Yrjöperskeles-blog: DEMOKRATIAN KRIISI 2023\nVuoden 2019 vaaleissa punavihreä koalitio sai odotetusti vaalivoiton jonka jälkeen SDP, Vihreät, Vasemmistoliitto, RKP ja Feministinen puolue muodostivat niukan enemmistöhallituksen. Oppositiossa olevien Kokoomuksen, Keskustan ja Kristillisten kanssa käydyissä neuvotteluissa sovittiin ne yleislinjat joitten perusteella uusi hallitus pystyi toteuttamaan kaikkia osapuolia tyydyttävää politiikkaa niin yleisen humanismin, monikulttuurisuuden, feminismin, federalismin sekä markkinavoimien realiteettien osalta.\nValitettavaa epäsopua eduskunnan työhön toivat kuitenkin perussuomalaiset jotka 35 kansanedustajan voimin pitivät hallussaan määrävähemmistöä joka esti suuret periaatteelliset muutokset perustuslakiin. Perussuomalaiset harjoittivat myös hyvin aggressiivista oppositiopolitiikkaa jolla ne yrittivät jarruttaa kaikkia välttämättömiä ja väistämättömiä yleisinhimillisiä uudistuksia. Jostain hallitukselle käsittämättömästä syystä tämä lisäsi jatkuvasti perussuomalaisten suosiota.\nMaanantai, 20.2. 2023:\nHallituksen tiloihin oli kokoontunut sekä hallituspuolueitten että vastuuntuntoista politiikkaa ajavien oppositiopuolueitten terävin johto. Vaikka suuri yleisö ei vielä sitä tiennyt, oli maa ajautumassa äärimmäiseen poliittiseen kriisiin joka uhkasi oikeaksi tulkittua konsensusdemokratiakäsitystä ja -käytäntöä. Tämä oli tapahtumassa siitä huolimatta että nykyinen hallitus oli toteuttanut kaikkien aikojen demokraattisinta, solidaarisinta, kansainvälisintä, feministisintä ja yleensäkin kaikkien aikojen inhimillisintä politiikkaa.\nTodisteena kriisistä hallituksella oli käsissään neljän erillisen gallup-kyselyn tulokset. Näistä hallituksen tilaamista gallupeista ei oltu vielä uutisoitu ja niitten tulokset olivat suorastaan järkyttävät. Niiden mukaan perussuomalaiset voittaisivat seuraavat eduskuntavaalit ja saisivat eduskunnassa ehdottoman enemmistön. Gallupit tukivat tätä tulosta lukemista 51,7% lukemaan 53,8%. Lisäksi tapaamisen alussa pari gallup-asiantuntijaa selosti näkemyksenään että ihmiset eivät välttämättä uskaltaneet gallupeissa ilmoittaa äänestävänsä perussuomalaisia joten todellinen lukema saattoi olla jopa kuudessakymmenessä prosentissa.\nSelvää oli että hallituksen suorittama aktiivinen kansalaisten valistustyö sekä jatkuva tulkitusta äärioikeistolaisuudesta varoittaminen ei ollut kaikilta osin onnistunut. Yhtä lailla selvää oli myös se että vaalit olivat aivan liian lähellä eikä kyseistä valistusta vielä entisestään lisäämällä voitu taata edistyksellisten voimien vaalivoittoa. Oli tehtävä jotain muuta ja nopeasti. Demokratia ja kansanvaltainen järjestelmä tuli pelastaa demokraattisilta ja kansanvaltaisilta kiihottajilta. Hallituspuolueet olivat laatineet toimintasuunnitelman jolla perussuomalaisten nousu valtaan estettäisiin ja ennen kaikkea vastuuntuntoisten poliitikkojen ja virkahenkilöiden oma asema saataisiin pelastettua. Oppositiopoliitikot tutustuivat suunnitelmaan ja totesivat että se on ilman muuta hyväksyttävä. Mitään muuta vaihtoehtoa ei olisi. Edistyksellinen kansanvalta olisi pelastettava perinteisen kansanvallan mädätykseltä.\nTiistai, 21.2. 2023.\nSekä hallituksen että vastuuntuntoisen opposition puoluejohtajat olivat hetkeä aikaisemmin poistuneet tasavallan presidentin virka-asunnosta. Tapaaminen presidentin kanssa oli kestänyt tunnin ja myös presidentti oli hyvin nopeasti tullut siihen johtopäätökseen että hallituksen kehittämä suunnitelma oli pantava toimeen. Jotta suunnitelman toteuttaminen onnistuisi ilman kitkaa presidentti saapui eduskuntaan vielä samana päivänä ja ilmoitti että äärioikeiston vaalivallankaappausuhan takia Suomi on asetettu kolmeksi seuraavaksi kuukaudeksi puolustustilaan.\nPerussuomalaisia lukuunottamatta eduskunta vahvisti puolustustilan joka ei näkynyt katukuvassa muuten kuin poliisien määrän lisääntymisenä. Lähinnä puolustustila oli voimassa seuraavaa päivää varten jolloin hallituksen suunnitelma tuotiin eduskunnan kiireellisesti päätettäväksi. Oli tietysti selvää että perussuomalaiset toteaisivat suunnitelman olevan laittoman – mitä se teknisesti ottaen varmaan olikin – mutta puolustustilavaltuuksilla tämä suunnitelma voitaisiin joka tapauksessa viedä läpi. Olihan kyseessä kuitenkin suomalaisen edistyksellisen demokratian pelastaminen.\nKeskiviikko, 22.2. 2023\nHallituksen suunnitelma tuotiin eduskunnan nopeutettuun käsittelyyn. Puolustustilalain suomilla valtuuksilla eduskunnan istunto oli suljettu yleisöltä, tosin vastuuton vaihtoehtomedia oli ehtinyt vuotaa hallituksen suunnitelman julkisuuteen. Hitaasti syttyvät suomalaiset kuitenkin protestoivat lähinnä netissä. Minkäänlaisia suurempia mielenosoituksia ei ollut. Perussuomalaiset vastustivat käydyssä keskustelussa suunnitelmaa ankarasti ja alkoivat käyttää ns. jarrutuspuheenvuoroja venyttääkseen asian etenemistä varsinaiseen äänestykseen. Näytti siltä että ne olisivat valmiita jatkamaan niitä loputtomiin. Niinpä puolustustilaan vedoten tasavallan presidentti määräsi poliisin viemään eduskunnan työtä häiritsevät perussuomalaiset kansanedustajat kolmeksi vuorokaudeksi turvasäilöön Pasilan poliisivankilaan. Tämä siksi, että nimenomaan perussuomalaisten tiedettiin suunnittelevan vaalivallankaappausta ja sitä kautta pyrkivän kumoamaan tai muuttamaan perustuslain mukaisen valtiojärjestyksen.\nKun perussuomalaisten kansanedustajat oltiin viety turvasäilöön, saattoi eduskunta aloittaa asiaa koskevan äänestyksen. Hallituksen suunnitelma hyväksyttiin äänin 165 – 0. Äänestyksen tuloksesta ja suunnitelmasta ilmoitettiin heti Brysseliin Euroopan Unionin komissiobyroohon joka otti asian välittömästi käsittelyynsä.\nTorstai, 23.2. 2023, Bryssel\nEU:n komissiobyroon uusi komissaaripääsihteeri Federica Mogherini oli saapunut pitämään suuresti odotetun puheen EU:n parlamentille. Etukäteen tiedettiin että puhe koskisi Suomen demokraattiseen järjestelmään kohdistunutta uhkaa mutta se olisi vielä epäselvää kuinka EU tulisi asiaan suhtautumaan. Mogherini kuunteli hieman aplodeja, nosti kättään rauhallisella ja rauhoittavalla eleellä hiljentäen suosionosoitukset ja aloitti sitten puheensa:\n- Toverit eurooppalaiset. Suomen tasavallan presidentti, hallitus ja eduskunta on kääntynyt komissiobyroon puoleen ja pyytänyt sen apua estääkseen tulevissa eduskuntavaaleissa odotettavissa olevan äärioikeiston vaalivallankaappauksen.\n- Avunpyynnön sisältö on seuraava. Suomen eduskunta ja hallitus pyytävät, että ne asetetaan suoraan EU:n komissiobyroon vallan alaiseksi ja eduskunta toimii jatkossa komissiobyroolle alistettuna Suomen alueen valtionhoitovirastona ja hallitus puolestaan sen johtokuntana. Lisäksi ne ehdottavat että kaikki vastuuntuntoiset poliittiset eduskuntapuolueet jatkavat toimintaansa tämän valtionhoitoviraston alivirastoina, joitten toimesta täydennetään varsinaisen valtionhoitoviraston ja sen johtokunnan jäsenistöä edellisten siirtyessä eläkkeelle tai halutessaan toisiin tehtäviin. Sekä valtionhoitoviraston että siihen kiinteästi kuuluvien virastojen toiminta rahoitetaan suomalaisin verovaroin ja kyseisten yksiköitten henkilökunnan työsuhteet turvataan. Samalla perussuomalaisten poliittinen toiminta kielletään pysyvästi ja valtionhoitovirasto jatkaa toimintaansa 165 valtionhoitajabyrokraatin voimin.\n(Voimakkaita aplodeja. Mogherini nosti jälleen kätensä vaimentaen aplodit.)\n- Toverit eurooppalaiset. Komissiobyroo tuntee suuren eurooppalaisen vastuunsa ja asiaa tarkkaan harkittuaan se on päättänyt hyväksyä suomalaisten avunpyynnön. Suomi siirtyy nyt Euroopan Unionin protektoraatiksi. Eläköön yhtenäinen, jakamaton ja demokraattinen Eurooppa!\n(Erittäin voimakkaita aplodeja. Mogherini seisoi kädet puuskassa ja kuunteli tällä kertaa aplodeja viisi minuuttia ennen kuin kohotti jälleen kättään lopettaen suosionosoitukset.)\nPerjantai, 24.2. 2023, Helsinki\nVielä vuorokautta aikaisemmin eduskunnan nimellä tunnettu valtionhoitovirasto kokoontui avajaisiinsa. Avauspuheenvuoron piti aikaisemmin pääministerinä tunnettui henkilö joka nykyisin oli valtionhoitoviraston johtokunnan puheenjohtaja. Selvästi liikuttuneena hän aloitti puheenvuoronsa:\n- Toverit eurooppalaiset! Vielä hetki sitten järjestelmäämme kohdistui ennennäkemätön uhka äärioikeiston seuraavissa vaaleissa suorittamasta vallankaappauksesta. Päättäväisten toimien seurauksena demokratia ja kansanvalta on nyt kuitenkin pelastettu. Mutta ennen kuin aloitamme uuden, tärkeän työmme valtionhoitovirastona meidän täytyy jättää seuraaville sukupolville äärimmäisen tärkeä viesti: Ei koskaan enää!\n- Ei koskaan enää! Siksi valtionhoitoviraston johtokunta esittää hyväksyttäväksi päätöksen että perussuomalaiset kielletään puolueena ja yleensäkään minkäänlaisena järjestäytyneenä organisaationa ja sen varat takavarikoidaan valtiolle käytettäväksi yleishumanistisiin tarkoituksiin.\n- Perussuomalaisten kansanedustajat tullaan vapauttamaan turvasäilöstä ja niin he kuin muutkin perussuomalaisten organisaation jäsenet voivat elää vapaina mutta heidän on jatkossa luovuttava kaikesta poliittisesta toiminnasta. Mikäli he jatkavat äärioikeistolaisen kansallismielistä ja separatistista poliittista toimintaa, astuu kuvioihin suomalainen oikeusjärjestelmä joka on tunnettu humaanisuudestaan mutta joskus tulee eteen tilanteita joissa sen on arvioitava asiaa yksinomaan yleisen turvallisuuden lähtökohdasta. Tämä on juuri sellainen tilanne ja jatkossa kyseisen politiikan harjoittajat tulevat saamaan syytteen törkeästä maanpetoksesta. Laki antaa siihen mahdollisuuden ja suoranaisen velvoitteen. Siinähän lukee selkeästi:\n”Aiheutetaan vaara valtakunnan tai sen osan joutumisesta vieraan vallan alaiseksi.”\n- Niin kuin tiedämme, on Suomi jo perustuslakinsa perusteella osa Euroopan Unionia, eli laki maanpetoksesta koskee tässä tapauksessa nimenomaan syytettyjen suunnittelemia rikoksia EU:ta kohtaan. Syytetyt ovat selvästi pyrkineet saamaan aikaiseksi Suomen eron EU:sta eli toisin sanoen saattamaan osan EU:n aluetta vieraan vallan, tässä tapauksessa siis Suomen vallan alaiseksi. Tällaista toimintaa ei demokraattinen yhteiskunta voi sallia, ja vaikka perussuomalaiset ovatkin toistaiseksi armahdettu, niin muistutan että mikäli he palaavat rikolliseen poliittiseen toimintaansa astuu silloin voimaan laki kaikessa ankaruudessaan.\n(Erittäin voimakkaita aplodeja)\nPerjantai, 24.3. 2023, Helsinki\nTasavallan presidentti kävi adjutanttinsa kanssa läpi valtionhoitoviraston johtokunnan lähettämää tilanneraporttia. Perussuomalaisten puoluekoneisto oli hajotettu, sen varat takavarikoitu ja uhka joutumisesta valtiorikostuomioistuimeen näytti näivettäneen sen toiminnan. Valitettavasti turvasäilöstä vapautetut persujen kansanedustajat olivat lähes kaikki livahtaneet Norjaan ja sieltä Yhdysvaltoihin. Siellä ne perkeleet olivat perustaneet pakolaishallituksen. Minkä ihmeen pakolaishallituksen? Eihän Suomea sentään oltu miehitetty. Valitettavasti trumpilainen hallinto ei suostunut luovutuspyyntöihin vaan oli puolestaan antanut noille rikollisille poliittisen turvapaikan.\nVaikka pakolaishallitus nettisivuineen olikin piikki hallinnon lihassa niin tärkeintä oli se tieto että kaduilla oli rauhallista. Vaihtoehtomediassa asiasta protestoitiin tietysti tulikivenkatkuisesti erilaisten nimimerkkien suojassa mutta protestit jäivät kuitenkin netin bittiavaruuteen eivätkä muuttuneet minkäänlaiseksi konkreettiseksi toiminnaksi. Presidentti ymmärsi että tympiintyneet kansalaiset olisivat todellakin saattaneet äänestää perussuomalaiset ehdottomaan enemmistöasemaan mutta koska heiltä se mahdollisuus oltiin nyt viety, piti pelko työpaikan menetyksestä kansalaiset edelleenkin kotonaan hiljaisina ja kuuliaisina hallintolampaina niin kuin heidän osansa olikin. Se oli tilanteessa pääasia. Presidentti saattoi todeta, että vaikka keinot olivat ehkä hieman rumia niin vastuullinen demokraattinen koneisto oli voittanut ja estänyt äärioikeistolaiseksi tulkittujen tahojen yrityksen ottaa itselleen maassa valta eduskuntavaalien avulla.\nNiin no, sehän oli virallinen epistola jota presidenttikin tulisi julkisuudessa jatkuvasti toistamaan. Hän tiesi hyvin, että juuri pelastetussa järjestelmässä oli sekä tyhmiä että idealisteja ja yleensä molempia yhtä aikaa. Presidentti ei ollut kumpaakaan ja hän ymmärsi oikein hyvin että demokratiaa romuttamalla ei pelastettu demokratiaa vaan vallitsevan järjestelmän jäsenten edut ja oikeusturva. Toisissa olosuhteissa he itse olisivat oikeudessa syytettyinä – ja perustellusti – törkeästä maanpetoksesta. Ei kyse ollut siitä kuka oli oikeassa. Kyse oli siitä, kuka oli härskimpi, kenellä oli mahdollisuus ja kuka iskisi ensin. Järjestelmä iski ennen vaaleja, pelasti itsensä ja normalisoi tilanteen. Suomalaiset puristivat nyrkkiä taskussaan mutta jatkaisivat elämäänsä hyvinä itäsaksalaisina. Tilanne oli rauhoitettu eikä poikkeusvaltuuksia enää tarvittu.