Pudonneita omenoita: March 2013\nEtsi sykemittari lapsen lelulaatikosta\nHanki mittariin uudet paristot ja katso, saisiko sen herätettyä vielä henkiin, tai edes jonkinlaiseen epäkuolemaan\nTreenaa, huoh, peruskuntoa\nEilen oli siis Mutsien kympin ensimmäinen juoksuvalmennuskerta. Minä osana noin kymmenen mutsin joukkoa kuuntelin ensin luennon ja sitten juoksin. Peruskuntotreeniä.\nLuennosta päällimmäisenä jäi mieleen, kuten ehkä arvaattekin, että peruskunto on kaiken A ja O. (Toinen mieleenpainuva seikka oli, että lihaskuntoa pitää myös treenata, mutta sen päätin unohtaa heti, on tässä muitakin ajankäyttökohteita, kuten töissäkäynti.)\nPeruskunto on ymmärtääkseni aerobisen sykealueen alapuolella tapahtuvaa liikuntaa: rivakkaa kävelyä tai hidasta juoksua. Olennaista on, että tulee hieman hiki mutta jaksaa kuitenkin käydä olennaista tiedonvaihtoa ystävänsä kanssa (jos sellainen nyt on lenkille jotenkin saatu mukaan huijattua.) Vaihtoehtoisesti peruskuntoalueen voi tsekata sykemittarista (joka todella löytyi lapsen lelulaatikosta, ja jonka paristot saatiin irrotettua magneetin avulla, kyllä ei ole kukaan niin fiksu kuin insinööri, paitsi ehkä diplomi-insinööri.)\nMyönnän. Masennuin. Hiljaa juokseminen on niin kovin tylsää. (Paitsi harjoitushallilla, jossa oli kymmenkunta uutta juttukaveria.) Olin kuvitellut hoitavani peruskuntoasiat koiran kanssa kävelemällä, mutta eihän siinä syke nouse kuin satunnaisissa liukastelukohdissa.\nToisaalta peruskunnon kehittämiseen ja ylläpitoon on hyviä syitä: ensinnäkin se on ymmärtääkseni se pohja, jonka päälle kaikki rakennetaan. Toiseksi hyvä peruskunto ja kropan totuttelu juoksuun pikkuhiljaa ehkäisee urheiluvammoja. Myyty.\nLaskeskelin tässä, että jos siis nostaisin juoksutreenien määrää kolmeen, voisin juosta yhden nopeamman mutta lyhyehkön lenkin ja pari peruskuntolenkkiä viikossa.\nKyllä. Meinasin kirjoittaa kuvatekstiksi "Hyvästi vauhtilenkit". Sitten ajattelin niitä nauruun kuolevia juoksuharrastajia ja kaduin.\nKuulen jo tylsistyneen ulvontanne. Entäs ne kanssamutsit, huudatte te. Raporttia tai ryömimme nettipiuhoja pitkin pääkallonpaikalle ja ripustamme bloggaajan maiharinnaruista lipputankoon!\nNo ne oli kaikki tosi kivoja. Kauheasti ujostutti, minkä tyypilliseen tapaani kätkin hysteeriseen pälätykseen. En myöskään tiennyt, mitä muista odottaa, joten en odottanut mitään, ja lopputulos oli juurikin sellainen, että eiköhän näiden kanssa ole kiva kilistellä niitä skumppalaseja sitten toukokuussa. Kun kymppi on juostu. Ja jos hyvin käy, ehkä käydä joskus oluella palautumisjuomalla muutoinkin.\nLabels: kuinka aloittaa liikunta, mutsien kymppi\n...eli normaali. Tunnistitte minut varmaankin vaivatta otsikon kuvauksesta.\nLeopardikuningatar ja Iina haastoivat* minut kertomaan viisi omituista tapaa itsestäni. Kuten otsikosta voitte päätellä, en ole lainkaan omituinen, mutta voin silti kertoa viisi tapaani.\nHienot lauseet, mahtavat sanat tai hieno teksti saa minut omituiseen jumitilaan, jossa voisin lukea mainittua tekstinpätkää yhä uudestaan ja uudestaan. Epäilen, etten osaa ymmärrettävästi selittää, miksi juuri joku tietty tekstinkappale laukaisee edellämainitun jumin, joten en edes yritä. Tämä on kuitenkin iso syy siihen, miksi universumin paras blogi on minusta Ihminen välissä (fanitukseni ei siis johdu vain siitä, että tunnen Siinan myös livenä) ja Hilary Mantel on aivan käsittämättömän mahtava kirjailija. Ja ehkä myös siihen, että haluan koko ajan lukea.\nOlen muutoinkin toistoon kykenevä. Oikein hyvä biisi kestää minusta kuusisataa soittokertaa yhden päivän aikana, ja jos jossain keskustelussa joku esittää, että "kuka sitä muutenkaan jaksaisi samaa ruokaa koko viikkoa syödä" piirtelen nolona varpaalla hiekkaan ja mumisen, että kyllä minä jaksan jos on oikein hyvää ruokaa ja keskinkertaistakin jaksan, jos talosta löytyy Tabascoa, ja kyllähän se huonokin alas menee kunnes loppuu, etenkin jos on sitä Tabascoa.\nVihaan puhelimessa puhumista. Noin. Nyt ehkä kaikki ystäväni tietävät, miksen koskaan soita. Tai vastaa.\nUusi lempiharrastukseni on seurata niiden kanssaihmisten lukumäärää, jotka myös haluavat luopua kesäajasta. (Tällä hetkellä meitä on 9154. SEURAAN SAA YHÄ LIITTYÄ.)\nVälttelen työmatkailua kaikin käytettävissä olevin keinoin. Joskus kymmenen vuotta sitten kuvittelin vielä, että olisi siistiä päästä työn puolesta johonkin Lontooseen, tai ehkä Bangaloreen, tai vaikka Singaporeen. No, Singaporessa en ole ollut lentokenttää pidemmällä, sehän voi olla hauskakin, mutta muutoin kantani työmatkailuun on selvä. Kyllä ei ole hauskaa. Menen vain äärimmäisen pakon edessä, eikä tähän kategoriaan todellakaan lasketa mitään "projektin kannalta olis kiva, jos..." -hengailua. Puolustaudun sillä, että työmatkailu on vain hyvin harvoin työn kannalta olennaista, ja säästäväinen asenteeni on kunniaksi minkä tahansa yrityksen liikevoitolle.\nHaluaisin, että tähän vastaa Siina. Perustelut voitte lukea kohdasta #1.\nYllä vielä kuva koirasta. Olen hiljattain oppinut, että postauksissa olisi hyvä olla kuvia. Hurtta on hiljattain trimmattu. Sing Hallelujah.\n* Minulla on sellainen ikävä olo, että joku muukin ehkä, mutta muistini ja Google eivät suostu kertomaan, kuka hän olisi saattanut olla. Anteeksi, jos näin on.\nYlläoleva otsikointi on vain pientä esimakua siitä, millaisiin otsikoinnin taidonnäytteisiin kykenen.\nNukuttaa ihan vietävästi, mutten voi mennä nukkumaan, koska telkkarissa sinivalkoiset ukkelit ottavat urheasti turpaan punakeltaisilta ukkeleilta, jos kohta tilanne on toistaiseksi tasan, vaikka 30% peliajasta on jo takana, että voihan tässä käydä vielä vaikka mitä.\nMinulla on nyt lääkärin määräys mennä astmakokeisiin joskus syksymmällä, ja - olennaisemmin - olla ottamatta koiraa lenkille, alkaen heti. VOI VOI. Koiran kanssa juokseminen on ihan perkeleellisen ärsyttävää, varmaan koirasta myös. Voitte varmaan kuvitella kiskomistaistelumme ja kirosanojeni luonteen ilman tämän yksityiskohtaisempaa selostusta.\nKoiraa ei saa siis ottaa lenkille, koska hartiani ovat jälleen tulehtuneet ja jumissa, eikä pää käänny.\nSain myös relaksantteja, jotka vaikuttavat uneen alkuyöstä myönteisesti ja loppuyöstä kielteisesti ja seuraavan päivän valokuvauksellisuuteen aivan järjettömän kielteisesti, mikä on kiusallista jos on sopinut valokuvausaiheiset treffit kaupunginkirjaston kirjablogikampanjaan liittyen. Ikään kuin poseeraaminen olisi jotenkin niin hauskaa ja luontaista, että olisin kaivannut ylimääräisiä, maihareiden jalkaan sopimiseen liittyviä haasteita.\nSärkylääkkeiden saralla pätevimmäksi ratkaisuksi on osoittautunut pussillinen korventavan tulisia sipsejä, joiden jälkeisessä endorfiiniryöpyssä ei luultavasti kauheasti haittaisi, vaikka hai kävisi puremassa käden irti.\nEttä enköhän taas huomenna kykene koirattomalle lenkille (olettaen toki, ettei vatsalaukkuni sano sopimustaan irti, re: korventavan tuliset sipsit.)\nJa ai niin! Laitoin palautetta kaupunkisuunnitteluvirastolle, aiheena oli Herttoniemen kirjaston siirto. Siitähän on täällä kai kovasti otettu kierroksia, teipattu lappuja puhelinpylväisiin ja sen sellaista. Mutta minä olen kaupunkisuunnittelijan tytär, ja pidän muutoksista. Etenkin sellaisista muutoksista, jotka tuovat kirjastoja liikenteen solmukohtiin.\nPalautteeni kirjaston siirtoa koskien olikin niin kehuva, että vaikutti varmaan jo sarkastiselta (mutta ei kyllä ollut.)