JJK Juniorit ry - Valmentajan toimintaohjeistus - pelaajien kohtaaminen ja turvallisuus\nEtusivu »Valmentajan toimintaohjeistus - pelaajien kohtaaminen ja turvallisuus »\nValmentajan toimintaohjeistus - pelaajien kohtaaminen ja turvallisuus\n2.10.2019 15:49 Uutiset / Pääsivusto\n1. Lasten ja nuorten kunnioittava kohtaaminen\n- Toimintaohje lasten kanssa toimiville\nSeurassamme jokainen lasten ja nuorten kanssa toimiva aikuinen sitoutuu yhteisiin ohjeistuksiin, joiden keskiössä on lasten ja nuorten hyvinvoinnin varmistaminen. Toimintaohjeistus JJK junioreissa lasten ja nuorten kanssa toimiville alla. Myös urheilevat lapset ja nuoret sitoutuvat joukkueissa laadittuihin yhteisiin sääntöihin, joiden luomiseen he saavat osallistua.\n- Joukkueiden pelisäännöt\nKaikkien joukkueiden pelisääntöjä laatiessa tulee huolehtia, että kaikenlainen kiusaaminen on kielletty. Pelisäännöt kannattaa kirjoittaa myönteiseksi, kuten ”otamme kaikki mukaan”, ”kannustamme kaikkia”, ”kohtelemme kaikkia kunnioittavasti”. Joukkueen jäsenet osallistuvat pelisääntöjen laatimiseen ja sitoutuvat niihin.\nAikuisten tulee aina puuttua kiusaamiseen välittömästi mikäli sellaista havaitsevat ja pyrittävä selvittämään kiusaamistilanteet osallisten kanssa yhteistyössä ( ohje: https://etoleyksin.fi/wp-content/uploads/2019/05/ohje-valmentajalle-kiusaamiseen-puuttumiseen.pdf )\n3. Fyysinen turvallisuus joukkueiden tapahtumissa.\nTapahtuman järjestäjät huolehtivat turvallisuudesta tapahtumien aikana. Osallistujat informoidaan paikkaan liittyvistä turvallisuus- ja muista säännöistä. (esim. lasten harjoituksessa mihin voi / mihin ei voi mennä yms. + joukkueen säännöt). Myös muut turvallisuuteen vaikuttava tekijät, kuten sää, liikenne tai\nToimintaohjeistus JJK junioreissa lasten ja nuorten kanssa toimiville.\nJos lapsi tai nuori toimii väärin, on tilanteeseen puututtava reilusti, kunnioittavasti ja lapsen kehitystason huomioiden. Lapsille ja nuorille tulee antaa selkeät ohjeet, ja huonoa käyttäytymistä ilmetessä antaa mahdollisuus pyytää anteeksi ja korjata toimintaansa.Lapsen ja nuoren kanssa tulee keskustella rauhallisesti ja asiallisesti tapahtuneesta.\n…peseydy tai pukeudu urheilijoiden kanssa samassa tilassa samaan aikaan ellei se ole seurassa määritelty soveliaaksi. Julkisissa pukuhuoneissa lasten ja nuorten turvallisuus on kuitenkin taattava ja tiloja valvottava jos tarpeen.\nMikäli havaitset epäasiallista käyttäytymistä ota yhteyttä seuran toiminnajohtajaan tai puheenjohtajaan.


Posti käynnistää yt-neuvottelut Postipalvelut-liiketoimintaryhmässä - Posti\nPosti käynnistää yt-neuvottelut Postipalvelut-liiketoimintaryhmässä\nPosti aloittaa Postipalvelut-liiketoimintaryhmää koskevat yhteistoimintaneuvottelut 15.11.2016. Taustalla ovat liiketoimintaympäristön murros ja kirjeliiketoiminnan kiristynyt kilpailu. Neuvottelun piirissä on yhteensä 70 henkilöä. Alustavan arvion mukaan vähennystarve on enintään 9 henkilöä. Henkilöstövaikutukset täsmentyvät neuvottelujen edetessä. Tavoitteena on saattaa neuvottelut päätökseen marraskuun loppuun mennessä.\n- Jotta Postipalvelut säilyttää kilpailukykynsä muuttuvilla markkinoilla, on tunnistettu tarve organisoida Postipalvelujen toiminta uudelleen, lisätä tehokkuutta ja laskea kustannustasoa. Tämän johdosta käynnistämme asiaa koskevat yhteistoimintaneuvottelut, kertoo Postipalveluiden johtaja Turkka Kuusisto.


