli erittäin auttavaista. Meitä kelit eivät suosineet, mutta jos sää on hieno, kokemus on varmasti henkeäsalpaava yöllä!”\n”Vietimme 30-vuotishääpäivää täällä uniikissa iglussa keskellä upeita maisemia! Saimme nukahtaa keskiyön auringon loisteeseen. Paljon kiitoksia ystävälliselle isäntäparille hienosta palvelusta. <3 Nyt on hyvä jatkaa Norjan puolelle.”\n– Pirkko ja Esa Rovaniemeltä\n”Olipa kerrassaan mitä ihanin ja ainutlaatuisin kokemus <3 Isäntäperheelle suurin kiitos! Lähijoella pesulla, grillattiin, käveltiin ympäristössä ja ihailtiin näitä uskomattomia maisemia. Kiitos <3<3<3”\n– Päivi/Espoo ja Sebastien/Vantaa\n”Nukuimme hyvät unet täällä upeassa iglussa upean keskiyön auringon alla. Iglun ulkopuolella meitä kävi tervehtimässä iso poro ja kettu-kaverukset. Kiitos <3 Nyt Norjaa kohti.”\n– Tuuli Oulu ja Juuso Sodankylä\nCopyright © 2021 Nights of Northern Lights


Aalto Usability Network ja strategisen käytettävyyden tola | Köyttöliittymä\n13 helmikuun, 2010 / Matias Pietilä\nAalto Usability Networkin ensimmäisessä kokoontumisessa 28.1. kuultiin professori Marko Niemisen alustus strategisesta käytettävyydestä ja Digialla team managerina toimivan Janne Ojalan katsaus käytettävyystyön käytännön haasteisiin yritysmaailmassa. Strategista käytettävyyttä pyritään tuomaa näkyviin yhä voimakkaammpin, mutta suurta kehitystä viime vuosina ei vaikuta tapahtuneen. Yritysmaailmassa työ on yhä paljolti ongelmien korjaamista.\nMarko Nieminen ja käytettävyystyön vaikuttavuus\nNiemisen esitys tarkesteli käytettävyysalan kehitystä 70-luvulta lähtien. Teemana oli vaikuttavuus, joka on vuosien varrella kasvanut hurjasti: alun peilityynestä vedenpinnasta on päädytty hyökyaallon pärskeisiin.\nNieminen huomautti, että vuosien saatossa on noussut esiin huoli alan uudistumiskyvystä.\n– Välillä jopa hirvittää käytettävyyden nykyään julkisuudessa saama valtava huomio. Herää myös kysymys, onko ala loppuunkaluttu, Nieminen sanoi.\n– Jo käytettävyyden käsitteestä on oltu luopumassa viimeset kymmenen vuotta, hän muistutti ja myönsi, että on alkanut itsekin taipua hyväksymään, että user experiencen erottaminen usabilitystä on perusteltua.\n[Esityksen jälkeen Nieminen vieläpä myönsi, että hänestä käyttökokemus on osuvampi käännös kuin käyttäjäkokemus, mutta kehotti käyttäjäkokemus-sanan käyttöön virallisissa yhteyksissä. Blogissahan tätä on vatvottu.]\nUudistumisen suunta oli tuttu jo muutaman vuoden takaisesta seminaarista:\n– Toiminta on ollut liian operatiivista. Jotta vaikuttavuus voisi kasvaa, on päästävä tuomaan käyttäjänäkökulmaa jo päätöksenteon aiemmin vaiheisiin, Nieminen määritteli käytettävyyden strategista roolia.\nHän viittasi Scott Berkunin blogimerkintään vuodelta 2002 ja moniin samoihin lähteisiin kuin muutama vuosi sitten.\nKysyin Niemiseltä esityksen jälkeen, onko strategisen käytettävyyden saralla tapahtunut merkittävää edistystä muutamaan vuoteen. Silloin kun aiheesta viimeksi puhuttiin, Nokia mainittiin esimerkkinä yrityksestä, joka on ymmärtänyt käytettävyyden strategiseksi kilpailutekijäksi.\nMaailma on muuttunut sen verran, että asian ääneen sanominen herätti tällä kertaa kuulijoissa pienen hymähdyksen.\n– Täytyyhän tässä yrittää edes jonkun vähän meteliä pitää, Nieminen hymähti.\nNykyään käyttäjätutkimuksen kurssikin on nimeltään Strategic User-Centered Design ja aiheella on myös oma tutkimusryhmänsä.\nNieminen totesi, että merkittävin muutos on hänen esityksessäänkin mainitsemansa C.K. Prahaladin teoksen The New Age of Innovation (2008) N=1 -ajattelu. Kun tuotteita tehdään demografioiden sijaan yksilöille, käytettävyysalan opit nouset yhtäkkiä arvoon arvaamattomaan.\n[Hiljaa mielessäni olin tyytyväinen, että keksin diplomityössäni aikoinaan viitata edes Prahaladin (ja Hamelin) vuoden 1994 kirjaan Competing for the Future.]\n– Kun raskaansarjan yritysstrategian guru kirjoittaa jotain tuollaista, sitä kuunnellaan, Nieminen kiitteli.\n– Tässähän ollaan tavallaan etsimässä apeja, rajapintoja, joilla yhdistää käytettävyysnäkökulma liiketoiminta-ajatteluun, hän havainnollisti.\nRoolin ottaminen on käytettävyysalan omissa käsissä – business-maailma ei osaa tulla koputtamaan ovelle. Nieminen korosti alalla tarvittavaa asennemuutosta.\n– Täytyy olla rohkeutta antaa lausuntoja, vaikka tuntuisi, etteivät tulokset olisi tieteellisesti valideja. Tarvitaan strategisia mielipiteitä taktisen datan sijaan.\nJanne Ojala ja käytettävyystyön haasteet yritysmaailmassa\nJanne Ojalan katsaus käytettävyystyön arkipäivään Digialla oli käytännönläheisempi. Hän kyseenalaisti heti alkuun puheet strategisesta käytettävyydestä:\n– Ei käydä keskustelua stragisesta bugitestauksestakaan, hän huvitti yleisöä.\n– Käytettävyys on silti välttämätöntä. Me hävitään keissejä muuten.\nDesign Factoryn salissa oli industriaali tunnelma\nOjala näki haasteena, että käytettävyys on alan ulkopuolisille häilyvä käsite. Se on ranskalainen viiva, jonka pitää kuulua sopimukseen, mutta ei ole selvää, mitä se sisältää. Ainakaan se ei saisi maksaa mitään.\nOjala listasi muutamia haasteita\nJos työllä ei ole vaikuttavuutta, se ei voi olla strategista\nOn oltava mukana prosessissa\nTäytyy seurata ja sisällyttää pomon tuloskorttiin\nSe mikä tuottaa rahaa, on strategista\nOjala jatkoi sivuamalla seuraavia otsikoita\nOjala näytti, kuinka käytettävyystyö voidaan toteuttaa yrityksessä linja- tai matriisiorganisaationa. Alalla ei tunnu vieläkään olevan konsensusta parhaasta toteutuksesta – vaihtoehdoilla on puolensa. [Varsinaisesti kalvon matriisiorganisaatio näytti kyllä hajautetulta organisaatiolta eikä matriisilta.]\nOjala korosti, että käytettävyyden pitää olla edustettuna myyntiprosessissa ja kehotti ottamaan UX-tiimin edustajan mukaan myyntitiimiin.\nKäyttäjäkeskeisyys pitäisi myös saada mukaan ketterään ohjelmistokehitykseen. Ojala mainitsi esimerkkinä haasteesta, kuinka kerran huomattiin, että eri tahot ymmärsivät use case -käsitteen neljällä eri tavalla.\nOjala varoitti myös UX-työn ulkoistamisesta. Minusta tuossa oli pieni ristiriita sikäli, että Digia tarjoaa juuri ulkoistuspalveluja. Kysyinkin tuota esityksen jälkeen, mutta asia jäi hieman epämääräiseksi.\n– Nielsenin saitti antaa asioista vähän huonon kuvan, Ojala totesi ja sai yleisön hymähtämään.\nJos syntyy mielikuva, että käytettävyysväki pyrkii johonkin Nielsenin sivuston kaltaiseen, viimeistään markkinointiväki älähtää.\n– Managementti näkee softapinon kasana kiviä. He eivät näe sitä kekona pannareita – hillolla ja kermavaahdolla, hän tunnelmoi.\nMutta aika on muuttumassa. Ojala huomatti, että nuorilla ohjelmistokehittäjilläkin on asioihin visuaalinen ote. Kun on eletty koko nuoruus pelien ja tyylikkäiden web-saittien maailmassa, ei kehdata tehdä rumaa kuraa.\n– Success brings commitment, Ojala linjasi.\nOnnistuminen täytyy tehdä näkyväksi, ja vain seuratut asiat voidaan todeta onnistuneiksi.\nOjala huomautti, että jo pelkän ohjelmiston testaamisen myyminen on vaikeaa. Myy siinä sitten elämyksellistä käyttökokemusta.\n– Asiakas kiinnostaa kaikkia asiakkaita, Ojala muistutti.