\nLabels: jumi, kuinka aloittaa liikunta, mutsien kymppi, satunnaisia\nKiitos suositun illuusion siitä, että kymmenesosa lohjalaismuksuista ei pääse ikinä lomalle, viime päivinä on keskusteltu. Yksi niistä asioista, joista on keskusteltu, ovat kellokortit päiväkodissa.\nMeillähän sellainen on. Olemme kokeilupäiväkodin asiakkaita: avainnippuun lisättiin syksymmällä lätkä, jota piti esitellä päiväkodin työntekijän puhelimelle mennen, tullen ja palatessa. Kaksi viikkoa. Sitten kaikki unohtivat käyttää sitä.\nMinä olen sillä tavalla erikoinen yksilö, että pidän laitteista, jotka sanovat "piip". (Silläkin tavalla olen erikoinen, että tunnustan tämän netissä.) Tästä huolimatta minustakin lätkä oli ihan idioottimainen keksintö.\nEnsinnäkään siitä ei ole mitään hyötyä kellekään käyttäjistä. Siitä on hyötyä vain jollekulle toimistohenkilölle, jonka toimisto sijaitsee melko kaukana päiväkodista. Tarkalleen ottaen siitä ei ole hyötyä edes edellämainitulle toimistohenkilölle, sillä hänen saamansa data on sutta ja sekundaa, mutta hän sentään teoriassa voisi hyötyä.\nPäiväkodin työntekijän hommiin kellokorttilätkä ei tuo helpotusta, eikä siitä todellakaan ole vanhemmallekaan riemua, sillä kellokorttiin kirjatut tunnit eivät vaikuta mihinkään. Toistaiseksi ainoa käytännön vaikutus, joka hommasta on ollut on se, että niinä päivinä kun lätkää on käytetty, keskustelun painopiste on siirtynyt lapsen päivästä siihen, miksei se juuttaan puhelin voi taaskaan toimia.\nTekninen testaus voidaan suorittaa* jossain muualla kuin käyttöympäristössä; käyttökontekstissa suoritettu kokeilu yllättää kaikki suuresti osoittamalla, että uusille teknologioille olisi hyvä olla jonkin sortin funktio käyttäjiensä arjessa. Siis muukin kuin ylhäältä saneltu pakko.\nYksi hyvä funktio olisi tietenkin se, että lapsen päivähoitomaksu pienenisi, mikäli kellokortti osoittaisi hänen viettävän maksuperustettaan merkittävästi vähemmän aikaa hoidossa. Sitä odotellessa. (Ja kuten tuolla Täti-ihmisen tontilla sanoin, meitä tämä tuskin auttaisi, mutta olisin valmis käyttämään kellokorttia, jos siitä olisi hyötyä edes jollekulle.)\n* Ja olisi tosi kiva, jos viitsisitte.\nLabels: huomioita, tekniikan ihmelapsi\nUrheilun suhteen vastaushan on ikävästi yleensä "kyllä" - ellei pahalta tunnu tyyliin keuhkokuumeen takia, jolloin ei ole pakko, vaan kiellettyä.\n"Kyllä"-vastaus on kuitenkin kamalan epädiplomaattinen, minkä tietää kamalan epädiplomaattinen miehenikin (hän on aikanaan kieltäytynyt hieromasta hartioitani koska "ei voi pilata herkkiä koodarin käsiään", minkä voitte huoletta tulkita vitsiksi. Oikeasti hän pelkäsi sijoiltaan menevän peukalon* pilaavan pelisessiot.) No mutta joka tapauksessa, kun 1,5 h sitten marisin, etten haluuuuu, hän sanoi mmmmph ja vältti katsekontaktia.\nKiskoin siis lenkkarit jalkaan ja lähdin lenkille, joka osoittautui oikein hyväksi huolimatta törkeäksi yltyneestä hartiajumista ja siitä, että nyt siellä on liukasta.\nIlmainen vinkki: rentouta hartiat, jos lähdet ensimmäisiä kertoja juoksemaan. Harkitse myös piskin jättämistä himaan.\nNiin, pakko on. Muut Mutsien kympille osallistujat harjoittelevat ehkä tälläkin hetkellä! Eikä siinä vielä kaikki, vaan Kuopion suunnalta on tulossa lisää haastajia, Jennijee ja Hippiäinen ja ja ja! Jos en nyt treenaa, jään porukan viimeiseksi! JÄÄN KOKO NAISTEN KYMPIN VIIMEISEKSI!\nEn ole ihan varma, onko kilpailuhenkisyyteni aivan terveellä tasolla, mutta motivaatioksi se kyllä kelpaa.\nAjattelin tässä nämä pakkaskelit juosta itse keksimälläni harjoitusohjelmalla, joka on seuraava:\nJuoksua kahtena (2) päivänä viikossa\nKävelyä kolmena (3) päivänä viikossa\nYhden juoksulenkin, ehkä sen viikonlopulle sijoittuvan, olisi hyvä olla vähän pidempi\n...Paitsi jos on tosi väsynyt, jolloin on parempi juosta edes vähän kuin ei ollenkaan\nEnnen Naisten kymppiä pitää ehkä myös venytellä.\nSitten kun julistan kevään koittaneeksi, saatan potkia juoksukertoja ylemmäs, mutta juuri nyt tässä on ihan tarpeeksi.\nSanokaa vaan, jos juoksusta höyryämiseni muuttuu ärsyttäväksi. Lupaan höyrytä siitä jatkossa sitten vähemmän ärsyttävällä tavalla. Vaihtoehtoisesti laitan koiran pentukuvia höyrypostauksiin, ettekä voi olla vihaisia.\n* Toisia verrataan kesäpäivään, minun selkääni on usein verrattu perunapeltoon laillistettujen hierojien vastaanotoilla.\nIhan mahtava systeemi tämä uusi kansalaisaloitepalvelu.\nEnsinnäkin siellä voi tietenkin allekirjoittaa tasa-arvoista avioliittolakia koskevan aloitteen, täällä näin, älkää hämääntykö siitä, että aloitteen otsikko on mitä on, sellaista se on kun ihminen kohtaa modernin lomakesuunnittelun.\nSitten voisi jäädä jumiin tuijottamaan esimerkiksi sitä, montako tuntia menee siihen, että (me) tasa-arvoista avioliittolakia kannattavat ohitamme joukkovoimassa (ne) pakkoruotsia vastustavat. Siis voisi, ellei pakkoruotsin ohi olisi menty huminalla aamukympiltä. (Ruotsin opiskelu on muuten aihe, josta en jaksa intoutua suuntaan tai toiseen, mutta huomaatte, että vältän silti niihin identifioitumista, eli koen vissiin pakkoruotsista möyhöämisen jotenkin kiusallisensa. Itsehän möyhöän vain tyylillä ja tärkeistä asioista.)\nSeuraavaksi kannattaa tutkia muita aloitteita. Itse koen vuosi vuodelta läheisemmäksi tämän kesäajasta luopumisen, ja niin kokee näemmä seitsemisentuhatta muutakin ihmistä. Odotan allekirjoituspiikkiä maaliskuun lopun tienoille ja aloitteen surullista näivettymistä sitten kesäkuulle.\nTekijänoikeuslakiin pitää tietenkin saada järkeä. Jos ei jaksa lukea, mitä "järki" tässä tapauksessa tarkoittaa, voi bongata aloitteen vastuuhenkilöistä jonkun poliitikon, josta muistaa joskus kuulleensa ehkä jotain myönteistä ja allekirjoittaa samalla höyryllä, jolla on tähänkin asti edennyt.\nVähiten allekirjoituksia on kerännyt, ahem, Valtionverotuksen työurien pidentämisvähennys, kaksikymmentä kappaletta. Käsi ylös, jos tuosta ymmärrätte, mistä on kyse. Pidän tosin kovasti sanasta "pidentämisvähennys" - aion tulevaisuudessa yrittää ujuttaa sen keskusteluihin vähintään kerran päivässä.\nLabels: huomioita, kansalaisuus\nEpäkiinnostavissa uutisissa: ostimme sen koslan.\nJa koska meillä nyt on se kosla, lähdimme visiitille (iso)mummolaan, jossa emme olekaan käyneet pariin vuoteen, koska hermomme eivät kestä junamatkailua Helsingistä Vilppulaan koiran ja lapsen kanssa.\nVaihtoehtoisesti emme ole käyneet siellä siksi, että olen hanakasti vastustanut. En ole siis halunnut. Se on tietysti ihan perseilykäytöstä, koska mummola oli maailman tärkein kodinulkoinen mesta vuositolkulla, eikä sinne jätetä menemättä siksi, että Valtion rautatiet eivät enää ole sitä, mitä ne paappani aikana olivat.\nLapsi pitää isomummostaan ihan kauheasti, eikä mulkoillut autoilusta kiukkuisena kuin kaksi minuuttia ennen kuin siirtyi esittämään kaikki osaamansa temput ja pari uutta. Isomummokin nautti lapsenlapsenlapsestaan yli kaiken. Molemminpuolista suhteenrakennusta oli ihana seurata. (Kyllähän he toki ovat kohtuullisen usein nähneetkin, mummoni on onneksi liikkuvaista ja aktiivista ja tervettä sorttia.)