Download CROSSFIT -HARJOITTELIJAN LIIKKUVUUDEN TUTKIMINEN\nKaroliina Kangas & Iida Vähärautio\nNivelten liikelaajuuksien ja lihasten venyvyyden testaaminen CrossFit Oulun kisaryhmältä\nCROSSFIT HARJOITTELIJAN LIIKKUVUUDEN TUTKIMINEN\nTekijät: Karoliina Kangas & Iida Vähärautio\nOpinnäytetyön nimi: CrossFit -harjoittelijan liikkuvuuden tutkiminen\nTyön ohjaajat: Pirjo Orell & Marika Tuiskunen\nSivumäärä: 66 + 10 sivua liitteitä\nCrossFit on voima- ja kunto-ohjelma, jonka tarkoituksena on parantaa ihmisen suorituskykyä\nkaikilla fyysisen suorituskyvyn osa-alueilla. Yksi näistä osa-alueista on liikkuvuus, joka tarkoittaa\nkehon nivelten liikelaajuutta. Hyvä liikkuvuus on kykyä liikuttaa niveltä sen koko liikeradalla, mikä\non tärkeää terveyden ja toimintakyvyn kannalta sekä urheilussa että arjen toiminnoissa.\nOpinnäytetyön aiheena CrossFit ja lajin vaatimukset liikkuvuuden näkökulmasta on hyvin\najankohtainen, koska CrossFit on lajina uusi ja kasvattaa harrastajamääriä nopeasti.\nOpinnäytetyömme viitekehyksessä perehdymme kirjallisuuden ja tutkimusten pohjalta liikkuvuuden\nmerkitykseen CrossFitin ja urheilun harrastamisessa ylipäätään. Tutkimuksemme aineistonkeruumenetelmä on nivelliikkuvuuksien mittaus ja lihasten venyvyyden testaus CrossFit Oulun\nkilpailijoiden ryhmässä harjoitteleville. Opinnäytetyömme tavoitteena on lajikohtaista liikkuvuutta\nmittaavan testin suunnitteleminen ja toteuttaminen. Tavoitteena on tuottaa testihenkilöiden nivelten\nliikkuvuuden ja lihasten venyvyyden nykytilasta luotettavaa tietoa, jota testihenkilöt ja valmentajat\nvoivat käyttää hyödykseen harjoittelun suunnittelussa.\nViitekehystä tehdessämme tulimme siihen tulokseen, että CrossFitin harrastajalta vaaditaan koko\nkehon hyvää liikkuvuutta, jotta lajinomaiset liikkeet voi suorittaa oikein ja turvallisesti. Erityisesti\nselkärangalta, nilkka-, polvi, lonkka- ja olkanivelistä vaaditaan suuria liikeratoja. Liikkuvuustestissä mittasimme tutkittavien henkilöiden nivelten aktiivisia liikelaajuuksia sekä testasimme\npassiivisesti tiettyjen lihasten ja lihasryhmien venyvyyttä. Mittareina käytimme goniometriä eli\nkulma-mittaria sekä mittanauhaa. Lisäksi käytimme yhtenä menetelmänä toiminnallista liikkuvuutta\nmittaavaa Overheadsquat – testiä.\nTutkimustuloksena testiryhmällä löytyi selkeitä liikerajoituksia viitearvoihin verrattuna etenkin olkaja lonkkanivelissä. Yksikään testattavista ei saavuttanut täysiä olkanivelen liikeratoja kaikissa\ntestatuissa liike-suunnissa, eniten rajoittunut oli olkanivelen sisäkierto. Lonkkanivelen\nliikesuunnista rajoittuneimmat olivat ojennus ja kierrot. Lihaskireyksiä oli selkeimmin\npolvenojentajissa, lonkankoukistajissa, selän pitkissä ojentajissa sekä rintalihaksissa.\nOverheadsquat-testin (OHS) tulokset tukivat osittain muiden testien tuloksia. Esimerkiksi niillä,\njoilla yksittäistä niveltä tutkittaessa olkanivelen fleksio oli rajoittunut, ilmeni poikkeamaa olkanivelen\nliikkeessä myös OHS-testissä. Liikerajoitukset voivat lisätä urheiluvammojen kuten lihasten\nvenähdysriskiä ja vähentää voimantuottoa. Näin ollen olisi suotavaa, että tutkimuksen tuloksia\nkäytettäisiin hyödyksi suunniteltaessa liikkuvuutta lisääviä kehonhuoltoharjoituksia kyseisen lajin\nAsiasanat: CrossFit, liikkuvuus, nivelliikkuvuus, lihasten venyvyys, liikkuvuuden mittaaminen\nDegree program of Physiotherapy\nAuthors: Karoliina Kangas & Iida Vähärautio\nTitle of thesis: Measuring range of motion and flexibility of CrossFit athletes\nSupervisors: Pirjo Orell & Marika Tuiskunen\nTerm and year when the thesis was submitted: Spring 2015 Number of pages: 66 + 10\nCrossFit is a strength and conditioning program which purpose is to prevent one’s performance in\nevery section of physical performance. One of these sections is mobility, which means mobility of\njoints in the whole body. Good mobility is ability to move joint in its whole trajectory, which is\nimportant for health and performance in sports and also in everyday life. As thesis’ topic CrossFit\nand its requirements for mobility is very current, because CrossFit is a new sport and its popularity\nis increasing fast.\nIn the framework of our thesis we take a closer look into meaning of mobiilty to CrossFit and sports\ngenerally with the help of literature and studies. We collected material for our study by making\njointmobility and muscletension measurements for those who train in CrossFit Oulu’s competetive\nteam. Functional goal of this thesis is to plan and fulfill a test that measures the mobility that is\nneeded in certain sport. Result goal is to produce reliable information of the test person’s mobility\nat this moment. This information can be used by trainers and coaches.\nWhile doing the sportanalysis we came to the conclusion that CrossFit trainers need a good mobility\nin the whole body to perform the moves right and safe. Great mobility is required especially from\nspine, ankle, knee, hip and shoulder joint. In our mobility test we measured active joint trajectorys\nand passive muscle tensions from our test persons. As meters we used goniometer and measuring\ntape. We also used Overheadsquat test to measure functional mobility.