\nNäin ollen presidentti allekirjoitti päätöksen puolustustilan lopettamisesta.\nDemokratian kriisi oli ohi. Demokratiahan siinä hävisi mutta valtaa hallussaan pitävä koneisto puolestaan voitti. Ja vain sillä oli merkitystä.\nLukijalle: Inspiraatio tähän fiktiiviseen kirjoitukseen tuli vallitsevasta eurooppalaisesta tilanteesta. Tarkemmin ottaen kahdesta, keskenään varsin ristiriitaisesta asiasta:\na) Unkarissa pidetään rehelliset vaalit. Kansallismieliset ottavat selvän voiton ja sen jälkeen muodostavat hallituksen. Vasemmistoliberaalit näkevät, että kyseessä on uhka demokratialle.\nb) Italiassa pidetään rehelliset vaalit. Kansallismieliset ottavat selvän voiton mutta eivät voi muodostaa hallitusta koska EU suorittaa maassa tosiasiallisen vallankaappauksen. Vasemmistoliberaalit eivät näe asiassa minkäänlaista uhkaa demokratialle.\nKuka ja mikä oikeastaan on se uhka demokratialle?\nNo, hyvää alkanutta kesäkuuta kaikille joka tapauksessa.\nTunnisteet: demokratia, oikeusvaltio, tulevaisuusfiktio\nFederican puhe toi mieleen muistoja menneisyydestä: https://www.youtube.com/watch?v=syI_B8a5IV4\n1. kesäkuuta 2018 klo 10.30\nTaitaa hallintoamme ihan oikeasti pelottaa aseellinen kansannousu kun voimaan astunutta EU:n asedirektiiviä on sorvattu tiukemmaksi kuin mitä itse direktiivi vaatii. Aseenkantoluvan saanti on tehty entistä vaikeammaksi.\nEsimerkiksi meikäläinen jos hakisi lupaa vaikkapa 9mm pistoolille niin minun pitäisi kuulua ampumaseuraan 2 vuotta ja harrastaa aktiivisesti ( se, että olen kuulunut maamme suurinpaan ampumayhdistykseen jo reilut 30 vuotta ei ole mitään merkitystä)\nSamaan aikaan voin lampsia asevarastolle ja kuitata sieltä minkä keksinnön hyvänsä ja siihen mielivaltaisen määrän ampumatarvikkeita.\nToinen mielenkiintoinen juttu on lipaskoon rajoittaminen 10 patruunaan. Nopealla gookkelihaulla en löytänyt yhtään AK47:n lipasta tuolla patruunamäärällä, toki voi löytyä.\nNykyiset lippaat tulevat laittomiksi ja hallussapito vaikka asetta ei omistaisikaan tulee rangaistavaksi.\nLipaskoollahan ei sinänsä ole merkitystä, parilla puupalalla ja jeesusteipillä niitä voi sarjoittaa rinnan niin paljon kuin hauis kestää.\nEli jos takan reunalla on muistoesineenä vaikkapa vanha Suomikonepistoolin lipas niin se onkin jatkossa laiton.\nItselläni sellainen löytyy, on hienot kaiverrutetut laatat ja kiitokset palveluksesta eräässä joukossa. Se on täysin virheetön ja toimintakelpoinen, jatkossa siis laiton ja pitäisi luovuttaa poliisille tai saada sille erityislupa Pääesikunnasta.\nSamanlaisia muistoesineitä löytyy varmasti tuhansia kolleegoiden takanreunuksilta, on meinaan ollut aika yleinen muistoesine.\nTässähän ehtii vielä mainiosti rikosrekisteriin ennen kuin pääsee eläkkeelle, en meinaan aio luopua lippaasta.\nHyvä asiahan tässä on se, että lippaat eivät ole aikaisemmin olleet luvanvaraisia joten kukaan ei tiedä kuka niitä omistaa ja kuinka paljon.\nHallussani siis Suomi kp: rumpulipas. Jos lakiesitys menee läpi niin se on ampumarikos josta sanktiona sakkoa tai 2 vuotta linnaa (tuo 2 vuotta linnaa myös se raja mistä menettää sotilasarvonsa).\nJumalauta, tässähän pääsee historialliseen porukkaan. Asekätkijöiden kunnioitettuun seuraan.\n1. kesäkuuta 2018 klo 10.48\nTervehdys Vittuuntuneelle NettoVeronmaksajalle ja joppos 123:lle & kiitos kommenteistanne. Kirjoituksen pohjana oli myös se tuumailu mitä olen viime aikoina tuumaillut eli kuinka käy, jos EU-eliitti – ja meidän nilkit siinä sivussa – tajuavat menettävänsä valtansa tulevissa vaaleissa?\nSuostuvatko ne siihen? Ja jos eivät, niin mitä ne yrittävät?\nVNV: Mulla oli mielessä Mussolini mutta kyllä tuokin käy hyvin EU-parlamentin tunnelmaan.\njoppos 123: Olen asiasta täysin samaa mieltä kanssasi. Tässä pyritään Erkki Tuomiojan linjaan eli ”sivistyneessä maassa aseita on vain viranomaisilla” tosin sen tosiasiallinen versio on ”alistetussa maassa aseita on vain viranomaisilla”. Ja tuo lipashomma on hyvä esimerkki asiasta jossa on sanottu ”mitä” ennen kuin on ajateltu ”miten” (kysymys ”miksi” on noille liian vaikea). Mullakin on kirjahyllyssä koristeena Suomi-kp:n tankolipas. Se on ostettu yksityiseltä ilman mitään dokumentteja. Paljonkohan tuollaisia lippaita Suomessa on? Kymmeniä tuhansia? Alkaako poliisi sitten ratsaamaan joka ristuksen kämpän siinä toivossa jos vaikka löytyisi laiton lipas? Se ei sitten seuraavaan pariin vuoteen ehdi muuta tekemäänkään.\nMutta noin vakavasti ottaen koko touhun idea on riisua tavalliset kansalaiset kaikista aseista. Raja menee tällä hetkellä puoliautomaateissa ja lipaskoossa mutta seuraavana ovat taatusti vuorossa myös tavalliset metsästysaseet.\n1. kesäkuuta 2018 klo 12.00\nSe millä tiekentuneita aselakeja perustellaan on täyttä tuubaa. Terroristit ja rikolliset eivät tee yhtäkään tekoa laillisilla aseilla. Terojen kikkahan on esim Euroopassa se, että aseet ostetaan osina eri puolilta ja kootaan sitten toimivaksi värkiksi. Kokonaisten toimintavalmiiden aseiden osto jopa pimeiltä markkinoilta on teroille liian riskialtista puuhaa sillä eivät rikolliset välttämättä symppaa näiden vatipäiden pyrkimyksiä.\nOsina ostettuna riski on siis paljon pienempi.\nJatkossa myös 3D tulostustekniikan kehitys tulee hankaloittamaan asevalvontaa. Jo nyt voidaan tulostaa ase joka kestää joitakin laukauksia mutta tulevaisuudessa paljon enemmän.\nKoko homman tarkoitus on siis saada pois lakiakunnioittavien tavallisten ihmisten aseet, yksi merkittävä askel kohti diktatuuria.\nHallinto pelkää tosissaan kansalaisiaan, mikä on demokratian kannalta juuri niin kuin pitääkin. Homma halutaan kääntää päinvastoin, kansa pelkää hallintoa.\nSaas nähdä koska käydään metsästysaseiden kimppuun. Veikkaan, että siinä vaiheessa alkaa todellakin uusi asekätkentäoperaatio Suomessa. Olet joskus siitä kuviosta tehnyt hyvän kirjoituksenkin.\n1. kesäkuuta 2018 klo 12.39\nTuo aselaki ehdotus on toki jumalattoman tiukka, mutta, muistutan herroja siitä, että nyt jo edesmennyt britti P.A.Luty kirjoitti kirjan jossa on erinomaiset ohjeet konepistoolin tekemiseen.\nJopa niin hyvät ohjeet että useammassakin maassa on virkavalta hyvin työllistetty näiden keksintöjen talteenottamisessa.\nKaikki osat ovat tehtävissä rautakauppatavarasta joita voi (vielä) ostaa ilman lupaprosessia.\nSuosittelen lämpimästi tutustumaan tuohon teokseen joka löytyy myös netistä.\nMuistetaanpa vielä mitä Mao-setä sanoi aikoinaan vallasta ja kiväärin piipuista, täytyy vain pitää huoli siitä että ne piiput ovat kansalaisten hallussa, ei EU:n.\n1. kesäkuuta 2018 klo 12.45\njoppos 123: Jep. Totesit:\n”Koko homman tarkoitus on siis saada pois lakiakunnioittavien tavallisten ihmisten aseet, yksi merkittävä askel kohti diktatuuria.Hallinto pelkää tosissaan kansalaisiaan, mikä on demokratian kannalta juuri niin kuin pitääkin. Homma halutaan kääntää päinvastoin, kansa pelkää hallintoa.”\nJa juuri tässä on villakoiran ydin. Koska hallinto ei ole enää olemassa kansalaisiaan vaan itseään varten. Se kirjoitus mihin viittasit oli varmaan tämä:\nAno: Valta kasvaa kiväärin piipusta, se on totta ja olen samaa mieltä että piippujen kannattaa olla kansalaisten hallussa. Mutta muuten tuumin että ei Suomessa tavalliset ihmiset rakentele konepistooleja, ne vaan haluavat säilyttää itsellään ne aseet joita heillä jo on. Ja hyvin harva sellaista rupeaa sorvailemaan muutenkaan. Siihen kun vaaditaan kumminkin osaamista. Jos tarkoitit mahdollista kapinasysteemiä niin on huomattavasti halvempaa ja helpompaa ostaa tarvittavaa kalustoa venäläisiltä yrittäjiltä jotka varmasti hoksaavat markkinaraon jos sellainen tulee.\n1. kesäkuuta 2018 klo 12.59\nTuumin tässä, että pitäisiköhän alkaa laittamaan turvapaikkahakemusta Eesti vabariikkiin..Vai odottaisiko ensikevään vaaleihin asti?\n1. kesäkuuta 2018 klo 13.33\nTervehdys, Huru-ukko. Moni yrittäjähän on samankaltaisen ratkaisun jo tehnyt. Ensi kevään vaalit aiheuttavat minullekin kylmiä väreitä.\n1. kesäkuuta 2018 klo 16.00\nMinä olen tästä asedirektiiviasiasta kirjoittanut julkisesti omalla nimelläni jo yli vuosi sitten. Lisätietoja löytää, kun kirjoittaa Googleen "Aaro Kustaanheimo" ja painaa Enter.\n1. kesäkuuta 2018 klo 17.11\nTulevista vaaleista sen verran, että pitää muistaa kuka, keneltä ja millä otannalla tekee nykyisiä galluppeja.\nEn oikein jaksa uskoa, että SDP:n toinen jalka haudassa osasto olisi yhtäkkiä aktivoitumassa. En usko myöskään siihen, että duunarit olisivat löytäneet henkisen kotinsa sossuista. Eihän SDP ole aikoihin ajanut duunarin etua kuten ei vasemmistoliittokaan.\nValtamedia on jo teoillaan osoittanut oman asemoitumisensa poliittisessa kentässä joten virhemarginaalit lienee jotain ihan muuta kuin heidän ilmoittamansa.\nMedia pyrkii aina vaikuttamaan ja nykyisin se on aika lailla Göbbelsin perinteitä jatkavaa propagandaa.\nEi duunaritkaan tyhmiä ole ja hekin hoksaavat aika pian, että perkele soikoon. Me tehdään duunit, rahat jaetaan elintasoläpsyttelijöille ja rikollisille. Niskaan kustaan ja väitetään sitä sateeksi.\nSaas nähdä mitä tuleman pitää muutta yksi asia on varma, propaganda ja loanheitto persuja kohtaan senkuin lisääntyy mitä lähemmäksi uurnillemenopäivä tulee.\nPopulismista persuja syyttävät puolueet tulevat vielä takomaan uudet ennätykset populismissa.\nVähän kuin Kreikan malliin, kohta lupaillaan jo lounaaltapaluurahaa.\n1. kesäkuuta 2018 klo 17.54\nTervehdys Aaro Kustaanheimolle ja joppos 123:lle.\nAaro: Viesti välitetty.\njoppos 123: Galluppeihin kannattaa suhtautua varauksella. SDP:llä taas on jo molemmat jalat akateemisessa haudassa. Ei niitä duunarit kiinnosta. Niitten äänet kyllä kiinnostaa ja joku höhlä niitä vielä äänestää kun on äänestänyt ennenkin. Persuja vastaan tullaan hyökkäämään ennen seuraavia vaaaleja enemmän kuin koskaan. Erityisesti valtamedian puolelta. Se on puolensa valinnut.\n1. kesäkuuta 2018 klo 18.59\nJuncker uhosi äskettäin, että populistit tuhotaan ennen seuraavia europarlamenttivaaleja. Jotenkin tuntuu, että kyseinen rapajuoppo ei moiseen pysty. Katsotaan, mitä tulee.\nTämän jutun jatkoksi voisi kirjoittaa, että sama toistuu edelleen muissa EU-maissa, joissa "populistit" menestyvät liian hyvin. Lopulta EU-komissio muodostaa paneurooppalaiset puolueet ja kieltää separatistiset puolueet. Sen jälkeen tie on avoin kohti keskusjohtoista "federaatiota".\nEU-eliitin käytös Italian hallitusta muodostettaessa kertoo, että haluja olisi kukistaa "populismi" voimatoimin, mutta kyvyt vielä puuttuvat. Ehkä komission pitäisi edetä pienin askelin ja muodostaa ensin EU-tason turvallisuuspoliisi ja sen jälkeen armeija. Sitten olisi "populismin" kukistamiseen tarvittavat välineet olemassa.\n1. kesäkuuta 2018 klo 20.50\nYkä: "Persuja vastaan tullaan hyökkäämään ennen seuraavia vaaaleja enemmän kuin koskaan. Erityisesti valtamedian puolelta. Se on puolensa valinnut."\nPersuja vastaan ei välttämättä hyökätä, vaan valtamedia voi teeskennellä, että persuja ei ole olemassakaan. Persuista Laura Huhtasaari tuntuu herättävän suurinta pelkoa, jos häneen kohdistuvasta mustamaalauksesta jotakin voi päätellä.\n1. kesäkuuta 2018 klo 20.55\nValtamdia on jo uskottavuutensa menettänyt. Liikaa valheita ja aina jäänyt niistä kiinni.\nVanhin poika soitti ja on valmis barrikaadeille, mitäs tohon vois vastata?\nAselakien kiristys on oma juttunsa, jolla ei ole mitään merkitystä turvallisuuden kanssa. Jos turvallisuutta haluttaisiin parantaa, niin Suomi laittaisi rajat kiinni diskotanssijoilta, säätäisi raiskauksista rikosvälineen takavarikoitavaksi valtiolle ja - ennen kaikkea - kieltäisi Vihreän ajatusterrorin. Ei kai kukaan ole niin tyhmä, että kuvittelisi aseen olevan vaarallisempi kuin sen käyttäjän? Idiootit linnaan, oli sitten kyse pottunokista tai karvaranteista.\nTommy Robinsonin tapaukseen liittyen luin jostain, että Englannin poliittinen järjestelmä kuohitsee ne, jotka eivät rettelöi sen sijaan, että se kuohitsisi ne, jotka rettelöivät. Demokratia aiheuttaa aina Curley-ilmiön. Siksi demokratian vastustajia pidetään "äärioikeistolaisina", vaikka todellisuudessa pahimmat kaasuttajat, uunittajat ja mielipideraiskaajat ovat AINA poliittisen kentän vasemmassa laidassa kulkevat (idiootit).\n1. kesäkuuta 2018 klo 21.29\nVaaleissa on pelottavaa se, että niin moni äänestäjä on täydellisen tyhmä. Omalla itäsuomalaisella paikkakunnalla esimerkiksi moni maanviljelijä ja metsästäjä äänestää Vasemmistoliittoa. Mini yrittäjä äänestää demareita. Ahkera kirkossakävijä ja aika konservatiivis3sti ajatteleva nainen äänestää Tavjaa ja tämän hengenheimolaisia.. Ts. äänestetään puolueita, joille pieni maaseutukunta on yhtä arvokas kuin purukumi kengänpohjassa. Jos ihmiset äänestäisivät asiaperusteilla, PS saisi murskavoiton.