\nOma lapsi rikkoi hieman myös sitä vaikeutta, jonka vuoksi olen (luullakseni) aktiivisesti mummolaa vastustanut. Lapsena kävimme siellä tuon tuostakin: vietin veljeni kanssa pitkiä pätkiä mummolassa, mummon ja paapan hoidossa. Muistot ovat niin hyviä, että samalla ne ovat ihan hirveän kipeitä. Illuusio mummolassa kultaisena jatkuvasta lapsuudesta loppui siihen, että veljeni kuoli, eikä paappa siitä minusta oikein ikinä toipunut, vaikkei toki särkyneeseen sydämeen kuollut.\nMummolassa käyminen on tuonut liian kipeästi esiin sen, mitä olemme yhdessä mutta silti omilla tahoillamme menettäneet.\nMutta nyt, kun messissä on riemukas puolitoistavuotias, joka räkättää isomummonsa ilveilylle suureen ääneen ja johon kaikki voivat keskittyä (sillä välin kun minä tiskaan), tilanne on toinen. Olemme eri porukka, mukana on kaksi ihan uutta jäsentä, sellaista, jotka eivät ollenkaan ala itkeä nähdessään pienen sinisen ankkapyyhkeen. Yksi uusista jäsenistä on ruvennut jakamaan suukkoja auliisti pyydettäessä, keventäen näin lähestulkoon minkälaisen synkeilytunnelman hyvänsä.\nPäätin luoda uudenlaisen suhteen mummooni. Sellaisen, jossa on naisia neljässä polvessa. Ettemme vain jää menneeseen jumiin.\nNäen muuten mummossani oman tulevaisuuteni. Se hieman pelottaa ja huvittaa: mummo puhuu taukoamatta. Olen takuulla samanlainen, jos kahdeksankymppiseksi elän. Jos niin käy, toivon, että olen samalla ottanut haltuun toisenkin mummon taidoista: kutomisen. Kangaspuilla.\nSikuriina sanoi kommenttikentässä mahtavasti: Nörttiys velvoittaa. Toden totta se velvoittaa.\nNetissä olen tavannut seuraavia ihmisiä (satunnainen järjestys):\nMieheni, herra Sivukirjasto. Tästä liikkuu tosin kahdenlaista totuutta, jotka molemmat ovat yhtä totta; toisessa versiossa tapasimme nettifoorumilla, toisessa Tavastialla. Saatte itse päättää, kumpaa uskotte - suosittelen molempia.\nVarmaan puolet ompeluseuramme jäsenistä, esimerkiksi ihanat Liisa ja Linnea\nKoko liuta mahtavia kirjabloggaajia, kuten vaikkapa Booksy (ja onpa kyllä ihanaa, että on joku, jolle lähettää tekstarin luettuaan juuri Hilary Mantelia ja mentyään vähän epätilaan siitä, miten hienoa kaunokirjallisuus on)\nKoko liuta muitakin aika mahtavia bloggaajia\nMelkoinen määrä ihmisiä, jotka eivät (käsittääkseni) pidä blogia, mutta joiden kanssa voi mennä oluelle. Tai kahville. Tai teelle. Tai kirpputorille myymään.\nBloggaajia, joita en ole vielä ollenkaan tavannut, mutta jotka kovasti haluaisin tavata, kuten esimerkiksi mutta ei ainoastaan Hippiäinen ja Jennijee, jotka hengaavat tosi kaukana, tai Periaatteen Nainen ja Leopardikuningatar, jotka hengaavat aika lähellä, ja Bleue, josta en yhtään tiedä, missä hengaa, ja tietenkin Sikuriina ja ja ja (no, nyt he varmaan järkyttyivät kaikki).\nIhmisten tapaaminen on minusta ilmeisen ihanaa. Internetin lisäksi olen tavannut ihmisiä koulussa, korkeakoulussa, töissä, töissä ja töissä, kuntosalilla, taloyhtiön kokouksessa, perhevalmennuksessa, koirapuistossa, ompeluseurassa ja voi olla, että jossain muuallakin.\nSurukseni en ole tavannut ketään elämääni jäänyttä ihmistä kirjastossa. En edes ollessani siellä töissä.\nLeikkipuistossakaan en ole ketään tavannut, mutta se johtuu siitä, etten sellaissa (toisin kuin kirjastoissa) ole juuri kerinnyt hengaamaan. Lisäksi korviini on kantautunut huhua siitä, että siellä joko ei haluta jutella tai halutaan jutella, jotta voidaan tuomita. Myönnän, että leikkipuistoissa minuakin hieman ujostuttaa: tunnen itseni typäreeksi tunkeilijaksi. Ehkä ei kannattaisi. Varmasti siellä on ihan mahtavia ihmisiä, onhan niitä lähes kaikkialla muuallakin, jopa Internetissä.\nAlan helposti jutella siellä täällä, netistä neuvolaan ja lähes kenen tahansa kanssa, joka näyttää siltä, että omistaa parin korvia eikä pure kovaa (tai netissä antaa itsestään sellaisen mielikuvan, että kykenee lukemaan tuotettua tekstiä joko silmillä tai ruudunlukusoftalla.) Jos sanoisin, että minulla on tapana kuljeskella ympäriinsä ihastumassa ihmisiin, se ei olisi kovinkaan kaukana totuudesta.\nSiinä, että tutustuu ihmisiin myös jossain muualla kuin duunissa tai opiskelun yhteydessä on hyviä puolia. Tulee nimittäin tavanneeksi ihan hirveän erilaisia ihmisiä. Tyyppejä, jotka tekevät aivan erilaisia juttuja kuin itse tekee, jotka ratkaisevat asiat aivan toisin ja ovat kiinnostuneita erilaisista asioista. Joskus se on tosi terveellistä.\nNiin että hurraa Internet! (Ja ehkä vähän leikkipuisto ja perhevalmennus, mutta ei niin paljon kuin Internet, koska nettiin pääsee menemättä ulos.)\n(Kaikesta tästä huolimatta pidän itseäni vakavalla naamalla kovinkin introverttina.)\nPS. Liisa kirjoitti kanssaäideistä hyvin. Ajattelin kokeilla. Tosin tämä sopii muutenkin ole kiltimpi -elämäkampanjaani, jolla pyrin välttämään haudallani aikanaan pidettävät tanssit.\nRupean heti keulimaan, kun tulen hyväksytyksi yhteen juoksuhaasteeseen. Talvijuoksijan juoksukamoista on kyllä pitänyt keulia jo aikaisemmin, mutten ole saanut aikaiseksi.\nJuoksuhan siitä kiva harrastus, että se on erinomaisen halpaa. Naishenkilö selviää periaatteessa investoimalla lenkkareihin ja urheilurintaliiveihin. Joku ei ehkä tarvitse edes lenkkareita. Toisaalta juoksuun on myös mahdollista kipata sankotolkulla fyrkkaa: aina on uudempia ja teknisempiä kenkiä ja aluspaitoja, joita ilman juoksu on kuin lasia söisi.\nItse olen vanhalla iällä ruvennut itaraksi, enkä halua investoida euroja harrastukseen, jonka jatkuvuudesta en mene takuuseen. Juoksuharrastuksen jatkuvuudesta voin kyllä mennä takuuseen, jos kroppa kestää, mutta mikään ei takaa sitä, että otan juoksuaskeltakaan joulukuun ja maaliskuun välillä. Nuorella iällä olen investoinut (tyhmästi) mm. rullaluistimiin, fillariin ja nyrkkeilyhanskoihin aika monta euroa, joille olisi varmasti ollut parempaakin käyttöä vaikka Pelastusarmeijan joulupadassa, jos siitä rahasta oli kerran niin kiire päästä eroon, että ihan tilille poltti reiän.\nNyt sitten ehkä polttelee tietää, mitkä ovat ne varusteet, joilla allekirjoittanut lähtee viiden viiva viidentoista asteen pakkasessa lenkille? Arvasin. Otin niistä siis kuvan:\nOkei, ette saa numeroista mitään selvää. Jos en olisi näin laiska, kävisin korjaamassa ne.\nTalvella juostessa voi kokeilla varustautua esim. seuraavilla:\nUrheiluliivit - mitkä vain käyvät, kunhan tuntuvat tukevilta ja mukavilta. Kuvan yksilöt on ostettu vuonna viiksi ja takatukka kuntomessuilta. Onhan minulla toki juoksuun erikseen tarkoitetut pislitkin, mutta ne ovat kuppikokoa F, josta (voin ilokseni ilmoittaa) on tultu joltisenkin alaspäin kiitos imetyksen loppumisen.\nPaita. Urheilupaita voi olla kiva; jos ei omista sellaista, joku muu paita on ehkä silti hyvä idea. Saa olla alunperin tarkoitettu jumppaan, golfiin tai tennikseen; saa olla äidiltä pöllitty tai kirpputorilta ostettu. Kuvan yksilö on mutsini jumppapaita, jonka olen sosialisoinut.\nKolmonen taitaa olla takki. Sekin on ostettu vuonna viiksi ja takatukka kuntomessuilta. Välillä haen siihen uutta ilmettä pesemällä sen.\nHousut. Ei ehkä farkut. Kuvan yksilöt ovat uusin urheiluinvestointini, viime keväältä. Ihan passelit, mutta kiusallisen kuluneet nyt jo.\nJotain housujen alle. En ole enää ihan sinut Wolfordin leggingsien värin kanssa, joten uhrasin ne juoksukäyttöön. Tovin harkitsin ostavani ehdat urheilutrikoot housujen alle, mutta asiaa ajateltuani aloin epäillä sukkahousujen ja leggingsien olevan suurinpiirtein samaa materiaalia kuin juoksutrikoiden. Hyvin ovat toimineet.\nSukat. Toisista on hauskaa, jos sukat ovat samaa paria. Itse kuulun heihin.