\nWe found clear limitations of mobility especially in shoulder and hip joint comparing to the reference\nvalues. None of the test persons reached full shoulder joint trajectorys in every measured directions\nof movements. Most limited direction was shoulder’s internal rotation. Hip’s most limited directions\nof movements were extension and rotations. Most obvious muscle tensions were found in\nquadriceps, hip flexors, erector spinae and pectoralis. Results of the Overheadsquat-test partly\nsupported the other test results. For example those who had limitation in shoulder flexion turned\nout to have problems with shoulder position during OHS-test. Limitation of mobility may decrease\npower generation and increase sport related injuries such as muscle sprain. Therefore it would be\nadvisable to use the outcome of this study when planning body care training for CrossFit trainers.\nKeywords: CrossFit, mobility, joint mobility, muscle stretch, mobility measurement\nLIIKKUVUUS JA SEN MERKITYS CROSSFITISSÄ ............................................................. 9\n2.1 Mitä on CrossFit ......................................................................................................... 9\n2.2 Liikkuvuus................................................................................................................. 10\n2.3 Liikkuvuuden rajoittuminen ....................................................................................... 12\n2.4 Liikkuvuuden merkitys CrossFitissä ......................................................................... 13\n3 LIIKKUVUUDEN TUTKIMINEN ........................................................................................... 17\n3.1 Nivelten liikelaajuuksien mittaaminen ....................................................................... 18\n3.1.1 Nilkan dorsifleksion ja polven fleksion mittaus ........................................... 19\n3.1.2 Lonkkanivelen liikelaajuuksien mittaus....................................................... 20\n3.1.3 Olkanivelen liikelaajuuksien mittaus ........................................................... 21\n3.1.4 Selkärangan liikelaajuuksien mittaus ......................................................... 22\n3.2 Lihaskireyksien tutkiminen........................................................................................ 22\n3.2.1 Thomasin testi............................................................................................ 23\n3.2.2 Straight leg rise -testi ................................................................................. 24\n3.2.3 Rintalihasten venyvyyden testaus .............................................................. 24\n3.2.4 Sellkälihasten kireyden testaus .................................................................. 25\n3.3 Overheadsquat – testi .............................................................................................. 25\n4 TUTKIMUSONGELMAT ...................................................................................................... 29\n5 TUTKIMUSMETODOLOGIA ................................................................................................ 31\n6 TUTKIMUKSEN SUORITTAMINEN .................................................................................... 33\n6.1 Tutkimuksen suunnittelu ........................................................................................... 33\n6.2 Aineiston keruu ja analysointi ................................................................................... 35\n6.3 Tutkimuksen luotettavuus ......................................................................................... 37\n6.4 Tutkimuksen eettisyys .............................................................................................. 39\n7 TUTKIMUKSEN TULOKSET ............................................................................................... 41\n7.1 Nivelten liikelaajuudet ............................................................................................... 42\n7.2 Lihaskireydet ............................................................................................................ 48\n7.3 Lajityypillinen liikesuoritus: Overheadsquat -testi ..................................................... 50\n7.4 Yhteenveto ja johtopäätökset ................................................................................... 51\n7.5 Tutkimuksen arviointi ................................................................................................ 56\n8 POHDINTA .......................................................................................................................... 59\nLIITTEET ..................................................................................................................................... 