\n2. kesäkuuta 2018 klo 2.42\nNo, onneksi valonpilkahduksia tuikkii siellä täällä, jospa Suomessakin jatkossa.\nEsim. Italian vaalitulosta ei höperö vanhus kyennyt lakaisemaan edes EU-luudalla roskiin.\nSloveniassa Janez Jansa voittanee vaalit, vahvistaen eurooppalaisten kansojen rintamaa https://www.politico.eu/article/slovenian-survivor-targets-victory-a-la-orban/\nItä-Saksan lahja Lännelle, Angebola M alkaa menettää virulenssiaan, Junkkerille naureskellaan jo ympäri maailmaa ja Soroksen muistosanat lähestyvät RIH.\nSeuraavat vaalit ratkaisevat Suomen kohtalon pitkälle tulevaisuuteen. Toivottavasti nykyinen eliitti kunniaelätteineen pääsee toteuttamaan itseään vaikkapa abortoimalla hillotolpilla maleksivat ruunat.\n2. kesäkuuta 2018 klo 7.20\nAsiasta kiraffiin. Laitoin ison matalareunaisen astian täynnä vettä paripaäivää sitten ulos ja tänään jo bongattu 2 siiliä, 3 oravaa ja lukematon määrä erillaisia pikkulintuja joko juomassa tai rypemässä paljussa. Pidetään noista huolta näin kuivuuden aikaan. Kaikki lukijat voisi tehdä saman. Samalla pallollahan täällä ollaan.\n2. kesäkuuta 2018 klo 11.34\nTervehdys Vasarahammerille, joppos 123:lle, Kumitontulle, Trilisserille ja Veijo Hoikalle & kiitos kommenteistanne.\nViesti1: Tuo sama saattaa toistua niissä muissa EU-maissa vielä aikaisemmin sillä Suomihan menee siinä viimeisessä jarruvaunussa. EU:n toiminnasta todellakin näkee että se kaipaa itselleen KGB:tä KGB:n valtuuksilla ja harmittelee kun sillä ei sitä vielä ole.\nViesti2: Tällä hetkellä asia näyttää tuollaiselta mutta veikkaan että kun vaalit lähestyvät niin media ei kerta kaikkiaan malta mieltään vaan aloittaa ryöpytyksen. Valtamedian viha Lauraa kohtaan on ymmärrettävä. Hän on kaunis, karismaattinen ja älykäs. Hieno keulakuva toisinajattelijoille. Keulakuva täytyy tahria. Keinolla millä hyvänsä.\nViesti1: Siihen vois vastata että ei vielä kannata. Suomalaisten pinna venyy hirvittävän pitkälle ja barrikadille ei löydy vielä tarpeeksi kavereita. Voi todeta että meidät vielä tässä vaiheessa napsittaisiin yksi kerrallaan kuin teeret oksalta.\nViesti2: Olipa muuten hyvä vinkki. Vein astiallisen vettä ulos saman tien. Eläimillä vesi on nyt kortilla ja kavereita tarttee auttaa.\nYksityisviesteistä: Kiitos, mutta laitatko nuo jatkossa suoraan sähköpostiin (löytyy sivupalkin kohdasta ”tietoja minusta”). Tämä siksi, että tuo bloggerin perhana ei laita enää kommentteja sähköpostiin (johtuu vissiin siitä EU:n tietosuojasysteemistä) ja kommentit täytyy lukea bloggerin omassa editorissa. Missä niistä taas ei näy kuin pari ensimmäistä lausetta ja loput jäävät sitten piiloon. Blogger kieltämättä heikensi käyttömukavuutta tällä ”uudistuksella”.\nKumis: Juuri näin. En nyt äkkiseltään muista linkkiä mutta siinä olevan tilaston mukaan laillisten tuliaseitten omistajat tekevät suhteessa vähemmän väkivaltarikoksia kuin muut. Tällä toiminnalla halutaan kansalaiset aseettomiksi ts. avuttomiksi.\nTrilisser: En haluaisi sanoa tyhmäksi vaan harhaanjohdetuksi, nimenomaan valtamedian toimesta. Mutta onhan kyllä ikävän tosi että moni ihminen sekoittaa keskenään vaalit ja ravivedon ja kuvittelee voittaneensa kun se hänen äänestämä esmes kepulainen ehdokas menee läpi. Se kepulainen ehdokas joka ei nakkaa tuosta äänestäneestä paskaakaan.\nVeijo: Totta joo. Sloveniakin pääsi maistelemaan viitisenkymmentä vuotta sitä sosialismin ja pakkovallan ihanuutta. Slovenia on muuten siitä mielenkiintoinen maa että en ole koskaan kuullut kenenkään sanovan siitä ensimmäistäkään pahaa sanaa.\n2. kesäkuuta 2018 klo 15.32\nSlovenia on siitä hieno mesta, että paikalliset todella aidosti ylpeitä maastaan. Kävin 2012. Italian kupeessa mutta ihan eri kuin Italia.Lämmin suositus.\n2. kesäkuuta 2018 klo 15.44\nTätä kauhuskenaariota lukiessa en voinut olla ajattelematta, että ehkä on hyvä alkaa vähin äänin petaamaan pysyvää työpaikkaa Japaniin ja hakea kansalaisuutta. Siinä vaiheessa kun Euroopassa kansallinen demokratia vaihtuu kansandemokratiaksi, on hyvä nostaa kytkintä.\nSuuriin ikäluokkiin kuuluva oikeistokonservatiivinen isäni on kutsunut kylmän sodan aikaa "demokratian ajaksi" pilkaten tällä entisiä Itä-Euroopan kansandemokratioita, etenkin DDR:ää. Aiemmin juttu nauratti, mutta nyt minulla alkaa hymy hyytyä kun ajattelen että saan vielä itse kokea "demokratian ajan".\n2. kesäkuuta 2018 klo 17.33\nNyt on loistava aika alkaa harrastamaan jälleenlatausta, tulevaisuudesta kun ei ole pahemmin tietoa. Ruuti ja nallit säilyvät vuosia avaamattomissa rasioissa, parhaimmillaan kymmeniä vuosia.\n2. kesäkuuta 2018 klo 18.24\nTervehdys joppos 123:lle, Tuumailijalle ja Arille & kiitos kommenteistanne.\njoppos 123: En ole koskaan käynyt Sloveniassa. Muutama tuttava on. Sloveenithan ovat länsislaaveja mutta kaverit ovat kertoneet että Slovenia muistuttaa tunnelmaltaan lähinnä Itävaltaa. Tulee myös nostaa hattuja sloveeneille siinä mielessä että kun Jugoslavian hajoamissodat alkoivat niin Slovenian kevyesti aseistetut paikallisjoukot panivat pleksiin Jugoslavian armeijan raskaammin aseistettuja joukkoja.\nKai muuten huomasit sen jutun yksityisviesteistä?\nTuumailija: Ei huonompi vaihtoehto. Japanin kansalaisuutta ei vaan saa helposti. Se kun on fiksu maa. Kysy neuvoa Marutei Tsuruselta. Ja minä vähän väitän että me jo elämme sitä ”demokratian aikaa”. Se vaan menee ajan myötä vielä enemmän ”demokraattisemmaksi”. Ettei jopa kansandemokraattiseksi.\nAri: Jep. Ja valmiita patruunoita kannattaa ostaa kun niitä vielä myydään.\n2. kesäkuuta 2018 klo 19.51\nItselleni on tullut vastaan tasan yksi negatiivinen lausuma sloveeneista. Asialla oli Marco "Luca Moconesi" Casagrande, joka teoksessaan "Mostarin tien liftarit" nimitteli sloveeneja Balkanin ruotsalaisiksi ja paskahousuiksi.\nCasagrande on suunnilleen yhtä luotettava todistaja kuin Børge "Sven Hassel" Pedersen. Samoin kuin viimemainittu kuunteli tanskalaisten SS-veteraanien sotajuttuja, joista osa oli jo valmiiksi keksittyjä ja kertoi ne itselleen tapahtuneina keksien päälle vielä lisän lisää, on Casagranden lähipiirissäkin tiettävästi epäilty hänen minkäänlaista osallistumistaan Bosnian sotaan.\n"Mostarin tien liftarit" on joka tapauksessa selvästi tunnistettavissa aivan samanlaiseksi fiktioksi kuin Hasselinkin teokset.\nBloggauksessa kuvattua demokratiansuojausmenettelyä saanemme tosiaan odottaa vuoteen 2023. Seuraava hallitus sen sijaan saattaa hyvinkin aloittaa mediansuojelulailla:\nHelsingischer Beobachter on viime aikoina alkanut sallia maahanmuuttoa koskevissa kirjoituksissa kriittistä kommentointia, joka vielä jokin aika sitten sensuroitiin systemaattisesti.\nJoku voisi pitää tätä ilahduttavana, mutta kun samaan aikaan uutisoidaan vähän väliä vihapuheen vaarantavan koko yhteiskunnan, ihmiskunnan ja universumin (viimeksi tällä viikolla:\nnäyttäytyy Helsingin Totuuden sallivampi linja päinvastaisena:\nsillä kerätään todistusaineistoa, joka esitellään ensi keväänä eduskunnassa sananvapaussuojelulain perusteluina.\nMitä tälle kaikelle voi tehdä? Kapinointi kun ei meiltä suomalaisilta historiallisessa katsannossa ole koskaan onnistunut:\nKapinoita on ollut vähän, ja vaikka porukkaa olisi ollut suhteessa paljonkin (Nuijasota ja Punakapina), on kapinallisille aina tullut kuokkaan hallituksen joukoilta.\nJoten en ole edelleenkään sen vaihtoehdon suhteen mitenkään toiveikas, enkä jaksa nähdä sitä realistisena tulevaisuudenskenaarionakaan, ellei tilanne sitten muutu vastaamaan vuodenvaihdetta 1917-18:\nkapinalliset saavat jonkun suuremman ulkopuolisen tekijän selustakseen. Tammikuussa 1918 se oli molemmilla: kapinalliset luottivat Venäjän tukeen ja kansallismieliset Saksan, joista vain jälkimmäinen realisoitui.\nEn usko, että mitään onnistunutta kapinaa voitaisiin nytkään saada aikaan ilman tällaista ulkopuolista selkänojaa. Sehän olisi ensimmäinen kerta Suomen historiassa.\n2. kesäkuuta 2018 klo 20.42\nTervehdys, Qroquius Kad. Casagrandesta en osaa sanoa mitään. Hasselin kirjoja olen lukenut yhden ja siinä oli aseena Kalashnikov joka kyllä kehitettiin kakkosrähinän jälkeen. Muutenkin tuumasin että tää oli tässä.\nOlen törmännyt tuohon mainitsemaasi vihapuheuutisointiin. Se on melko mielenkiintoista. Maassamme haittamaahanmuuttajat harjoittavat jatkuvaa väkivaltaa kantasuomalaisia kohtaan. Se ei ole vihamitään. Suomalaiset jotka arvostavat kyseistä asiantilaa ovat vihapuhujia.\nNäkisin muuten että vuoden 1918 kapinassa Saksan tuki ei ollut valkoisille toiminnan alkaessa vielä ollenkaan varma. Toki jääkärit koulutettiin Saksassa mutta kun venäläisten aseistariisuminen Pohjanmaalla alkoi niin ne olivat vielä siellä Saksassa eikä mistään Saksan Itämeren laivastosta ollut tietoakaan. Punaisilla taas oli käsittääkseni bolshevikkien aseellinenkin tuki takanaan. Niin että sanoisin että valkoiset aloittivat toimintansa ilman ulkoista selkänojaa.\nSiinä mahdollisessa tulevassa kapinassa on – jos se koskaan tulee – se mielenkiintoinen piirre että ne, jotka kannattavat laillista yhteiskuntaa ovat niitä kapinallisia.\n2. kesäkuuta 2018 klo 21.12\nSaksan selkänojalla tarkoitin silloisen epävirallisen lähettilään Edvard Hjeltin syyskuussa 1917 Suomeen välittämiä terveisiä, että mikäli Suomi itsenäistyy kuten vaikuttaisi käyvän ja valitsee valtiomuodoksi monarkian, on Saksa valmis toimittamaan kuninkaan.\nTämä Hjeltin uutinen välitettiin eduskuntaryhmien puheenjohtajille SDP poislukien, joista oikeistolaiset kannattivat ja keskustalaiset vastustivat:\njos kerran itsenäistytään, miksi sitten pitää hankkia ulkomaalaisen kruunupään tilalle uusi? Kannattajat perustelivat valintaansa siitä koituvalla Saksan tuella itsenäisyydelle nimenomaan Venäjää vastaan.\nKyllä minusta tuon voisi katsoa poliittiseksi selkänojaksi valkoiselle puolelle. Jääkärien mukaantulohan sai odottaa itseään helmikuuhun, koska Saksa neuvotteli bolsevikkien kanssa rauhansopimusta josta ei meinannut valmista tullakaan. Niinpä asiaa vauhditettiin valtaamalla Baltia, Valko-Venäjä ja Ukraina, kysyen sitten jatketaanko Pietariin vai tuleeko sitä rauhaa?\nTulihan se, ja se mahdollisti sekä jääkärien palauttamisen Suomeen että saksalaisten omankin operoinnin, jota oltiin siis pohjustettu poliittisesti jo syyskuusta 1917 ja tavallaan sotilaallisestikin ottamalla suomalaisia saksalaiseen jääkärikoulutukseen.\nEi heidän kouluttamisensa ja varustamisensa ihan ilmaista ollut, joten tottapa Saksan sodanjohdolla oli hyvä halu käyttää heitä johonkin hyödylliseen.\n2. kesäkuuta 2018 klo 21.48\nTervehdys, Qroquius Kad. Joo, tuo on toki totta mutta se oli vasta poliittinen lupaus joka ei realisoitunut kivääreinä ja tykkeinä. Se realisoitui vasta kun Goltzin joukot tulivat Suomeen.\nTuo ajatus ulkomailta hankitusta kuninkaasta on tämmöselle Kekkosen aikana syntyneelle jätkälle otenkin omituinen. Mitä helvattua sillä tehtäisiin? Tietysti naisten lehdet olisivat innoissaan kun ne kirjoittaisivat Väinö VI:n häistä.\n2. kesäkuuta 2018 klo 22.08\nJaska Brownin maanmainiossa blogissa pohdiskelin jokin aika sitten tuota kuningasasiaa. Sehän toisi yhtä ja toista:\nRuotsin kuningashuone maksaa sikäläisille vain kaksi euroa per nuppi vauvasta vaariin vuodessa, kun Suomen presidentin vuosikustannukset ovat samoin laksettuna kolme euroa per nuppi. Presidentti ei tuota yhtikäs mitään, mutta kuningashuoneet ainakin Ruotsissa ja Briteissä tuottavat vuosittain melkoiset määrät riihikuivaa rahaa turismin muodossa.\nJos päättäisimme hakea Saksasta sen kaverin, joka voisi olla Suomen kuningas jos asiat olisivat menneet toisin, ei siitä tulisi edes kovinkaan paljon kustannuksia:\nPresidentinlinnan nimeksi vaihdettaisiin Kuninkaanlinna, Kaartin Jääkärirykmentin nimeksi Kuninkaallinen Kaartinrykmentti sekä Puolustusvoimien, Maavoimien, Merivoimien ja Ilmavoimien eteen sana "Kuninkaalliset". Valtion lomakkeet menisivät saman verran uusiksi.\nPresidentin kaikki valtaoikeudet siirrettäisiin valtioneuvostolle, jolloin loppuisi kissanhännänveto presidentin ja pääministerin välillä. Kuningas saisi olla jatkossa se valtiovallan mediahahmo, joka vilkuttelisi rahvaalle niin koti- kuin ulkomaiden kissanristiäisissä. Suomeen alkaisi hyvinkin todennäköisesti virrata turismirahaa, kun maailmalta tultaisiin uteliaina katsomaan miten se valtiomuodon vaihto oikein sujui.\nKun presidentistä kerran vaikuttaa olevan tavoitteena tehdä "representatiivinen figuuri", on vaikea ymmärtää miksi sen jälkeen pitäisi vielä järjestää kansakuntaa repiviä presidentinvaaleja, jonka jälkeen valemedia valehtelisi valituksi tulleen "koko kansan presidentin", vaikka tätä olisi äänestänyt vain 50,1 % äänestäjistä?