\nKenkinä käytän niitä samoja omistamiani juoksupopoja, joilla loppuvuodenkin kirmaan menemään. Lisäksi pipo ja lapaset ovat ihan hyvä idea; itse kyllä korvaan lapasetkin kynsikkäillä, jotka riivin vartin päästä käsistä.\nHalpaa kuin saippua. Voitto.\n(Tästä käy nyt ehkä ilmi, että olen sitä sorttia, joka tykkää juosta pakkasella siksi, että silloin ei tule kiusallisen tukala olo. Muutun myös kolmen metrin jälkeen vilukissasta kuumaveriköksi, joten puen lenkille tosi kevyesti. Jos nyt sattuu olemaan hieman erilaisella ääreisverenkierrolla varustettu, kerroksia kannattaa lisätä tarpeen mukaan.)\nLabels: kuinka aloittaa liikunta, materia, mutsien kymppi\nKoska lapsi jätti tänään väliin (1) päiväkodin tarjoaman välipalapuuron (no olisin minäkin kyllä jättänyt, miksi pitää olla aina puuroa välipalaksi?), (2) päivällisen ja (3) iltapuuron, pyörsin kaikki hyvät periaatteeni nopeudella, josta valo olisi iloinen, ja annoin hedelmä-Squeeeeeezen ja juustoa iltapalaksi.\nSitten kiukkuinen draamakuningatar vietiin nukkumaan. Tai ehkä hän on vasta draamaprinsessa, minä olen perheen draamakuningatar ja perimysjärjestystä on noudatettava. Draamaprinsessa ei halunnut iltasatua, hän halusi sänkyyn, ja koska olimme kuunnelleet kiukkuista karjuntaa aika monta tuntia jo, suostuimme toki.\nSängystä kuuluu edelleen. Iloista kujertelua. Lapsi vaikuttaa todella tyytyväiseltä päästyään vihdoin hetkeksi yksin nallen ja herra Hakkaraisen seuraan. (Herra Hakkarainen on siihen Kunnaksen hahmoon pohjautuva lelu, ei meillä ketään herroja lapsen makkarissa majaile.)\nEn ymmärrä. En.\nLapsi on myös vihdoin alkanut hiffata, mitä tarkoitetaan suukottelulla. Hän jakaa suudelmia kohtuullisen kitsaasti, ymmärtää selvästi niukkuuden luoman kysynnän päälle.\nMinä sain naistenpäiväkukkia ja pupuneidin hedelmärakeita. Mies tosin esitti varovaisesti, että kukat ovat pupuneidin perjantaikukkia, koska ikinä ei tietenkään voi tietää, mistä arvaamaton mutta hormoneilla kyllästetty feministihenkilö repii kotihousunsa. Vinkki: arvaamattoman mutta hormoneilla kyllästetyn feministihenkilön voi helposti rauhoittaa pupuneiden hedelmärakeilla, joiden paras sesonkiaika onkin juuri käsillä.\nSuhtauduin kukkiin suurella myönteisyydellä. Kohtuullisen nihkeästi suhtauduin sen sijaan työpaikallani järjestettyihin puolivirallisiin kekkereihin, joissa sai ostaa kosmetiikkaa ja koruja. Onhan naistenpäivä.\nJätin kekkerit väliin, vaikka oikeasti olisi pitänyt mennä pitämään palopuhe.\nLabels: jupina, lapsi\nViime aikoina lisääntyneet erilaiset kampanja-arvostelumahdollisuudet ovat saaneet ylivirittyneen kaupallisuustutkani sanomaan "PING" ja pyörimään villisti ympyrää. Suokaa anteeksi tietty paranoian vaikutelma, joka tästä syntynee.\nOlen melko lailla vuosia vastaillut kaikenlaisiin kyselyihin ja gallupeihin netissä. Miksipä ei? Minullahan on mielipide kaikkeen.\nViime viikolla vastasin "tutkimukseen", joka jätti lämpöisen WTF-olon. Kohteena oli kotimainen teleoperaattori tv-mainoksineen. He ovat kaikki niin liikuttavan ilahduttavia, ettei liene edes väliä sillä, mikä asiakkaan ystävä oli kyseessä.\nHomma eteni kuten tällaiset hommat usein etenevät. Näytettiin tv-mainos ja pidettiin pikku pistarit.\nMillainen mielikuva sinulle syntyy teleoperaattorin asiakkaista näkemäsi mainoksen perusteella? Ovatko he (valitse 3-4):\n... ja niin edelleen. Näkemäni mainonnan perusteella etsin sellaisia vaihtoehtoja kuin "huonolla huumorintajulla varustettuja", "rasittavia" ja "täysin höynäytettäviä", mutta tarjolla oli vain positiivisia adjektiiveja. (Mutta tosi monta positiivista kuitenkin.)\nMIKSI minun halutaan käyttävän elämästäni vartti jonkun teleoperaattorin mainonnan kehumiseen? (Itse asiassa, yhtäkkiä huomaan olevani pakotettu katsomaan kolme mainosvideota käymättä jääkaapilla niiden aikana. Ei tapahdu kovin usein, voin sanoa.)\nMillainen mainostutkimus ei halua selvittää, herättääkö mainos kielteisiä mielikuvia? Yhtenä esimerkkinä tulee mieleen, että sellainen, jota ei vähimmässäkään määrin kiinnosta minun mielipiteeni.\nOnko tämä nyt joku uusi ja kiero viraalimarkkinoinnin opt-in -taktiikka? Katso vartti mainoksia, voit voittaa viisikymppiä? Hei, kiitos ihan hirveesti! VUODEN DIILI!\nJuurikin tästä syystä en ole aivan liekeissä näistä Buzzador-kuvioista. Tietenkin on niin, että moni arvostamani ihminen niistä pitää, ja heillä on siihen varmaan hyviä syitä, jotka eivät ole lainkaan yhtä vainoharhaisia kuin omani, joten en aio nyt upota kovin syvälle omaan vaahtoamiseeni. Syvemmälle. Niin. Köh.\nAion kumminkin kärttyisänä vastaiskuna perustaa Vultudor-kamppiksen, jossa ostetaan omalla rahalla tuotteita ja haukutaan ne Internetissä, vaikka olisivat hyviäkin.\nLabels: jupina, materia, vaahtoava eukko\nLueskelin jostain jotain saunafiilistelypostausta ja tulin syvästi onnelliseksi.\nKun olin pieni, oli mummolassa vielä sauna, jossa oli lämmitettävä vesipata. Siellä oli kai kivaa: mummo virutti* lauteilla kylmää vettä selkääni pitkin ja sanoi, että kesällä mennään Tukkijoelle Särkänniemessä. Ja ammeessa sai lutrata. (Saukon latinankielinen nimi on muuten Lutra lutra.)\nJossain kerrostaloasunnoistamme käytiin äidin ja isän kanssa saunavuorolla saunassa. Silitin isän saunatakin selkää niin kauan, että käsi tuntui hassulta.\nSiinä talossa, jonka alkukodikseni lasken, on puusauna. Joulusaunat siinä ovat tietenkin mahtavia, mutta muistan myös kesäiltoina saunomisen omalaatuisen tunnelman. (Perheeni kaikki muut jäsenet tuntuvat olevan innokkaita saunojia.)\nKun muutin miehen kanssa yhteen, asunnossamme oli pieni sähkösauna. Oli hyvä, että lauteet olivat korkealla, koska lattian tasolla jalkoja paleli. Kerran kuussa sitä ehkä käytettiinkin, etenkin alkuhuumassa. Sittemmin siellä säilytettiin koiran oheistuotteita.\nMökillä on: savusauna ja maisemallinen sauna. Sanoinko jotain loppuperheestäni? Maisemallisen saunan takia Glorian koti voisi tulla vaikka tekemään jutun - paitsi, etten suostu kertomaan heille sen sijaintia.\nKotona ei tällä hetkellä ole saunaa. Eikä saunavuoroa.\nNiin, arvatkaa, miksi yllämainittu saunafiilistelypostaus teki allekirjoittaneen onnelliseksi? Koska minun ei tarvinnut. Tähän on hyvä kuvitella enkelikuoro laulamaan HALLELUJAH!\nOlen surkea saunoja. Surkeista surkein. En kestä löylynheittoa yhtään, näytän loppupäivän erehdyttävästi keitetyltä ravulta enkä ihan rehellisesti sanottuna ole aivan hiffannut koko homman pointtia. Epäilen vahvasti, etten tule sitä myöskään ikinä hiffaamaan. Saunavuoro kuulostaa korviini vähän samalta kuin viikottainen papakoe.\nOn poikkeustilanteita tietenkin: jouluna, juhannuksena ja mökillä löydän usein itsestäni poikkeusyksilön, joka käy piipahtamassa saunan puolella. Joskus myös, jos urheilusuorituksen merkeissä lihaksia väsyttää. Savusaunaan menen usein käymään, koska savusauna on isäpuolelleni hurjan tärkeä, ja isäpuoleni on minulle hurjan tärkeä.\nTäysin omaehtoisesti ja estoitta olen nauttinut saunasta kerran. Olin mökillä yksin. Lämmitin itse maisemasaunan, määräsin itse löylynheittotahdin ja itse päätin vilvoitteluhetketkin. Ja koska ihminen on itsensä paras ystävä, en suinkaan mennyt itseäni tuomitsemaan siitä, että viihtyäkseni saunassa luin kirjaa. Päinvastoin, ojensin itse itselleni palkinnoksi oluen.\n* Tässä käytän sanaa "viruttaa" merkityksessä "veden valuttaminen".