\nEpäselvää on, mitä se vaatii käytännössä. Usein ajatellaan, että testaaminen tekee pyhäksi.\n– Devaajat taas kysyvät, miksei agiili riitä. Mihin näitä UX-tyyppejä oikein tarvitaan?\nOjala kaipasi parempaa mallia yhdistää UX-suunnittelu ja ketterä kehitys, mutta kun kysyin esimerkkejä omista kokemuksista, selkeitä vastauksia ei saatu.\nOjala sanoi, että käytettävyystyö pitää kyetä tuotteistamaan, uniikkityöhön ei ole varaa. Asiaa helpottaa, etteivät ongelmat ole usein niin uniikkeja kuin halutaan uskoa.\n– Ehkä tässä tarvitaan vain lisää vuosia vyön alle, hän tuumi.\nOjala kaipaili UX Officeria. Muutos ei tapahdu, ellei sitä vaadita yrityksen ylimmässä johdossa.\nYleisökeskustelu kääntyi Appleen.\n– Ipodsukupolvi ei tiedä mikä on ROI, mutta Jobs sanoo että tämä on jees, Raino Vastamäki kiteytti.\nJostain kommentoitiin, että pitäisi vain selvästi esittää, mitä ongelmien korjaus maksaa ja mitä se tuottaa ja budjetoida sen mukaan.\n– Tuolla tavalla saadaan korjattua ongelmia, mutta ei luotua elämyksiä. Ei Nokiallakaan pitänyt olla ongelmia ennen kuin iPhone ilmestyi.\nLauri Sumari kehotti lukemaan kirjan Selling usability.\nEsiin nousi myös asiantuntijoiden uskottavuusongelma:\n– Sillä mitä asiakas sanoo on 5000 kertaa enemmän painoarvoa kuin omalla sanomisellasi.\nKeskustelu äityi jopa hieman filosofiseksi, kun alettiin pohtia insinöörin tarkoitusta.\n– Onko teollisen yhteiskunnan myötä syntynyt filosofia täyttää tarpeet edullisesti väärä nykytilanteessa?\nKeskustelu tiivistyi lopulta pitkälti siihen, ollaako vähentämässä negatiivista vai lisäämässä positiivista käytetävyyttä.\n– Koska olemme konseptitalo, teemme sen mistä maksetaan. Siksi se jää meillä usein negatiiviselle puolelle, Ojala myönsi.\nHän muistutti kuitenkin, että mikäli menneestä kehityksestä voi mitään päätellä, kasvu on melkoista.\n– Digialla oli vuonna 2001 kolme UX-ihmistä. Nyt heitä on 50. Voidaan sanoa, että käytettävyys on siirtynyt jännittävästä kuriositeetista vääjäämättömäksi vaatimukseksi.\n[Pahoittelut hajanaisista muistiinpanoista. Testailin, kuinka muistiinpanojen tekeminen onnistuu pelkällä puhelimella.]\n← Will iPad deliver the Origami vision?\nIxDA Helsingin vierailu Hammerkitillä →\nYksi kommentti artikkeliin ”Aalto Usability Network ja strategisen käytettävyyden tola”\n19 maaliskuun, 2010 6:54 pm\nUX ja agile ovat sinällään samankaltainen parivaljakko, että kumpikin on käsite jota käytetään paljon, mutta jonka tekeminen käytännössä voi olla ihan mitä tahansa. Ei ole sinänsä ihme että näiden kahden vielä yhteensovittaminen on haasteellista.\nEx-Digialaisena voisin täydentää, että talossa on tosiaan UX-osaamista poikkeuksellisen paljon, mutta isoin ongelma taitaa olla että kyseiset osaajat ovat a) pääosin erään tietyn liiketoimintahaaran (lue: asiakkaan) projekteissa ja b) tämän tietyn liiketoimintahaaran projekteista ei yleensä voi puhua kuin oman projektitiimin kanssa. Digian UX-jengillä tosin saattaa olla sitten sitäkin enemmän todellista kokemusta siitä miten UX:aa viedään sinne agile-tiimien käytännön tekemiseen mukaan. Se on tosin sitten ihan oma operaationsa, että miten sen tietotaidon saa sieltä revittyä joidenkin muiden asiakkaiden käyttöön – mutta kyllä siellä sitä osaamista on – mutta ei vain kovin hyvin jakautuneena tai saatika levinneenä koko taloon. Tosin saman ongelman kanssa taitavat painia kaikki muutkin.\nPerusongelma taitaa olla se, että kaappikoodarit ja UX/design -tyypit harvoin viihtyvät samojen kattojen alla samanlaisilla työehdoilla ja virkistystapahtumilla houkuteltuna. Oma toivoni kohdistuu juuri tähän mainittuun uuteen koodarisukupolveen joka huomioi myös käyttäjäkokemuksen ja osaa itsekin viilata pikseliä ja käyttää järkeä käyttöliittymäelementtien kanssa. Sellaisia tosin on vielä aika vähän.


Vahvuuskeskeisyys on nähty. Nyt kiinnostavat oppimisunelmat. - Filosofian Akatemia Oy\nUuden ajan organisaatioissa tulevaisuuden palvelutarjonta perustuu henkilöstön tämän päivän oppimisunelmille. Organisaatioiden kehittämisen seuraava askel on yhdistää sisäisen motivaation johtaminen, osaamisen kehittäminen ja organisaation uusiutumiskyky.\nTyön ja johtamisen kehittämisessä on jo pitkään puhuttu sisäisestä motivaatiosta. Työn mielekkyyttä on pyritty vahvistamaan mm. tukemalla merkityksellisyyden kokemusta ja päästämällä ihmisten vahvuudet paremmin esiin. Työstään innostuneiden ihmisten tiedetään olevan mm. tehokkaampia, asiakasorientoituneempia ja onnellisempia.\nToisissa pöydissä taas on keskusteltu organisaatioiden uusiutumiskyvystä. On mietitty innovaatioprosessien vahvistamista ja luotu jos jonkinmoisia luovan ajattelun turvapesiä, joissa ideat saavat rauhassa lentää. On myös pohdittu, miten jatkuvan parantamisen prosessit pyörisivät sujuvasti arjessa ilman paapomista ja miten uudet innovaatiot saisi jalkautettua työn arkeen ilman suurempaa kitkaa.\nNyt on aika tuoda nämä asiat yhteen.\nKiihtyvän muutoksen maailmassa johtajan tulisi oikeastaan olla huolissaan vain oppimis- ja keksimiskyvystä\nTulevina vuosina jokainen organisaatio saa eteensä lukemattomia mahdollisuuksia keksiä kuluttajia inspiroivia ratkaisuja, usein hyödyntäen uusia teknologioita. Sekä palvelutarjonta että tekemisen tavat ovat hurjassa muutoksessa, eikä tuolle muutokselle ole näkyvissä loppua. Se, mihin mahdollisuuksiin organisaatio tarttuu tai kuka asioita organisaatiossa edistää, on käytännöllinen päätös.\nSiihen vaikuttaa asian mittakaavasta ja organisaatiosta riippuen hallitus, toimitusjohtaja, johtoryhmä, esimies tai työntekijät. Riippumatta siitä, kuka päätöksen tekee, kannattaisi tuossa päätöksessä ottaa vahvasti huomioon työntekijöiden tulevaisuutta koskeva sisäinen motivaatio, toisin sanoen heidän oppimisunelmansa.\nOn nimittäin niin, että tehokkuuden, asiakasajattelun ja onnellisuuden lisäksi sisäisesti työstään motivoituneet ihmiset ovat myös merkittävästi kekseliäämpiä (ne uudet innovaatiot!) ja he oppivat nopeammin ja syvemmin. Kiihtyvän muutoksen maailmassa nuo ovat oikeastaan ainoat asiat, joista johtajan tulisi olla huolissaan.\nKuva 1. Menestyksekkäin tulevaisuus löytyy organisaation mahdollisuusavaruuden ja työntekijöiden oppimisunelmien rajapinnasta.\nYksinkertaisimmillaan tämä ajatus konkretisoituu esimerkiksi uusien toimintatapojen kokeilemisen työnjaosta päätettäessä. ”Annetaan Riitan ja Jaskan kokeilla tuota robottia työkaverina hotellisiivouksessa, kun heidän kerran tiedetään olevan kiinnostuneita robotiikasta. Pena ja Matti eivät ainakaan halua robottia työkaverikseen, joten kokeilu olisi heidän kanssaan jo ennalta tuomittu epäonnistumaan.”\nTämän saman ajatuksen voi viedä myös hieman radikaalimpiin sfääreihin. Organisaatio voi tulevaisuuden mahdollisuuksiaan pohtiessaan aivan hyvin hylätä päteviä vaihtoehtoja ja tarttua sellaisiin pitkäkestoisiin visioihin, joiden tiedetään toteuttavan työntekijöiden oppimisunelmia. Sellaisten visioiden toteutumisella on melkoinen motivaatiomoottori tukenaan, eikä tarvitse paljon huolehtia työntekijöiden karkaamisesta kilpailijan huomaan.\nOletko koskaan kysynyt johdettaviltasi, minkälaisten asioiden oppimisesta he unelmoivat?