Äikkää örkkinä - Kotimaisten kielten keskus\nAlakoulun äidinkielenopetuksessa kokeillaan pelipedagogiikkaa.\nOlin lauantaina kymmenvuotiaan poikani kanssa koulussa. Meille vanhemmille kerrottiin muun muassa, millaista äidinkielenopetus nykyään voi olla. Poikani koulussa kokeillaan, miten ”äidinkielen oppiaines voidaan toteuttaa seikkailumuodossa”, kuten eräs opettajista kiteytti.\nKäytännössä tämä tarkoittaa nyt kokeiluvaiheessa sitä, että jokainen oppilas luo itselleen pelihahmon, joka vähitellen ”kehittyy”, ”hankkii pointseja”, ”etenee” ja ”siirtyy leveliltä toiselle”. Oppilaista muodostetaan ”klaaneja” (entiset pöytäryhmät), jotka taistelevat eteenpäin yhdessä. Hahmot voivat olla esimerkiksi kääpiöitä, haltioita, hobitteja, maageja, velhoja, taistelijoita, samoojia – tai vaikka prinsessoja tai mangasankareita.\nMiten ”äikkäpeli” käytännössä toimii? Esimerkiksi niin, että oppilaan pitää kirjoittaa vihkoon mahdollisimman paljon omaa hahmoaan kuvaavia ilmauksia: voimakas, hauska, mustatukkainen ja niin edelleen. Näin opitaan paljon adjektiiveista ikään kuin vahingossa. Esimerkeistä edetään käsitteisiin, käytännöstä teoriaan.\nJokaisesta hyväksyttävästä ilmauksesta saa pisteen, ja pisteistä on monenlaista iloa. Niillä voi esimerkiksi ostaa opetusta toiselta oppilaalta sellaisessa asiassa, joka itsellä on vielä hakusessa mutta kaverilla jo paremmin hallussa.\nEikä tässä vielä kaikki! On kaavailtu, että kun oppilas (hahmo) saavuttaa sata pistettä, hän saa ”näkymättömyysviitan”. Sen avulla hän voi vaikkapa käydä kurkkaamassa, mitä seuraavassa testissä (kokeessa) kysytään. Näitä tietoja voi sitten myydä muille ja samalla kartuttaa omaa pistetiliään.\nNäin se todellakin menee, jos nyt oikein ymmärsin ”Dungeon Masterin” eli opettajan puhetta. Tässä kohtaa koulupäivää tosin taisin nähdä punaista (ragesin sisäänpäin), enkä ollut enää kovin vastaanottavaisella tuulella.\nOpetusviraston ja opettajien tarkoitus on varmasti hyvä. ”Pyrimme kannustamaan ja motivoimaan, emme lannistamaan.” Opetuksen on seurattava aikaansa, ja pelimaailma on nyt monen alakoululaisenkin arkisinta arkea. Olin havaitsevinani, että niin opettajat kuin monet oppilaistakin tuntuivat olevan ”pelipedasta” innoissaan.\nMutta kriittisiä kysymyksiäkin tietysti heräsi, esimerkiksi tällaisia: Miten tässä kokeilussa pärjäävät ne, joilla ei ole luontaista tarvetta pelata? Tarjotaanko vaihtoehtoja? Korostetaanko kokeilussa liikaa kilpailua ja taistelua? Ettei taas vain luotaisi uusia rakenteita, jotka tukevat joidenkin kiusaamista ja syrjään jättämistä? Peleissähän tunnetusti tavoitellaan voittamista, joskus keinolla millä hyvänsä?\nPelimaailman ja opettamisen ynnä oppimisen yhdistäminen vaatinee myös uudenlaisia kielellisiä valmiuksia. Millaisella kielellä faktan ja fiktion sekoittaminen toimii parhaiten? Mitä eroa on minulla ja hahmollani? Miten puhun minä, miten puhuu hahmoni?\n>Mitä eroa on minulla ja hahmollani?\n> iten puhun minä, miten puhuu hahmoni?\nNämä asioitahan juuri pääsee kokeilemaan ja harjoittelemaan, jopa turvallisesti kasvatuksen ammattilaisen ohjauksessa, kun itse voi tutkia noiden kahden eroa pelimaailmassa ja todellisessa minässä.\nKotona videopelatessa ei asiaa ehkä mitenkään reflektoida - asia vaan on ja sitä ei pohdita - tutkita itsen ja videopelihahmon eroa. Koulussa juuri voidaan asiaa pohtia - myös muiden samanikäisten lasten kanssa kummastellen.\nOman identiteetin löytymiseen kuuluu muunlaisten käytöstapojen kokeilu - tosin kehitystehtävänä tämä oman identiteetin muodotaminen tulee selkeämmin teini-iässä.\nJa toisaalta - ujommalle lapselle tälläinen virtuaaliavatarin aka pelihahmolla pelaaminenhan mahdollistaa itsensä kokeilu ja rohkeus tavalla, kuinka rohkea ei osaa/uskalla olla oikeilla välitunneilla.\n"Näkymättömyysviittaa" en näe ongelmallisena - sehän on hyvä motivointikeino myöhemmilläkin luokilla. Jos teet paljon töitä saat bonuksena jotain tietoa kokeesta - jonka jo valmiiksi muutenkin osaat, koska olet tehnyt niin paljon töitä tuon ennakkovilkasun saavuttaaksesi. Ovelaa, eikö?\nSe että "pisteillä" pitää ostaa tukiopetusta kuulostaa kummalta - lopulta rikkaat rikastuu ja ei-osaavat pysyy köyhinä?\nPeleillä on hieno mahdollisuus olla väline pelaajien auttaa toisiaan - silloin se kiusaaminenkin jää parhaimmillaan, kun voidaan tehdä yhteistyötä.\nLopulta pelit on leikkiä - ja molempiin niihin kytkeytyy voimakkaasti myös oppiminen. Nin ollen luulenpa, että harvalla lapsella on puutetta "luontaisesta tarpeesta pelata".\n> Peleissähän tunnetusti tavoitellaan\n> voittamista, joskus keinolla millä hyvänsä?\nKaikissa peleissä ei tavoitella voittoa - joissain se on että voi ylittää itsensä ja saada paremmat pisteet (esim. Angry Birdsin ritsalintuilut), hyvää tarinaa haluaa lukea enempi (esim. vähemmän tunnettu King of Dragon Pass). Monessa nykyisessä nettipelissä pärjääminen vaatii yhteistyötä - vuorovaikutustaitoja ja yhdessä pohtimista ja auttamistakin.