Sankarivainajien tiedot Internetissä - MTVuutiset.fi\nSankarivainajien tiedot Internetissä\nJulkaistu 06.09.2000 20:59\nSuomen sotien 1939-45 sankarivainajista saa nyt tietoja Internetistä. Sota-arkiston kotisivuilta löytyy yli 94 000 vainajan nimet, syntymä- ja kuolinajat, joukko-osastot ja hautapaikat.\nVuosikymmenten suurtyö on siten päättymässä. Sotaveteraanithan alkoivat kerätä tietoja yhteen jo 80-luvun puolivälissä. 90-luvun alussa eri lähteistä kerätyt tiedot luovutettiin puolustusvoimille, joka asetti ne sota-arkistoon yleisön saataville. Tietojen saanti on tähän asti edellyttänyt arkistossa käyntiä - monelta kiinnostuneelta se on vaatinut matkaa Helsinkiin. Nyt tiedon saa vaikka lähikirjaston netistä.\nSivuille toivotaan omaiskävijöitä muun muassa siksi, että niitä aiotaan päivittää ja mahdollisten virheitten korjaamiseen kaivataankin yleisön apua. Tänään sivut ovat kiinnostaneet satoja ihmisiä jopa niin, että hakutoiminto ruuhkautui iltapäivällä ja siihen oli vaikea päästä.\nMaailmanlaajuisesti Suomen sotavainaja-arkisto on harvinaisen kattava. Tietoa on ollut helppo kerätä muun muassa seurakunnista, koska meillä tehtiin sodan aikana päätös, että kaikki vainajat haudataan kotimaan multiin.


Auroran henkarit: Voi kateus.\nTälle piti ihan omistaa oma postaus, sillä tässä vielä eiliseltä kaupunkikierrokselta yksi kuva, nimittäin shoppauskaverini Ainon laukku. Alexander Wangin Brenda. My gosh.\nOnko täydellinen vai täydellinen?? Mulla on jo taas vähän aikaa riehunut hirveä laukkukuume, sillä varastostani puuttuu musta nahkalaukku hopeisilla metalliosilla. Eli olisi siis Brendan mentävä aukko kaapissa vielä ;)\nHere is my friend's Brenda bag from Alexander Wang. It's just perfect and I'm so jealous...\nLähettänyt Aurora klo 11.15\nPiret 6. lokakuuta 2009 klo 12.01\nTäällä myös kauhea laukkukuume ! Myöskin musta nahkaveska hakusessa, mutta itse olen ajatellut satsata roposeni Wangin Mini Duffleen. tuppaavat vain olevan myyty loppuun joka paikasta.. :) josko sitä joululahjaksi ostaisi moisen itselleen.\nAurora 6. lokakuuta 2009 klo 12.09\nMä kanssa suunnittelin mini dufflea Hannelin (hanneli.carousel.no) laukun nähtyäni, mut toisaalta mulla on jo pari musta-kulta-laukkua, joten nyt olisi akuutti tarve musta-hopealle :) Siinä mielessä tuollainen olisi kuin tilauksesta!\nAnonyymi 6. lokakuuta 2009 klo 13.55\nOnhan toi ihana, mutta itse en ostaisi. Tollaisia on nimittäin kaikilla. Tai ei nyt todellakaan kaikilla(no se gina-versio ehkä), mutta on tota laukkua niin paljon nähty, ettei siinä ole enää mitään kauniin erikoista ja uniikkia, musta-hopeaakin on nyt nähty niin pitkään. Vaikka syötävän söpö tuo laukku onkin.\nEn siis itse maksaisi niin suurta summaa kuin tuo maksaa jostain, joka ei ole erikoisen upeaa ja yksilöllistä, ei niin 'kategorisoitua' kuin tuo laukku on. Huonosti selitetty.. :)\nSade 6. lokakuuta 2009 klo 14.05\nTäydellinen. itseltä puuttuu kans vähän pienempi musta laukku...\nsofia 6. lokakuuta 2009 klo 14.51\nIhana , mutta todellakin liian kalllis mun bidjetille :( onneksi saa haaveilla :)\nELLI 6. lokakuuta 2009 klo 15.45\nhei silloin kun vielä asuit turussa, kävitkö usein kirppiksillä? meinaan jos sulla on korvan takana jotain tosi hyviä kirppiksiä turussa missä kannattaa käydä sillon kun metsästää kunnon vaatteita eikä niinkään kynttiläjalkoja, niin kertoisitko? :)\nsugarfrosted 6. lokakuuta 2009 klo 16.38\nHaluiskohan kukaan ostaa mun pernan tai jotain? Jos sillä rahalla sais sen Wangin Diegon..\nAnonyymi 6. lokakuuta 2009 klo 17.15\nMaailman ihanin laukku, mutta vaan niin kallis. En ole kyllä ikinä suomessa nähnyt sitä kellään ennen..\nRezzi 6. lokakuuta 2009 klo 17.36\nMielettömän ihana laukku. Yksi tänne kiitoooos!\nAnonyymi 6. lokakuuta 2009 klo 18.32\nS and N 6. lokakuuta 2009 klo 18.35\nIhana, mäkin haluun! :D\nAino 6. lokakuuta 2009 klo 20.21\nHaha anonyymit valittaa :D onneks kukaan ei pakota niitä ostamaan samanlaista\nELLI 6. lokakuuta 2009 klo 22.12\nniin ja postaustoive: kerro catwalkeista, selvennä sanastoa, miten ne näytökset toimivat, milloin jne, kerro miten seuraat itse ja mitkä kolahtaa nyt / aikaisemmat suosikit :)\nAurora 7. lokakuuta 2009 klo 13.46\nanonyymi: Mulla olisi vaan niin tarve juuri musta-hopealle, vaikka kulta on ehkä sinänsä hotimpi väri. Wangin laukut ovat kaikki ihania - kun aidon Wangin näkee niin en kuuna päivänäkään enää voi sotkea sitä siihen Ginan laukkuun, kyllä se erottuu ihan omassa luokassaan :)\nsade: Todella! :)\nsofia: Onhan toi aika hinnakas, mutta olisihan se myös tyylikäs...\nelli: Hmm, kävin ihan pari kertaa: toinen hyvä on Manhattanin takana (Emmaus?) ja toinen sit jossain Haritussa (vai Raunistulassa?) http://muotikaappi.blogspot.com/\nkeskustan UFF on ihan kaluttu, mut Yliopistonkadun Pelastusarmeijan kirppikseltä voi jotain joskus löytää. Lisäks Itäisessä keskustassa on kans PA:n kirppis, mut siellä en oo käynyt, tosian FOF:n Salla muistaakseni kehui sitä :)\nsugarfrosted: Hahah :D Diego on kyllä kans makee, mut mun on nyt seuraavaksi saatava musta-hopea. :)\nanonyymi: En mäkään! Paitsi Gaudeten hyllyssä roikkumassa. Silloin en uskaltanut edes koittaa sitä :)\nrezzi: Samoilla linjoilla ollaan!!\nanonyymi: Ei mun mielestä, toihan on sentään nahkaa. Louis Vuittonin kohdalla voitaneen puhua yliarvostuksesta :)\nN: Niin mäkin! :D\naino: Noo, mut tän nyt tiesi, ei kaikilla kuitenkaan ole sama maku :)\nelli: Pistetään korvan taa (tosin en taida kauheasti osata sanastoa itsekään ;))!\nAnonyymi 7. lokakuuta 2009 klo 15.46\nSaa sitä mielipiteensä ilmaista ilman että se pitää sivuuttaa "ei tarvii sit kattoo/ostaa/lukee".\neihän täs olis mitää idist jos kaikki vaan kommentois "oiiii ihana!"\nmut et peace out vaa...\nELLI 7. lokakuuta 2009 klo 17.01\nkiitti hirmusti vastauksista ! :)\nAnonyymi 7. lokakuuta 2009 klo 19.47\nEhdottomasti täydellinen! Tällä hetkellä himoitsen stellan blogissa näkyviä lumin laukkuja, siis aivan ihania!\nAnonyymi 7. lokakuuta 2009 klo 21.08\nbongasin tänää samaisen laukun ratikassa lastenvaunuja työntävän äidin kädes. niinkun sanoit aidon erottaa ginan laukusta! kumpa vaa iteki olis yhtä tyylikäs mamma sit joskus ku sen aika tulee :)