Pohjolassa. Vaihtareiden taustat - PDF\nDownload "Pohjolassa. Vaihtareiden taustat"\n1 Vieraiden Pohjolassa maiden ihmiset Järvenpään lukiossa opiskelevat vaihto-oppilaat ovat olleet Suomessa jo pari kuukautta. Saimme hyvän mahdollisuuden haastatella Sofia Zamoraa, Valérie Coutua, John Flahertyä ja Antonia Ilkoa heidän kokemuksistaan Suomesta. Vaihtareiden taustat Tämän lukuvuoden vaihto-oppilaat tulevat kaikki erilaisista kulttuureista ja maista. Vaihtarit ovat kulkeutuneet tänne Suomeen muun muassa Saksasta, Kanadasta, Meksikosta ja Yhdysvalloista. Muutama haastatelluista opiskelijoista kertoi, että heillä on taustoja muualtakin kuin kotimaastaan. John Flaherty kertoi, että hänen molemmat vanhempansa muuttivat Irlannista Yhdysvaltoihin eli hänellä on myös eurooppalaista taustaa.\n2 Antonia Ilko. Millä tavoin Suomi eroaa vaihtareiden kotimaista? Haastateltavien näkökulmat Suomeen ovat hyvinkin erilaisia. Yhdysvaltalainen John Flaherty nosti positiivisina asioina esille Suomen luonnon, ilmaisen kouluruoan ja rennomman koulunkäyntitavan. Suomalaisten sosiaalinen ujous ja salmiakki nähtiin vähemmän hyvinä puolina. Vaihtareiden koulusysteemit eroavat Suomesta muun muassa jaksojärjestelmän ja oppituntien pituuksien puolesta. Meksikolainen Sofia Zamora kertoi, että oppitunnit ovat Suomessa pidempiä kuin Meksikossa ja ainevalintoja on enemmän sekä monipuolisemmin. Kanadalainen Valérie Coutu kertoi siitä, kuinka koulubussi hakee opiskelijat bussipysäkiltä kouluun ja koulusta kotiin.\n3 Mikä motivoi vaihtareita? Vaihtareiden näkemykset vaihtelevat, mutta keskeisimpinä asioina elämässä he pitävät sitä, että elämästä saa mahdollisimman paljon irti. Myös hyvän työn saaminen, perhe, ystävät, ruoka ja se, että ei näännytä nälkään, ovat vaihtooppilaiden prioriteetteina. Sofia Zamora. Miksi vaihto-oppilaaksi, ja miksi juuri Suomeen? Monet haastatelluista halusivat vaihto-oppilaiksi joko sen takia, että heidän perheensä olivat ottaneet vaihto-oppilaita asumaan heidän koteihinsa, tai sen takia, koska heidän perheenjäsen (tai jopa vaihtari itse) on ollut aikaisemmin vaihdossa.\n4 Minä en halunnut mennä Yhdysvaltoihin vaihto-oppilaaksi, koska valtaosa nuorista menee sinne. Antonia Ilko Syy Suomeen tulemiseen oli osalla siinä, että he eivät halunneet mennä maahan, minne monet muut vaihtarit menevät, kuten Yhdysvaltoihin ja Uuteen-Seelantiin. Saksalaisen Antonia Ilkon mukaan Pohjoismaissa ei ole vaarallisia eläimiä tai luonnonkatastrofeja, mitkä toimivat myös hyvinä syinä tulla Suomeen. Valérie Coutu. Vaihto-oppilaiden unelmia ja harrastuksia Kaikilla haastatelluilla vaihtareilla on harrastuksia. Esimerkiksi Johnilla on koripallo ja Valériella musiikki. Harrastuksien lisäksi vaihto-oppilailla on myös unelmia, kuten\n5 hyvään yliopistoon pääseminen, hyvä ammatti ja ylipäätään hyvä elämä. Osa heistä haluaa tulla maailmanmatkaajiksi ja tietää enemmän. Vaihtariksi uudestaan? Lähes kaikki haastatelluista vaihtareista haluavat, ja ovat jopa suunnitelleet, lähtevänsä vaihto-oppilaaksi uudestaan. John Flahertylle se olisi jo kolmas kerta vaihtarina. Hän kertoi, kuinka hän ensimmäisen vaihto-oppilasreissunsa aikana Afrikassa sai niin sanotusti matkakuumeen, eli disease for traveling. John Flaherty.\n6 Vaihto-oppilaiden odotukset lukuvuodelle Vaihtarit tykkäävät Suomesta ja odottavat tältä vuodelta paljon hyvää. Alkuhuuma uudessa maassa opiskelusta on muuttunut jo koulunkäynniksi ja arjeksi. Vaihto-oppilaat eivät osaa kuvitella, miten he tulevat pärjäämään jatkossa ja mitä tämä pohjoinen heittää vastaan, mutta he ovat iloisia ja valmiita ottamaan haasteet vastaan. Olkoon siellä sitten vaikka kesä tai salmiakki vastassa.


Kolumni: Johtajien sukupuolesta puhutaan vähintään kunnes kirkonmies suostuu olemaan feminiininen – Kotimaa24\nKolumni: Johtajien sukupuolesta puhutaan vähintään kunnes kirkonmies suostuu olemaan feminiininen\n19.10.2018 12:15 - Meri Toivanen | Teologia\nYlellä on voinut seurata tänä syksynä brittiläistä tv-sarjaa Särkynyt enkeli. BBC:n tuottama draama kertoo pohjoisenglantilaisen pikkukaupungin katolisesta papista Michael Kerriganista. Sarja käsittelee tavallisten ihmisten arkea ja siihen nivoutuvia eettisiä kysymyksiä. Samalla isä Michaelin tarina ottaa kantaa koko katolista kirkkoa koskeviin suuriin teemoihin.\nEräässä kohtauksessa sarjan päähenkilö toteaa alttarilta ymmärtävänsä, miksi katolinen kirkko vastustaa naisten pappeutta. Naisen ruumis on vieras, pelottava ja halveksittava. Eikä auta, että sukupolvet vaihtuvat, sillä miespolvet opettavat yhä seuraavia miespolvia. Särkynyt enkeli -sarjan papin mielestä se on tuhoisaa. ”Naispappeja, naispiispoja, naispaavi. Heitä meidän kirkkomme tarvitsee”, isä Michael Kerrigan toteaa.\nAsetelma ei ole vieras Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa, joka hyväksyi naisten pappeuden 32 vuotta sitten. Helsingissä järjestettiin tässä kuussa Naiset johtajina kirkossa -seminaari, joka sai alkunsa sosiaalisesta mediasta.\nTilaisuuteen kuului paneelikeskustelu, jossa oli mukana sekä naisia että miehiä. Helsingin Paavalin seurakunnan kirkkoherra Kari Kanala totesi paneelissa, että miehet määrittelevät, mitä uutta kirkkoon saa tuoda. Miehiltä ikään kuin pyydetään lupa muutoksiin. Pappi, Diakin vs. lehtori Helena Kauppila (ent. Paalanne) sanoi, että moni vallassa oleva mies ei halua kirkkoon teologiaa, jossa olisi uudenlainen näkökulma feminiinisyyteen ja maskuliinisuuteen.\nKanalan mukaan miehiltä hyväksytään usein enemmän kuin naisilta. Kanala totesi, että miespuolisena johtajana häneltä suorastaan odotetaan ”kusipäisyyttä”. ”Olen todennäköisesti liian empaattinen”, hän sanoi.\nSe, että miesjohtaja ei saa olla empaattinen, pohjautuu ajattelutapaan, jossa empatia on feminiininen ominaisuus ja näin ollen varattu naisille. Ajattelumalli on vaarallinen, sillä todellisuudessa feminiinisyys ja maskuliinisuus eivät noudata sukupuolten rajoja. Johtajien sukupuolesta puhutaan vähintään siihen asti kun sekä miehet ja naiset sallivat itsessään sekä maskuliinisuutta että feminiinisyyttä, siinä suhteessa kuin kunkin persoonaan sille ominaisella tavalla kuuluu.\nJos kirkonmies ei tunnista omaa feminiinisyyttään, siitä tulee vierautta, joka pitää karkottaa. Ja silloin naiset ovat uhka – katolisessa kirkossa pappeina, meidän kirkossamme johtajina.