\n> Millaisella kielellä faktan ja fiktion\n> sekoittaminen toimii parhaiten?\nEn itseasiassa ymmärtänyt kysymystä..?\nMikä tässä, yhdessä opetusmetodissa on niin kummastuttavaa?\nSe, ettei aiemmat sukupolvet ole oppineet lukemaan ja äidinkieltään tällä tavalla - tai näin ovelasti ja huomaamatta motivoidusti? Eli lopulta enemmänkin meidän aikuisten omat tunteet ja kokemukset - kuin lasten kokemukset ja ammattitaitoisten opettajien ja kasvatuksen ammattilaisten kehittämät tehokkaat oppimismenetelmät?\nSisäänpäin ragetuksen aiheuttaja\nEn tekstistä saanu irti, että mikä aiheutti punaisen näkemisen eli sisäänpäin rageamisen johtaen tuulen vastaanottamattomuuteen. Kovasti vihjaillaan ja viittaillaan itse asiaan, eli tämä tunnetila on tullut tekstissä mainittuun pelimäiseen opetustilanteeseen. Suorasti tätä ei kuitenkaan ole mainittu.\nToivon kovasti, että sisäisen tunnepurkauksen aiheuttama tiedon sisäistämättömyys ei johtunut pelipedagogiikasta. Gamification on yksi erittäin lupaavista opetusmenetelmistä (kuten myös massamanipulaatiosta), ja siitä on mielestän turha rageta sisään- tai ulospäin.\nRageamisen jälkeiset pointtisi olivat toki valideja. Loppuenlopuksi opetusmetodina sillä on todennäköisesti aivan samat ongelmat kuin muillakin metodoilla, joskin oletuspohjaisesti kun asioista tekee hauskemman, oppiminenkin on hauskaa. Kilpailu ja kerääminen on ihmisille luonteista, joten harvassa on ne jotka eivät siitä piittaa.\nTästä tulee ihan mieleen vanha vitsi siitä, kuinka koululainen sanoi, äidin kysyttyä kotona miksi lapsi ei tee läksyjään: ”Meillä on huomenna leikkiä, laulua, askartelua ja vanhat läksyt.”\nNykyisin tuntuu peruskoulu muuttuvan yhä enemmän leikkikouluksi, jossa leikisti opitaan asioita. Seuraukset sitten näkyvät: ei osata laskea päässä, paljonko on kaksi kertaa kahdeksan, ei tiedetä, millä vuosisadalla Suomi itsenäistyi, luullaan, että orava munii munia, ja suomea kirjoitetaan ilman välimerkkejä mutta sananvälejä riittää (tarjous jauhe liha).\nOn varmaan opettajalle hauskempaa, että lapset saavat vain leikkiä koulussa, jolloin he eivät häiritse muiden oppimista (kukaan ei ole oppimassa) eivätkä opettajaa. Tämän oikeuttamiseksi keksitään teoria, jonka mukaan sanoja paperille kirjoittamalla opitaan jotain uutta kielestä.\nBlogistin sisäisestä rageamisesta tulee niin mieleen 80-luku ja isävainaan pettymys. Lapseni olivat nimittäin oppineet huomaamattaan yhteen- ja vähennyslaskun luvuilla 0-16 vain pelaamalla korttia.\nPojille jotain uutta\nEikös se perinteinen koulu suosinut tyttöjen tapaa oppia asioita? Nyt on keksitty ehkä se poikia kiinnostavampi muoto. Molempi parempi.\nSomen fiktiiviset hahmot\nKuulostaa hyvältä idealta, että opetetaan pohtimaan esimerkiksi kuvitteellisen hahmon ja minän eroja. Tämä on osa medialukutaitoa, jota jokaisen esimerkiksi somessa vuorovaikuttavan ja esimerkiksi blogeja lukevan pitäisi hallita ja ymmärtää.\nNyt ensimmäisen kerran ymmärrän tämän pelillisen oppimisen. Ideahan kuulostaa hyvältä, ja äidinkieleen tuo tuntuisi sopivan hyvin. Melkein harmittaa, etten itse ole keksinyt tällaista. Vaatii kyllä opettajalta melkoista tietoa ja näkemystä, mutta niinhän kaikki oppiminen.\nTuskinpa pelimaailma lisää kiusaamista sen enempää kuin muukaan. Melkein voisi ajatella, että yhteistyö, ryhmät ja joukkueet luovat yhteishenkeä enemmän kuin yksilökeskeinen puurtaminen.\nTuskin tämä pelimeininkikään kaikkea ratkaisee. Varmaan jotkin pedagogit tutkivat ja raportoivat meille tästä.\nItse asiassa pöytäroolipeleissä (siltä tuo touhu lähinnä kuvattuna kuulostaa) nimenomaan yleensä ei kilpailla toisiaan vastaan, vaan ryhmä tekee yhteistyötä (ja se "vihollinen" on jossakin ulkopuolella).\nMiten tuo sitten on järjestetty koululuokan kokoisessa yksikössä, yleensä kun peliporukassa on 3-6 henkeä ja pelinjohtaja.\nPaljon tietysti riippuu toteutuksesta, hyvin toteutettuna nimenomaan opitaan yhteistyötä, erilaisten vahvuuksien hyväksikäyttöä jne. Ja toivottavasti samalla suomen kieltä.\nMinulla ei ole selvää kantaa siihen, onko "pelillinen oppiminen" hyvä vai huono asia. Kuten useimmissa asioissa, siinäkin on varmasti nähtävissä puolia jos toisiakin. Mutta kokeilemisen arvoista varmasti!\nSisäistä rageani en osaa enkä haluakaan analysoida puhki. Se tässä tuskin on kiinnostavin pointti. Yritinpä vaan kertoa, että konkreettinen ensikosketukseni pelipedagogiikkaan aiheutti voimakkaita tuntemuksia. Erityisen vaikuttava oli ajatus, jonka mukaan parhaita pelureita palkitaan siten, että heille annetaan "sisäpiiritietoa" tulevista testeistä ja että tuo tieto on arvokasta kauppatavaraa. Erikoinen bonus minun mielestäni. Toivottavasti ymmärsin asian väärin. Itse olen tottunut siihen, että testitilanteissa kaikki testattavat ovat samalla viivalla siinä mielessä, että tietoja testien sisällöistä ei ole etukäteen vuodettu julki osalle testattavista.\nKyllä tämä kovasti kieleen, kielenoppimiseen ja kielitietoisuuteen liittyy. Millaisin sanoin me maailmaamme merkityksellistämme? Miten puemme kokemuksemme sanoiksi, lauseiksi, kieleksi? Miten pelissä, miten pelin ulkopuolella?