Haute Route Pyreneet – päivä 4. | Perjantaikokin blogi\nHaute Route Pyreneet – päivä 4.\nPosted on 18.8.2015 by Petri Hollmén\n18.8.2015 torstai – kadonnutta kuntoa löytämässä\nAloitetaan tekemällä selväksi, että eräs lukijani, jota kutsuttakoon Olliksi ja joka saattaa olla joukkuetoverini, antoi palautetta edellisestä blogistani. Olen saanut kiellon käyttää sanaa ”legendaarinen” seuraavan 36 tunnin ajan. Itsekään en pidä tautologiasta, joten tänään lupaan välttää sanaa legendaarinen. Legendaarinen-sanan sijaan joudun siis käyttämään joitakin muita kuvaavia sanoja kertoessani noista legendaarisista nousuista joita tänään poljimme. Sinänsä harmi, sillä legendaarinen olisi ollut kovin toimiva sana taas tänäänkin, mutta koska legendaarinen-sana on totaalikiellossa, en legendaarinen-sanaa enää käytä.\nSen sijaan käytän sanaa ”legendarisch” – olemmehan me sentään ulkomailla. Saatan käyttää myös sanoja ”magee” tai ”sigamagee”, sillä lukijani Olli saattaa asua pääkaupunkiseudun murrealueella. Mahdollisuuksien mukaan käytän Tourmaletin noususta sanoja ”eeppinen” tai ”jäätävä”, mikäli magee ei riitä kuvaamaan poljetun pätkän legendaarisuutta. Oho. Anteeksi.\nTämä Haute Route alkaa pian olla taputeltu. Huomenna on nimittäin lepopäivä lyhyen Time Trialin muodossa ja sitten on enää yksi jäätävän kova päivä. Siitä taitaa tulla sigamageeta. Siksi tämän päivän eeppiseen Tourmaletin nousuun lähdin varsin hyvällä fiiliksellä. Kun Tourmaletin huippu jäisi taakse, olisi maali lähempänä kuin startti. Ganz legendarisch!\nTavallaan olen vallan tyytyväinen, että menneiden viikkojen huippuhelteitä ei Pyreneillä näy. Silti auringonpaiste olisi kiva juttu. Aurinko motivoi ja innostaa. Ja myös lämmittää. Tänään oli aika kylmää, varsinkin tuon jäätävän Tourmaletin varsin viileässä laskussa.\nTourmalet nousee 1500 metriä 20 kilometrin matkalla ja on reissumme korkein huippu. Pidin noususta, sillä se oli tasaista 8% nousua (sitten kun se alkoi nousemaan) ja tie oli mutkitteleva. Jotkut kutsuvat sitä myös serpentiiniksi. Serpentiinitie rytmittää nousua kivasti, sillä seuraavaan mutkaan on aina pienen ihmisen käsitettävissä oleva matka. Sen sijaan kohti taivasta suoraan nouseva tie on henkisesti paljon rankempi.\nSää ei hellinyt, sillä lämpötila putosi pikkuhiljaa alle kymmenen asteen ja huipulla oli enää kahdeksan astetta lämpöä. Hetki ennen huippua aurinkokin näyttäytyi ja pilvimassaan tuli eeppisen maagisia ”reikiä”, josta näkyi osa ympäröivistä legenda… anteeksi hienoista maisemista.\nMaisemia matkalta. Silloin kun pilvestä näki.\nKohti Tourmaletin huippua.\nKilometri jäljellä Tourmaletin huipulle ja vuoretkin näkyvät!\nHuipulle saavuimme pienen kirikisan saattelemana. Olli, joka saattaa olla tai saattaa olla olematta tautologiaani puuttunut lukija, otti kirin vain sataa metriä ennen ajanottomattoa ja häviöni jäi kirvelemään kuin haihtuneen hien suola iholle.\nTourmaletin huipulta. Näytän väsyneeltä ja ehkä sitä jo olenkin. Hymy irtosi kuitenkin kameraan.\nVuorella ei kauaa viihtynyt, vaikka järjestäjät ilmoittivatkin, että alamäkeä ei turvallisuussyistä kellotettaisi. Syykin oli vallan selvä ja hyvä.\nKun kurkisti vuoren toiselle puolelle, ei nähnyt enää eteensä. Pilvimassa roikkui siellä tiukasti ja päättäväisesti. Puin päälleni kaiken mitä paitani taskuista löysin (irtohihat, tuuliliivin ja sadetakin) ja lähdin laskuun.\nNäkyvyys oli pahimmillaan vain kymmenen metriä ja tie märkä. Kiitin onneani, että pyörässäni oli vilkkuvalo sekä edessä että takana. Se toi hieman turvallisuuden tunnetta, kun vastaantuleva autoilija saattoi nähdä minut jo hieman ennen konepeltiään.\nMitä alemmas pääsimme, sitä paremmaksi näkyvyys kävi. Mutta sitä enemmän oli tiellä myös paskaa. Anteeksi kielenkäyttöni, mutta sillä tie oli peitetty. Tien molemmin puolin laidunsi lehmiä, lampaita ja vuohia. Jostain syystä ne kaikki tekivät ainakin suuren osan jätöksistään tielle. Hieman ennen erästä kylää oli noin sadan metrin pätkä, joka oli märkä ja noin kahden senttimetrin sontakerroksen peitossa kauttaaltaan. Siinä kohtaa ajoin todella, todella hiljaa. Haluni kaatua ja harrastaa liukumäkeä lampaansonnassa oli hyvin lähellä nollaa. Kovempaa ajaneiden pyörät haisivat sille itselleen loput 70 kilometriä.\nTie täynnä sitä itseään.\nTourmaletin laskun jälkeen odotin seuraavaa nousua innolla: siinä tulisi vihdoin lämmin. Ei tämä lasku toki ollut mitään viime vuoden Julierpassin tai Furkapassin nollalämpötiloihin ja hallitsemattomaan horkkatärinään, mutta kylmä tässäkin tuli.\nSeuraava nousu oli Col d’Aspin, joka nousee 14 kilometrin matkalla yhteensä 658 metriä 1489 metrin korkeuteen. Siis tuollainen pikkunyppylä, jonka yli mennään heittämällä.\nNousu oli tasaista työntekoa. Ajattelin, että pyöräily on todella yksinkertaisten ihmisten hommaa. Mitään muuta ei tarvitse tehdä, kuin pyörittää kampia. Jossain tutkimuksessa oli analysoitu mitä maratoonarit ajattelevat juostessaan. Tulos oli hämmästyttävä: he ajattelevat juoksua. Sama tulos tulisi fillaristeista: he ajattelevat pyöräilyä. Sitä, kuinka monta metriä on vielä poljettavan ylös tai eteenpäin, missä kohtaa juoda tai syödä, kuinka paljon on jo poljettu jne jne. Ainakaan itse en kykene tiukassa nousussa juuri muuhun kuin tuijottamaan eturengastani ja polkemaan. Sekä ajattelemaan polkemista tai siihen liittyviä asioita.\nOmaa mieltä voi myös yrittää hämätä. Musiikki toimii siinä hyvin. Olemme saaneet jo legendaari… anteeksi jäätävän maineen pelotonissa, sillä olen se Petri Suomesta, joka popittaa nousut ja motivoi muitakin polkemaan kovempaa. Toki joillekin kuskeille olemme aiheuttaneet lieviä skitsofrenisiä oireita, sillä meitä on kaksi Petriä Suomesta, jotka popittavat nousuissa motivaatiomusiikkia. Eräskin herra, jota en ollut koskaan tavannut, tuli tänään maalissa kättelemään ja kiittelemään Tourmaletin tsempistä. Oli lukenut lapustani nimen Petri ja nähnyt Suomen lipun. En tohtinut mainita, että se taisi olla kaimani Karvinen. Ihan sama, kunhan motivoidaan!\nItse käytän musiikkia kahdella tavalla: soitan niin järkyttävää tavaraa, että haluan olla nopeasti ylhäällä (tänään oli yhtenä soittolistana suomalainen 90-luvun punk tuntemattomilta orkestereilta. Näin sanalla sanoen aivan maagista scheissea.) tai sitten hyvää, tarttuvaa musiikkia, jonka tahtiin jalat pyörivät nopeammin. Huomenna kokeilen ehkä Celine Dionin My heart will go on-biisiä repeatilla koko Time Trialin. Toimiikohan?\nTykitin viimeiset kaksi kilometriä nousua kovilla sykkeillä ja kostin lukijani Ollin edellisen mäen kirivoiton. Hän jäi kauas taakse. Onneksi.\nJa takaisin asiaan. Taas.