Lakikirjasto > ArtikkelitUkkola, Markus: Hankintalainsäädännöstä ja sitoutumiskammosta13.6.2017, Edilex-sarja 2017/26\nTaloustieteen Nobel-voittaja Thomas Schelling nousi kuuluisuuteen peliteoriaa koskeneella teoksellaan ”The Strategy of Conflict”, jossa hän määrittelee sitoutumisen kahden osapuolen välisissä neuvotteluissa. Hän jakaa sitoutumisen yhtäältä sen tavanomaiseen muotoon sekä toisaalta sitoutumiseen uhkauksen muodossa. Taloustieteilijä Jack Hirschleifer on jatkojalostanut Schellingin jaottelua erilaisista sitoutumisen tavoista. Artikkelissa tarkastellaan, mitä merkitystä tällä peliteoreettisella...\nLakikirjasto > ArtikkelitMäättä, Kalle – Turtiainen, Matti: Tarjousyhteistyö kilpailuoikeudellisena haasteenaEdilex-sarja 2014/15\nTässä tutkimuksessa tarkastelun kohteena ovat järjestelyt, joissa tavaran myymistä, ostamista tai palveluksen suorittamista koskevassa tarjouskilpailussa tarjouksen antajat ovat yhteistoiminnassa keskenään. Artikkelissa keskitytään ensisijaisesti kilpailulain nostamiin rajanveto-ongelmiin, koska ne muodostavat jo sellaisenaan laajan kysymyskokonaisuuden. Kirjoituksessa perehdytään sellaiseen tarjousyhteistyöhön, johon osallistuvat muut kuin suuryritykset. Lisäksi huomio kiinnitetään kotoiselle...\nLakikirjasto > ArtikkelitPohjonen, Mika: Tarjouksen tarjouspyynnön mukaisuus julkisissa hankinnoissa17.11.2010, Edilex-sarja 2010/38Avoin\nTarjouksen tarjouspyynnön mukaisuus on eräs yleisimmistä oikeuskysymyksistä, joka tulee vastaan julkisten hankintojen kilpailuttamisessa. Vaikka aiemmin oikeuskäytännössä on hyvin suoraviivaisesti katsottu, että tarjouspyyntöä vastaamaton tarjous on tullut hylätä, viime vuosina ratkaisevaksi näkökulmaksi on noussut se, vaikuttaako tarjouksessa oleva poikkeama tarjousten vertailukelpoisuuteen. Milloin hankintayksiköllä on velvollisuus hylätä tarjouspyyntöä vastaamaton tarjous? Milloin taas sillä...


itkisitkö onnesta: NEW CAMERA\nvoi kun se on kaunis! oijoi :)\nno eikö ookin!! tän kanssa kehtaa liikkuakin jossain, kun järkkäri on vähän turhan massiivinen :-D\nViivi 8:20 pm\nse on! ♥ vielä kun oppisin käyttämään kunnolla kun en oo niin pitkään aikaan kuvannut muilla kameroilla kuin järkkäreillä! :-D\näää mäki haluun tollasen !! <3\nno ei tuo mitenkään törkeän kallis kyllä ole, eli ehkä voisit säästää vähän ja hankkia? :-)\nkaro 9:04 pm\nHihi, itselläkin ollut tämä jo pidemmän aikaa mielessä, ois ihana jos ois tommonen kamera jota jaksais ottaa joskus mukaankin paikkoihin. Ja se on niin nätti!! ♥\nsiis joo!! en oo jaksanut raahata järkkäriä enää pariin vuoteen melkeenpä mihinkään ja siksi valokuvaaminenkin on jäänyt tosi vähälle! ehkä nyt innostuisin uudestaan, ois kiva, koska vaikka tuossa mun iPhone 5S:ssä onkin oikeesti tosi hyvä kamera niin ei se silti oo sama juttu ku kameralla kuvaaminen! ja nättihän tuo tosiaan on, oih! ♥\noioi, itelläni on ollut sama ihanuus viime heinäkuusta lähtien, tosin metallin värisenä (koska valkonen oli sillon loppu nyyh) :-) on kyllä pelittäny tän melkeen vuoden ajan ihan täydellisesti, vaikka se onki jo kerran ehtiny kolahtaa melkosen kovaa laattalattiaan! :-D ainoo vaan mikä nyt tympii on se, että ton vekottimen hinta oli sillon päälle 500€, ja ymmärtääkseni sen saa nyt puolet halvemmalla :--D mutta rakkauttahan toi on ♥\nhih on tuo kyllä ihana!! en vielä vaan osaa oikeen säätää mitään asetuksia, kun oon niin tottunut järkkäriin ja kaikki näyttää erilaiselta hahah :-D mutta enköhän mä nopeesti opi kuvaamaan tuollakin!\nvoi höh tyhmää!! :-D tosiaan n. 270€ tuo maksaa nykyään, mutta mä sain vielä tosi hyvällä tarjouksella ton niin maksoi vaan 200€!\njaah, aika sekavaa ja ristiriitaista, mutta ihan ok kai! kävin tänään pääsykokeessa naureskelemassa itselleni, se oli ihan virkistävä kokemus sinänsä :'--D\nToi kamera on niin hieno ja kivan pieni. Itekki oon haikaillu itelleni tollasta pienempää kameraa kun järkkärin raahaaminen on nii rasittavaa ja tosta oon kuullu ja lukenu nii paljon hyvää :)\njoo totta, järkkäriä ei kyllä jaksa raahata oikeen mihinkään! :-D mutta toi vaikuttaa kyllä hyvältä vaihtoehdolta mitä nyt vähän yritin äsken testailla :-)\nOii toi kamera ois niin ihana ja kätevä <3 himottais itekkii hankkii toi..ois kiva kuvata enemmän elämää ja nuoruutta ja yolo haha, mut tosiaan ku se järkkäri on niiiin tilaavievä..tosin tuntuis ehkä vähän turhalta ostaa toi, koska on kuitenkin toimiva kamera ja 1.4 50mm linssi, mutta..:-D ennen sitä jakso raahatakkii ku ei ollu puhelimes kunnon kameraa, mutta eipä tuo iPhonen kamerakaan mikään hääppönen ole, varsinkaa ku kattelee niitä kuvia koneelta. Onko tossa millanen linssi? :-) ja eiks tohonkii saa ostettuu erilaisia? Ja ootko vielä kerenny testailemaa kunnolla ja ootko ollu tyytyväinen? :-) tuli kyl kauhee himo tohon haha! :-D\nno totta kyllä, samaa mietin et ois kiva taas ikuistaa nuoruutta kun en enää jaksa raahata järkkäriä juurikin tuon iPhonen kameran takia mukanani! :-D\ntossa tuli mukana tuollanen M.ZUIKO DIGITAL 14‑42mm 1:3.5‑5.6 II R mutta saa tosiaan ostettua erilaisia ja jonkin vähän paremman ehkä voisin joskus hankkiakin, kun oon niin tottunut kuitenkin käyttämään sitä 50mm 1.8 vaikkei se mikään super ookaan, mut kuitenkin perus kittiä parempi :-D\nen osaa vielä yhtään sanoa mitään käyttökokemuksia kun en oo vielä ehtinyt tutustumaan tuohon kun on ollut niin kiirettä nyt lakkiaisten takia! mutta oon kyllä huono oppimaan uuden kameran käyttöä, eli ne muutamat tuolla ottamani kuvat on kyllä aika kamalia :'--D täytyy tutustua johonkin käyttöohjeeseen ehkä ekaa kertaa elämässäni...