\n2. kesäkuuta 2018 klo 22.39\nTervehdys, Qroquius Kad. Joo, ymmärrän pointtisi. Mutta olen itse silti tasavaltalainen. Lähinnä kai siksi etten erityisemmin välitä noista kaiken maailman rituaaleista joita kuningashuoneissa on. Ne ovat lähinnä huvittavia. Niin kuin ne viimeisimmät Englannin kuningashuoneen häät joissa joku meni naimisiin jonkun kanssa. Ja jos meille pitäisi se edustuskuningas etsiä niin miksi hitossa etsiä ulkomailta? Tehdään Remu Aaltosesta Remu I. Hänhän käy tiedostavillekin kun hän on puoliksi mustalainen.\n2. kesäkuuta 2018 klo 22.59\nNiin, en minä sinänsä kuningasta kaipaa mutta enpä kyllä valtaoikeudetonta presidenttiäkään. Toisaalta Haloskan kaksi kautta panevat pohtimaan, mikä presidentin ja pääministerin vallanjaon oikea suhde olisi? Pääministerin kun voi ainakin erottaa helpommin.\nKuningashuone toimisi todellisuudessa Suomessa todennäköisesti aika huonosti, johtuen nimenomaan perinteen puutteesta. Se kruunupää pitäisi hakea ulkomailta juuri siksi, ettei meillä kotimaassa ole entuudestaan kuningasssukua, emmekä sellaista kyllä saisikaan, vaikka hakisimme sen saksalaisen tänne. Ei siinä olisi mitään jatkumoa Friedrich Karliin, joka ei hänkään koskaan ollut Suomen kuningas muuten kuin seremoniallisesti.\nSeremoniat ja rituaalit kuuluvat olennaisena osana kuningashuoneesen, mutta eivät nekään ole koskaan oleet meikäläisessä kulttuurissa sillä tavalla arvossaan kuin vaikkapa Ranskassa. Katolisen kirkon sikäläisen aseman on joskus mainittu lepäävän paljolti ranskalaisten mielltymyksellä estetiikkaan.\nKun uskonpuhdistuksemme vakiinnuttua veljeltään kruunun kaapannut Juhana III yritti uudistaa luterilaista liturgiaa tuomalla siihen katolista juhlavuutta (ilmeisesti ollakseen vaimokullalle mieliksi) hän kohtasi rankkaa vastustusta. Eivät ne krumeluurit oikein istu meikäläiseen mielenmaisemaan.\nEi se monarkia siis lopultakaan ole hyvä idea, mutta eipä kyllä edustuspressakaan, ja vielä vähemmän Kekkosen valtaoikeuksilla varustetttu Haloska.\n2. kesäkuuta 2018 klo 23.31\nTervehdys, Qroquius Kad. Nykyinen valtaoikeudeton presidentti on aivan turha. Ja ehkä voi sanoa että täysillä valtaoikeuksilla tyyliin Kekkonen valittua presidentiä ei uskalla jättää kansan valittavaksi. Ajatellaanpa todellakin Kekkosen valtuuksilla olevaa Halosta. Ämmä sai jo tarpeeksi pahaa aikaiseksi niillä pienemmilläkin valtuuksilla. Tosin Kekkosen karismaa kyseisellä ämmän räähkällä ei ollut.\n2. kesäkuuta 2018 klo 23.57\nTerve, Ykä, ja kommentoijakollegat!\nMinä en lainkaan ihmettele sadan vuoden takaisten monarkistien motiiveja tai logiikkaa. Emämaan suojassa oltiin harjoiteltu perustuslaillisen monarkian ideaa - toki venäläisen nationalismin varjossa. Pohjoismaiset naapurit olivat kaikki monarkioita, myös nuorin Norja.\nKeski- ja eteläeurooppalaiset referenssit olivat myös pääosin monarkioita. Vain Ranska oli Euroopassa merkittävä tasavalta. Muilla mantereilla menestyneitä tasavaltaisen hallitusmuodon valinneita olivat USA ja Argentiina. Näilläkin oli kuluneen sadan vuoden aikana ollut perustuslaillisia ongelmia, jotka ihan syystä olivat johdettavissa hallitusmuodosta.\nMonarkistien tikun nokkaan nostama tasavallan ongelma oli, että missä on enemmistödiktatuurin lopullinen jarru sekä valtion idean turva? Aiheellinen kysymys, jos peilataan vaikka nykytilanteeseen - jossa muodollisissa monarkioissakaan ei monarkeilla ole enää yhtään mitään sanottavaa politiikkaan.Tasavaltalaiset taas pelkäsivät perinnöllisessä monarkiassa sitä, jos monarkiksi sattuukin täysi kusipää - mikäs semmoisen tilanteen sitten korjaa?\nUseimpien monarkioiden maanlaeissa löytyi kyllä tätäkin tilannetta koskevia pykäliä ja aateluuteen perustuvia tarvittaessa koolle kutsuttavia elimiä, jotka olisivat pystyneet asioihin reagoimaan. Pohjoismaissa, Britanniassa ainakin, jopa Venäjällä. Mutta yleensä hoviaatelilla ei ollut valittamista heikosta tai huonosta kuninkaasta/keisarista, tämä kun toi heille itselleen lisää valtaa ja vaurautta. Itsenäistyvässä Suomessa tämän elimen aseman otti Keisarin siunauksella alun perin perustettu, laillisesti valittu eduskunta.\nMonarkistit olivat kristillisiä konservatiiveja. Heidän mielenmaisemassaan kuningasuone oli Jumalan asettama - vaikka jumalallisnen asetus tapahtuikin ihmisten välityksellä. Heidän näkökulmastaan olivat lähinnä jumalattomien bolshevikkien julistusta Internationaalin sanat: "Ei muuta johtajaa, ei luojaa/ kuin kansa kaikkivaltias./ Se yhteisonnen määrää, suojaa/ Se on turva tarmokas./ Pois jo kansat holhouksen alta..."etc.\nLuulen, jos 1918 olisi Suomeen saatu yksikin Romanoveihin kuulunut aatelinen, tai Ruotsissa olisi ollut jäljellä yksikin Vaasa-suvun juurivesa, tämä olisi saman tien huudettu kuninkaaksi tai kuningattareksi. Olen joskus pohtinut vaihtoehtoishistoriaa tilanteessa, jossa hovimarsalkka Mannerheim olisi onnistunut pelastamaan ja salakuljettamaan esim. prinsessa Anastasian Suomeen. Pitänyt häntä punakapinan ajan piilossa jossain Vaasassa, minkä jälkeen tieto hänestä olisi levinnyt eduskunnan keskuuteen.\n3. kesäkuuta 2018 klo 0.43\nTervehdys, Achtung. On totta että jos ajattelee asiaa sadan vuoden takaisesta näkökulmasta niin monarkia vaihtoehtona on saattanut tuntua hyvinkin tutulta ja turvalliselta. Minä en ole asiaan pahemmin tutustunut mutta mietin (ihan puhdasta spekulaatiota) että olisiko kuninkaaksi voitu muuten valita joku suomalainen aatelinen? Olihan niitä aatelisia meilläkin. Vai olisko niin että sitä kaikille sopivaa suomalaista kurkoa ei olisi löydetty?\n3. kesäkuuta 2018 klo 15.54\nEdelliskommentissani rajasin kotimaisen aatelin kuninkaanvaalin ulkopuolelle, koska siinä ei ole kuninkaallisia sukuja. Vaan eihän se Jean-Baptiste Bernadottekaan sellaiseen kuulunut syntyjään, ja vallan hyvin kelpasi erääseen läntiseen lähiulkomaahan.\nKuningashankkeessahan ydinasia oli nimenomaan saada liittolainen tukemaan Suomen vasta-alkanutta itsenäisyyttä, joten sen oli suotavaa olla mahdollisimman vahva. Niinpä paras ja oikeastaan ainoa vaihtoehto oli saksalainen prinssi ja mieluiten vielän Wilhelmin poika, Saksa kun näytti olevan voittamassa maailmansotaa:\ntarvittiin enää vain suurhyökkäys länsirintamalla pakottamaan Ranska ja Britannia rauhaan ennen USA:n pääsyä mukaan täydellä voimallaan, sitten paluu itärintamalle kaatamaan bolsevikit.\nVirhearvioita sattuu, kuten eräälle kanadalaisneitoselle, joka sai päähänäsä haastaa Jäämiehenä tunnetun kilpa-ajajan miiituuu-peliin. Nikolai II:n pahin virhearvio oli nähdäkseni alkaa kaventaa Suomen suuriruhtinaskunnan autonomiaa. Ilman sitä hänellä olisi ollut alkuvuodesta 1917 varsin lyhyen matkan päässä Pietarista hänelle vankkumattoman uskollinen ja kuuliainen alamaisisto.\nHistoria olisi epäilemättä saanut metkoja käänteitä, jos Nikolai olisi vallankumouksellisuutta haistettuaan paennut mitä pikimmin Suuriruhtinaskuntaan pyytäen uskollisimmilta alamaisiltaan suomalaisilta suojelua uhkaajiaan vastaan.\nMikäli vallankumous olisi edennyt Pietarissa, olisiko Nikolai voinut julistautua Suomen päätoimiseksi hallitsijaksi toistaiseksi, kunnes vallankumoukselliset olisi kukistettu?\nMikäli siinä ei olisi onnistuttu, olisiko voinut hankkia sitten ympärysvaltojen tunnustuksen itsenäiselle Suomelle, julistaen olevansa koko Venäjän maan tsaari, Suomen kuningas ynnä muuta ynnä muuta?\nOlisiko tämä voinut toteutua? Tietysti olisi.\nAsiat eivät kuitenkaan todellisuudessa sillä tavoin sujuneet, joten kontrafaktuaalinen historiointi on yhtä mielenkiintoista kuin hyödytöntäkin.\n3. kesäkuuta 2018 klo 17.26\nTervehdys, Qroquius Kad. Ymmärrän tuon. Silloin kun kuningasta Suomeen puuhattiin niin Saksa oli vielä vahvoilla. Olihan se pistänyt vallankumouksen kanssa kamppailevaa Venäjää kuokkaan. Sitten kun Saksa hävisi niin Hessenin prinssihän ilmoitti luopuvansa Suomen kuninkuudesta. Virhearvioita tosiaankin sattuu. Mitä tulee tuohon mainitsemaasi Nikolai-vaihtoehtoon totean että ottiatuota ja jyrkkä ehkä. Eli toisin sanoen en todellakaan osaa sanoa. Sen voi tietysti sanoa että sortokausi Suomessa osaltaan henkilöityi Nikolai toiseen. Sen perusteella on epätodennäköistä että Nikolai oltaisiin hyväksytty Suomen hallitsijaksi.\n3. kesäkuuta 2018 klo 22.04\nJuu, Nikolai II oli kuulemma aviomiehenä ja perheenisänä aivan esimerkillinen - toisin kuin isänsä Aleksanteri II; hallitsijana kuitenkin attentaatissa tapettua isoveljeään Aleksanteri III:kin pahempi venäläistämispolitiikan ajaja. Romanovit aina Pietari Suuresta asti olivat katsoneet hallitsevansa Venäjän lisäksi kansojen paljoutta, joten käyttivät arvonimeä keisari (Imperator). Viimeinen Nikke kuitenkin ukaaseissaan ja muissa virallisissa yhteyksissä halusi olla Venäjän tsaari. Suomen suuriruhtinuus taisi olla hänelle vähän pakkopullaa.\nHallitsijahuoneiksi ei kuninkaan/keisarin vaaleissa yleensä otettu huomioon alhaisaatelia: kreivejä, paroneita (vapaaherroja) tai sen sellaisia. Vain oikeat hallitsijahuoneet olivat vakavasti otettavia. Siis semmoiset, joiden arvonimi oli ruhtinas, herttua tai jotakin yhtä korskeata. Saksassa näitä oli runsaasti tarjolla, maa kun oli vielä 1800-luvun alkupuolella jumalattoman monen herttua- ja ruhtinaskunnan tilkkutäkki. Niinpä kuningashuoneiden avioliittomarkkinoillakin saksalaisuuden runsas tarjonta sai aikaan sen - kuten muistaakseni Jaska Brown taannoisessa bloggauksessaan valaisi - että useimmat, myös Venäjän ja Britannian, kuningashuoneet olivat geneettisesti enimmäkseen saksalaisia. Tietysti poliittinen tuki liittyi näihin, niin naimakauppoihin kuin monarkin vaaleihin.\nVenäjälläkin oli perinteitä tarpeen tullen suhtautua varsin luovasti laillisen hallitsijan perimyksen määrittelyyn. Tämä nähtiin alkuperäisen Rurikin dynastian (mm. Iivana Julman suku) sammuttua, jolloin Romanovit saatiin uskomattomien juonittelujen kautta nostettua tsaarihuoneeksi. No, Nikolai II: llakin oli sisarpuolia, Aleksanteri II:n rakastajattaralleen (jonka kanssa hän myöhemmin laillisesti avioitui) tekemiä lapsia peräti kaksi, jotka selvisivät vallankumouksesta. Toinen näistä kuoli 1925, toinen joskus 1950-luvulla. Myös leski, ruhtinatar Jekaterina Dolgorukaja eli Pariisissa v:een 1922 asti.\nLuova tulkinta Suomen kuninkaanvaalissa olisi näidenkin Romanov-jäänteiden kanssa ollut mahdollinen. Mutta toki ymmärrettävää, että saksalaiseen laatuun oli tuossakin tilanteessa helppo luottaa. Tulivathan kulttuuriset vaikutteemme joko suoraan tai Baltian, Venäjän ja Puolan saksalaisten kautta Saksasta.\n4. kesäkuuta 2018 klo 2.43\nDuoda duoda, tuossa epäiltiin tuota Mostarin liftareita fiktiiviseksi tarinaksi. Tuon moraalisäteilyn ja hyvesignaloinnin voi jättää pois suosiolla.\nMonessa mukana olleena voin sanoa tuosta sen että fiktio on tuosta aika kaukana. Todisteita en kuitenkaan aio esitellä julkisesti sattuneesta syystä ja siihen on vain tyytyminen.\nKyllä maailmalta sen verran rähinöitä löytyy että sinne sopii mennä katsomaan miltä se fiktio paikan päältä katsottuna oikein näyttää.\n4. kesäkuuta 2018 klo 14.00\nAchtung: Kiitos lisätiedosta.\nAno: Niin kuin totesin, en ole lukenut kyseistä kirjaa joten en osaa sanoa siitä mitään. Selvää on että siinäkin rähinässä sitä paljasta pahantekoa harrastettiin.\n4. kesäkuuta 2018 klo 15.22\nMaailman vaarallisin ase on työstökone. Seuraavaksi vaarallisin on sorvi.\n18. kesäkuuta 2018 klo 11.09


7:45 Records kiinnitti stoner-ryhmä Mangoon. | Viihdeuutinen.net\n7:45 Records kiinnitti stoner-ryhmä Mangoon.\nTurkulaiset Mangoo ja 7:45 Records (www.745records.com) pääsivät syksyn mittaan yhteisymmärrykseen yhteisestä tulevaisuudestaan. Mangoon alkuvuodesta nauhoittama debyytti tulee näkemään päivänvalon 7:45 Recordsin kautta heti vuoden 2009 alussa. Viisimiehisen orkesterin musiikki on levy-yhtiön korvissa sitä paljon puhuttua stoner rockia, vaikka bändi itse käyttääkin mielellään termiä fuzz pop — yhtyeen aavikkolanaukseen kun on sekoitettu aimo annos pop-koukkuja.\nPicklesin ja Mattarnin kitaroilla sekä Igorin bassolla luotu seinä jyrää isommankin karjun yli niin livenä kuin levylläkin. Kun peruskattausta on vielä täydennetty urkuri Nikkyn analogiliideillä ja Hammond-valleilla, sekä parhaimmillaan kolmesta suusta huudetulla laululla, iskee Mangoo hampaat kurkkuun kerta heitolla. Levyllä rumpupatteriston takana istui Peer Güntistä tuttu Sakke Koivula, mutta pääbändinsä kiireistä johtuen Sakke ei liittynyt kokopäiväisesti Mangoo-klaaniin. Teemu löydettiin nopeasti nauhoitusten jälkeen täyttämään rumpupallia, eli yhtyeen live-kunto ei ole päässyt laskemaan hetkeksikään.\n“Neolithic”-nimeä kantava debyytti miksattiin Ruotsissa Truckfighters-kitaristi Mr. Dangon toimesta. Masterointia ja kansia vajaa levy on tarkoitus saada painoon ja radiosoittoon vielä kuluvan vuoden puolella. Lisäksi digisingleä pusketaan kansan kuultavaksi vielä ennen joulua. Eli pysykää valmiustilassa!