\nCol d’Aspinin huipulta alas tuleva mäki oli mahtava! Siinä oli pitkiä pätkiä, jossa vauhti oli yli 70 km/h ja silti homma tuntui hallitulta. En toki muutenkaan aja siten, että homma tuntuisi lähtevän lapasesta. Taisin tehdä oman viiden kilometrin ennätykseni, sillä nopein 5 km taittui aikaan 5min 44 sek. Keskinopeus on tuossa kunnossa (52,3km/h), sillä viiteen kilometriin osuu aina myös muutama jarrutettava mutkakin.\nLaskun jälkeen oli laaksoa edessä noin 15 kilometriä ennen viimeistä nousua, joka oli Col d’Azet. Tämä ”legendarisch” nyppylä nousee 580 metriä 6,8 kilometrin matkalla 1580 metrin korkeuteen. Azet oli päivän tiukun nousu. Sain siinä kaveriksi aussin, joka ihmetteli, miksi kukaan ei kertonut, että tämä olisi näin rankkaa. Juttelimme niitä näitä ja nautin siitä, että matka taittui ilman, että jouduin miettimään mitään. Veikkasimme, kuinka monta metriä etenisimme yhden biisin aikana. Itse veikkasin kilometriä ja Jacques veikkasi 700 metriä. Hän voitti. Aika hidasta tuo kiipeäminen.\nJacques laskeskeli neljä kilometriä ennen huippua, että seitsemän biisin jälkeen olemme ylhäällä. Totesin, että en kykene kuuntelemaan suomalaista ysäripunkkia enää kuin viisi biisiä, joten nousin putkelle, nostin sykkeen 148:sta 170:een ja annoin mennä. Jätin seuralaisia neljä minuuttia viimeisen neljän kilometrin aikana ja jonkun kellaribändin lopetellessa viidennen biisin kirkumista ylitin maaliviivan 4 tunnin ja 46 minuutin ajon jälkeen. Taas tuli polteltua tulitikkuja nousujen täysin turhissa kireissä (niin, jos kirin viimeisten kolmen päivän aikana 40 minuuttia, niin nousen parhaan 200 kuskin joukkoon. Ja sehän vasta meriitti onkin!), mutta mitä sitten. Päivän kokonaisaika satulassa oli 6 tuntia 6 minuuttia ja matka 113 kilometriä, kun lasketaan mukaan kellottamattomat osuudet.\nViimeisen nyppylän laella Ollin ja kanadalaisen Jamien kanssa. Jamie on viihtynyt seurassamme musiikista huolimatta jo useamman päivän.\nJollain oudolla tavalla pidän siitä, että tajuntani kapenee hyvin rajalliseksi, sydän hakkaa, hikeä valuu ja on vain yksi tehtävä: polkea niin kovaa kuin pystyy.\nKipu on kaikilla sama, vain vauhti muuttuu. Kuulin myöhemmin, että olin päivän nopein suomalainen viimeisessä nousussa. Ehkä se kadonnut kuntokin tuolta pian löytyy!\nNäillä mietteillä kohti huomista Time Trialia. Viime vuonna se oli ”minun päiväni” ja ajattelin, että huomenna voisi olla taas näin. Riittää, että laitan katseen kohti maata ja poljen.\nKisakylämme on Saint-Lary Soulanissa. Todella mukava kylä.\n← Haute Route Pyreneet 2015 – päivä 3\nHaute Route Pyreneet 2015 – päivä 5 →\n2 kommenttia artikkeliin ”Haute Route Pyreneet – päivä 4.”\non 19.8.2015 at 12:38\nAivan hulvatonta tekstiä ja menoa! Tosi hauska seurata koitostanne!\non 19.8.2015 at 15:42


Kävisikö tämä? Perintövero pois, Ruotsin-malli tilalle\n6.6.2014 klo 12:01\nPellervon taloustutkimus PTT on tutkinut vaihtoehtoja sekä vaikutuksia perintö- ja lahjaverosta luopumiselle Suomessa. Sen mukaan perintö- ja lahjavero pitäisi korvata luovutusvoittoverolla. Luovutusverovoitto pitäisi muuttaa myös Ruotsin mallin mukaiseksi.\nPTT:n mukaan perintö- ja lahjaveron poistaminen vähentäisi valtion verotuloja 500 miljoonalla eurolla. Ruotsin mallin mukaisilla luovutusvoittoverotuksen muutoksilla luovutusvoittoveron tuotto lisääntyisi kuitenkin 400 miljoonalla eurolla. Vero hankaloittaa nykyisellään muun muassa sukupolvenvaihdoksia ja toiminnan kehittämistä.\nRuotsissa taas myytävän omaisuuserän hankintahinta määritellään omaisuuserän ostoajankohdan hintaa käyttäen riippumatta siitä, onko omaisuuserä peritty vai ei.\nNiin ikään Ruotsissa oman asunnon myynnistä saatu luovutusvoitto on huojennettuna luovutusvoittoveron piirissä. Suomessa asuntovarallisuus on perintö- ja lahjaveron piirissä. Yli kaksi vuotta käytössä ollut oma asunto on vapautettu luovutusvoittoverosta.\n"Valtaosa kansalaisista hyötyisi"\nPTT:n veromalli ei koskisi vain yrityksiä, vaan se ulottuisi myös tavallisiin kansalaisiin.\nValtaosa kansalaisista hyötyisi perintö- ja lahjaveron poistamisesta, PTT arvioi.\nSuuria perintöjä saavat hyötyisivät enemmän kuin pieniä perintöjä saavat. Koska luovutusvoittojen jakauma tulojen suhteen on lähes samanlainen kuin perintöjen, luovutusvoittojen lisääntyminen ja luovutusvoittoverotukseen välttämättä tehtävät muutokset todennäköisesti eliminoisivat, ainakin osittain, perintö- ja lahjaveron tulonjakovaikutukset, PTT sanoo katsauksessaan.\n30.5.2014 klo 8:55


Kiinalainen aktivisti USA:n huomassa - MTVuutiset.fi\nKiinalainen aktivisti Chen Guangcheng EPA\nJulkaistu 28.04.2012 09:22 (Päivitetty 07.05.2012 23:29 )\nYhdysvalloissa päämajaansa pitävän China Aid -järjestön edustajien mukaan Yhdysvallat ja Kiina käyvät parhaillaan neuvotteluja Chenin asemasta. Kumpikaan maa ei ole virallisesti vahvistanut Chenin pakoa eikä hakeutumista turvaan tiettävästi Yhdysvaltain Pekingin-suurlähetystöön.\nSokea, itseoppinut lakimies Chen on ollut arestissa kotiseudullaan Linyissä Itä-Kiinassa syyskuusta 2010 lähtien, jolloin hän vapautui vankilasta. Chen on muun muassa puolustanut naisten oikeuksia pakkoabortteja ja sterilisaatiota vastaan.\nChen ja hänen vaimonsa pahoinpideltiin vankilasta vapautumisen jälkeen. Chenin mukaan asialla olivat viranomaiset.\n— Chenin suosion vuoksi (presidentti Barack) Obaman hallinnon on tuettava häntä tai muuten se on vaarassa menettää uskottavuutensa vapauden ja oikeusvaltion puolustajana, sanoi China Aidin edustaja Bob Fu sähköpostiviestissä uutistoimisto Reutersille.\nYhdysvalloille tapaus on vaikea, koska ulkoministeri Hillary Clintonin on määrä matkustaa Pekingiin ensi viikolla. Clinton ja valtiovarainministeri Timothy Geithner osallistuvat vuosittaiseen neuvonpitoon strategisesta ja taloudellisesta yhteistyöstä Kiinan kanssa.\n— Tämä on hyvin kuuma peruna molemmille osapuolille, jos käy ilmi että Chen on suurlähetystössä. Tämä on poliittisesti hyvin, hyvin herkkää, kommentoi Kiinan ulkopolitiikan tuntija Zhu Feng Pekingin yliopistosta.\n"60 miestä vartioi yötä päivää"\nChen pakeni kotiarestista jo viime viikonvaihteessa. Hänen kotipaikkakuntansa Dongshigu on pitkään ollut kiellettyä aluetta ulkomaisille viestimille ja myös muille vieraille, jotka on kovakouraisesti käännytetty paikkakunnalta pois.\nUutistoimisto AFP:n haastattelemat paikkakuntalaiset suhtautuivat epäluuloisesti tietoon Chenin paosta.\n— Kaikki täällä tietävät sokean miehen. Viranomaiset käyttävät paljon poliiseja, liikennepoliiseja ja kyläläisiä pitääkseen häntä silmällä, sanoi asukas, jonka nimeä AFP ei halua paljastaa tämän turvallisuuden vuoksi.\n— Yli 60 ihmistä vartioi sokeaa miestä yötä päivää. Ei hän pysty mihinkään pakenemaan.