Suomalaiset perheet - Valmastatyoelamaan.fi\nSuomalaiset perheet viettävät vapaa-aikaa arkisin mieluiten kotona. Digitaalisuus on tuonut suuria muutoksia illanviettoon kymmenen viime vuoden aikana. Yli puolet suomalaisista käyttää somea päivittäin.\nSuomessa arvostetaan vapaa-aikaa yhä enemmän, ja ansiotyöhön käytetty aika on vähentynyt Tilastokeskuksen vuoden 2017 vapaa-aikatutkimuksen mukaan. Lapsiperheiden ajankäytössä on tapahtunut positiivista kehitystä, perheelle halutaan antaa aikaa ja kehittää yhteistä tekemistä. Tärkeäksi koetaan se, että kaikilla on mukavaa. Miehet ovat alkaneet ottaa enemmän vastuuta kotielämästä, etenkin lastenhoidosta.\nSuomalaiset perheet arvostavat vapaa-ajalla enemmän kiireetöntä yhdessäoloa kotona kuin erikseen suunniteltua laatuaikaa, kertoo Väestöliiton tutkimus lapsiperheiden ajankäytöstä. Moni myös kokee laatuajan käsitteen negatiivisena. Vanhemmat nipistävät yhteistä aikaa perheelle useimmiten kotitöistä ja omista harrastuksista. Menot pyritään aikatauluttamaan niin, että koko perhe olisi välillä yhdessä.\nVaikka työtä tehdään vähemmän kuin ennen, aikapulan kokemukset ovat silti lisääntyneet. Tähän mahdollisesti vaikuttavat työn lisääntynyt pätkittäisyys ja epäsäännöllisyys, palveluiden ja kauppojen aukiolon piteneminen ja lasten harrastusten monipuolistuminen.\nVapaa-aikaa vietetään suomalaisissa perheissä arkisin useimmiten kotona tietokoneen äärellä, älypuhelimella sosiaalisessa mediassa, katsotaan televisiota tai pelataan lautapelejä. Perheen yhdistäviä kohtaamispaikkoja kotona ovat keittiö ja sauna: päivällishetki pyritään olemaan ruokapöydän ääressä koko perheen voimin, saunassa rentoudutaan yhdessä ja irtaudutaan arjen kiireestä. Ulos lähdettäessä käydään esimerkiksi kirjastossa, museossa tai näyttelyssä. Elokuvat ja konsertit ovat suosituimmat kulttuuritilaisuudet.\nDigitaalinen vallankumous on vaikuttanut suuresti vapaa-ajan viettoon. Suomalaiset tapaavat ystäviä ja sukulaisia harvemmin.\nPerheiden vapaa-ajan vietto on muuttunut viime vuosikymmenen aikana huomattavasti. Digitaalisuus vaikuttaa arjessa yhä enemmän, ja pelit ovat saaneet entistä suuremman merkityksen. Yli puolet suomalaisista on sosiaalisessa mediassa useita kertoja päivässä, joka neljäs jatkuvasti. Lähes kaikki alle 45-vuotiaat käyttävät ainakin yhtä somekanavaa tai pikaviestipalvelua.\nSuomalaiset eivät enää tapaa sukulaisia ja ystäviä yhtä paljon kuin ennen, ja valtaosa käyttää yhteydenpitoon somea. Säännöllinen yhteydenpito puhelimella tai verkossa vanhempiin on vähentynyt. Myös aikuiset lapset ja vanhemmat tapaavat yhä harvemmin kasvokkain.\nVapaa-ajalla tapahtuvaan sosiaaliseen kanssakäymiseen käytetty aika on vähentynyt peruskouluikäisillä nuorilla. Tyttöjen ja poikien ajankäytössä on eroja. Pojat käyttävät iltapäivisin tietokoneella pelaamiseen huomattavasti enemmän aikaa kuin tytöt. Tietokonepelit ovat pojille ykkösharrastus, sen jälkeen liikunta, muu tietokoneen käyttö, muut harrastukset ja kulttuuri- tai urheilutapahtumiin osallistuminen. Tytöt käyttävät poikia enemmän aikaa muuten tietokoneella, television ääressä, läksyjen parissa, sosiaaliseen kanssakäymiseen ja kotitöihin.\nSuomalaisten liikkuminen on vähentynyt viimeisen 10 vuoden aikana, samoin lukeminen ja kirjoittaminen. Perinteinen television katselu on siirtynyt nettiin.\nSuomalaiset eivät enää liiku yhtä paljon kuin aiemmin, päivittäinen liikunta on vaihtunut muutamaan harrastuskertaan viikossa. Tytöt liikkuvat ja ulkoilevat vähemmän kuin pojat.\nLuontoharrastukset, kuten marjastus, sienestys, metsästys ja kalastus ovat menettäneet suosiotaan viime vuosien aikana. Tähän on vaikuttanut paitsi digitalisaatio, luultavasti myös kaupungistuminen.\nLähes jokainen suomalainen lukee edelleen ainakin yhden kirjan vuodessa, mutta lukeminen on vähentynyt: vuonna 2017 enää kuusi kymmenestä yli 15-vuotiaasta luki päivittäin sanomalehtiä. Lehtiä luetaan paljon verkossa, mutta kirjojen lukeminen sähköisesti ei ole vieläkään kovin yleistä.\nKuvataiteiden harrastaminen ja instrumenttien soittaminen on pysynyt lähes samana, mutta kädentaidot ovat hiipuva harrastus. Jonkinlaisia käsitöitä kertoo tekevänsä enää joka toinen suomalainen.\nKirjoittamisen harrastaminen on vähentynyt huomattavasti runsaan vuosikymmenen aikana. Vuonna 2002 joka neljäs piti päiväkirjaa, mutta nykyään enää joka kymmenes. Perinteisiä kirjeitä ei enää juuri kirjoiteta. Blogit eivät ole siirtäneet kirjoitusharrastusta internetiin, sillä 10 vuotta täyttäneistä suomalaisista bloggaa vain 2 %.\nDigitaalisuus on vaikuttanut myös television katseluun viime vuosina. Nettipalvelu on kasvanut suositummaksi kuin perinteinen television katselu ohjelmien lähetysaikaan. Kotisohva ei ole enää se suosituin paikka, vaan televisiota katsellaan eri laitteilta ja eri pisteissä kotona ja muualla.


aivovaurio.fi - Sopeutumisvalmennus\nSopeutumisvalmennus on ryhmämuotoista kuntoutusta, jonka tavoitteena on auttaa aivovammautunutta ihmistä ja hänen läheistään sopeutumaan arkeen.\nSopeutumisvalmennus järjestetään useimmiten vajaan viikon mittaisina kursseina. Kursseilla yhtenä menetelmänä käytetään ryhmäkeskustelua, joita edeltää asiantuntijan pitämä alustus esimerkiksi vamman oireista ja vaikutuksista elämän eri alueisiin ja toimintakykyyn.\nKurssilaisten kanssa käydään läpi palvelujärjestelmää sosiaali- ja terveyspalvelujen sekä muiden arkea helpottavien palvelujen osalta. Heillä on mahdollisuus saada henkilökohtaista ohjausta ja neuvontaa.\nSopeutumisvalmennus mainitaan eri laeissa. Sen tavoitteena on kuntoutujan ja hänen läheisensä ohjaus ja valmentaminen sekä psyykkisten, fyysisten ja sosiaalisten voimavarojen vahvistaminen. Tiedon ja vertaistuen saamisen lisäksi tarkoituksena on edistää ja tukea kuntoutujan selviytymistä arjesta.\nSopeutumisvalmennusta järjestävät muun muassa Kela ja eri järjestöt. Valmennuksia rahoittavat Kelan ja RAY:n lisäksi vakuutusyhtiöt ja terveydenhuolto.\nTeksti: kuntoutussuunnittelija A. Korhonen, Aivovammaliitto 2016\nLisätietoa Aivovammaliiton omilta internetsivuilta:\n14MB, päivitetty 8.12.2016


Osa ihmisistä heittää saamaansa ruoka-apua pois – mistä ruoan hylkääminen jakelupaikkojen lähistölle johtuu?\nIsoissa kaupungeissa on huomattu, että ruoka-avun tuotteita heitetään pois. Tutustuimme ruoka-apukassin sisältöön Nauha ry:n ruokajakelussa Tampereella ja kysyimme, miten ruoan hävikkiin menoa voi ehkäistä.\nTältä näyttää ruokakassin sisältö. Myös erikoisruokavaliot on huomioitu hävikin torjumiseksi. Video: toimittaja Kai Pohjanen, kuvaaja Matias Väänänen, leikkaaja Mari Siltanen / Yle\n1.10. 11:51 • Päivitetty 1.10. 13:57\nNauha ry:n toimipaikassa Tampereen Kaukajärvellä valmistauduttiin perjantaina jakamaan 180 ruokakassia. Vertais- ja vapaaehtoistoiminnan päällikkö Hanni Nurmi esitteli kassin sisältöä Ylen striimissä.\n– Täällä on lihatuote, einestä, yksi maitotuote, mandariineja, makaronipussi ja leipää.\nUsein kassista löytyy myös jotain herkkua. Esimerkiksi pulla tai pipareita.\nKaikki ruoka-avun tuotteet eivät päädy käyttöön. Yleen yhteyttä ottanut ihminen kertoo nähneensä ruoka-apukasseja hylättyinä eri puolilla Tamperetta. Kasseja on jätetty hänen mukaansa eri puolille kaupungin keskustaa.