67\nCrossFit on verrattain uusi liikunta- ja kuntoilumuoto, joka on kasvattanut harrastajamääriä nopeasti 2000-luvulla niin Suomessa kuin maailmallakin. CrossFitin harjoituksien tarkoituksena on parantaa ihmisen suorituskykyä kaikkien kymmenen fyysisen ominaisuuden osalta. Nämä kymmenen\nominaisuutta ovat: hengitys ja- verenkiertoelimistön kestävyys, lihaskestävyys, voima, liikkuvuus,\nnopeusvoima, nopeus, koordinaatio, ketteryys, tarkkuus, tasapaino. (CrossFit Oulu 2013, CrossFit\nInc 2013). CrossFittiin on valittu eri lajeista harjoitteita ja liikkeitä, jotka ovat hyödyllisimpiä urheilijalle. CrossFitissä yhdistellään esimerkiksi aerobisen harjoittelun, olympia- ja painonnoston, sekä\nvoimistelun liikkeitä. (CrossFit Suomi 2013)\nTutkimusaiheen valinta on erittäin oleellinen hyvän lopputuloksen kannalta. Tärkeää olisi, että tutkimuksen tekijä löytäisi itsellensä sellaisen aiheen, josta hän on todella kiinnostunut. Oman tutkimusaiheen löytyminen motivoi jatkossa tekemään työtä aivan eri tavoin kuin ulkoapäin annettu\naihe. (Soininen 1995, 45). Aiheen valintaan vaikuttivat toisen opinnäytetyön tekijän omakohtainen\nkokemus CrossFitin harrastajana ja halu tehdä tutkimus lajiin liittyen. Toinen tekijöistä oli kiinnostunut tekemään opinnäytetyön aiheesta, jossa pääsee perehtymään liikkuvuuteen ja urheilun harrastamisen turvallisuuteen. Liikkuvuuden tutkiminen valikoitui aiheeksi myös, koska koimme, että\ntällä osa-alueella on eniten yhtymäpintaa fysioterapian kanssa. Liikkuvuuden tutkiminen sopi aiheeksi myös salin valmentajien tarpeiden kannalta. Valmentajat haluavat saada tarkempaa tietoa\nvalmennettaviensa liikkuvuushaasteista, jotta ne voitaisiin ottaa paremmin huomioon harjoittelun\nHyvä liikkuvuus tarkoittaa kykyä liikuttaa niveltä koko sen liikeradalla. Hyvän liikkuvuuden merkitys\non erittäin suuri sekä urheilussa että arkielämässä. Liikkuvuus poikkeaa muista fyysisen suorituskyvyn osatekijöistä siinä, että se käsittää rakenteellisia (nivelten liikelaajuudet) voiman tuottoon\nliittyviä ja koordinatiivisia ulottuvuuksia. Useat liikesuoritukset eivät ole mahdollisia ilman riittävää\nliikkuvuutta. Virheellinen harjoittelu saattaa johtaa lihasepätasapainoihin vastavaikuttajalihas-ryhmissä ja tämän seurauksena on liikkuvuuden vähenemistä. Niveleen liittyvien lihasten tasapainon\nja nivelten liikkuvuuden seuranta sekä säilyttäminen on siis erityisen tärkeää. (Kalaja 2009, 263–\nFysioterapeutti edistää ja ylläpitää eri-ikäisten ihmisten liikkumis- ja toimintakykyä tutkittuun tietoon\nperustuvien asiakaslähtöisten menetelmien avulla. Hän tukee asiakastaan saavuttamaan optimaalisen terveytensä ja liikkumis- ja toimintakykynsä huomioiden kuntoutujan ja hänen lähiyhteisöjensä\nvoimavarat. (Oamk 2014.) Fysioterapian perustana on fysioterapiatiede, jonka kiinnostuksen kohteena on ihmisen toimintakyky ja liikkuminen, sekä erityisesti toiminnan heikkeneminen ja häiriö.\n(Suomen Fysioterapeutit 2013.) CrossFitin tavoitteet ovat samansuuntaiset kuin fysioterapiassa;\nhenkilön toiminta- ja liikuntakyvyn tukeminen ja parantaminen kokonaisvaltaisesti. CrossFit, kuten\nkaikki suoritus- ja toimintakyvyn optimointiin tähtäävät harjoittelumuodot pohjaavat lopulta samoihin\nbiomekaniikan ja fysiologian lainalaisuuksiin ja sovellutuksiin, jotka pätevän fysioterapeutin täytyy\nLiikkuvuutta voidaan mitata kulman asteina, pituusmittoina tai toiminnallisina testeinä esimerkiksi\ngoniometrillä tai mittanauhalla. (Oja 2005, 93). Oikein valituilla mittauksilla saadaan tietoa urheilijan\nkehittymisestä, harjoittelun toteutumisesta ja sen tehokkuudesta eri harjoituskausien aikana (Nummela 1998, 1–2). Valmentajalle tiedot ovat arvokkaita, sillä mittaustulosten perusteella harjoittelua\nvoidaan tarvittaessa muokata haluttuun suuntaan. Tulokset auttavat myös urheilijaa tiedostamaan\nhenkilökohtaiset kehitystarpeensa ja niiden pohjalta kehittymiselle on helppo asettaa tavoitteita.\n(Kantola 2004, 208.)\nTässä opinnäytetyössä selvitämme CrossFit Oulun kisaryhmäläisten nivelten liikkuvuuksien ja lihasten venyvyyden nykytilaa. Työmme teoriaosassa määrittelemme mitä liikkuvuudella tarkoitetaan ja miten sitä fysioterapiassa tutkitaan, sekä minkälaista liikkuvuutta CrossFitille tyypillisissä\nliikkeissä vaaditaan. Työmme tutkimusosassa teemme tutkimushenkilöille liikkuvuustestin, joka on\nräätälöity mittaamaan juuri lajikohtaista liikkuvuutta. Liikkuvuustestissä mittaamme selkärangan,\nnilkka-, polvi-, lonkka- ja olkanivelten liikelaajuuksia sekä testaamme näiden nivelten liikkeisiin vaikuttavien lihasten venyvyyttä. Päädyimme näihin lihaksiin ja niveliin lajianalyysin jälkeen, sillä juuri\nnäiltä alueilta vaaditaan hyvää liikkuvuutta, jotta lajinomaiset liikkeet voi suorittaa oikein ja turvallisesti. Lisäksi käytämme toiminnallista liikkuvuutta mittaavaa menetelmää, Overheadsquat testiä.\nLiikkuvuustestiin osallistui 15 vapaaehtoista henkilöä CrossFit Oulun kisaryhmästä.