Nuorisokulttuuri - Hämeenlinna\nARX on tällä hetkellä mukana parissa nuorille suunnatussa hankkeessa. Muusta nuortenkulttuurista voit kysellä Juuso Suuroselta.\nKatso ARXin nuorisokulttuurin graffiti-videot, jotka nähtiin Kortteli2:n Itse tehty Hämeenlinna näyttelyssä. Video1 ja video2.\nZ/N-dialogissa vetovastuu luovutetaan 15-20-vuotiaille Z-sukupolven nuorille, jotka suunnittelevat ja toteuttavat marraskuussa 2021 Hämeenlinnan taidemuseossa avattavan näyttelyn.\nZ ja N -kirjaimet dialogin nimessä viittaavat kirjainten hybridiin. Mitä tapahtuu, kun 25 Z-sukupolven nuorta käy dialogia Niemistö-kokoelman kanssa? Meidän arvauksemme on, että tästä tulee siistein näyttely ikinä!\nHämeenlinnan taidemuseo toteuttaa Z/N-dialogin yhteistyössä Hämeenlinnan kulttuurikeskus ARXin sekä kaupungin nuorisopalveluiden kanssa.\nTaidetestaajat on valtakunnallinen hanke, joka vie kolmen vuoden ajan kaikki Suomen kahdeksasluokkalaiset – yhteensä lähes 200 000 nuorta – kokemaan ja arvioimaan taidetta.\nHimmee2021 -katukulttuuritapahtuma syyslomaviikolla\nNyt ei nuorten tarvitse syyslomaviikolla jäädä kotiin jumittaan! Viime kesän huippusuosittu katutaidetapahtuma Räikee2021 saa nyt jatkoa, kun Himmee2021 -katukulttuuritapahtuma polkaistaan käyntiin tiistaina 19.10. Himmeen työpajat toteutetaan …\nMediakasvatuspaketti Media-aski on julkaistu\nKulttuurikeskus ARX on kehittänyt yhdessä Aimokoulun ja elokuvayhdistys Kino Tavastin kanssa mediakasvatuspaketti Media-askin. Media-aski on niin ammattilaisille kuin lapsille ja nuorillekin suunnattu kokonaisuus, jossa käsitellään …\n”Nurkka Art Fest”-syyslomaviikon ilmainen taidetapahtuma 20.10.\nHämeenlinnan kaupungin nuorisopalveluiden järjestämä ilmainen Nurkka Art Fest -tapahtuma järjestetään syyslomaviikon keskiviikkona 20.10. klo 14-21. Kauppakeskus Goodmanin Paasiaukiolla ja nuorisotila G-nurkassa järjestettävä Nurkka Art Fest …\nUimahallin rannan sähkömuuntamosta lasten kaupunkitaideteos\nHämeenlinnan uimahallin rannassa sijaitseva sähkömuuntamo saa uuden ilmeen, kun se peitetään kiireestä kantapäähän lasten taiteella. Suuren vesiseikkailun mahdollistivat yhteistyössä Hämeenlinnan kaupungin kaupunkirakenteen toimiala ja Kulttuurikeskus …


Seurakuntayhtymän ja seurakuntien välisessä vastuunjaossa on valuvika – Kotimaa24\nSeurakuntayhtymän ja seurakuntien välisessä vastuunjaossa on valuvika\n16.03.2014 22:06 - Jukka Kivimäki\nEspoon seurakuntayhtymän yhteinen kirkkovaltuusto äänesti jälleen viime keskiviikkona jakamattoman kansainvälisen vastuun määrärahasta. Muodollisesti yhteinen kirkkovaltuusto päätti vain tuen jakaantumisesta eri lähetysjärjestöjen välillä. Tuen tarkempi kohdentaminen esimerkiksi nimikkoläheteille jää paikallisille seurakunnille.\nEspoon seurakuntayhtymän järjestelmässä on paha valuvika. Paikallisen seurakunnan demokraattisesti valitut seurakuntaneuvostot voivat kyllä solmia nimikkolähettisopimuksia harkintansa mukaisesti. Yksittäinen seurakunta ei kuitenkaan voi pitkäjänteisesti sitoutua tukemaan nimikkolähettiään taloudellisesti. Näin siksi, että yhteinen kirkkovaltuusto jakaa määrärahan nimikkolähettisopimuksista riippumattomasti. Nimikkolähettien tukemiseen ei ole erillistä määrärahaa.\nKäytännössä Espoon seurakuntayhtymän yhteinen kirkkovaltuusto siis päätti 12.3.2014 äänestyspäätöksellä, ettei esimerkiksi Espoonlahden seurakunta saa enää kohdentaa budjettivaroja Mongoliassa ja Itä-Siperiassa lähetystyötä tekevälle Anitta Lepomaalle, koska hän on Kylväjän lähetti.\nNiin ikään Mongolian työtä Kylväjän lähettinä toimivat Marija ja Niko Ijäs jäävät puolestaan vaille Espoon Tuomiokirkkoseurakunnan taloudellista tukea. Sama pätee Kenian työtä tekeviin Hannu ja Päivi Heinoseen, jotka ovat Kansanlähetyksen lähettejä.\nOlarin Seurakunta ei saa enää kohdentaa budjettivaroja Kai ja Mirva Lappalaiselle ja heidän työlleen Virossa, koska he ovat Kansanlähetyksen lähettejä. Sama pätee Leppävaaran seurakuntaan, jonka nimikkolähettejä Lappalaisen niin ikään ovat.\nLappalaisten lisäksi vaille Leppävaaran seurakunnan tukea jää jatkossa Pekka Palosaari ja hänen työnsä Itä-Karjalassa, koska myös Pekka on Kansanlähetyksen lähetti. Ilman tukea jää myös Risto ja Marja Liedenpohja, jotka ovat Kylväjän lähettejä Ukrainassa.\nTapiolan seurakunnan nimikkoläheteistä jää jatkossa vaille budjettitukea Kylväjän lähetit Aili Maria Manninen Bangladeshin työssä ja Hanna Lindberg Israelin työssä. Samoin tukea vaille jää jatkossa Kansanlähetyksen lähetteinä Japanin työtä tekevät Mari ja Daniel Nummela.\nEspoon seurakuntayhtymän yhteinen kirkkovaltuusto ei luonnollisesti estä seurakuntien lähetyspiirejä toimimasta eikä seurakuntaneuvostoja päättämästä jonkin vapaaksi jääneen sunnuntain kolehdin keräämisestä nimikkolähetille. Budjettivaroja vaille lähetit kuitenkin jäävät.\nEspoon seurakuntien nimikkolähetit:\nTodella kiitos Jukalle selvänäköisestä kannanotosta kirkkomme lähetystyön tilanteeseen. Samoin Tuire sanoittaa edellä osuvasti sen, mistä on kyse.\nJukka, Salme ja Tuire, sama keskustelu hajoaa sen verran moneen säikeeseen, etten oikein tiedä, mihin niistä vastakommentoida, joten laitan sitten kokonaan uuden viestin.\nMinulle tässä on muutamia asioita, joita on vaikea ymmärtää.\nYhtäältä korostetaan sitä, että on tärkeää, että voi toimia omantuntonsa pohjalta ja että arvopohja on oikea. Eikö omantunnonvapaus ja mahdollisuus sitoutua sellaiselta arvopohjalta tapahtuvan työn tukemiseen, jonka katsoo omantuntonsa pohjalta oikeaksi, kuulu kuitenkin kaikille yhtäläisesti?\nToisaalta korostetaan sitä, että kentällä ei katsota hädänalaisen sukupuolta tai kuulumista vähemmistöön. Mutta miksi sillä asialla on ratkaiseva merkitys auttajan kannalta?\nJos lähdetään siitä, että lähetystyöntekijöillä ei ole ehdottomia vaatimuksia sen suhteen, että voiko pappisnainen tai seksuaalivähemmistöön kuuluva tehdä rakentaa kaivoja jne. (vrt. aiemmat kommenttini), niin miksi heidän kattojärjestöillään nämä ovat kuitenkin kynnyskysymyksiä? Eikö silloin heidän järjestöjensä ehdottomuus ole aiheuttamassa taloudellisen tuen vähentymistä? Eikö tässä kohtaa työntekijän kannattaisi vedota järjestöönsä? Jos taas lähdetään siitä, että lähetystyöntekijä jakaa näissä kysymyksissä työnantajansa arvot (ja niiden luovuttamattomuuden) ja haluaa niitä tältä osin myös edistää lähetyskentällä, olisi luultavaa, että hän myös ymmärtää, että toistakin mieltä voi olla. Jos henkilö tekee omantunnonsyistä työtä juuri järjestölle, jolla on hänen mielestään oikea kanta em. kysymyksiin, on kai luultavaa, että suhtautuminen palkkarahojen alkuperään on samansuuntainen?\nSekä Jusun että Janin kommenteissa on teoreettisen pohdiskelun tuntu, joka on irti lähetyskentän todellisuudesta.\nLähetystyö on kaikilta osin kokonaisvaltaista elämistä siinä kulttuurissa ja sen kirkon yhteydessä, josta he ovat osa- vaikka suomalaisia ovatkin. En usko, että siinä tilanteessa suomalainen kirkkopolitiikka olisi kovin tärkeä elementti heidän elämässään. Eikä pitäisi ollakaan.\nJani:Kun kirjoitat työnantajan ja työntekijän arvoista, tulee mieleeni liike-elämän strategiat.\nOlen itsekin osallistunut yrityksen arvojen ja strategioiden suunnitteluun. Minulla on vieläkin kaapissa teemuki, johon on präntätty henkilökunnan aamukahveja varten yrityksen arvot. Hymyilytti touhu silloin ja hymyilyttää vieläkin. Ko. yrityksen arvot muuttuivat parin vuoden välein. Näin myös monessa yrityksessä, joita ostetaan ja myydään. Ja henkilökunnan sitten pitäisi muuttaa arvojansa tasaisin välein:-).\nLiike-elämässä on unohdettu, että ihmisen henkilökohtaiset arvot ohjaavat elämää ei niinkään ulkopuolelta sanellut arvot. Ja perimmäiset arvothan muotoutuvat jo lapsena. Näin on myös kirkossa. Jos ihmisellä on äidinmaidossa saadut kristilliset arvot, ei niitä kirkkopoliittisella meuhkaamisella tai kiristämällä hevin muuteta.\nTuire, et siis halunnut tai osannut vastata itse asiaan ja selkokielisiin kysymyksiini vaan tyydyit ad hominem -tyyppiseen kommentointiin. Ehkäpä Salme, Jukka tai joku muu on halukkaampi käymään keskustelua, joka liittyy arvoihin, omantunnonvapauteen jne. ja niiden rooliin tässä lähetystyöasiassa.\nMinä olen sitä mieltä, että raha on huono isäntä muuttamaan lähetystyön arvoja. Kaikki lähetysjärjestöt tekevät työtä auttaen kentillään kaikkia paikallisia ihmisiä arvottamatta heitä eri luokkiin. Esim. AIDS-työtä tehdään niin heteroiden kuin homoseksuaalienkin parissa auttaen heitä saamaan lääkitystä, hoitoa ja kuntoutusta. Olosuhteissa, joissa naisen asema ja paikallinen uskonto on hyvin erilainen kuin Suomessa, ei eteen tule edes tilaisuuksia, joissa tulisi ottaa kantaa naispappeuteen.\nJoten olen sitä mieltä, että Suomen ev.lut. kirkon sisäiset riidat tulisi käsitellä ja ratkaista kotimaassa, eikä “maksattaa niiden hintaa” lähetyskenttien asukkailla.\nRaha näyttelee vahvaa osaa kaikessa painostamisessa myös maailmalla. Esim. meneillään olevassa Ukrainan kriisissä. Mutta siinä onkin kyseessä aivan toisenlaiset asetelmat.\n“Eikö omantunnonvapaus ja mahdollisuus sitoutua sellaiselta arvopohjalta tapahtuvan työn tukemiseen, jonka katsoo omantuntonsa pohjalta oikeaksi, kuulu kuitenkin kaikille yhtäläisesti? ”\nTässähän se vinksahdus tapahtuukin. Seurakunnissa on henkilöitä, jotka tukevat joitain boikotoitujen järjestöjen lähettejä varoillaan, mutta yhteinen seurakuntavaltuusto tai -neuvosto päättää, että heidän tukensa voidaan ohjata muualle kuin siihen, mihin tukijat ovat ne antaneet, koska tuesta päättäjien mielestä näiden arvopohjat eivät kohtaa heidän määrittelemiään arvopohjia. Näin ollen boikotoitujen järjestöjen tukijoiden arvopohja joutuu ylikävellyksi ja tuki pois napatuksi. Ihmiset tukevat yleensä henkilöitä, jotka he tuntevat henkilökohatisesti.\nTuntuu jotenkin kiusallaiselta että henkilöiltä jotka tekevät itse yhteistyötä kirkkomme kaikkien pappien kanssa penätään kantaa siihen josko samaisen järjestön palveluksessa on töissä joku toinen, joka ei kenteis tee.\nJani Salmiselle ei ilmeisestikään auennut että kukin Lähetysjärjestö toimii omalla kentällään. Jos lähettiä esimerkiksi kiinnostaa työ Mongoliassa, hän kääntyy Kylväjän puoleen ja teidustelee mahdollisuutta päästä kentälle. Ei Mongoliaan voi mennä Lähetyseuran kautta.\nVain harvoissa tapauksissa Lähetit voivat “kilpailuttaa” lähetysjärjestöjä. Israelin työssä tiedän joidenkin lähettien siirtynen Lähetysseurasta toisen lähetysjärjestön palvelukseen. Yleensä siirtyminen samalal kentällä ei onnistu.\nSalme, sinultakaan en saanut vastausta kysymyksiini. En tietysti voi pakottaa vastaamaan.\nRaha voi tosiaan olla huono isäntä muuttamaan arvoja – molempiin suuntiin, eikö? Omantunnonvapauden pitäisi koskea yhtäläisesti esim. naispappeuteen torjuvasti suhtautuvaa kuin myönteisesti suhtautuvaa? Molempien kohdalla on kyse omantunnonratkaisuista. Eikä suinkaan niin, että ensin mainitun kohdalla kyse on omantunnonvapauden kunnioittamisesta ja toisen kohdalla rahalla kiristämisestä.