\nHanni Nurmi pakkasi perjantaina ruokakasseja Nauha ry:n toimipisteessä Kaukajärvellä. Kuva: Matias Väänänen / Yle\nNurmi pitää mahdollisena, että myös osa Nauha ry:n jakamasta ruoasta päätyy roskiin.\n– Todennäköisesti näin tapahtuu. Mehän emme voi tietää, mistä ihminen tykkää. Pääsääntöisesti olemme törmänneet kiitollisuuteen.\nNauha ry:sta ruokakassin saa tekemällä tilauksen ennakkoon. Tuotteet tulevat Tampereen seurakuntien ruokapankista ja muutamista kaupoista.\nPitkään säilyviä tuotteita koitetaan jakaa eri jakelukerroille niin, etteivät asiakkaiden kaapit täyty esimerkiksi makaronista. Hävikkiä vähentää myös se, että yhdistys tekee omat kassit kasvissyöjille ja gluteenitonta ruokavaliota noudattaville. Osa kasseista ei sisällä sian lihaa.\nHelsingissä tuotteita hylätty pysäkeille\nRuoka-avun pois heittäminen on tuttua myös muualla Suomessa. Helsingissä toimivan Hurstin Apu ry:n toiminnanjohtaja Sini Hursti-Lindholm kertoo, että tuotteita on löytynyt jakelupaikan ympäristöstä.\n– Kokonaisia ruokakasseja ei ole löytynyt, mutta yksittäisiä tuotteita kylläkin. Niitä on ratikkapysäkkien penkeillä. Eräs opiskelija käy keräämässä niitä ja jakaa ihmisille.\nHursti-Lindholmin mukaan tuotteet ovat olleet etupäässä kasviksia, esimerkiksi perunapusseja.\n– Minusta se on kurjaa, koska on ihmisiä, jotka ottaisivat mielellään sen tuotteen. Se on inhottavaa myös vapaaehtoisia työntekijöitämme kohtaan, jotka tekevät kovaa työtä.\nHurstin Apu jakaa koronatilanteen vuoksi valmiiksi pakattuja ruokakasseja. Joskus asiakkaat vaihtavat tuotteita paikan päällä. Esimerkiksi kasvisyöjät antavat pois lihatuotteita.\nNauha ry:n vapaaehtoistyöntekijä Juha Tervi oli perjantaina pakkaamassa ruokakasseja. Tervi on itsekin ollut ruoka-avun asiakas: "Tiedän kokemuksesta, että hyvää ruokaa tulee ja se auttaa ihmisiä". Kuva: Matias Väänänen / Yle\n"Köyhän pitää saada valita"\nHelsingissä toimivasta Myllypuron elintarvikeapu ry:stä kerrotaan, että ruoan pois heittäminen ei ole heillä ongelmana. Syynä on se, että asiakkaat saavat valita ruokakasseihin tulevat tuotteet itse.\n– Emme tee valmiita kasseja, koska ihmisen pitää nähdä, mitä saa. Myös köyhän ihmisen pitää saada valita, sanoo toiminnanjohtaja Sinikka Backman.\nMyllypurossa on myös käytössä konsti, joka auttaa vähentämään hävikkiä. Ulko-oven vieressä on laatikoita, johon voi jättää tuotteen, jos tulee katumapäälle. Toinen kävijä voi halutessaan ottaa tuotteen mukaansa.\nTampereella toimivan Nauha ry:n ruokakasseihin yritetään joka kerta saada vihanneksia ja hedelmiä. Tällä kertaa jaettavaksi tuli mandariineja. Kuva: Matias Väänänen / Yle\nMyös Suomen Punaisen Ristin Lapin piiristä kerrotaan, että ruoka-avun pois heittäminen on tuttu ilmiö. SPR:llä on Lapissa seitsemän osastoa, jotka jakavat ruoka-apua. Tuotteiden pois heittäminen ei ehkä ole yhtä yleistä kuin etelän isoissa kaupungeissa, arvioi hanketyöntekijä Riina Tikkanen.\n– Kyllä sitä ajoittain esiintyy, mutta se ei ole jatkuva ongelma. Koronan vuoksi meillä on käytössä valmiiksi pakatut kassit.\nTikkasen mukaan leipää on tarjolla runsaasti, sillä leipomot antavat sitä avokätisesti.\n– Leivällä ei täytetä ruokakasseja. Leivät laitetaan erillisiin muovikasseihin, ja niitä saa ottaa useammankin.\nMitä ajatuksia juttu herätti? Keskustele aiheesta 2.10. kello 23.00 asti.\nKatso koko haastattelu ruoanjakelupisteeltä:\nKysymme, mitä ruokajonosta saatava kassi tavallisesti sisältää ja onko se ihmisille hyödyllinen. Toimittaja: Kai Pohjanen, kuvaaja: Matias Väänänen\nValtio alkoi tukea tukea vähävaraisten ruoka-apua, mutta kenttä on yhä riitaisa ja sekava – ruokaa viedään ulkomaille ja jonon voi ohittaa rukoilemalla\nRuoka-apuHelsinkiTamperePirkanmaaLappiRovaniemiKotimaaKöyhyys ja sosiaaliturvaSuomen Punainen RistiVeikko ja Lahja Hurstin Laupeudentyö ry


Kaupunkilaistyttö muutti maalle: heinäkuuta 2011\nJuupa juu, kun talo tuli maalattua ulkopuolelta, olin sitä mieltä, että ei tänä kesänä enää. Toisin kävi. Saunamökin lattia näytti painepesurilla pesun jälkeenkin vielä kauhealta, lattia ruosteesta kirjavana. Jo aiemmin pohdin lattian väriä, grafiitin harmaan olisin halunnut - ei löydy värikartasta :( Pienen pohdinnana jälkeen päädyin loistavan kirkkaan punaiseen. Siitä ei ainakaan ruoste näy!!!!! Ja hyvin Betolux myös peitti ruosteen... Nyt vaan odotetaan maalin kuivumista, niin pääsen mittaamaan ikkunan kokoa ja ompelemaan sinne uudet verhot.\nUusia verhoja on ommeltu muihinkin saunamökin ikkunoihin. Kangaskauppakierros tuotti tulokseksi 15 metriä uutta kangasta. Ja silti löysin vielä yhden ikkunan, joka kaipaisi verhoja... En nimittäin ollenkaan muistanut, että myös saunammökin parvella on ikkuna...\nMutta uskomattoman likaisessa kunnossa on ollut koko saunamökki. Nyt sitä on siivottu urakalla, että sinne kehtaa serkut majoittaa. On pesty katto, on pesty seinä, ikkunat, tavarat ja lopuksi lattia. Keittiön jääkaappi oli niin saastainen, että harkitsin desinfioivan puhdistusaineen käyttöä. Pesin kuitenkin tavallisella yleispuhdistusaineella ja lopuksi pyyhin vielä etikalla. Sinänsä hyvä puhdistusoperaatio, että en ole vielä edes kokeillut, onko jääkaappi toimintakuntoinen...\nKaiken siivoamisen keskellä olen myös ruvennut säilömään. Ensimmäiset punaiset viinimarjat poimin jo viime viikolla, kyseisen pensaan sato oli vajaa 1 litra. Ne pakastin sellaisenaan. Lohjan lomalta toin tullessani puoli ämpärillistä punaisia ja valkoisia viinimarjoja, sekä 3 litraa kirsikkaliotusmehua. Viinimarjoista tein myöskin liotusmehua. Molempien mehujen liotetut marjat keitin vielä vedessä, jotta saisin kaiken mehun varmasti talteen ;) Tänään poimin oman mustaviinimarjapensaan tyhjäksi, saalis vajaa ½ ämpäriä. Ne laitoin höyrystymään uuteen mehumaijaani. Valmista mustaviinimarjamehua tuli kolmen litran kattilallinen. Aikas hyvin :) Mukava kerätä satoa tulevan talven varalle... Vielä pitäisi pakastaa kasviksia: paprikaa, kukkakaalia´.\nPuutarhan satotoiveet eivät muilta osin ole kovin korkeita. Pavuista on tulossa tällä hetkellä 4 palkoa, kesäkurpitsat, siis ne jotka ovat hengissä, kukkivat vain poikakukkina, samoin spagettikurpitsa. Sipulit ovat pieniä ja sipulikärpäsen riivaamia. Omenapuu oli pudottanut toisen kahdesta omenastaan. Lajikearvaus: Valkea kuulas. Onneksi sentään punajuuret ja porkkanat näyttävät hyviltä!!!!!! Ja salaatti ja viime viikolla kylvetty tilli!!!!! Uuden kasvimaan laajennussuunnittelu on jo hyvässä vauhdissa ensi kesää varten, sitä odotellessa....\nLähettänyt Kaupunkilaistyttö klo 17.47 Ei kommentteja:\nKesä on kauneimmillaan ja ideoita piisaa... Saas nähdä koska ideoiden toteutukseen on aikaa... Kasvimaa on laajenemassa, kivet olis tarkoitus peittää kärhöillä, kaivon viereen perustaa kukkapenkki ja kaikkea muuta ihanaa. Mutta suunnitelmia on mukava tehdä...\nTässäpä kuvia keväältä ja kesältä...\nLähettänyt Kaupunkilaistyttö klo 19.55 Ei kommentteja:\nHuh hellettä!!!! Lämpötila on pysytellyt hellelukemissa, parhaimmillaan ulkolämpötila on ollut 35 astetta. Ei sellaisessa lämpötilassa mitään jaksa tehdä, onneksi ei ole edes pakko... Nyt on toivuttu viime viikon maalausurakasta ja tehty kaikkea pientä. Saunamökin sauna ja kylpyhuone tuli pestyä painepesurilla. Kylppärin lattia ei edelleenkään näytä puhtaalta, koska vesi on ollut niin ruosteista... Seuraava operaatio onkin maalata ruoste piiloon, vaan millä värillä. Hyviä ehdotuksia otetaan vastaan, itse ajattelin jotain ruosteen väristä tai tumman harmaata.