\nTekijöiden oppimistavoitteena on perehtyä kirjallisuuden ja tutkimusten pohjalta liikkuvuuden merkitykseen CrossFit harjoittelussa ja urheilun harrastamisessa ylipäätään. Lisäksi oppimistavoitteena on saada kokemusta tietylle kohderyhmälle räätälöiden liikkuvuustestin suunnittelusta ja toteuttamisesta. Tutkimuksen tarkoitus testiin osallistuvien henkilöiden näkökulmasta on antaa tietoa\nheidän liikkuvuuden nykytilasta, jotta se voidaan ottaa entistä paremmin huomioon harjoittelun\nsuunnittelussa. Opinnäytetyötämme voivat hyödyntää myös muiden CrossFit-salien valmentajat ja\nharjoittelijat, sekä kaikki lajista kiinnostuneet. Opinnäytetyömme lukija saa tietoa liikkuvuuden testaamisesta, liikkuvuuden merkityksestä liikunnan harrastamisessa, sekä CrossFit-harjoittelun vaatimuksista liikkuvuudelle. Työn tulosten avualla voidaan tulevaisuudessa kehittää tietämystä riittävän liikkuvuuden merkityksestä CrossFitin harrastamisessa.\nLIIKKUVUUS JA SEN MERKITYS CROSSFITISSÄ\nCrossFit on voima- ja kunto-ohjelma, jonka on luonut yhdysvaltalaisen Greg Glassman. Lajin tarkoitus on luoda urheilijalle kattava yleiskunto ilman fyysisiä heikkouksia. Eri urheilulajeista on valittu\nharjoitteita, joiden koetaan olevan tuottoisimpia ja hyödyllisimpiä urheilijoille. CrossFitin harjoitteet\novat tyypillisesti kokonaisvaltaisia ja toiminnallisia, usean nivelen yhtäaikaista ja oikein ajoitettua\nliikettä vaativia. Treeneissä yhdistellään muun muassa painonnostoa, voimisteluliikkeitä sekä aerobisia harjoitteita kuten juoksua ja soutua. Erilaista muihin kuntoilumuotoihin on se, miten näitä\nliikkeitä yhdistellään, millaisia toistomääriä ja kuormia käytetään sekä millä intensiteetillä harjoitus\ntehdään. (CrossFit Inc 2013 ;CrossFit Suomi 2013 ; Smith, Sommer, Starkoff & Devor, 2013.)\nCrossFitin erikoisuus on, etteivät urheilijat erikoistu mihinkään tiettyyn lajiin, vaan urheilijalla ei tulisi\nolla heikkouksia minkään fyysisen tehtävän suorittamisessa. CrossFitin harjoituksien tarkoituksena\non parantaa ihmisen suorituskykyä kaikkien kymmenen fyysisen ominaisuuden osalta. (CrossFit\nSuomi 2013.) Esimerkkejä CrossFitille tyypillisistä harjoitteista ja liikkeistä ovat eripituiset pyöräily,\njuoksu, uinti ja soutu harjoitteet, painonnoston liikkeet sovellutuksineen kuten työntö, maastaveto,\nkyykky, pystypunnerrus, tempaus, penkkipunnerrus ja raaka rinnalle veto. Myös erilaiset hypyt,\npainopallon heitot ja kiinniotot, kahvakuulan nostot ja heilautukset, leuanvedot, dipit, punnerrukset,\nkäsilläseisonnat ja käsilläseisonta punnerrukset, piruetit, kipit, kärrynpyörät, voimakäännöt, istumaan nousut, vaa’at ja pidot ovat tyypillisiä CrossFit harjoituksia. Yhteen treenikertaan yhdistellään\neri harjoitteita monilla eri tavoilla.(CrossFit Journal 2010.) Listaa liikkeistä voisi jatkaa loputtomiin,\nkoska lopulta jokainen CrossFit sali ja valmentaja itse määrittelevät mitä lajin harjoittelu sisältää.\nCrossFit saleilla ei ole perinteisiä kuntosalilaitteita, vaan sen sijaan saleilla tyypillisesti käytettäviä\nvälineitä ovat pyörä, - hiihto- ja soutuergometrit, painonnostovälineet eli levytangot ja painot, kahvakuulat ja käsipainot, selänojennus- ja istumaan nousutelineet, painopallot, työnnettävät ja vedettävät painokelkat, hyppylaatikot, rekkitangot, voimistelurenkaat, hyppynarut, voimistelumatot, traktorin renkaat ja lekat. (CrossFit Journal 2010.)\nEnnen varsinaista CrossFit harjoittelua täytyy käydä On-ramp kurssi. Kurssilla opetellaan turvalliset\nsuoritustekniikat ja kohotetaan kuntoa (CrossFit Suomi 2013). Huipputasolla laji on kovaa urheilua,\nmutta kilpaurheilijoiden lisäksi suuri joukko tavallisia kuntoilijoita harrastaa nykyisin lajia. Saleille\ntoivotetaan tervetulleiksi myös inaktiiviset ja ylipainoiset henkilöt. Eri kohderyhmien välinen ero harjoittelussa tehdään skaalaamalla harjoitteita ja liikkeitä, mikä tarkoittaa käytännössä esim. käytettyjen painojen vähentämistä ja liikkeiden erilaisia sovelluksia. (CrossFit Journal 2010.)\nGlassmanin perustamasta ensimmäisestä CrossFit salista ja internet blogista, CrossFit Journal, on\nsyntynyt maailmanlaajuinen yksityisten salien ja kuntoilijoiden yhteisö. Yhdysvaltalainen yhtiö\nCrossFit Inc on CrossFitin tavaramerkin omistaja Yhdysvalloissa ja se lisensoi yksityisiä saleja sekä\nkouluttaa CrossFit-valmentajia ympäri maailman. Syksyllä 2013 virallisia CrossFit saleja oli noin\n5500 ja koulutettuja CrossFit Level 1-valmentajia 35 000. Syksyllä 2014 ylitettiin 10 000 virallisen\nCrossFit salin raja. CrossFit Inc järjestää myös koulutuksia lajin harrastajille sekä ylläpitää internetsivustoja, joissa julkaistaan lajiin kuuluvia päivittäisiä harjoituksia sekä artikkeleita kuntoiluun liittyen. Lajista on luotu myös kilpaurheilulaji, CrossFit Games, jossa haetaan vuosittain maailman\nkovakuntoisinta miestä ja naista. Kisoja on järjestetty vuodesta 2008 lähtien. (CrossFit Inc 2013,\nCrossFit Suomi 2013.)