\nÄidinkieltäkö todella opitaan larppaamalla? (LARP = live action role play)\nKoulun kilpailuttavuus on sinänsä kiinnostava asia (onko se juuri sitä, mitä ihmiset todellisessa maailmassa tarvitsevat?), mutta ihan eri ulottuvuus.\nÄidinkieli opitaan vauvana ja konttausikäisenä, äidiltä, isältä, sisaruksilta ym. Miten sitä voisi koulussa opettaa? Opettamiseenhan tarvitaan jo kieli, ja äidinkieli (tieteellisemmin: ensikieli) on määritelmän mukaan se kieli, jonka ihminen on oppinut ensimmäisenä kielenään.\nVaikka kouluaineen nimi onkin ”äidinkieli”, pitäisi vapautua siitä harhaluulosta, että kyse on äidinkielen opetuksesta. Sen sijaan opetetaan suomen yleiskieltä tai suomenruotsin yleiskieltä, eli kielimuotoa, joka nimenomaan ei ole kenenkään äidinkieli, vaikka sitä muistuttaakin. Lisäksi opetetaan joitakin oppeja siitä, miten tätä kieltä pitäisi käyttää.\n”Äidinkielen opetuksen” historiallinen tehtävä on ollut kansallisvaltion, kansalliskielen kansallisuusaatteen vahvistaminen. Siinä on juurittu pois murteellisuuksia ja puhekielisyyksiä ja annettu ”oikean kielen” malleja ja normeja eli pyritty yhtenäistämään kieltä.\nTällainen on käynyt jokseenkin tarpeettomaksi, koska murteet ovat jo aikaa sitten asettuneet harmittomiin rooleihin ja kirjat, lehdistö, radio, tv ja netti ym. yhtenäistävät kieltä ihan tarpeeksi.\nÄidinkieltä opetetaankin lähinnä jatkavuuden vaikutuksesta. Koska tuntijakossa on äidinkielen tunteja ja koska on paljon äidinkielenopettajia, niin tunnit täytyy jollakin täyttää. Niinpä sitten esimerkiksi larpataan. Kaipa se on osapuolille useimmiten hauskempaa kuin ”kotimaisten klassikoiden” lukeminen ääneen oppikoulun äidinkielentunneilla.\n”Vieraskielisen puheen ymmärtäminen on vaativa taito, jota on kehitettävä systemaattisesti kielenopiskelun kaikissa vaiheissa.” Yst. terv. Opetushallitus.\t…


Tuulilaakso: huhtikuuta 2011\nKanailevan kirjoittajan on viime päivinä ollut vaikeaa istua tietokoneen äärellä. Pihalla kaikki kasvaa, kiekuu, surisee, naukuu ja tuoksuu - ja kutsuu kanakkoa puuhastelemaan. Tosin juuri tänään on tuntunut siltä, ettei huvita tehdä paljon mitään. Kaiken tarkoitus on hiukan hukassa ja tuntuu että työ ei millään tekemällä lopu. Ja työlläkö se ihmisarvo sitten mitataan? Harmittaako minua kuolinvuoteella, ettei tullut tehokkaammin siivottua pihaa? Milloin on aika nauttia elämästä?\nOlenkin lähinnä istunut auringossa kaakaomuki kädessä ja kuvitellut miten kesakoita pulpahtelee poskiin. Tosin olohuoneessa piippaava hautomakone on kyllä hiukan haitannut kanakon laiskaa päivää. Kahdeksan tipua on kannettu kassissa sievästi sylissä pitäen kanalaan ja onhan niitä täytynyt syömäänkin opettaa. Tipukassissa muuten lukee "Kestävät eväät kirjastosta". Vielä koneesta ainakin muutama siivekäs tähän maailmaan putkahtaa, reikiä on munissa ja äitiä kutsutaan vienolla äänellä.\nNo, ehkä huomenna taas on ahkera päivä ja siivous pihamaalla jatkuu. Ehkä huomenna saan jopa kasvihuoneen pystytettyä ja loputkin kuvituskuvat piirrettyä. Ehkä huomenna elämän tarkoitus taas kirkastuu ja pikku puuhat tuntuvat tärkeiltä. Sitä odotellessa aion heittäytyä überlaiskaksi ja katsoa koko illan videoita.\nLähettänyt Mervi Heikkilä klo 4.19 1 kommentti:\nLähettänyt Mervi Heikkilä klo 2.19 Ei kommentteja:\nPäivänä muutama Kanakko kuvitteli, että haluaisi ja ehtisi tehdä elämässään jotain muutakin koolla alkavaa kuin kirjoittamista, kananhoitoa ja kirjastotyötä. Erityisesti Kanakko alkoi haaveilla kustantamisesta. Hän kuvitteli, että kustantajan elämä on villiä, vapaata ja mielenkiintoista. Että kustantaja saa tehdä luovaa työtä taiteilijoiden ja kirjailijoiden kanssa ja päättää itse milloin herää ja milloin lähtee kesken työpäivän lenkille tai syöttämään tipusia.\nOnneksi Kanakko kerrankin toimi vastoin pikaista luontoaan ja hillitti ittensä. Sen sijaan, että olisi siitä paikasta rynnännyt perustamaan kustantamoa, Kanakko päätti ottaa asioista selvää. Hän kyseli tutulta kustantamon toimitusjohtajalta lukuvinkkejä. Hän järjesti itsensä parin illan kurssille, jossa innostunut nuori runoilija kertoili pienten (aikuisten)runokustantamojen pyyteettömästä, taiteellisesti korkeatasoisesta työstä. Lisäksi Kanakko vielä tarjoutui tekemään Onnimanni-lehteen artikkelin pienistä kustantajista. Asia onkin yleisesti kiinnostava, sillä pienet kustantamot ovat viime aikoina sekä lisääntyneet että päässeet kirjallisuuspalkintojen ehdokaslistoille, vaikka kirjamyynti kokonaisuudessaan on laskenut ja kilpailu alalla on kovaa.\nMutta kuinka kävi Kanakon, kun hän näin innokkaasti otti asioista selvää? Kesken nuoren runoilijan innostuneen luennon hän alkoi ihmetellä, miksei ollut syöttämässä tipujaan tai viettämässä kotona tyttöjen leffailtaa. Hänelle muistui mieleen, miten surkea hän on myymään mitään ja miten mukavaa kirjastotyö oikeasti onkaan, työkavereista nyt puhumattakaan.