\nSekin on hyvä pitää mielessä, että lähetystyön tekemistä siltä tai tältä arvopohjalta ja sen tai tämän järjestön kautta ei olla kieltämässä. Eikö ole ihan luonteva ajatus, että jokainen antaa tukensa sellaiselle työlle, jolle voi sen hyvällä omallatunnolla antaa? Jos vaikkapa naispappeuteen suhtautuu torjuvasti kirkon omien tutkimusten mukaan muutama prosentti suomalaisista niin eikö ole ihan loogista, että vain muutama prosentti kansalaisista haluaisi tukea järjestöä, jonka arvopohja on tällainen?\nNyt on ollut puhetta järjestöjen työntekijöistä. Minulla on ollut tuossa muutama kommentti, joissa olen pohtinut heidän asemaansa. Eikö edes niistä pohdinnoista saisi jotain tolkullista keskustelua aikaan?\nJukka Kivimäki, en tarkoittanut, että toisilta työntekijöiltä pitäisi kysellä jotakin. Vaan työnantajalta. Kun minä oletan, että ryhtyessään jonkin työnantajan työntekijäksi henkilö on tietoinen niistä arvoista, joita työnantajalla on. Juuri siksi kyselin järjestöjen ehdottomuudesta näissä kysymyksissä. Siitähän tässä on kyse, eikös niin.\nOlen ihan hyvin tietoinen siitä, että järjestöt toimivat eri kentillä. Mutta toisaalta kenelläkään ei ole lähtökohtaista oikeutta päästä töihin Mongoliaan. Ja toisaalta, jos haluaa töihin Mongoliaan ja työnantajan tekemät ehdottomat linjaukset sitten johtavat tilanteeseen, että rahoittajien joukko supistuu, joutuu tämän asian hyväksymään osana pakettia. Ja edelleen on mahdollisuus ilmaista työnantajalle, että toivoo tältä toisenlaisia linjauksia. Jos esimerkiksi katsoo, että työnantajan linjausten ehdottomuus vahingoittaa itse tarkoitusta eli hädänalaisten auttamista tai evankeliumin levittämistä. Mielestäni tämä koko asia on nimenomaan järjestöjen vastuulla. On niiden oma asia tehdä linjauksensa, päättää niiden ehdottomuudesta ja kantaa siitä myös seuraukset. Sillä eihän se niinkään pitäisi mennä, että seurakuntalaisten on vastoin omaatuntoaan tuettava jotain tiettyä järjestöä.\nTuire Kajasvirta: “Sekä Jusun että Janin kommenteissa on teoreettisen pohdiskelun tuntu, joka on irti lähetyskentän todellisuudesta.”\nMinun mielestäni siinä ei ole tippaakaan teoreettisen pohdiskelun tuntua, jos seurakunnan luottamushenkilöiden enemmistö kokee lähetysjärjestöjen eettiset linjaukset omien arvojensa vastaisiksi ja lopettaa tästä syystä lähetystuen maksamisen järjestölle.\nEräs amerikkalainen pikaruokaketju lahjoitti tuhansia dollareita useille homoavioliittoja vastustaville järjestöille. Erään amerikkalaisen yliopiston opiskelijat suuttuivat tästä niin paljon, että massiivisten protestien jälkeen yliopiston kampukselle vaihdettiin toinen ruokaravintola, koska opiskelijat eivät hyväksyneet homovastaiseksi kokemaansa ravintolaa yliopiston tiloihin.\nMe elämme yhteiskunnassa, jossa ihmiset ottavat entistä voimakkaammin kantaa epäeettisiksi kokemiinsa asioihin. Tämä on ehkä tullut nyt vähän yllätyksenä näille lähetysjärjestöille ja niiden tukijoille.\nKeskustelemme täällä ilmeisesti kovin erilaisista todellisuuksista käsin. Esim. “Eikö ole ihan luonteva ajatus, että jokainen antaa tukensa sellaiselle työlle, jolle voi sen hyvällä omallatunnolla antaa?” Totta kai tuo on luontevaa. Ongelma on siinä, että vaikka henkilö x antaa tukensa sille työlle, jolle hän voi tukensa hyvällä omalla tunnolla antaa, niin se raha ei kuitenkaan mene sille työlle, kun jotkut vetävät välistä sen pois ja antavat muualle (sinne, minne se heidän omantuntonsa mukaan kuuluu).\nMutta en katso aiheelliseksi jatkaa keskustelua, koska liikumme ihan eri levelillä sen suhteen, mistä on kysymys.\nMitä tulee epäeettisyyteen, niin mielestäni on hyvin epäeettistä lopettaa mahdollisuus auttaa hädänalaisia ihmisiä. Siinä ei ole lainkaan rakkautta.\nSalme, lähetysjärjestöthän saavat tukea sekä vapaaehtoisen kannatuksen pohjalta että talousarviomäärärahoista. Siihen päälle tulevat sitten yksityiset lahjoitukset, testamentit ja joillakin järjestöillä valtion kehitystyöhteistyörahaa.\nTämä keskustelu koskee ainoastaan noita talousarviomäärärahoja kun taas vapaaehtoinen kannatus ohjautuu suoraan lähetysjärjestölle.\nTalousarviomäärärahojen jakaminen taitaa olla vähän sama asia kuin kunnan keräämien verotulojen käyttö eri tarkoituksiin ja valta asiassa on seurakuntalaisilla. Ehkä seurakuntalaisten tahtoa oikeudenmukaisesti toteuttavia malleja ei ole juuri edes mietitty. Minusta näyttää siltä, että oikeastaan tässäkin asiassa ongelma on kirkollisen demokratian huono tila.\nJani Salminen 18.03.2014 13:20 ” Ja edelleen on mahdollisuus ilmaista työnantajalle, että toivoo tältä toisenlaisia linjauksia. ”\nMinulle on jäänyt hieman epäselväksi, mikä on se täsmällinen asia, joissa pitäisi toivoa toisenlaista linjausta ja millainen sen linjauksen pitäisi olla.\nLähetyskentälle ei lähetetä henkilöitä, joita ei oteta sinne vastaan. Tämä rajoitaa papisvirassa olevien naisteologien rekrytointia ja asia on myös naispeutta kanattavien lähettien teidossa. Toisaalta tilanteet kentällä voivat muuttua ja joitakin suomalaisia on vihitty lähetyskentällä pappisvirkaan, heidän joukossaan myös naisia. Vastaava tilanne voi tulla eteen myös Kansanlähetyksessä tai Kylväjässä.\nMinä voin vain esittää arveluita niiden keskusteluiden pohjalta, joita olen seurannut. Mikä on tietysti eri asia kuin mitä ao. seurakuntapäättäjät ajattelevat.\nKyse ei ole siitä, että vaadittaisiin pappisnaisten tai parisuhteensa rekisteröineiden lähettämistä kohteisiin, joihin lähettäminen ei ole perustelluista syistä mahdollista. Sen ainakin ajattelisin jo tulleen selväksi. Mutta on yhä epäselvyyttä siitä, mitä kirkon oppiin ja päätöksiin sitoutuminen tarkoittaa. Yksinkertaisimmillaan näin: Järjestö A on sitoutunut kirkon päätökseen, että papin virka ei ole sidottu papin sukupuoleen. Järjestö A ei kuitenkaan palkkaa pappisnaisia. Tämän keskustelun uskoisin käydyn läpi jo monta monituista kertaa. Mutta totesin nyt oman arvioni vielä kun kerran kysyit, että mikä siellä taustalla hiertää.\nItse aiheesta: Kyllä kirkon päätöksentekojärjestelmässä on valuvikoja tässäkin kohtaa. Toisaalta taitaa olla niin, että isolla osalla kansankirkon jäsenistä on todella ohut käsitys koko kirkon päätöksentekojärjestelmästä myös siltä osin, kun se liittyy lähetysmäärärahojen jakamiseen. Väittäisin, että moni kirkollisvaaleissa äänestäväkin on tietämätön myös tästä koko tematiikasta, joka liittyy lähetysjärjestöihin ja siihen, miten ne sitoutuvat kirkon päätöksiin.\nLähetysjärjestöjen mahdolisuuksiin alkaa rekrytoimaan nykyistä enemmän naispuolisia pappeja vaikuttaa myös vastaanottavien kirkkojen asenne. Tästä esimerkkinä tuoret tapaus Suomen Lähetysseurasta.\nLähetit tuntevat tilanteen ja olisi aika kummallista, jos he edellyttäisivät työnantajiltaan näille kentille toisenlaista rekrytointipolitiikkaa.\nJani: kyllä minä yritin vastata ainakin osaan kommentistasi koskien järjestön/ yksittäisten lähetystyöntekijöiden arvoja ja sitä, että mielestäni on kohtuutonta usuttaa lähetyskentillä toimivia lähettejä tähän samaan soppaan.\nJusu: olen edelleen sitä mieltä, että sekä sinä että Jani käsittelette kysymystä varsin teoreettisesti. Ainakin sinun kommenttiesi perusteella voi hyvin päätellä, että tiedät lähetystyöstä ja sen käytännön toteutuksesta aika vähän. Ja niinhän se on, että silloin on helppo esittää kärjistettyjä ja myös teoreettisia väitteitä, jotka eivät oikein istu lähetystyön arkeen.\nKeskustelu etenee nyt aika nopeasti. Olisi mielenkiintoista seurata ja osallistua. Mutta omaishoitajan roolissa täytyy panna asiat tärkeysjärjestykseen. Luen sitten myöhemmin……\nMinun alkuperäinen kommenttini oli, että tämä blogikirjoitus ja sitä seurannut keskustelu tuntuu minusta jossain määrin populistiselta.\nTässä vedotaan kovasti ihmisten tunteisiin siinä, että jos jokin lähestysjärjestö ei enää saa tukea, se tarkoittaa sitä, että joku erinomaisen hienoa ja tärkeää työtä pyyteettömästi vuosikymmeniä uurastanut annikki ei voi enää jatkaa. Ja edelleen täällä todetaan, että tämän päätöksen perusteella joku apua tarvitseva jää ilman sitä.\nTämä varmasti pitää paikkansa. Se on nimenomaan se, mitä tuen lakkauttaminen tarkoittaa. Mikäli lähetysjärjestö ei saa vastaavaa rahamäärää jostain muualta, se joutuu supistamaan toimintaansa ja se saattaa tarkoittaa sitä, että lähetystyötä tekeviä ihmisiä kutsutaan pois, koska heidän toiminnalleen ei löydy enää rahoitusta.\nSyy tuen lakkauttamiseen on se, että seurakunnan luottamushenkilöiden enemmistö ei hyväksy lähestysjärjestön kannanottoja koskien naisten pappeutta sekä samaa sukupuolta olevia pareja. Lähestysjärjestöillä on mielestäni kolme vaihtoehtoa:\n(1) harkita uudelleen, niitä kannanottoja, joita tuen antajat ovat kokeneet ongelmalliseksi, jotta yhteistyö seurakuntien kanssa voi jatkua,\n(2) etsiä työlle sellaisia uusia rahoittajia, jotka jakavat lähestysjärjestöjen näkemykset naisten pappeudesta ja seksuaalivähemmistöjen kohtelusta työelämässä, tai\n(3) supistaa toimintaansa.\nKyllä minä ymmärrän varsin hyvin, että jos rahallinen tuki vähenee, se tarkoittaa myös sitä, että kentällä tehtävä työ ja auttaminen vähenee. Se on väistämätön seuraus siitä, jos seurakunnat eivät koe haluavansa tehdä yhteistyötä syrjiviksi kokemiensa lähetysjärjestöjen kanssa.\n” jos seurakunnat eivät koe haluavansa tehdä yhteistyötä syrjiviksi kokemiensa lähetysjärjestöjen kanssa.”\nTuokaan asia ei ole noin yksiselitteinen. Ei voida sanoa “seurakunnat eivät halua” vaan “jotkut luottamushenkilöt eivät halua jakaa tukea”. Seurakunnissa on paljonkin henkilöitä, jotka haluavat tukea myös syrjittyjä lähetysjärjestöjä.\nOngelmasta tulee suurempi jos seurakuntalaiset katsovat, etteivät halua enää tehdä yhteistyötä koko kirkon kanssa. Tästä rahojen boikotoinnista johtuvaa eroaaltoa ei ole vielä nähty. Voi olla, että senkin aika tulee?\nSeurakuntien päätöksenteossa on käytössä edustuksellinen demokratia. Seurakuntien jäsenet valitsevat vaaleissa mieleisensä edustajat.\nValtuutettujen enemmistön näkemys edustaa tämän järjestelmän määrittelemissä rajoissa parhaalla mahdollisella tavalla seurakunnan jäsenten mielipidettä.\nEi ole perusteltua väittää, että jokin muu näkemys edustaisi paremmin seurakuntalaisten mielipidettä.\nEli edellisen kommentin tarkoitus oli sanoa, että seurakuntalaisten valitsemien luottamushenkilöiden tekemän enemmistöpäätöksen leimaaminen “muutamien luottamushenkilöiden henkilökohtaiseksi näkemykseksi” halveksii seurakuntavaaleissa äänestäneiden kykyä valita itselleen haluamansa edustajat.\nLisäksi tällaisen väittäminen on sitä kuuluisaa lapsellisuutta. 🙂\nJusu Vihervaara 18.03.2014 16:02 “Se on väistämätön seuraus siitä, jos seurakunnat eivät koe haluavansa tehdä yhteistyötä syrjiviksi kokemiensa lähetysjärjestöjen kanssa.”\nTässä tapauksessa se kokemus on kylläkin seurakuntayhtymätasolla. Ei nimikkolähettisopimuksista vastaavilla seurakuntaneuvostoilla.\nTäällä on sellainen ilmiö, että mikään vastaus ei tyydytä joitakuita. Mutta me jokainen kommentoimme niinkuin kommentoimme, ei toinen voi vaatia oman sabluunansa mukaisia kommentteja toisilta.\nTekevätköhän luottamushenkilötkin sitten ihan teorian pohjalta päätöksiään? Hohhoijaa!\nUrpu Sarlin sanoo:\nEspoon seurakuntien viestinnästä pieni tarkennus blogikirjoitukseesi. Myös Kylväjä ja Kansanlähetys saavat tänä vuonna tukea Espoon seurakuntayhtymältä, vaikka tuen määrää pienennettiinkin.