\nSuomeen ensimmäinen CrossFit-sali perustettiin vuonna 2007. Muutamassa vuodessa CrossFitsalien määrä on kasvanut nopeasti lajin tunnettavuuden lisääntyessä. Syksyllä 2014 virallisia\nCrossFit-saleja oli Suomessa yli 40. Salit ovat yksityisomistuksessa ja salien omistajat toimivat\nyleensä myös valmentajina. Kaikki Suomen viralliset CrossFit-salit ovat läpäisseet CrossFit Inc:n\nasettamat vaatimukset mm. valmentajien koulutuksen osalta saadakseen lisenssin ja virallisen\nCrossFit salin statuksen. CrossFit Inc myöntää kaikille virallisille CrossFit-saleille vapauden toimia\nitsenäisesti niin valmennuksen kuin yritystoiminnan suhteen. Tämän johdosta jokainen CrossFitsali kuvastaa sen omistajien, valmentajien sekä ennen kaikkea urheilijoiden maailmaa. Myös Suomessa lajista on kehittynyt useita kilpaurheilutapahtumia esim. vuodesta 2011 järjestetyt lajin suomenmestaruuskilpailut, jotka tunnetaan nimellä Winter War. (CrossFit Suomi 2013.)\nCrossFit – harjoittelua ohjaavassa määritelmässä ihmisen suorituskyvystä liikkuvuus on yksi kymmenestä harjoitettavasta fyysisestä ominaisuudesta (ks. edellä). Käytämme tässä työssä termiä\nliikkuvuus tarkoittamaan kehon nivelten liikelaajuutta ja raajojen ja vartalon kykyä tuottaa liikettä.\nLähdekirjallisuudessa on käytetty sekaisin termejä liikkuvuus, notkeus ja joustavuus kuvaamaan\nsamaa asiaa. Nivelliikkuvuus on suppeampi termi, joka kattaa vain nivelkohtaisen liikelaajuuden,\njoka on jokaiselle nivelelle ominaislaatuinen. Lihasten ja muiden pehmytkudosten vaikutuksesta\nkehon liikkuvuuteen on kirjallisuudessa käytetty termejä elastisuus ja venyvyys. Käytämme termiä\nvenyvyys kuvaamaan eri pehmytkudosten kykyä venyä eli pidentyä. Toiminnallisella liikkuvuudella\ntarkoitamme aktiivista eli omalla lihastyöllä aikaan saatua useamman nivelen ylittävää liikettä, jossa\neri nivelten liikelaajuudet toteutuvat tarkoituksenmukaisesti. Lajikohtaisella liikkuvuudella tarkoitamme riittävää liikkuvuutta lajin esteettömään harrastamiseen ja oikeisiin liiketekniikoihin.\nLiikkuvuus eli notkeus tarkoittaa kehon nivelten liikelaajuutta (Kalaja 2009, 263–266). Notkeudella\ntarkoitetaan kykyä liikuttaa niveltä koko sen liikelaajuuden alueella. Nivelliikkuvuus tarkoittaa kahden nivelpinnan liukumista, kiertymistä ja/tai rullaamista toisiaan vasten. Liikkuvuus on kullekin nivelelle spesifinen ominaisuus. Nivelen rakenne ja nivelpinnan muoto määräävät nivelessä tapahtuvat liikesuunnat ja liikkeiden laajuudet. Nivelen liikelaajuus merkitsee nivelen suurinta mahdollista\nliikelaajuutta. Liikelaajuus määritellään nivelen keskiasennosta ääriasentoon, kaikkiin nivelen mahdollisiin liikesuuntiin. Jokaiselle nivelelle on määritelty anatominen keskiasento, jossa nivelpussi ja\nnivelsiteet ovat löysimmillään. (Saresvaara-Virtanen & Ojala 1993, 18-20, Hiltunen & Paakkunainen 1994, 11).\nNivelen luonnollinen ja normaali liikelaajuus on jokaiselle nivelelle sen rakenteesta aiheutuva spesifi ominaisuus, ja osittain yksilöllinen riippuen henkilön perimästä ja anatomiasta. Käytännössä\nnivelen liikerata muodostuu nivelen ylikulkevien lihasten tuottamasta lihassupistuksesta ja sen aikaansaamasta liikkeestä. Nivelen mahdollinen liikerata määräytyy paitsi nivelen rakenteesta, myös\nlihas-jänneyksiköiden kyvystä pidentyä. (Keskinen ym. 2007, 180; Hiltunen & Paakkunainen 1994,\n11). Nivelen optimaalinen toiminta vaatii sitä ympäröiviltä kudoksilta riittävää joustavuutta ja liikkuvuutta, mutta myös tarpeellisen määrän voimaa koko liikeradalle. (Koistinen 2002, 29.)\nYleiseen liikkuvuuteen vaikuttavia tekijöitä voidaan jaotella esimerkiksi seuraavalla tavalla. Nivelten\nliikkuvuudesta johtuvat tekijät, joita ovat nivelen muoto ja rakenne, lihasmassan määrä nivelen lähellä, nivelsiteiden kireys, nivelkapselin tiukkuus ja ikä. Toinen tekijä ovat muut yksilölliset anatomiset ominaisuudet, kuten luiden pituudet, lihasten kiinnityskohdat, lihasten, nivelsiteiden ja jänteiden joustavuus ja sidekudoksen määrä eri pehmytkudoksissa. Kolmantena ovat harjoittelusta ja\nelämäntavoista johtuvat tekijät; asento- ja liikuntatottumukset, lihasten kunto ja hermolihasjärjestelmän yhteistyökyky eli koordinaatio. (Hiltunen & Paakkunainen 1994, 8).\nNivelen liikelaajuus voidaan jakaa aktiiviseen ja passiiviseen liikealueeseen. Aktiivinen liikkuvuus\non nivelen suurin liikealue, jonka saavat aikaan niveltä suoranaisesti liikuttavat lihakset supistuessaan, ilman ulkopuolista apua. Aktiivisen liikkeen laajuuteen vaikuttaa agonisti eli vaikuttajalihasten\nvoima ja antagonisti eli vastavaikuttajalihasten joustavuus. Passiivinen liikkuvuus tarkoittaa suurinta nivelen liikelaajuutta, joka voidaan saavuttaa ulkopuolisella avulla, esimerkiksi toisen henkilön\navustamana. Se on laajempi kuin aktiivinen liikealue ja siinä niveltä venytetään sen aktiivisen liikealueen ääriasennosta vielä eteenpäin. (Ylinen 2010, 11; Saari, Lumio, Asmussen & Montag 2009,\n41.) Fogelholm ym. (2011) mukaan hyvä aktiivinen liikkuvuus tarkoittaa joustavuutta eli liikkeen\nhelppoutta erilaisten liikesuoritusten aikana ja hän pitää aktiivista liikkuvuutta tärkeämpänä, kuin\nstaattista liikkuvuutta liikuntaelimistön toimintakyvyn kannalta.