\nEi, Kanakko ei lakkaa haaveilemasta, mutta juuri nyt Kanakko keskittyy siihen, mikä on tässä hetkessä tärkeää. Kanakko ei hätäile eikä hosu, ei ajattele, että pitää olla vaihtoehdot bee ja cee, ei pakkomielteisesti halua koko ajan jotain muuta ja jotain enemmän. Kanakosta tulee parempi ihminen. Näin yleviä ajatuksia Kanakko kirjoitti luennolla muistikirjaansa ja yrittää nyt kovasti kasvaa niiden tasalle. Tai ainakin kasvaa edes vähän.\nArtikkeli pienistä kustantajista muuten ilmestyy todennäköisesti seuraavassa Onnimannissa. Siitä tuli lopulta aika mielenkiintoinen. Ja tämänhetkinen tipuluku on 15, kanaluku 10, kukkoluku 6 ja nuorikkoluku 6. Hautomakoneessa on 21 munaa, mutta kone reistailee, joten lukumääriin ei ehkä tule lisäystä lähiaikoina.\nLähettänyt Mervi Heikkilä klo 8.09 2 kommenttia:\nViikkoon on mahtunut sekaannuksia, unohduksia, palavereja, hosumista, ideoita, kirjoittamista, tipujen hoitoa, siivousta ja seurustelua kummien kanssa - niin ja kipeytynyttä viisaudenhammastakin on pitänyt potea.\nVaan loppuu se sekavakin viikko. Tosin tänään minun täytyy kirjoittaa työlista huomiselle ja ylihuomiselle, että muistan varmasti kaiken, mitä olen luvannut tai suunnittelut tekeväni.\nOlen pitkästä aikaa innostunut kirjoittamaan Onnimanniin artikkelia. Tai siis toistaiseksi olen lähinnä innostunut, kirjoittamaan en ole vielä päässyt. Pitää aloittaa ihan kohta.\nKertomuskokoelma, jota olen kirjoittanut yhdessä erään toisen lanu-kirjailijan kanssa, vaatii sekin osansa huomiosta. Ensimmäinen versio on kirjoitettu, menossa on korjailun, parantelun, muuttelun ja hiomisen vaihe. Toistaiseksi olemme pallotelleet tekstiämme sähköpostilla, saapa nähdä, milloin ehdimme istumaan saman ruudun äärelle yhtä aikaa.\nOlen sopinut hakevani muutaman kääpiö-kochin kanasen sekaparveemme huomenna. Sitä varten täytyy tosin ensin rakentaa kanala. Tai ei ihan, onhan se rakennus jo olemassa, mutta sinne pitää tuunata kanatarha. Kääpiö-kochin kanat eli käppärit ovat oikeita himohautojia ja muutenkin suloisia pylleröitä, siksi haluan niitä parveeni.\nViikon toisesta hyvästä uutisesta seuraa se, että saan kaivaa esille vastaostetun, pikkuruisen valopöytäni. Saimme nimittäin allekirjoitettavaksi lastenkirjan kustannussopimuksen. Diiliin kuuluu se, että minä teen lyijykynäkuvitukset kirjaan. Totta kai olisin tyytyväinen, mikäli kaikki kirjani olisivat ammattikuvittajien kuvittamia, mutta joskus on mukavaa tehdä kuvituksia myös itse. Yritän parhaani, vaikka piirtokäsi vähän ruosteessa onkin.\nJa se viikon toinen hyvä uutinen: Pohjanmaan radioon meistä Satupiirin tiimoilta tehty haastattelu tuli ulos myös valtakunnalliselta Ylen kanavalta Päiväntasaaja nimisessä ohjelmassa. En tosin kuullut haastattelua, sillä radioni kieltäytyi löytämästä ko. kanavaa, mutta mukavaa silti. Äänessä olimme minä ja Jussi Matilainen.\nKaiken kaikkiaan elämäni tuntuu juuri nyt (vai yleensä?) olevan täynnä tekemistä ja hosumista. Jopa hiukan liian täynnä.\nAi niin - kyllä minä tiedän, miten viikonloppu kirjoitetaan. Nyt vain on sellainen viikon loppu -olo.\nLähettänyt Mervi Heikkilä klo 8.37 Ei kommentteja:


Tehokkaan toimitusketjun hallinnan elementit ilmailuhuoltoliiketoiminnassa - Theseus\nTehokkaan toimitusketjun hallinnan elementit ilmailuhuoltoliiketoiminnassa\nHytönen, Atte (2018)\nOpinnäytetyön tavoitteena oli kartoittaa ja tunnistaa keskeisiä tehokkaan toimitusketjun hallinnan elementtejä ilmailun MRO-toimialan erityispiirteet huomioiden. Opinnäytetyössä keskityttiin tarkastelemaan toimitusketjun hallintaa MRO-palveluntarjoajan näkökulmasta. Tutkimuksen ensisijainen tarkoitus oli palvella toimeksiantajayritystä ja tuottaa tietoa sen omiin kehitystarpeisiin ja päätöksenteon tueksi.\nTutkimus toteutettiin laadullisena tutkimuksena. Tutkimusaineisto kerättiin haastattelemalla kahdeksaatoista eri ilmailu- ja/tai puolustusteollisuuden yrityksissä työskentelevää henkilöä. Haastattelumenetelmänä oli teemahaastattelu. Teorian pohjalta määriteltiin yhdeksän teemaa, joiden mukaan tutkimusaineistosta esille nousseet havainnot (909 kpl) ensin koodattiin ja ryhmiteltiin. Tämän jälkeen aineistosta muodostettiin kategorioita, joihin havainnot ryhmiteltiin vastauksen sisällön perusteella. Kategorioiden lopulliseksi määräksi muodostui 30 kpl. Oleellisimmista tekijöistä muodostettiin tiivis ja jäsennelty yhteenveto-kuvio.\nKeskeisimmiksi tuloksiksi nousivat strategisten näkökulmien huomioimisen merkitys, kokonaisprosessin kehittäminen eri sidosryhmien (toimittajat ja asiakkaat) kanssa, myyntisopi-musten ja palvelumallien vaikutus toimitusketjuun, toimintaympäristön haasteet sekä tiedon ja tietojärjestelmien hajanaisuuteen liittyvät haasteet.\nToimeksiantaja voi hyödyntää tuloksia omaa toimintaa suunnitellessaan ja kohdentaa resursseja sellaisten tunnistettujen toimitusketjun osa-alueiden kehittämiseen, joiden voisi olettaa vaikuttavan eniten toimitusketjun kokonaissuorituskykyyn. Tuloksia on mahdollista hyödyntää myös toimialalla laajemmin.