\nEspoon seurakunnat ovat viime vuodesta lähtien voineet ”korvamerkitä” tukea nimikkoläheteilleen yhteisestä määrärahasta oman osuutensa puitteissa (enintään puolet seurakunnan osuudesta), jos lähettien taustajärjestöt saavat määrärahasta avustusta. Tämä mahdollisuus on vuonna 2014 olemassa siis myös Kansanlähetyksen ja Kylväjän kohdalla.\nJos kirkkovaltuusto päättää ensi vuonna määrärahan jaosta nykyisen linjan mukaisesti, silloin nämä järjestöt jäävät ilman tukea ja nimikkosopimusten taloudellisten tavoitteiden toteuttaminen on seurakuntien vapaaehtoisen keräystoiminnan ja mahdollisten kolehtien varassa.\nKiitos täsmennyksestä Urpu Sarlin. Päätös tosiaan oli että vasta ensivuona tuki lakaa kokonaan. Tämä ei kuitenkaan poista päätöksen valuvikaa, vaan osin siirtää sen ensivuoteen. Nimikkosopimusten seurakuntakohtaisten taloudellisten tavoiteiden toteutaminen on jää jo tänävuonna pääosin jäsenten vapaaehtoisen kannatuksen varaan. Siksi tuota yksityskohtaan en eriseen blogissa käsitellyt.\nYhteinen kirkkovaltuusto olisi halutessaan voinut jakaa määrärahan myös siten, että nimikkosopimuksia ja yleisavustuksia käsitellään erikseen. Kokouksessa kaatuneella Esa Malkamäen esityksellä lienee ollut vastaavanlainen tavoite.\nEhkäpä valtuusto tekee viisaamman päätösen ensivuonna ja kohdentaa osan määrärahsata suoraan nimikkosopimuksiin.\nKiitän kaikkia aktiivisesta keskustelusta, mutta toivoisin että kommentoinniissa keskityisiin blogin varsinaiseen aiheeseen, eli paikallisten seurakuntein mahdolisuuteen totetuttaa nimikkosopimusten taloudellisia tavoitteita budjettivaroin.\nMuistuttaisin myös että kirkollisveroa maksavat seurtakunnan jäsenet ovat jäseninä nimenomaan paikalliseurakunnissa, joiden demokraattisesti valitut seurakuntaneuvostot ovat näistä nimikkolähettisopimuksista päättäneet. Seurakuntayhtymät eivät päätä nimimikkolähettisopimuksista.\nTässä blogissa ei siis ole kyse siitä, mille eri järjestöille tukea pitää tai ei pidä jakaa. Kyse on päätösvallan hajauttamisesta siten että vastuu ja päätösvalta eivät jatkossa enää kohtaa.\nEnnen oli tapana jakaa budjettivaroja lähetysjärjestöille samassa suhteessa kuin seurakuntalaiset vapaaehtoisesti tukivat järjestöjä. Minusta tämä tapa kertoo parhaiten, mitä seurakuntalaiset haluavat tukea.\nOlen lukenut rinnakkain tätä blogia ja Toivo Loikkasen blogia 15.3. ’Yhteiskunnan murros ja kirkon ratkaisut.’ Blogit täydentävät hyvin toisiaan.\nJukka Kivimäen blogista saa erittäin hyvän käsityksen siitä, mitä vaikutuksia periaatteellisilla ratkaisuilla on käytännössä. Esille tulee myös selkeästi ’valuvika’, joka seurakuntayhtymä mallissa tällä hetkellä on. Toivo Loikkanen toteaa, että ’Kirkon perusyksikkö on seurakunta’.\nJukka Kivimäen blogin perusteella voi kysyä: Onko seurakunnalla, kirkon perusyksiköllä riittävästi valtaa päättää omasta toiminnastaan ja esimerkiksi tuestaan tärkeiksi katsomilleen tahoille?\nYmmärsin Toivo Loikkasen blogista, että seurakuntayhtymä-malli on yleistymässä. Rakennemallista on tulossa ilmeisesti puitelaki. (millähän aikajänteellä?)\nTämä seurakuntamallin valuvika siis tulee koskemaan suurta osaa Suomen kirkkoa, ellei sitä korjata.\nOlisi mielenkiintoista lukea tässä keskustelussa ’asiantuntijoiden’, siis seurakuntayhtymissä työskentelevien luottamushenkilöiden ja työntekijöiden ratkaisuehdotuksista. Ja samalla voi tietenkin kysyä, onko muitakin ’valuvikoja’, joihin rakenneuudistuksessa pitäisi ottaa kantaa.\nTässä asiantuntijan näkemystä\nToivo Loikkanen 15.03.2014 21:56\n“Petteri: (…) Toisaalta järjestöjen tulisi kunnioittaa kirkkomme päätöksiä ja niistä ei saisi tulla “oikean uskon” saarekkeita siten, että peruskirkollisuus ei riitä enää kristillisyyteen.”\nTuo on hyvä huomio Loikkaselta. On hyvä huomata peruskirkollisuuden jykevä merkitys.\nSamalla on syytä muistaa, ettei peruskirkollisuutta ole ilman säännöllistä tai vähintäänkin satunnaista jumalanpaveluselämää. Peruskirkollisuutta ei siis ole se että ollaan seurakunnan jäseniä, vaan se että osallistutaan myös seurakunnan toimintaan.\nNiin, vähän jäin miettimään tuota “asiantuntijuutta” (Tuire K), että eikö sitä muka löydy esimerkiksi yhteiskuntatieteilijöiltä jopa mitä suurimmissa määrin. Teologia on melko kapea tieteen ala siihen verrattuna. Ja muiltakin sitä löytyy kuin teologeilta, ihan maallikoilta.\nTuire vetää hyvin yhteen eri osaset.\nSonja; Asiantuntijuudella tarkoitin henkilöitä, jotka käytännössä tuntevat kirkon rakenteita tai toimivat niissä.\nOlisi mielenkiintoista lukea heidän mielipiteitään ja näkemyksiään, miten tämä esiintuotu valuvika korjattaisiin. Ja vähän laajemmin ottaen lukisin mielelläni myös mielipiteitä esittämästäni kysymyksestäOnko seurakunnalla, kirkon perusyksiköllä riittävästi valtaa päättää omasta toiminnastaan ja esimerkiksi tuestaan tärkeiksi katsomilleen tahoille?.\nEn väheksy maallikoiden mielipiteitä, paitsi tässä asiassa omiani, koska en tunne asiaa riittävästi.\nSonja: Vielä täsmennyksenä: En tietenkään väheksy esittämääsi yhteiskuntatieteilijän näkökulmaa:-)\nJoskus voi olla vaikee osallistua, jos on sänkyyn sidottu. Siis sairauden takia. Tai muita velvotteita. Toimintaa on rukouskin!!!\nEikö siellä Espoossa ole sellainen systeemi kuin muissa suurissa seurakuntayhtymissä, joissa valtuusto myöntää paikallisseurakunnille tietyt toimintamäärärahat, joista seurakuntaneuvosto päättää ihan ite? Tietysti, jos yhtymä ei jaa seurakunnille korvamerkittyjä lähetysmäärärahoja, paikallisseurakunta katsoo, miten se jakaa toimintamäärärahat oman toiminnan ja vaikkapa lähetysjärjestön kesken. Ei yhtymä siihen voi puuttua. Vähentäköön siis lähetystyölle enemmän tukea antava seurakunta sen muusta toiminnastaan. Yhtymä taas päättää, mihin yhtymän varoja annetaan. Onko liian vaikeata?\nNo Osmoltahan se asiantuntijuus löytyi! Vankka kokemus hallinnostakin ym. Ei oo vaikeeta.\nVastaus Osmolle. Ei ole. Asiaa on kysytty. Paikallisseurakunta ei voi siirtää varoja lähetystyöhön muilta momenteilta.\nJukka. Te ootte siten jälkeenjääneitä. Mutta itsehän päätätte.\nNiinpä, onneksi on Osmo, jolla on kokemusta ja tietämystä asioista.\nJotta asia ei jäisi epäselväksi, niin totean vielä ettei Espoon seurakunnilla ole nimikkolähettisopimuksia Sleyn lähettien kanssa. Niitä on joskus ollut, mutta lähetit ovat jo palanneet kotimaahan eikä uusia sopimuksia jostain syystä ole solmittu. Tämä siis jo ennen kuin seurakuntayhtymä päätti ryhtyä leikkaamaan Sleyn tukea.\nJärjestelmän valuvika nousee siis esiin vasta nyt kun leikkaukset kohdistuvat Kylväjään ja Kansanlähetykseen, joiden lähettejä on nimikkolähetteinä.\nKyrkpressenin mukaan Esbo svenska tukee tämän vuoden helmikuusta alkaen Torsten ja Tua Sandellin työtä Lähi-idässä SLEFin kautta. Esbo svenskan mukaan valtuuston päätös ei vaikuta seurakunnan oman nimikkolähetin tukemiseen. http://www.kyrkpressen.fi/aktuellt/55529-Esbo-delat-om-missionspengar.html\nMiksi valtuuston tekemät leikkaukset vaikutta(isi)vat suomalaisten seurakuntien nimikkolähettien tukemiseen, jos se ei vaikuta ruotsinkielisen seurakunnan nimikkolähettien tukeen?\nAsiallinen kysymys Kaarinalta. Osaako joku vastata?\nEn osaa vastata, kun en ole espoolainen, mutta siellä Espoossa näyttää jostain syystä hallintomalli olevan sekaisin. Yhtymämalli on ihan hyvä ja selkeästi toimiva, kun se säädellään halutulla tavalla. Kirkkolaki on tässä suhteessa hyvin väljä. Lain mukaan minimissään yhtymän tehtävä on jakaa kirkollisverot paikallisseurakunnilleen. Ajan myötä on todettu järkeväksi, että myös monia toiminnallisia asioita hoidetaan yhtymässä yhteisesti. Kiinteistöt ja hautausmaat yhtymät hoitavat yleensä jo kustannussyistä.\nKaarina Saaren kysymys on mielenkiintoinen, sillä SLEF ei saanut yhteisestä bujetista lainkaan rahaa. Ei saanut enää viime vuonnakaan. Ilmeisesti pelisääntö on ruotsinkieliselle seurakunnalle toinen.


Kuntosalit kilpailevat jouluasiakkaista\ntorstai 18.12.2008 klo 5:37\nJouluähkyn jälkeen liikunta kannattaa aloittaa varovasti.\nJOULUNA TAUKO Näyttelijä Veera Degerholm ja lääketieteen opiskelija Jussi Pohjola haluavat pitää jouluna selvän harjoittelutauon. STEFAN MOBERG\nHIKEÄ TAPANINPÄIVÄÄN Go Go -liikuntakeskusta pyörittävät Taru Vähätalo ja Päivi Mäenpää haluavat tarjota kunnon hikiliikuntaa asiakkaille jo tapaninpäivänä. STEFAN MOBERG\n– Kyllä tapaninpäivänä jo ihmiset haluavat hikeä pintaan. Kovat lajit kuten: bodyattack, bodypump, bodycombat, bodystep ja spinning ovat suosittuja silloin, kertovat tamperelaisen liikuntakeskus Go Go:n vetäjät Taru Vähätalo ja Päivi Mäenpää.\nNaiset korostavat palvelujen tärkeyttä ja saatavuutta myös joulupyhinä.\n– Monet pienten lasten äidit ja isät eivät jouluna liiku, kun perhe haluaa olla yhdessä ja kyläillään. On kuitenkin paljon yksinäisiä ja himoliikkujia. Ryhmäliikuntatunti on myös sosiaalinen tapahtuma, Taru ja Päivi jatkavat.\n– Olemme halunneet pitää tarjonnan monipuolisena, kilpailu on kovaa, liikuntakeskuksen vetäjät kertovat.\nKymmenen kiloa kuudessa viikossa laihduttanut kampaaja\n26, unelmoi suklaasta jouluna.\n– Joulu ei pelota. Aion nauttia ihan reilusti muutamia konvehteja. Myös kinkkua kuluu ja sen kanssa salaattia. Teen varmasti jo pitkän kävelylenkin joulupäivänä, ja siitä sitten taas pikkuhiljaa normaaliin viikkovauhtiin ja arkeen. Liikuntakertoja tulee kolmesta neljään kertaa viikossa, Elina kertoo.


monta kuntaa Päijänteen saarten inventointi\nLuonti: 29.4.2010, Viimeisin muutos: 11.3.2011\nJämsän ja Jyväskylän kaupunkien Päijänteen saarten inventointi oli pilottiprojekti, jossa oli tarkoitus tutkia, kuinka paljon aikaa kuluu saariston inventoinnissa sekä löytää hyvä ja kustannustehokas menetelmä saariston inventoinneille perusteellisella taustatiedon keruulla ja yhdistelemällä eri teemojen inventointeja organisaatiorajojen yli.\nInventoinnissa etsittiin muinaisjäännöksiä ennalta valituilta saarilta. Tavoitteena oli selvittää saarien muinaisjäännöskanta sekä mahdollisesti löytyvien muinaisjäännösten sijoittuminen ja ominaisuudet: tyyppi, ajoitus, käyttötarkoitus ym. Inventoinnissa kaivettiin maata vain pienien koekuoppien tai koepistojen verran. Tällä varmistettiin kulttuurikerrosten olemassaolo tai sen puuttuminen.\nJämsän alueelta pilotti-inventoinnissa löytyi vain muutamia kiinteitä muinaisjäännöksiä. Ne ajoittuvat historialliselle ajalle. Kohteet kertovat paljon Päijänteen selillä olevien saarten käytöstä: Saaret ovat olleet lyhyiden pysähdysten ja lepotaukojen tukikohtia. Inventoinnissa paikannettiin uusina kohteina neljä viljelyröykkiötä, kolme kiuasta, yksi kylmämuurattu kiviseinä sekä mahdollisina muinaisjäännöksinä aallonmurtaja sekä talonpaikka.\nJyväskylän kaupungin alueen muutamat saaret ovat hyvin nuoria. Rautakautinen asutus on keskittynyt muualle kuin nykyisen kaupungin rajojen sisäpuolelle. Lisäksi saarten käyttö Jyvässeudulla on arkeologisesta näkökulmasta hyvin nuorta. Tämän vuoksi Jyväskylän kaupungin alueelta ei löydetty kiinteitä muinaisjäännöksiä.\nLuonti: 29.4.2010 Viimeisin muutos: 23.3.2012\nKenttätyöajankohta: heinä-elokuu 2007\nRahoittaja/tilaaja: Jyväskylä, Jämsä, Keski-Suomen ympäristökeskus, Keski-Suomen museo ja Keski-Suomen liitto\nRaportti: Jämsä Päijänteen saaret. Arkeologinen kulttuuripeintö.