\nToiminnallinen liikkuvuus tarkoittaa ihmisen kykyä käyttää nivelten mahdollisia liikelaajuuksia optimaalisesti tehtävän suorittamiseksi. Tärkeintä toiminnallisessa liikkuvuudessa on kehon kyky säädellä käytettävien nivelten liikelaajuuksien määrää. Tämä kyky taas riippuu ennen kaikkea lihasjänneyksikön kyvystä supistua ja pidentyä tehokkaasti ja sujuvasti. Lihaksen kyky supistua ja pidentyä taas riippuu sekä lihaksen sisäisistä tekijöistä että keskushermoston säätelystä. Toiminnalliseen liikkuvuuteen vaikuttavat myös siis lihasten hallinta ja koordinaatio. (Alter 1996, 293.)\nLiikerajoituksella tarkoitetaan lihaksen, lihas-jänne – liitoksen, lihasta ympäröivien kalvorakenteiden tai nivelen passiivisten tukirakenteiden (nivelsiteet, nivelkapseli) jäykkyydestä aiheutuvaa liikkeen rajoitusta (Saari 2009, 38). Lihaskudoksessa liikettä rajoittaa lihaksen jännitystila. Lihaskudos\non rentona varsin venyvää ja elastista kudosta, joten liikkuvuutta rajoittavat ennen kaikkea juurikin\nnämä lihasten ympärillä olevat sidekudosrakenteet: lihaskalvot, jänteet ja nivelpussi. Sidekudosten\nrakenne riippuu geeneistä, joten geeniperimällä on suuri vaikutus liikkuvuuteen. Normaalisti toimiessaan nivelen kapseli- ja nivelsiderakenteet sallivat vapaat liikkeet fysiologisesti oikeaan suuntaan, mutta estävät nivelen sijoiltaan menon. Nivelen tukirakenteet voivat kuitenkin muuttua liian\nkireiksi yksipuolisen harjoittelun tai pitkään jatkuneen immobilisaation eli nivelen liikkumattomuuden vuoksi. (Aalto 2008, 130; Ahonen 1998, 131; Ylinen 2010, 16–18.)\nTerveessä kehossa liikerajoituksen voi aiheuttaa esimerkiksi yksipuolinen, liiallinen tai liian vähäinen rasitus. Nivelen liikelaajuutta voivat rajoittaa myös erilaiset rakenteelliset viat tai loukkaantumisesta aiheutuvat nivelvammat, kuten nivelsiteiden repeäminen. (Saari, ym. 2009, 38; Hiltunen &\nPaakkunainen 1994, 11 ). Erityisesti kipu rajoittaa liikkuvuutta. Elimistö jännittää kipukohtaa ympäröiviä lihaksia, mikä pitkään jatkuvana aiheuttaa sidekudosmuodostuksen lisääntymisen ja liikkuvuuden sekä kimmoisuuden vähenemisen. Tämän seurauksena lihasten suorituskyky, verenkierto,\naineenvaihdunta ja lihastasapaino heikkenevät. Ongelmallista on alun perin virheellisen liikkeen\naiheuttama lihaskireys ja kipu, joka taas osaltaan lisää lihaskireyksiä ja kivun tunne jatkuu. Liikerajoitukset voivat lisätä lihasvenähdysriskiä, sillä voimakkaassa venytyksessä kireät kudokset repeävät helpommin kuin elastiset. (Aalto 2008, 130; Keskinen ym. 2007, 181;Ylinen 2010, 52–56.)\nVammojen syntyminen kertoo siitä että jotakin on tehty väärin, jotain on jätetty tekemättä tai lihashuollossa on puutteita. Yleisimmät puutteet ovat liikkuvuuden rajoitteet, jotka johtuvat harjoittelusta\nliian pienellä nivelen liikelaajuudella. Nivelen liikelaajuuden ollessa jatkuvasti pieni, johtaa se ajan\nmyötä lihasten lyhenemiseen ja lihasepätasapainoon. Lihasten täyden venymis-supistumiskyvyn\nkannalta monipuolinen nivelten suuri liikelaajuus on välttämätön. (Vuorela. 2014. Valmentajan tehtäviä voimaharjoittelussa.) Venyttely lämmittelyn yhteydessä voi lisätä suorituskykyä ja vähentää\nvammautumisriskiä erityisesti lihasten ja jänteiden liittymäalueella lisäämällä lihasten viskoelastisuutta ja vähentämällä lihaskireyttä. Liikerajoitukset altistavat myös lihastasapainon häiriöistä johtuville liikakuormitusvaurioille. Toisaalta taas yli normaalin liikelaajuuden ylittävistä nivelliikkuvuuksista ei ole hyötyä vammojen ehkäisyssä. (Keskinen ym. 2007, 181).\nLiikkuvuuden merkitys CrossFitissä\nLiikkuvuuden harjoittelu kuuluu osana urheilijan valmennuskokonaisuuteen. Liikkuvuuden lisääntyminen harjoittelun myötä kehittää henkilön toiminta- ja suorituskykyä mahdollistamalla eri tehtävissä vaadittavien liikkeiden optimaalisen suorittamisen. Hyvä liikkuvuus mahdollistaa laajojen liikeratojen käytön suorituksissa ja tämän seurauksena pystytään saavuttamaan suurempi voimantuotto, rentous, nopeus ja taloudellisuuden taso. Liikkuvuuden harjoittamisella ja parantamisella on\nsiis yhteys myös muiden fyysisen suorituskyvyn osa-alueiden parantumiseen. (Mero & Holopainen\n2007, 364; Keskinen ym. 2007, 181).\nLiikkuvuudella on myös vaikutusta urheiluvammojen ennaltaehkäisyssä. Muutokset liikkuvuudessa\nvoivat saada aikaan tuki- ja liikuntaelinten toimintaan biomekaanisia ongelmia. Nivelten normaalin\nliikeradan ylläpitäminen helpottaa liikkumista ylipäätään, kun taas kuormittuminen yli nivelen lyhen-\ntyneen liikeradan vahingoittaa niveltä ympäröiviä kudoksia. Hyvällä liikkuvuudella on siis lihasvammoja, kuten revähdyksiä ja venähdyksiä ehkäisevä vaikutus. Varhain havaittu liikkuvuuden heikkeneminen on tärkeää tuki- ja liikuntaelinsairauksien ehkäisemisessä. (Ylinen 2010, 25–27; Mero,\nHolopainen 2004, 364).