Dansken ekonomisti: Asuntojen hinnat laskuun - Taloussanomat - Ilta-Sanomat\nTänä vuonna asuntojen laskevat hieman Suomessa, Danske Bank ennakoi. Pääkaupunkiseudulla ei kuitenkaan kannata odottaa yhtä suurta laskua kuin muualla.\n17.6.2014 15:29 | Päivitetty 17.6.2014 15:26\nDanske Bankin ekonomisti Juhana Brotherus uskaltaa sanoa ääneen sen, mitä pankkiekonomisteilta usein turhaan kärtetään.\n– Meidän ennusteemme on, että tänä vuonna asuntojen hinnat tulevat Suomessa puoli prosenttiyksikköä alaspäin, hän kertoo Danske Bankin kesäkuun suhdannekatsauksen esittelytilaisuudessa.\nAsuntojen hinnoilla tarkoitetaan tässä vanhojen kerros- ja rivitaloasuntojen myyntihintoja, jotka kääntyivät hienoiseen laskuun viime kesänä. Tämän vuoden tammi-huhtikuussa hinnat ovat olleet niin ikään laskussa.\nSyyt löytyvät laajemmasta talouskuviosta: talouskehitys on ollut heikkoa, työttömyys kasvaa edelleen ja ansiotaso polkee paikoillaan.\n– Ei asuntomarkkinat ole mikään irrallinen saareke, vaan kyllä tämä kehitys vaikuttaa myös sinne, Brotherus sanoo.\nPääkaupunkiseudun osalta saman suuruista pudotusta ei kuitenkaan ole luvassa, mutta toisaalta tulossa ei ole myöskään suuria korotuksia.\nAlueiden väliset erot näkyvät: pääkaupunkiseudulla ja muissa kasvukeskuksissa asuntojen hinnat sinnittelevät muuttotappioalueiden hintoja korkeammalla. Eroja löytyy myös asuntotyyppien välillä, ja helpommin vuokrattavien yksiöiden hinnat ovat nousseet suurempien huoneistojen hintoja nopeammin edellisten vuosien aikana.\nDanske Bankin mukaan pankkien marginaalien nousu on niin ikään pysähtynyt, mikä voi ilahduttaa asuntolainojen ottajia. Pankki ennakoi, että asuntomarkkinat pysyvät loppuvuoden ajan vaisuina, mutta vakaina.\nRakentajat: Uudet asunnot eivät halpene\nTaloussanomat 6.6.2014 13:55\nOmakotitalojen hinnat pääkaupunkiseudulla: -8,9 %\nTaloussanomat 6.6.2014 11:36\n"Pienen asunnon ostaja joutuu maksumieheksi"\nTaloussanomat 10.6.2014 10:09\nTaloussanomat 12.6.2014 18:13\nTaloussanomat 12.6.2014 9:18\nKatso missä osoitteissa hinnat laskivat\nTaloussanomat 13.6.2014 16:42\nAsuntojen hintahaitari repeää myös maakunnissa\nTaloussanomat 18.6.2014 15:49\nAsuntokauppaasuntohinnatAsuntojen hinnatlainamarginaaliAsuminenDanske Bank Oyj


Tampere vetää turisteja ja kokousvieraita: Ennätysvuonna yli miljoona yöpymistä | Yle Uutiset | yle.fi\nTampere-talo oli viime vuonna monen konferenssin tapahtumapaikka. Maaliskuussa taloa kansoittivat nuorisotyöntekijät.Antti Eintola / Yle\nTampereen tapahtumat ja nähtävyydet houkuttelivat kaupunkiin kävijöitä viime vuonna ennätysmäärän. Tampereella järjestetyissä konferensseissa vieraili viime vuonna lähes 10 000 henkeä, kun yleensä vieraita on noin 7 000.\nMyös matkailijoiden yöpymisten määrä kohosi uuteen ennätykseen, kun Tilastokeskuksen mukaan Tampereella tehdyt yöpymiset lisääntyivät kuudella prosentilla edellisvuoteen verrattuna. Määrä kohosi 1,09 miljoonaan yöpymiseen.\nMonipuolinen teatteritarjonta on Visit Tampereen mukaan yksi kaupungin matkailuvalteista.Kirsi Matson-Mäkelä / Yle\nVisit Tampere Oy:n tiedote kertoo, että Tampereella järjestettiin viime vuonna 65 konferenssia. Niiden kävijät jättivät Taloustutkimuksen mukaan kaupunkiin yli 13 miljoonaa euroa.\nVuoden suurin konferenssi oli kasvatustieteiden alan EARLI (European Association for Research on Learning and Instruction) -konferenssi, jossa osallistujia oli 2 200. Muita suuria konferensseja olivat EMBEC'17 & NBC'17 (Joint conference of the European Medical and Biological Engineering Conference and the Nordic-Baltic Conference on Biomedical Engineering), jossa oli noin 700 osallistujaa sekä joka toinen vuosi järjestettävä Glass Performance Days Conference, jossa oli 660 osallistujaa.\nTampere-talon Muumimuseossa oli avajaisten jälkeen vilskettä.Tampere-talo\nKotimaisten yöpymisten määrä kasvoi Tampereella viime vuonna viidellä prosentilla ja ulkomaalaisten kahdeksalla prosentilla edellisvuoteen verrattuna.\nTampereella yöpyneiden ulkomaalaisten suurin joukko tuli Ruotsista. Seuraavaksi eniten oli saksalaisia, kolmanneksi eniten venäläisiä ja neljänneksi eniten yhdysvaltalaisia.\nMuutos edellisvuoteen verrattuna oli suurin yhdysvaltaisilla – kasvua jopa 26 prosenttia. Saksalaisten määrä lisääntyi 19, ruotsalaisten määrä 11 ja venäläisten määrä yhdeksän prosenttia. Tampereella yöpyvien matkailijoiden määrästä noin 35 prosenttia oli liikematkailijoita.\nMatkailijat toivat kaupunkiin myös rahaa. Rekisteröityjen majoitusliikkeiden myynti oli viime vuonna yhteensä 67,8 miljoonaa euroa, kun vuotta aiemmin myynti oli 62 miljoonaa euroa.\nSärkänniemen huvipuisto vetää lapsiperheitä vuosi vuoden jälkeen.Särkänniemi\nVapriikin museokeskuksessa Tampereella ennätysvuosi – 200 000 kävijän raja ylittyi kirkkaasti 2.1.2018\nNäin Suomen maamerkkejä valaistiin itsenäisyyden juhlavuoden kunniaksi – Katso valotaideteokset videolta 7.12.2017\nmatkailuKotimaan uutisetTampereTampereen seutukuntahotellitPirkanmaaMuumimuseoMessut, konferenssit ja seminaaritMuseokeskus VapriikkiSärkänniemi


Äidin oma päivä -finalistit – äänestä omaa suosikkiäitiäsi! | Kaksplus.fi\nTässä he ovat, uudet Äidin oma päivä -finalistit – äänestä omaa suosikkiäitiäsi!\nKuka näistä suomalaisäideistä ansaitsisi mielestäsi oman, iki-ihanan hemmottelupäivän? Äänestä omaa suosikkiasi tai suosikkejasi Äidin oma päivä -kisan voittajaksi! Jokaisella ehdokkaalla on oma tarinansa, jonka pääset lukemaan, kun klikkaat ehdokkaan kuvaa.\nÄänestyksen voittaja pääsee viettämään äidin omaa päivää Otavamedian studiolle, jossa hänet meikataan ja stailataan lehtikuvauksiin. Päivästä tehdään juttu marraskuun Kaksplus-lehteen ja äiti saa kuvia muistoksi itselleen.\nVoittaja voi myös esittää toiveita stailaukseen, jos hän haluaa esimerkiksi kokeilla jotain uutta tyyliä. Kuvauksiin ja kuviin saa halutessaan ottaa mukaan myös lapsensa.\nKlikkaa kuvaa, lue äidin tarina ja äänestä omaa suosikkiasi:\nKahden lapsen äiti Anita, 33, Helsinki\nKahden lapsen yksinhuoltajaäiti Emmi, 21, Espoo\nYhden lapsen äiti Heidi, 35, Lempäälä\nKolmen lapsen yksinhuoltajaäiti Linda, 29, Kaarina\nKahden lapsen äiti Tiia, 26, Tampere\nKolmen lapsen äiti Satu, 30, Nurmijärvi\nKolmen lapsen äiti Piia, 32, Kotka\nNeljän lapsen äiti Marija, 30, Espoo\nYhden lapsen äiti Jenna, 25, Turku\n29.9.2017 klo 08:04\n28.9.2017 klo 18:53\nÄiti ja tytär ihana kaksikko\n28.9.2017 klo 22:02\n28.9.2017 klo 23:03\nMun on nyt pakko kommentoida, että olisi ollut tämän kilpailun järjestäjältä järkevää tehdä tästä ennemminkin arvonta, elikkä joko kaikki 9 olisivat voittaneet tämän hemmottelupäivän tai sitten vain vaikka yksi.\nTuo lause ”Kuka näistä suomalaisäideistä ANSAITSISI mielestäsi oman, iki-ihanan hemmottelupäivän?” otti kyllä korviin ja mielestäni nämä kaikki yhdeksän upeaa äitiä ansaitsivat hemmottelupäivän lasten lukumäärästä, huoltajuuksista yms. riippumatta. Itse uskon, että jokaisella äidillä on omat haasteensa oli niitä lapsia kaksi tai kahdeksan. Tässä yllytetään taas kilpailemaan äitiydestä, joka on mielestäni kamalaa. Äitien pitäisi vetää yhtäköyttä, eikä kilpailla keskenään siitä, kuka on paras!\nVastaa käyttäjälle Sanna Tirki Peruuta vastaus