Mielenkiintoinen retroritari | Auto Bild Suomi7\nJaguar on automerkki, johon liittyy paljon mielikuvia ja olettamuksia. Traditiot, 50- ja 80-lukujen urheilumallien maineikas kilpailuhistoria, arjesta erottava loistokkuus ja pienen tehtaan taipumus tehdä asioita kilpailijoista poikkeavin tavoin ovat aina erottaneet Jaguarin tavanomaisesta. Muotoilu ja tietty brittihenkisyys ovat toisaalta taanneet sen, että Jaguar ei ole noussut – tai katsontakannasta riippuen laskeutunut – tusinatavaran tasolle sen paremmin hyvässä kuin pahassakaan.\nKuljettajalle järjestyy hyvä ajoasento sähköisesti säädettävän ohjauspyörän avustamana.\nHyvänä esimerkkinä tästä toimii 2000-luvun S-Type. Se on Jaguarin keskikokoinen sedan, jota valmistettiin vuosina 1999–2008. S-Typen esikuvana oli brittitehtaan jo vuosina 1963–66 valmistama S-Type, eli kyseessä oli tälläkin kertaa traditioita kunnioittava ns. retromalli. Tämä näkyi jonkin verran myös uuden S-Typen muotoilussa, jota voi luonnehtia konservatiiviseksi. Vaikka auto esiteltiin aikaan, jolloin tämäntyyppiset retromallit olivat muodissa, niin S-Type ei ollut muodoiltaan läheskään kaikkien mieleen.\nJaguarin ajotietokone puhuu miellyttävästi suomea. Mittarit ovat klassiset.\nS-Typen uusi tuleminen kesti vain yhden sukupolven. Alkuperäisestä muotoilusta vastasi Geoff Lawson, ja vuoden 2004 faceliftin taituroi nykyisinkin Jaguarilla vaikuttava Ian Callum. Tuoreimmatkin S-Typet ovat nyt jo siinä iässä, että ne alkavat kiinnostaa hankintahinnaltaan yhä useampia.\nSymmetrisesti muotoiltuun keskikonsoliin on kerätty runsaasti toimintoja, joten nappulameri on melkoinen. Navigointi oli peräti 5 500 euron lisävaruste.\nJaguar S-Type ensiesiteltiin vuonna 1998 Birmingham Motor Show’ssa pienempänä vaihtoehtona tutun, ylellisemmän XJ:n alapuolelle.\nS-Type saattaa aluksi tuntua isolta, mutta se on kuitenkin yllättävän näppärä pyöriteltävä vaikkapa mutkaisilla pikkuteillä, eikä pysäköintikään tuota hankaluuksia. Lähes 5-metrinen S-Type ei kuitenkaan ole pieni auto, ja pian sen jälkeen markkinoille tuli sitä kompaktimpi X-Type.\nTakaistuin on poikkeuksellisen korkealla, joten istuma-asennosta saa ryhdikkään. Polvitilaa saisi kuitenkin olla enemmän.\nJaguar S-Typessä oli joitakin yhteisiä osia Fordin muiden merkkien kanssa – esimerkiksi Lincoln LS:n kanssa yhteinen DEW98-perusrakenne. S-Typen valmistus alkoi mallivuodeksi 1999, ja ne koottiin aluksi Jaguarin Browns Lanen tehtaalla Coventryssä. Vuonna 2005 legendaksi muodostunut Browns Lane suljettiin, ja S-Typen valmistus siirtyi Birminghamiin.\nMyynti alkoi vuonna 1999 Suomessa kolmen version kera. 3,0-litrainen V6-bensiini (240 hv) oli saatavana manuaali- ja automaattivaihteisena, mutta tehokkaampi 4,0-litrainen V8 (281 hv) toimitettiin aina automaattivaihteisena.\nJo vuoden 2001 lopulla nähtiin ensimmäinen uudistus, kun S-Type sai ZF:n toimittaman 6-portaisen automaattivaihteiston. Moottorivalikoimassa uutta olivat 2,5- (200 hv) ja 4,2-litraiset (298 hv) V6- ja V8-moottorit. Aivan oma lukunsa oli S-Type R, jonka linkosi liikkeelle kompressoriahdettu V8. Tässä autossa oli tehoa 396 hevosvoimaa, ja se kiihtyi satasen nopeuteen 5,6 sekunnissa.\nJaguar ei menetä käytettynäkään karismaansa.\nVuoden 2004 alussa tehtiin jo todellinen facelift, jossa oli kevyttä uudelleenmuotoilua niin keulassa kuin perässä. Uutena moottorina esiteltiin Fordin ja PSA:n yhteistyönä syntynyt 2,7-litrainen V6-tuplaturbodiesel (206 hv, 435 Nm). Siitä muodostui nopeasti S-Typen suosituin versio Suomessa, jossa verotus ohjaa voimakkaasti autojen hintoja. Vuoteen 2006 mennessä aiemmin edullisin 2,5-litrainen bensiiniversio olikin poistunut Suomen hinnastosta.\nJaguarin XF-malli korvasi S-Typen vuonna 2009.\nTarkistuslista Jaguar S-Type 1999–2008\nKatsastusvikojen suhteen Jaguar S-Type on varsinkin mallihistoriansa loppupään vuosikerroissa todellinen musta hevonen – tai siis kissa. Näin siksi, että esimerkiksi Trafin reilu vuosi sitten julkaisemassa vikatilastossa vuonna 2007 käyttöön otettujen henkilöautojen kaikkein parhaan tuloksen saavutti Jaguar S-Type. Sen keskimääräinen hylkäysprosentti oli vain 6,0 prosenttia, kun kaikkien automallien vastaava luku oli 18,4 prosenttia.\nSamanikäisistä autoista heikommin tuolloin menestyivät monet erittäin luotettavina pidetyt japanilaismerkit, muun muassa Toyota – S-Typen taakse jäivät niin Corolla, Auris, Avensis kuin myös Land Cruiser. Erot olivat pieniä, mutta monille varmasti yllättävästi nimenomaan S-Typen hyväksi.\nMyös tuoreimmassa Trafin katsastusvikatilastossa Jaguar menestyy merkkinä keskimääräistä selkeästi paremmin, vaikka ajokilometrimäärissä ei ole merkittävää eroa keskiarvoon nähden – Jaguareilla ajetaan Suomessa vuodessa keskimäärin 3 000 kilometriä vähemmän kuin autoilla tavallisesti. S-Type on täten osoittautunut vuosien vieriessä todelliseksi teiden ritariksi.\nS-Typen hyvää kestävyysmainetta siivittävät myös käyttäjäkokemukset, joita on S-Typen kohdalla ehtinyt kertyä jo runsaasti. Auto oli jo syntyessään perusrakenteiltaan vahva, ja kuten tavallista, se vain parani vuosimallien uusiutuessa.\nSiitä huolimatta myös S-Typessä on joitakin tyyppivikoja, jotka on ehdottomasti syytä tarkistaa ennen kauppojen solmimista. Myös huoltohistoria on avainroolissa käytettyä Jaguaria ostettaessa, sillä mikään auto ei kestä vuodesta toiseen kestävää laiminlyöntiä.\nS-Typessä käytettävät moottorit ovat osoittautuneet luonteeltaan sitkeiksi puurtajiksi. Suomessa moottoreista tärkein eli 2,7-litrainen tuplaturbodiesel on vahva moottori, mutta se vaatii säännöllistä huoltoa. Paljon ajetuissa yksilöissä huoltohistoria on siis syytä tarkistaa. 3,0-litraisen V6:n ja V8-moottoreiden vesiletkut ja -pumppu saattavat pettää ajan myötä. Vapaastihengittävät 4,0- ja 4,2-litraiset V8:t ovat muuten lähes pomminvarmoja, mutta pienemmän V8:n nokkaketjun kiristimien ohjaimet olivat ensimmäisissä vuosimalleissa muovia, ja ne kuluivat ennenaikaisesti. Suurimmassa osassa autoja ne on tosin jo vaihdettu parannettuun versioon, ja ongelma poistui muutenkin mallinna 2001. Sylintereiden Nikasil-pinnoite ei ole koskaan noussut Suomessa oikeaksi ongelmaksi. Olipa moottoriversio mikä tahansa, sen tulee käydä tasaisesti ilman häiriöääniä.\nMoottorityypistä riippumatta jäähdytysjärjestelmän muovisen paisuntasäiliön kunto on hyvä tarkistaa, sillä säiliöillä on tapana haljeta ajan myötä. Huomaamatta jäänyt jäähdytysnestekato voi johtaa pahimmillaan katastrofaaliseen tuhoon moottoritilassa, jos moottorin lämpötilan varoitusvaloa ei huomaa ajossa ajoissa.\nAutomaattivaihteiston tulee vaihtaa Jaguarille tyypilliseen tapaan erityisen sulavasti ja ilman suurempia tömähdyksiä. Vanhemmissa S-Typeissä käytetään Fordin 5-vaihteisia automaattivaihteistoja (5R55N), joissa on ollut kytkinpakkojen kulumisen aiheuttamia toimintahäiriöitä kilometrien kertyessä. Tuoreemmissa facelift-vuosimallien yksilöissä käytetään kuitenkin ZF:n valmistamia 6-portaisia automaattivaihteistoja (6HP26), jotka ovat varsin kestäviä. Vaihteistoöljy ja -suodatin on niissäkin silti hyvä vaihtaa noin 150 000 kilometrin välein.\nS-Typen korin kynnyskotelot on suojattu muovisin listoin, joiden alle voi ajan myötä kertyä kosteutta ja likaa, jolloin ruostumisen riski on ilmeinen. Vanhemmissa autoyksilöissä ruostetta voi olla jo runsaasti, jos se on päässyt pesimään listan suojissa. Listan alle on siis syytä kurkistaa – jos kiinnitysruuvit eivät pidä listaa enää kunnolla paikallaan, on syytä huoleen.\nEtuakselilla alatukivarret muuttuvat kilometrien kertyessä kumipusliltaan välyksellisiksi, mikä johtaa määräaikaiskatsastuksessa hylkäykseen. Osa on kuitenkin melko edullinen vaihtaa, ja työ onnistuu tarvittaessa myös pätevältä kotimekaanikolta.\nAuton takapään alle on erityinen syy kurkistaa: kaikkein vanhemmissa vuosimalleissa taka-apurunko on saattanut alkaa ruostua huolestuttavalla tavalla. Jos apurunkoon tulee reikiä, niin se on vaihdettava uuteen tai ehjään, eikä vaihto ole pieni eikä myöskään edullinen työn osalta.\nJaguar S-Type 1999–2008\nJaguarin luotettavuusmaine ei ole 80-luvun mallien laatunotkahduksen vuoksi ollut erityisen mairitteleva, mutta ajat siis todistettavasti muuttuvat. Suomessa Jaguar on edelleen haastajamerkki, mikä näkyy myös käytettyjen jälkimarkkinoilla.\nS-Typellä on kuitenkin etunaan ajaton imago, ja lisäksi se oli ylellisesti varusteltu. S-Typeä ensirekisteröitiin Suomessa koko sen mallihistorian ajan keskimäärin molemmin puolin sadan kappaleen vuositahtia. Lisäksi autoja on tuotu käytettyinä Suomeen jonkin verran. Näin ollen tarjontaa on käytetyissä suhteellisen kattavasti, mutta ei kuitenkaan yllin kyllin.\nBensiinimoottoreista pienin eli 2,5-litrainen V6 oli lyhytikäinen kuriositeetti, joka ei istu S-Typen keulalle erityisen tyylikkäästi vähäisemmän voimansa vuoksi, ja siksi sitä kannattaa välttää. Paljon ajavalle 2,7-litrainen diesel on taloudellisin vaihtoehto.\nYlipäätään S-Type kannattaa ostaa niin nuorena kuin mahdollista, sillä laadullinen kehitys niin sisällä kuin tekniikassakin oli huomattavaa 2000-luvun alkuvuosina. Kokonaisuutena parhaat kaupat tekee vuoden 2004 jälkeisissä facelift-malleissa. V6- ja V8-moottorit tarjoavat väsymätöntä voimaa, mutta niiden kulutuslukemat ovat sen mukaiset.\nS-Type R:n ostaja saa juuri sitä, mitä tilaa: erikoisen vauhtihirmun, joka varmasti erottuu. Sen ylläpito on kuitenkin mallisarjan kalleinta, sillä nopeus on aina maksanut.\nTiukka alusta kestää\nAlusta viritettiin faceliftissä lähes pintakovaksi, joten auto ei saa kallistella mutkissa huomattavasti. S-Type oli uutena varsin hiljainen, joten ajomelua tai tuulen suhinoita ei pitäisi hyvässä yksilössä kuulua käytettynäkään. Ylimääräisiä ääniä tai kolinoita ei saa epätasaisella pinnalla ajaessa esiintyä. Kunnossa oleva yksilö kulkee moottoritiellä vakaasti ja suoraan, eikä se ole urista moksiskaan. Ohjaus saattaa tuntua ensin raskaalta, mutta tuntuma tiehen on hyvä. Ohjausvaihde on Jaguareille tyypilliseen tapaan nopea, mutta se palauttaa samalla hyvin.\nVuonna 2005, jolta esimerkkiautomme on, Suomen hinnastossa oli neljä eri perusmallia: S-Type 2.7D (Classic ja Executive, hintaero 7 600 euroa), S-Type 3.0 V6 (Classic ja Executive, hintaero 10 300 euroa), S-Type 4.2 V8 Executive (hinta 73 000 euroa) ja S-Type R (100 600 euroa). Tärkeimmät erot Classicin ja Executiven välillä olivat 6-portainen automaattivaihteisto, takapysäköintitutkat, automaattisesti himmenevät tausta- ja sivupeilit, etuistuimien säätöjen muistitoiminnot, nahkapäällysteinen Executive-ohjauspyörä ja 17 tuuman Antares-kevytmetallivanteet. Nykyisin nopeasti yleistyvä mukautuva vakionopeudensäädin oli jo tuolloin Jaguarin optiolistalla, mutta sen lisähinta oli tuntuva 4 000 euroa.\nItselleen sopivaa yksilöä etsiessä kannattaa siis harkita tarkkaan, mitkä varusteet ovat itselle tärkeimpiä – löytöjäkin voi tehdä.\nHuollot ovat vanhempaan Jaguariin kustannustasoa ajatellen pieni Akilleen kantapää – mutta vain pieni. Uudempien mallien kaikki huoltohinnat kerrotaan netissä merkin sivustolla avoimesti, eivätkä nämä hinnat eroa yleisestä keskitasosta merkitsevästi puoleen tai toiseen. Vanhempiin malleihin, kuten esimerkiksi S-Typeen, huolloista joutuu kuitenkin aina kysymään tarjouksen erikseen. Jos valinta osuu käyttämään monimerkkihuoltokorjaamoa, niin perushuollot saa edullisimmin. Pieneen vuosihuoltoon sisältyvät tavallisesti moottoriöljy, öljynsuodatin ja raitisilmasuodatin sekä työt, isompaan lisäksi ilmansuodatin ja polttoainesuodatin vaihtotöineen.\n2,7-litrainen turbodiesel vaatii harvemmin huolenpitoa, sillä se huolletaan vuosittain tai 24 000 kilometrin välein. Varsinaisen loven ylläpitokukkaroon tekee 168 000 kilometrin tai kymmenen vuoden välein tehtävä jakopään hihnojen vaihto. Samalla kertaa jakopään hihnojen kanssa vaihdetaan tavallisesti myös polttoaineen korkeapumpun hihna (vaihtoväli 240 000 km tai 10 vuotta); moottorissa on siis hihnat niin etu- kuin takapäässäkin, mikä nostaa tämä huollon hinnan korkealle. Bensiinimoottoreissa tätä kuluerää ei ole, mutta huoltoväli on lyhyempi eli 16 000 kilometriä tai yksi vuosi. Kokonaisuutena huoltojen hinnat ovat hivenen tavanomaista korkeammat.\nVaraosien suhteen keski-ikäisen Jaguarin omistaja joutuu näkemään hieman tavallista enemmän vaivaa löytääkseen tyypillisesti kuluvia osia autoonsa – mutta vaivannäkö kannattaa. Kaikkia tavanomaisia kulutusosia on jopa edullisin hinnoin saatavilla, kunhan jaksaa etsiä. Vain pyöränlaakereista joutuu pulittamaan hieman tavallista enemmän. Voimanlähteitä ajatellen edes dieselmoottorissa kovalla käytöllä olevien vaihtoturbojen hinnat eivät suuremmin hätkäytä.\nJaguar S-Typen edullisimpien yksilöiden hinnat ovat vajonneet nykyisin niin alas, että mielenkiinto herää heilläkin, jotka eivät ole koskaan ennen edes harkinneet kyseistä merkkiä. Luotettavuus on hyvällä mallilla, joten jos S-Typen muodot miellyttävät, voi kysyä itseltään: miksipä ei? Ylläpitämällä autoa muutaman vuoden on pian jo käsissä varma klassikko, ja nykyisistä pyyntihinnoista ei enää merkittävässä määrin tulla alaspäin.\nJaguar S-Type 2.7D V6 Classic\nMoottori V6, 2720 cm³, 153 kW (206 hv)/4000 r/min, 435 Nm/1900 r/min\nSuorituskyky 0–100 km/h 8,6 s, huippunopeus 227 km/h\nKulutus 7,8 l/100 km, diesel\nCO2-päästöt 208 g/km\nMitat p. 4905, l. 1818, k. 1447 mm, akseliväli 2909 mm, omamassa 1790 kg, tavaratila 400–810 l, tankki 68 l\nHinta uutena 58 000 euroa