\nUrheilusuorituksen onnistumisen kannalta riittävä notkeus on yleisin asiantuntijamielipiteen mukaan tärkeää. Notkeus on yhtenä edellytyksenä taidolle. (Keskinen ym. 2007, 181). Eri lajien urheilijoiden liikkuvuus on erilaista lajin vaatimuksista riippuen. Lajikohtainen liikkuvuus tarkoittaa liikkuvuutta, joka mahdollistaa lajin esteettömän harrastamisen ilman suurentunutta loukkaantumisen\nriskiä tai liikesuorituksen huononemista riittämättömän liikkuvuuden seurauksena. (Aalto 2008,\nCrossFit on monipuolinen ja haastava laji. CrossFitin harjoitteet ovat tyypillisesti kokonaisvaltaisia\nja toiminnallisia, usean nivelen yhtäaikaista ja oikein ajoitettua liikettä vaativia. (Smith ym. 2013.)\nTehdessämme lajianalyysiä työmme tietoperustaa varten tulimme siihen tulokseen, että CrossFitharrastajalta vaaditaan koko kehon hyvää liikkuvuutta, jotta lajinomaiset liikkeet voi suorittaa oikeilla tekniikoilla ja turvallisesti. Erityisesti selkärangalta, olka-, nilkka- lonkka- ja polviniveliltä vaaditaan suuria liikeratoja. Näiden kehonosien riittävä liikkuvuus on edellytyksenä sille, että lajikohtaiset liikkeet, kuten kyykky ja tempaus, voidaan tehdä hyvin ja oikeilla suoritustekniikoilla. Perehdyimme erityisesti liikkuvuuden merkitykseen painonnoston ja voimistelun harjoitteiden kannalta.\nErilaisten kestävyyskunnon harjoitteiden kuten juoksemisen, uimisen ja soutamisen biomekaniikkaan emme perehtyneet, koska tutkimus oli johonkin rajattava ja näissä lajeissa ei suuri nivelten\nliikkuvuus ja lihasten venyvyys ole yhtä keskeisessä roolissa.\nCrossFitissä yleisiä levytangolla tehtäviä liikkeitä ovat maastaveto, kyykky, rinnalleveto, työntö ja\ntempaus. (CrossFit Suomi 2013.) Nämä liikkeet ovat myös ominaisia painonnostossa, joten tietoa\nnäiden liikkeiden biomekaniikasta on löydettävissä painonnostosta tehdyistä lajianalyyseistä ja tutkimuksista. Liikkuvuuden puutteet tulevat esille jo nostojen alkuasennoissa ja kyykkyasennossa;\npuutteet estävät pääsemästä nostojen edellyttämiin alku- ja loppuasentoihin. Esimerkiksi kyykyssä\nnilkkanivelten liikkuvuus korostuu ala-asennossa ja jos liikkuvuusvajetta on, ei kyykky onnistu. Nilkkanivelten liikkuvuutta rajoittavat lihaskireydet vaikuttavat säären ja nilkan välisen kulman suuruuteen. Kireydet johtuvat nilkan alueen sidekudosten kireydestä, mutta yleensä syynä ovat kireät\npohjelihakset ja varsinkin leveä kantalihas (soleus), joka on pinnallisen pohjelihaksen alla. (Vuorela\nKyykyn ala-asennossa polvikulman tulee olla vähintään 90 astetta. Edistyneemmät voivat tehdä\nmyös haastavampia ja enemmän liikkuvuutta vaativia syväkyykkyjä. Syväkyykyn suorittaminen\nedellyttää hyvää yksilöllistä tekniikkaa, hyvää liikkuvuutta lonkka- polvi- ja erityisesti nilkkanivelissä.\nLonkkanivelen koukistuessa lantio pyrkii kääntymään taaksepäin ja alaselkä pyöristymään jos lonkkanivelen alueen liikkuvuus on reiden takaosien (hamstring-lihasten) kireyden takia puutteellinen.\nSeurauksena on alaselän voimakas kuormittuminen. Jalkakyykyn suoritukseen osallistuu ensisijaisesti lonkkanivelen ojentajalihaksista iso pakaralihas (gluteus maximus), lonkkanivelen lähentäjälihakset (adductor ryhmä), kaksipäiset lonkkaniveltä ojentavat ja polviniveltä koukistavat reiden takaosan lihakset (hamstrings ryhmä), polviniveltä ojentava nelipäinen reisilihas (quadriceps) ja nilkkaniveltä ojentavat kaksoiskantalihas (gastroc-nemicus) sekä etenkin leveä kantalihas (soleus),\njoka kuormittuu voimakkaasti täyskyykyssä. Lanne-, rinta- ja kaularangan alueella kuormitus kohdistuu voimakkaasti selkärankaa ojentavaan (erector spinae) lihasryhmään. (Vuorela 2014, Täyskyykky.)\nCrossFitissa tehdään paljon nostoon perustuvia liikkeitä, kuten rinnalleveto, maastaveto ja tempaus, joissa kuormana on levypainotanko. Vaikka liikkeet eroavat toisistaan, ovat noston pääperiaatteet samat. Myös nostoliikkeissä aloitusasento on tärkeä, sillä mm. liikkuvuuspuutteet estävät\npääsemästä sellaiseen nostoasentoon josta liike alkaisi jaloilla. Nilkkanivelien kireydet estävät\nsäärten kallistumisen eteenpäin, jonka seurauksena nosto alkaa korostetusti lonkkanivelten ojennuksella, joka kuormittaa voimakkaasti lannerankaa. (Vuorela 2014, Tempaus, maastaveto, overhead squat.) Noston ponnistusvaiheessa jalat painavat alustaa vasten voimakkaasti, jolloin vastakkaissuuntainen reaktiovoima alustalta saa aikaan koko kehon ojentumisen. Ojennukseen ponnistavat lihakset ovat pohjelihakset (soleus ja gastrocnemius), hamstring-ryhmä, iso lähentäjä, pakaralihas sekä selän ojentajaryhmä (erector spinae). Tällöin kehon koko takaosan lihasketju on toiminnassa. Vatsalihakset kontrolloivat liikettä, ettei selkä pääse ojentumaan jostain kohdasta liikaa.\n(Ahonen & Sandström 2011, 247-248.)\nMyös olkaniveliltä vaaditaan hyvää liikkuvuutta liikkeissä, joissa tanko viedään suorille käsille ylös.