Varjon valtakunta: 2014\nEn tiedä mitä maksaa tasaisempi kyyti mutta omapa on syyni sanon ihan sama ihan sama!!\nVarjo oli niin hieno johtajakoira. Se kriiseilee valjastamistilannetta, mutta auta armias, kun kaikki on valmista. Mennään mennään jo. Ja kun minä huudan "ootsä valmis?" ja sen jälkeen annan luvan "ala vetää!", ampaisee se laukkaan. Ihan täysiä. Nuoremmat seuraavat perässä hoitaen pyöräkoirien raskaammat tehtävät, kun Varjo osaa suunnat ja pysähdyskäskyt. Ja kun minä huudan "pysähtyy!" ja valjakon vauhti hiljenee ja loppuu, kääntyy Varjo minua kohti, hyppää vasten, heiluttaa häntää. Ja meitä molempia naurattaa.\nLähettänyt Ataraxie klo 17.39 1 kommentti:\nOltuaan 17 tuntia putkeen töissä voi paitsi unohtaa oman ovikoodinsa, myös saada hirveän viisaita ideoita.\n"Lähdetäänkö ajelemaan työkoneella?"\nKuskilla on ongelma. Se ei tiedä mitä nappuloita pitäisi painaa. Saati ymmärrä, että edessä on ratti, jolla pitäisi ohjata. Paikat ovat selvästi väärin päin. Matkustaja odottaa kärsimättömänä.\nLähettänyt Ataraxie klo 23.17 Ei kommentteja:\nLähettänyt Ataraxie klo 18.44 Ei kommentteja:\nLähettänyt Ataraxie klo 0.23 Ei kommentteja:\nLähettänyt Ataraxie klo 23.53 1 kommentti:\nKuvat 2.10.2013 ja 2.10.2014. Ensinmainittuna päivänä uskalsin ensimmäisen kerran tehdä yhteislenkin Varpasen ja Viipottimen kanssa. Vuodessa mikään ei ole muuttunut, paitsi ehkä sää ja toisen koiran koko. Ja koirien asenne toisiaan kohtaan.\nTälle viimeiselle nauran ehkä eniten. "Jessus tota pentua." Niinpä, Varjo.\nLähettänyt Ataraxie klo 17.03 Ei kommentteja:\nToko. Cat 1. Viisi osallistujaa, kaksi kisaa. Yhteistulos ratkaisee.\nPronssia. Tänään lauantaina päivän paras tulos. Kiitos Varjoni!\nLähettänyt Ataraxie klo 20.13 1 kommentti:\nHaiventen välisestä suhteesta\nVarjon ja Virkan välinen suhde ei koskaan ole ollut aivan yksiselitteinen. Sellainen, että voisi sanoa niiden vain nähneen toisensa ja pitäneen toisistaan heti. Tai että ne olisivat heti inhonneet toisiaan. Ei, kyseessä on paljon monisyisempi juttu.\nVarjo on lähtökohtaisesti minun koirani. Niin vahvasti minun, että sille oli jokseenkin jäätävä järkytys, kun kannoin seitsenviikkoisen mustan karvakäärön kotiin. Se haisteltiin läpi varovasti, ja sen jälkeen Varjo päätti kuvitella, ettei sitä ole olemassakaan. Musta käärö kuitenkin kipitti jo samana yönä tietokoneella istuessani jalkoihini Varjon viereen ja olisi halunnut käyttää Varjon häntää tyynynään. "Yääääk", sanoi Varjo, taisi vähän muristakin. Pentu ei kuunnellut ja kääriytyi häntään, eikä Varjo voinut lopulta muuta kuin tyytyä kohtaloonsa. Ensimmäinen askel oli otettu. Koska halusin Varjon kuitenkin saavan edes jotain omaa rauhaa, nukkui pentu yönsä ensimmäisen kuukauden ajan valtavassa metallihäkissä. Tulipahan siihenkin samalla totuttua.\nPennun yrittäessä leikkiä Varjo murisi. Se saattoi pitää lelun päästä kiinni, pentu tarrasi toiseen, mikä taas aiheutti Varjon jäykistymisen suolapatsaaksi. Siinä sitten seistiin, pentu hirmuisesti lelua riepottaen ja Varjo paikallaan jäykkänä muristen. Tilanne näytti täysin käsittämättömältä, mutta kumpikaan ei lähtenyt pois.\nPuruluista Varjo murisi. Kumeasti. Pentua ei kiinnostanut pätkän vertaa, ja se marssi suoraan Varjon etutassujen välissä olevan luun luo. Odotin, koska kuuluu rähähdys, ja pentu saa opetuksen toisten omaisuudesta. Mutta mitä teki Varjo? Viime hetkellä se käänsi päänsä pois, ja pentu nappasi tyytyväisenä luun itselleen.\nKoska Varjon käyttäytyminen kohtaamistilanteissa on mitä sattuu enkä suin surminkaan halunnut pennun kopioivan sitä itselleen, ulkoilutin koirat ensimmäisen kuukauden ajan käytännössä kokonaan erikseen. Varjon oli täysin mahdotonta tajuta, että otin naulakosta pannan ja hihnan ja lähdin ulos ilman sitä. Se tunki alkuun mukaan rappuun antaessani pennulle luvan tulla ovesta ja jäi lopulta järkyttyneen pettyneenä eteiseen tuijottamaan silmillä, joihin en pystynyt katsomaan sanoessani "sä et tuu". Omat lenkit olivat sille kuitenkin laatuaikaa, joille se lähti silmät kirkkaina. Myös itselleni oli ihanaa tajuta, miten helppoa Varjon kanssa lenkkeily loppujen lopuksi oli, kun se osasi jo "kaiken".\nNiillä harvoilla yhteisulkoilutuksilla huomasin, että ulkona Varjon oli alusta asti helpompi hyväksyä Virka. Miksi, en tiedä, ehkä se koki ulkotilan vähemmän omaksi reviirikseen, ehkä se oli kaikkien ulkoilutuskoirieni myötä sitä mieltä, että täällähän muutenkin leikitään. Se olisi lähtenyt leikkimään jopa pennun kanssa, pentu vain ei tajunnut Varjo innostunutta leikkiinkutsua ja jahtauselkeitä leikiksi, vaan lähti kiljuen karkuun. Keskeytin sitten leikin ja käskin Varjon mennä omiaan. Ehkä ne oppisivat paremmin toisensa pennun kasvaessa.