\nPuutarhakin tarvitsee kosteutta, ja onneksi on oma kaivo, pumppu ja toimiva puutarhahana. Sadetin onkin ollut joka toinen ilta päällä useamman tunnin... Ja kosteutta on riittänyt. Tänään pääsin vihdoinkin kitkemään ilmojen hiukan viilettyä. Kahden päivän takainen kastelu (sademittarin mukaan 17 mm) näkyi ja tuntui edelleen maassa. Kitkettävää riitti neljän ämpärillisen verran ja homma on vielä hiukan kesken. Roppa ei vaan jaksanut ;) Kasvimaata yrittävät vallata ohdake, nokkonen, leinikki, lemmikki ja maahumala, unohtamatta juolavehnää. Joten töitä saa tehdä tulevinakin vuosina... Olkikate helpottaa hiukan, rikkaruohoja ei ole valtavasti, toisaalta taas kate vaikeuttaa rikkaruohojen kitkemistä... Mietinkin, että toimisikohan ruohosilppu parempana katteena, koska se on tiiviimpää ? Rikkaruohokuria varmaankin auttaisi, jos taloudessa olisi siimaleikkuri. Sillä saisi viimeisteltyä kasvimaan reunat, eivätkä rikkaruohot pääsisi sitä kautta leviämään. Tutkaillaanpa sopivaa laitetta...\nMerkkejä on valtavasti, haluan sähkökäyttöisen, en polttomoottorista. Tunteella päädyin Boschiin, niillä on paljon erilaisia malleja ja Boschilla olen aiemminkin leikannut.Niillä on myös hyvät nettisivut vertailumahdollisuuksineen. Aluksi ajattelin johdolla toimivaa trimmeriä, mutta tällä pihalla on niin monta siistittävää nurkkaa, että johdollinen on melko hankala. Akkukäyttöinen on helppokäyttöisempi pihalla, mutta maksaa tietenkin enemmän. Mitenkä vaan akku kestää talviseisokin ???? Siitä ajattelin keskustella kaupassa ennen lopullisen ostopäätöksen tekemistä. Akuissakin on erilaisia vaihtoehtoja, Litiumioniakku kuulemma mahdollistaa voimakkaamman trimmauksen, siis horsmat ja putkikasvit, ilmeisesti toisin kuin tavalliset akut. Näin väitti Boschin omat sivut, liekö asiassa perää... Lisätietoa tarvitaan. Goolettamalla, siimaleikkurin valinta, löysin opetushallituksen sivuilta kiinnostavan opetusmateriaalin siimaleikkurista. Ei se ollut tarkoitettu tällaiselle kotitarhurille, mutta mielenkiintoista tekstiä. Sivuston perusteella päätin, että en osta mitään halpissiimaa, vaan profiloitua tai jopa terällisen version.\nMuita tapahtumia pihalla:\n- Omenapuustani löytyi 1 omenanraakile\n- Päivänlilja aloitti kukintansa. Veikkaan, että kyseessä on tarhapäivänlilja, mahdollisesti 'Frans Hals'\n- Joku onneton on syönyt 2 tyrnin latvat. Poika on vielä hengissä, mutta toinen tyttö taitaa olla entinen :(\n- Linnunpönttö oli muuttunut kerrostaloksi, pöntön päälle oli ilmestynyt olkipesä. (kuva ilmestyy myöhemmin)\nLähettänyt Kaupunkilaistyttö klo 19.56 Ei kommentteja:\nJo taloa ostettaessa oli selvillä, että talo pitää maalata uudelleen. Lautojen päät olivat ihan ilman suojausta monessa kohtaa. Siispä maalaamaan, eihän se mikään iso urakka ole...\nMaalin valinta oli helppo, talon esittelyssä oli autotallissa vielä maalipurkkeja, joten Vinhaa pintaan. Sininen ja punainen löytyivät helposti Vinhan värikartasta, harmaata piti hiukan etsiskellä.Niinpä otin laudan pätkän mukaan maalikauppaan. Siellä tutkailin malliruutuja ja päädyin samaan sävyyn kuin kotona värikartassa. Myyjätyttö tutki laudan värisävyä koneellisesti ja päätyi eri tulokseen... Pidin pääni ja otin oman harmaan sävyni. Maalia tuli ostettua viisi 9 litran pönttöä: 1 harmaa, 1 punainen ja 3 sinistä. Ja eikun kotiin peittämään ikkunoita ja pesemään taloa...\nTeippailin muoveja ikkunoihin, mutta ruokasalin ikkunat jätin auki. Juhannus tulossa ja maailma piilossa, kiitos ei. Päätin juhannuksen ajan ihailla maisemia ja peitellä loput ikkunat vasta keskikesän juhlan jälkeen. Talon pesu oli mielenkiintoinen urakka. Ensimmäiselle seinälle levitin pesuaineet harjalla ja huuhtelin pois puutarhaletkulla. Hirvee urakka ja varsinkin kun piti kiipeillä rakennustelineillä, että sai päädynkin pestyä otsalautoja myöten. Siispä seuraavalle seinälle levitin pesuaineen painepesurilla, helppoa :) Mutta... Seinä ei tullutkaan puhtaaksi, koska minulla oli liian mieto puhdistusaine (en tiennyt, että painepesuri lisää seokseen vettä). Muutamia kohtia piti pestä useampaan kertaan. Kolmannen seinän pesin siten, että levitin tuhdin pesuaineseoksen painepesurilla, hankasin harjalla ja huuhtelin taas painepesurilla. Jes, nyt tuli puhdasta!!!! Viimeinen seinä ja ruokasalin kattojen väli piti jättää myöhempään ajankohtaan, jotta saisin tikkaita ja tikkaiden pitäjiä käyttöön.\nJa sitten maalaamaan... Talkooväki, vanhempani ja pari ystävää, maalasivat... Isäni laittoi 3 pitkät tikkaat yhteen ja kiipesi maalaamaan räystäitä ja päätyikkunan yläpuolista sinistä seinää... Voi luoja, valitsemani sininen oli ihan kauheeta... Siis aivan vaalean sinistä. YÖK!!!!! HIRVEE suorastaan... Mutta sillä mennään... Ja sitten oranssit ikkunanpielet. Ensimmäisessä ikkunassa oranssi näytti järkyttävän erilaiselta kuin vanha maali, ennenkuin tajusimme, että päätyikkunan pieliä ei oltu maalattu, vaan niissä oli pohjamaalipunainen. Aikaa myöten ja maalin kuivuessa maalaustulos ei näyttänytkään ihan niin pahalta. Mutta en minä silti siitä tykkää!!!!\nMaalausurakka oli melkoinen kokemus: lihakseni huusivat tuskasta, urakka oli valtavan paljon isompi mitä kuvittelin ja minä opin hallitsemaan korkeanpaikan kammoani. Siis minä kiipeilin tikkailla, joskin tikkaiden alapäässä oli koko ajan ystävä pitämässä tikkaita paikallaan. Ilman Lauraa en olisi tikkaille kiivennyt!!!! Lisäksi minä kävelin katolla, makasin katolla, maalasin katolla...\nMaalausurakan lisäksi pihalla on tapahtunut... Pavut eivät näytä kauhean hyvinvoivilta, myös kesäkurpitsat tekevät kuolemaa (kukkivat silti), mutta punajuuret, sipulit ja porkkanat kukoistavat :)\nJalopähkämö on aloittanut kukintansa ja se kukkii upein violetein kukin. Yksi pihani roniskoista ruusuista päätti kukkia kauniin hennon vaaleanpunaisin kerrotuin kukin. Mietin, että miten sen saisi leikattua siistimmäksi, kunnes selvisi, että kyseessä onkin köynnösruusu. Sillä vaan ei ole tukea, joten se kasvaa maata pitkin...\nNyt on tarkoitus rentoutua muutama päivä, mutta kolmen päivän päästä minun on palautettava painepesuri. Joten siihen mennessä pitää saunamökin sauna ja pesuhuone olla siivottuna, tarkoitus on pestä ne kunnolla painepesurilla....\nLähettänyt Kaupunkilaistyttö klo 10.33\nExtempore Tukholman risteily\nTAVOITTEESSA, TAVOITTEESTA, TAVOITTEESEEN...\nKylvöseurantaa - kelloköynnökset ovat itäneet\nHelmikuun puolivälin kukintaa\nKuinka haaveet syntyvät ja jalostuvat?\nEtsintäkuulutus ja arvonta\nAika on mitä sen haluaa olevan