\nMissään vaiheessa en ollut koirien väleistä huolissani. Minulle riitti, että toimeen tullaan, ja koska minun talossani asutaan, minähän päätän että niin tapahtuu. Uskoin Varjolla olevan sen verran pääkoppa kasassa, ettei se pentua täysin aiheetta kurmuttaisi, ja Virka oli myös valittu sitä silmällä pitäen, ettei se ollut pentueen pahin päällepäsmäri, koska yksi koulukiusaajaksi luokiteltava luonne tässä taloudessa riittää. Varjo murisi pennun kotiintulon jälkeisen kuukauden aikana varmaan enemmän kuin koko siihen astisessa elämässään yhteensä, ja myöhemmin kuulin, että äiti oli jokusen kerran miettinyt Varjon muristessa, miten tässä mahtaa käydä. Toistaiseksi tilanne on ollut se, ettei mitenkään. Jollen ole mennyt väliin, Varjo on luovuttanut, kerta toisensa jälkeen. Antanut puruluunsa pois tai hyväksynyt pennun tulon viereen. Ruoan kanssa en toki lähtenyt leikkimään, joku rauha pitää koiralle sentään taata.\nVähitellen huomasin pieniä asioita. Ensimmäinen oikea leikkihetki ulkona. Pientä painia ja yhteistä juoksua, jossa pentu ei enää pelännyt. Varsinainen läpimurto tapahtui kuitenkin silloin, kun Varjo ensimmäistä kertaa alentui painimaan pennun kanssa sisällä. Hetki kesti tuskin viittä minuuttia, istuin eteisen lattialla katselemassa koiria ja itkin, onnesta. Koska vaikka toimeen tuleminen riittää, oli tämä vihdoin sitä, mitä olin niin kauan toivonut. Sinä päivänä Varjo päätti, että tämä pentu on sittenkin okei. Että se haluaa opetella kommunikoimaan tämän toisen olennon kanssa. Että se haluaa oppia olemaan koira.\nTässä asunnossa muristaan edelleen. Varjo leikkii muristen, kaipaa omaa tilaa örähtämällä. Mutta täällä tehdään myös muuta. Täällä painitaan, tervehditään toisia, tungetaan saman ihmisen luo rapsutettaviksi. Heilutetaan häntää yhdessä. Ulkona Virka ei kopioi Varjon käytöstä, mutta Virkan läsnäolo rauhoittaa toisinaan Varjoa.\nNäiden koirien suhde varmasti vielä muuttuu ja kehittyy Virkan aikuistuessa. Mutta kun tällä hetkellä näyttää tältä, en voi muuta kuin olla onnellinen.\nLähettänyt Ataraxie klo 0.08 6 kommenttia:\nMulla on muutama kiistaton työpaikkaetu. Kuten se, että kahdeksan tunnin päivästä voi toisinaan reilun tunnin viettää näin.\nTällainen porukka lähti eilen mun mukaan ulos nauttimaan auringonpaisteesta.\nLähettänyt Ataraxie klo 21.58 Ei kommentteja:\nEn tiedä mitä maksaa tasaisempi kyyti mutta omapa ...


Pari kertaa radalla\nKepponen on kehittynyt hurjaa vauhtia ja se on päässyt jo pariin kertaan pyörähtämään raviradalla, hiitillä sekä harjoitusraveissa. Hiittaaminen oli tarkoitus aloittaa jo kesäkuun puolella, mutta itse olin vähän yli kaksi viikkoa Punkaharjulla kesälukiossa opiskelemassa ja sen jälkeen tulin kipeäksi, joten hiitille pääseminen lykkääntyi.\nHiitille Kepponen matkusti rauhallisesti, olihan sillä rauhallinen Iisa matkaseurana. Myös valjastus sujui rauhallisesti ja matkaankin lähdettiin katoksilta ihan nätisti. Käveleminen meinasi olla vähän yliarvostettua oudossa paikassa ja puskat olivatkin hieman pelottavia. Radalla lämmitin ensin kolme kierrosta ja sitten ajoimme 1600 metrin hiitin. Ensimmäisellä puolikkaalla annoin mennä ihan rauhassa sitä vauhtia mitä poni meni käskemättä ja loppumatkalla vähän pyysin vauhti. Iisan jääminen jälkeen aiheutti pienessä ponissa vähän huolta, joten ihan jarru pohjassa mentiin, mutta eipä meillä ollut tarkoituskaan mennä sen kovempaa, olihan poni ensimmäistä kertaa hiitillä. Kepposen käytös yllätti positiivisesti ja uskalsin hyvillä mielin ilmoittaa sen tiistain harjoitusraveihin.\nHarjoitusraveihin lähdettäessä poni oli vähän erilainen. Se katseli innoissaan koppia ja ei olisi malttanut ottaa kuljetussuojia jalkoihinsa, eikä lettiä harjaan. Kopissa se kuopi ja touhusi melkein puolet matkasta. Perille päästyämme kopissa odotti siis hikinen poni. Otimme ponin pois kopista ja taluttelimme jonkun aikaa. Kärryjen edessä käynti ei ollut vaihtoehto, joten hölkkäilin sillä hetken varikolla ja sitten menimme radalle. Lämmitin Kepposta neljä kierrosta ja mietin että seuraavalla kerralla saa varmaan mennä vielä yhden lähempänä lähtöä. Kävelytin (sen mitä poni malttoi) varikolla aina lähtöön asti.\nLähtö sujui ihan hyvin, poni pyöritteli korviaan ja mietti pitäisikö tässä juostakin. Harmittavasti lähdön ponit oli niin eriaikaisia, kun yhteensä ponejakin oli vain kolme. Kepponen säikähti vähän nopeampaa ponia, kun se tuli rinnalle ja laukkasi. Lähdön jälkeen poni kävi enemmän kierroksilla kuin ennen lähtöä ja kävelemisestä ei oikein meinannut tulla mitään, kun poni alkoi keulia ja pelleilemään, joten koin parhaaksi mennä riisumaan siltä valjaat ja kävelyttää sen jälkeen narussa. Kotimatka sujui onneksi rauhallisesti.