Juha Vainio (niin muistelisin) on tehnyt kappaleen sahan palosta, jota varten oli tehty "tietyt sopimukset", ja latu johti kohteeseen, jonka lienee ollut… | Kysy kirjastonhoitajalta\nJuha Vainio (niin muistelisin) on tehnyt kappaleen sahan palosta, jota varten oli tehty "tietyt sopimukset", ja latu johti kohteeseen, jonka lienee ollut sahanomistaja Backmanin. Hyvin kai kävi sillä tavoin, että tutkimuksista huolimatta ei tekijää löytynyt, ja korvaukset tulivat säädettyyn aikaan.\nMikähän kappale oli kyseessä, ja mistä sen saisi nuottina tai sitten äänitteenä, jollei nuottia ole?\nLaulu on nimeltään "Antaa palaa vaan" ja sen on säveltänyt ja sanoittanut Juha Vainio. Laulu alkaa: "Kirkonkylä, apteekki ja posti sekä saha". Laulussa sahapomo Backman ja pyromaani Pylvänäinen tekevät "tietyt sopimukset".\nLaulu sisältyy nuottiin Vainio, Juha: "Tulta päin : Junnun laulukirja" (Fazer Songs, 1986). Nuotissa on laulun melodia, sointumerkit ja sanat. Äänitteenäkin laulu löytyy, esimerkiksi 10 CD-äänilevyn paketista Vainio, Juha: "Legendan laulut : kaikki levytykset 1963-1990" (Warner Music Finland, 2014).\nKun kirjoja luetteloidaan, alleviivataanko nimiösivulta aina teoksen nimi vai se tieto, minkä mukaan kirja hyllytetään, siis esimerkiksi tekijän nimi, jos…


Viime viikonloppuna sisustettiin vähän syksyisiä värejä huusholliin; pyyhittäväpintainen tähtipöytäliina Sisustuskauppa.com:ista ja lilanväriset servetit Hemtexistä. Lisäksi vähän kynttilöitä ja uusi pehmeä fleecepeitto olohuoneeseen.\nSunnuntaina ehdin tehdä ruoan oheen porkkanasämpylöitäkin ja miten voivatkin lämpimät sämpylät olla suussa sulavia!\nn. 4 dl vehnäjauhoja (tai 7-8 dl jotain jauhoja)\nLisää lämpimän veden joukkoon porkkanaraaste, suola, hunaja sekä öljy. Lisää sämpyläjauhot, joihin on sekoitettu kuivahiiva. Lisää loput jauhot kunnolla vaivaten siten, että taikina irtoaa kulhon reunoista.\nAnna taikinan kohota n. puolesta tunnista tuntiin. Leivo taikina sämpylöiksi jauhojen avulla. Anna kohota vielä pellillä kymmenisen minuuttia. Voitele sämpylät vedellä. Paista joko 225 C n. 15 minuuttia tai kiertoilmauunissa 200 C n. 15-20 minuuttia.\nTunnisteet: Leivät, Sisustaminen, Syksy, Sämpylät


Oikeushammaslääkäri: Turvapaikanhakijoiden iän määritykset lisääntyneet selvästi | Kaleva\nSää: Tulevasta viikosta tulossa helteisen lämmin ja epävakainen\nJuhannuksen liikenne: Moottoripyöräilijä kuoli kolarissa Ristijärvellä\nOikeushammaslääkäri: Turvapaikanhakijoiden iän määritykset lisääntyneet selvästi\nTurvapaikanhakijoiden iän määritykset ovat lisääntyneet.\nIän määrityksiä tehtiin viime vuonna noin 160 turvapaikanhakijalle. Kuvituskuva.\nVisnapuun mukaan iän määrityksiä tehtiin viime vuonna noin 160 turvapaikanhakijalle, kun lukuvuonna 2014 oli noin 70 ja vuonna 2013 noin 40. Tänä vuonna tutkimuksia on tehty jo noin 100.\nAiemmin iän määritystä tehtiin poliisin ja rajavartiolaitoksen pyynnöstä, mutta maaliskuun alusta lähtien niitä on tehty Maahanmuuttoviraston toimeksiannosta.\nTurvapaikanhakijoiden iän määritys tehdään tutkimalla heidän hampaitaan. Visnapuun mukaan ulkoiset syyt eivät vaikuta hampaisiin samalla lailla kuin luihin.\n– Aliravitsemus vaikuttaa luihin, mutta ei hampaisiin. Siksi turvapaikanhakijoiden iän määritys tehdään hampaiden perusteella.\nOikeushammaslääketieteellisiä tutkimuksia tehdään tilanteessa, jossa turvapaikanhakija kertoo olevansa alaikäinen mutta jonka kertomuksen luotettavuutta syystä tai toisesta epäillään. Se tehdään myös silloin, jos turvapaikanhakijan iästä on monta tietoa tai hänellä ei ole henkilöpapereita.\nTurvapaikanhakijoiden iän määritysten lisäksi oikeushammaslääketieteellisillä tutkimuksilla tutkitaan muun muassa junaonnettomuuksissa tai suuronnettomuuksissa kuolleita vainajia. Samoin tutkitaan esimerkiksi sikiöitä tai vastasyntyneitä vauvoja, joiden ikä pitää määrittää.\nVisnapuu toimii yhtenä niin sanotun Oulun vauvasurmajutun asiantuntijatodistajista. Oulun Heinäpäästä kesällä 2014 kuolleena löytyneiden viiden vauvan elinikä määriteltiin oikeushammaslääketieteellisillä tutkimuksilla.


Pelillistäminen pakottaa johdon vuorovaikutukseen - Etusivu - TIEKE\nPelillistäminen pakottaa johdon vuorovaikutukseen\nCreated and last modified by Hanna Vuohelainen on 06.02.2014\nElämä on totuttu jakamaan kahteen. Työ ja oppiminen ovat työläitä ja tylsiä, kaikki muu on kivaa ja hauskaa. Hauskuus kiteytyy peleihin ja leikkeihin, jotka olivat pitkään sosiaalisesti sallittuja vain lapsille.\nViime vuosina tietokone- ja lautapelit ovat tuoneet pelit myös aikuisten vapaa-aikaan. Miksi vain lapsilla saisi olla hauskaa? Pelaamisesta on tullut sosiaalisesti hyväksytty tapa seurustella ja viettää aikaa.\nSamalla ihmiset ovat huomanneet, miten motivoivia pelit voivat olla. Paatuneinkin seminaaritorkkuja oppii monimutkaisen pelin säännöt hetkessä. Jotkut pitävät pelejä jopa addiktoivina.\nOnko työn ja oppimisen oikeasti pakko olla tylsää ja ikävää? Olisiko pelien toimintaperiaatteita mahdollista hyödyntää myös oppilaitoksissa ja työpaikoilla?\nInnostunut ja motivoitunut työntekijä tekee parempaa tulosta kuin pitkästynyt ja kyllästynyt, ja palaa kotiinsa virkeämpänä. Työpäivän päättyessä kelloa ei vilkuilekaan työntekijä vaan pomo, jonka tehtävänä on hätistää ihmiset kotiin liian kiinnostavan työn äärestä.\nPelaaminen perustuu palautteeseen ja vuorovaikutukseen. Vuorovaikutteinen palaute on erittäin tehokas tapa ohjata ihmisen toimintaa.\nKun auto antaa jatkuvaa palautetta polttoaineen kulutuksesta, työmatka muuttuu peliksi, jonka päätteeksi auto onnittelee kuukauden parhaasta tuloksesta. Kun talo antaa jatkuvaa palautetta sähkön kulutuksesta, sähkölasku voi pienentyä jopa 10 prosenttia.\nMyös johtaminen perustuu palautteeseen ja vuorovaikutukseen, ja siinä piilee suomalaisen johtamiskulttuurin heikkous. Suomalainen esimies viettää vain vähän jos lainkaan aikaa suorassa vuorovaikutuksessa alaistensa kanssa, paljon vähemmän kuin useimmissa muissa maissa.\nPelillistäminen on erinomainen työkalu johtamiskulttuurin kehittämiseksi. Pelillistäminen tarkoittaa palautteen ja vuorovaikutuksen systematisointia, sääntöjen kirjoittamista sille, miten peli eli työn ja johtamisen prosessit organisaatiossa etenevät.\nPelillistäminen edellyttää, että henkilöstölle annetaan mahdollisuus pelata, edellytykset hallita omaa työtään.\nTyöprosessin pelillistäminen ei onnistu, jos työn eteneminen on pultattu kiinni tiukalla ohjeistuksella tai jäykällä projektisuunnitelmalla. Jos työntekijä ei pysty vaikuttamaan omaan työhönsä, hän ei pysty myöskään tekemään työtään aiempaa fiksummin ja ansaitsemaan pelin ”pisteitä” tai ”tasoja”.\nErilaiset palkitsemisjärjestelmät ovat parhaimmillaan pelejä, kunhan henkilöstö kokee säännöt reiluiksi ja näkee palautteesta palkitsemisen perustuvan heidän omaan työsuoritukseensa.\nKokemukset aidosti kannustavan palkitsemisen vaikeudesta havainnollistavat, miten haastavaa toimivien pelisääntöjen laatiminen on. Epäonnistuneet palkitsemisjärjestelmät ovat voineet kannustaa jopa ”kilpailijoiden” eli työtovereiden tai naapuriosaston työn vaikeuttamiseen.\nPelillistämisestä ei saa tulla pakkopaita. Moni tietokone- tai lautapeli osoittautuu parin pelikerran jälkeen tylsäksi ja säännöt epäjohdonmukaisiksi. Sama pätee usein myös pelillistettyyn työhon.\nTyöprosessien pelillistämiminen ei saa päättyä pelin sääntöjen käyttöönottoon. Se on vasta alku jatkuvalle vuorovaikutteiselle johtamisen ja työprosessien pelisääntöjen kehittämiselle. Peli elää koko ajan.\nMyös pelillistäminen on itse asiassa peliä.\nJyrki J.J. Kasvi, TIEKEn tutkimus- ja kehittämisjohtaja\nAsiasta lisää tilaisuudessa 98. Bisnestreffit: Projektipeliä 14.2.2014 http://www.tieke.fi/x/5QHaAQ