\nYritetään käydä nyt pari kertaa viikossa hiitillä ja joku kerta saatetaan saada nopeampi kaveri mukaan, jonka kanssa olisi toivottavasti kivempi juosta. Toivonmukaan Kepponen ymmärtää jossain vaiheessa mitä radalla tehdään ja tavoitteena olisi päästä ensikuun puolella starttiin.\nTunnisteet: Harkkarit, Kepponen\nJo viimevuonna suunnittelimme Iisan kantakirjaamista tänä vuonna ja syksyllä päätimme, että viedään se näytille ensi keväänä. 25.4 olikin Lahdessa tamma- ja varsanäyttely, jonne suuntasimme Iisan kanssa.\nNäyttelyihin valmistautuminen alkoikin käytännössä jo viime syksystä, kun piti alkaa nostamaan ponin kuntoa, jotta se näyttäisi edes kohtuulliselta näyttelyissä. Näyttelyitä edeltävänä päivänä suoritettiin Iisan pesu. Talven jäljiltä poni olikin todella likainen ja pesun jälkeen suihkuttelin poniin vähän Mulanin match showsta voittamaa showshine-suihketta. Illalla vaihdettiin ponille muutaman kerran kuiva loimi päälle ja yöksi kaulakappaleellinen fleece ja häntä pinteliin.\nSamalla kun poni kuivatteli itseään, me Astan kanssa pakkasimme tavaroita valmiiksi. Koppakärryt saivat pienen siistimisen, koska niitä tarvittiin käyttökoetta varten, pyyhin myös valjaat läpi ja huolehdin, että mukaan tuli puhtaita harjoja ja pyyhkeitä, raippa, ajokamat, kärryt, liina (ihan vaan varmuuden vuoksi), suitset, ohjat esittämiseen, puhdas sadeloimi ja itselle kypärä.\nAsta ei valitettavasti päässyt mukaan, mutta onneksi sain Iisan ratsastajan mukaan avustajaksi. Aamu alkoi mittauksella ja tunnistamisella, jonka jälkeen suunnattiin lämmittelemään kehää varten. Iisa mitattiin 115cm korkeaksi eli juuri ja juuri sallitulla välillä. Iisa oli ensimmäisenä vuorossa. Ensin seisotin ponia, kun tuomarit arvioivat sen rakennetta, sen jälkeen mentiin ensin kolmio käynnissä ja sitten ravissa, jonka jälkeen esitettiin liikkeet vapaana. Iisa antoi vielä hienosti kiinni irtojuoksutuksen jälkeen, se suorastaan juoksi luokseni. Tämän jälkeen lähdettiinkin valmistautumaan ajokokeeseen.\nAjokokeen piti olla jo aikaisemmin, mutta aikataulu venyi ja venyi ja lopulta odotettiin puolitoista tuntia. Siinä ajassa meinasi tulla vähän kylmä, kun satoi lunta niin ei oikein voinut kävelläkään ulkona kastumatta. Pitkän odotuksen jälkeen päästiin maneesiin pyörimään ja lopulta tekemään käyttökoe. Käyttökokeessa Iisa käyttäytyi todella hyvin ja teki kaiken mitä pyysin.\nJa loppuun vielä pisteet ja arvostelu:\nPonilla on selvä rotutyyppi ja tammaleima. Sillä on ilmeikäs pää ja hyvänmuotoinen kaula, jossa saisi olla hieman pidempi niska. Lapa on pitkä. Rungossa on hyvä syvyys. Ylälinja on vahva, mutta lanne on jäykkä. Takaosa on rodunomainen. Jalat ovat sivusta hyväasentoiset, liikkeet ovat ahtaat kauttaaltaan. Käynti saisi liikkua paremmin rungon läpi, siinä on vaikeuksia säilyttää tahti. Ravi on tahdikasta, saisi työntää paremmin takaa. Laukka saisi pyöriä paremmin. Hyvin toimiva poni, joka saisi liikkua takaa jäntevämmin. Takakavioissa on ahtaat kannat.\nTunnisteet: Iisa, kantakirjattu\nEnsimmäinen vuosi liikkuvana kuvana\nPäätin koota niistä vähistä videoista, mitä tulimme ottaneeksi Musan ensimmäisen vuoden aikana, pienen videokoosteen. Olkoon tämä molempien poikien yhteinen video, täyttäähän Jupiter vuoden jo kolmen päivän kuluttua. Tosin, luonnollisesti, meillä ei ole sen varsa-ajoistavideoita, koska sehän ei ole kasvanut meillä.\nMusa täyttää tänään kokonaisen vuoden! Meidän ensimmäinen oma kasvatti. On ollut todella ihanaa ja opettavaista päästä kouluttamaan varsaa ihan sen syntymästä asti kokonaan itse. Jos jotain on tehty huonosti, ei voi syyttää kuin itseään, mutta kiltti poikahan tuo on.\nMusalla on ollut pari kertaa suitset päässä ja todennäköisesti vielä ennen kesää pistetään valjaat selkään ja mahdollisesti vähän aletaan treenailemaan ohjasajoa. Talven se on saanut juosta ja leikkiä Jupiterin kanssa. Musa ja Jupiter ovat myös saaneet jakaa karsinansa ja kesän jälkeen ne saavat ihan omat karsinat. Kesän pojat saavat laiduntaa tuossa kotimme edessä sijaitsevalla pellolla.\nAlla pieni suuri kuvakooste Musasta vuoden ajalta, kuvakooste siitä, miten meidän pienestä varsasta on kasvanut pikkuori. Samanlainen mahdollisesti luvassa Jupiterista sen syntymäpäivänä 10.5.\nIso ego pienestä pitäen\nViimeisiä hetkiä äidin kanssa\nJoulukuussa pojat pääsivät vähän paremman valokuvaajan linssin eteen.\nTakkejakin kokeiltiin, onneksi Mulanilla on runsaasti loimia niin riitti näille lapsukaisillekin.\nJa sitten vielä pelkistä rakennekuvista pieni kooste. Ei ihan täyttynyt tavoite, että joka kuukaudelta rakennekuva.