\nEsimerkiksi työnnössä tanko viedään rinnalta suorille käsille yläraajat täysin ojennettuina korvan\nkohdalla. (Vorobjev 1986, 51–52.) Alter (1996, 256) kirjoittaa, että tempaus, jossa tanko viedään\nmaasta suorille käsille yhdellä liikkeellä, ei onnistu turvallisesti ilman hyvää liikkuvuutta. Ilman riittävää liikkuvuutta nostaja ei pääse hyvään vastaanottoasentoon tangon alle, eikä pysty lukitse-\nmaan tankoa suorille käsille pään päälle. Oikea ja turvallinen tempaustekniikka vaatii täyttä olkanivelten fleksiota ja ulkokiertoa, jotta nostaja voi noston epäonnistuessa pudottaa painon selän\ntaakse. Myös nostajan selkärangalta vaaditaan hyvää liikkuvuutta erityisesti tangon alle menon ja\nvastaanottoasennon onnistumiseksi. Hyvässä vastaanottoasennossa nostajan selkä on lähes pystysuorassa, mutta alentunut rangan liikkuvuus voi huomattavasti vaikeuttaa asentoon pääsemistä\nja sen ylläpitämistä. Muita kehonosia, joilta vaaditaan hyvää venyvyyttä nostoissa, ovat Alterin mukaan nelipäinen reisilihas, reiden lähentäjälihakset ja akillesjänne. Nämä joutuvat venymään paljon\nkyykkyasennossa tempauksen ja rinnalle vedon vastaanotoissa.\nVoimistelun maailmasta on CrossFitiin otettu paljon kehonpainoharjoitteita, kuten erilaiset punnerrukset, käsilläseisonnat sekä käsilläseisontapunnerrukset ja käsilläkävely, erilaiset leuanvedot, istumaan nousut, köysikiipeily, kipit sekä voimavedot renkaissa ja tangossa. (CrossFit Journal 2010.)\nYhteistä voimistelullisten liikkeiden liikestandardeille on se, että niiden alku- tai loppuasennoissa\nvaaditaan kehon tiettyjen nivelten täyttä ojennusta tai koukistusta. Esimerkiksi leuanvedon alkuasennossa täytyy roikkua suorin vartaloin tangon alapuolella, jolloin yläraajojen tulee olla olka- ja\nkyynärnivelistä täysin suorina (CrossFit Journal 2010). Tämä vaatii olkaniveleltä täyttä koukistusta\neli fleksiota ja kyynärniveleltä taas täyttä ojennusta.\nKeskivartalolta riittävää voimaa ja selkärangalta ja lonkilta hyvää liikkuvuutta vaativat erilaiset istumaannousut ja pidot. Kulmanoja on yksi perusharjoite vartalon koukistusvoiman kehittämiseen.\nKulmanoja tarkoittaa asentoa jossa kämmenet maassa, renkaissa, voimistelu puomilla tai kahvoilla\nkannatellaan kehoa ilmassa, vartalo suorana pystyasennossa, lonkat ovat 90 asteen koukistuksessa ja jalat suorina vaakatasossa. (CrossFit Journal 2010.)\nLiikkuvuuden tutkiminen ja mittaaminen ovat terveydenhuollon alalla tärkeitä kliinisiä taitoja ja fysioterapeutin ydinosaamista (Clarkson 2005, 3). Liikkuvuusmittauksilla pyritään tunnistamaan ne\nmahdolliset tai todennäköiset syyt, jotka estävät tai haittaavat ihmisen toimintoja. Mittaustulosten\nperusteella voidaan laatia harjoitteluohjelma niiden osa-alueiden harjoittamiseen, jotka ovat heikkoja tai joiden harjoittaminen on tärkeää henkilön toimintakyvyn lisäämisen tai säilymisen kannalta.\n(Talvitie, Karppi & Mansikkamäki 1999, 179). Riittävä notkeus on yleisen asiantuntija mielipiteen\nmukaan tärkeää urheilusuorituksen onnistumisessa, vammojen ennaltaehkäisyssä ja kuntoutumisessa, vaikka käsitystä tukevaa tutkimustietoa ei juuri ole. Notkeuden testaus onkin perusteltua\nikääntyneillä ja esimerkiksi urheilijoilla, lajianalyysissä sekä kuntoutumisen seurannassa. (Keskinen ym. 2007, 180–181.)\nLiikkuvuutta voidaan mitata suorilla testeillä, silloin mitataan tietyn nivelen liikettä esimerkiksi kulman asteina tai pituusmittoina. Liikkuvuutta voidaan mitata myös epäsuorilla testeillä ja toiminnallisina testeinä, jolloin voidaan mitata myös liikettä useamman nivelen yli. Epäsuorissa testeissä\nmittana otetaan esimerkiksi etäisyys kehon anatomisten pisteiden tai ulkoisen referenssipisteen\nvälillä. Nivelten liikelaajuutta mitataan useimmiten erilaisilla goniometreillä tai vastaavilla mittareilla,\nmutta niiden lisäksi liikkuvuutta voidaan joissain tapauksissa arvioida suorituksesta tehdyn kuvaanalyysin avulla. Lihasten venyvyyden testauksessa mitataan yleisesti ottaen lihas-jännekomponentin vaikutusta nivelten liikeratoihin. Testaus tehdään passiivisesti viemällä lihaksen lähtö- ja\nkiinnityskohdat mahdollisimman kauas toisistaan (Ahtiainen 2004, 179–181; Clarkson 2005, 23;\nOja 2005, 93). Mittaukset tulee tehdä aina yksinkertaisimmalla ja tarkoitukseen sopivimmalla menetelmällä, jolla on hyvä toistettavuus (Talvitie ym, 1999, 175–176).\nNivelten liikelaajuuksien testauksen avulla voidaan mitata nivelten liikelaajuuksia suhteessa normaaliarvoihin tai tietyn urheilulajin vaatimuksiin, sekä tutkia mitkä tekijät mahdollisesti rajoittavat\nliikettä. Liikkuvuuden testaaminen on objektiivisesti vaikeaa johtuen monista pienistä tekijöistä,\nminkä takia testin kertomat tulokset on nähtävä suuntaa-antavina. Liikkuvuustestit voivat mitata\nlajikohtaista liikkuvuutta tai yleisnotkeutta. Keskeisiä mitattavia nivelalueita ovat lonkkanivel ja olkanivel. Muita kohteita ovat selkäranka, polvinivel ja nilkkanivel. (Keskinen ym. 2007, 180; Mero &\nHolopainen 2007, 367.)\nNivelten liikelaajuuksien mittaaminen\nNivelten liikelaajuuden mittauksella selvitetään, miten laajan liikkeen henkilö kykenee tekemään\nnivelen tietyssä liikesuunnassa (Talvitie ym. 1999, 185–187). Nivelen liikkeen mittaamistapa perustuu siihen, että kaikki liikkeet mitataan tietystä nivelen 0-asennosta alkaen ja liikelaajuus kasvaa\nsiihen suuntaan, mihin nivel liikkuu 0-asennosta. Käytännössä liikelaajuus on se matka, minkä\nraaja tai muu kehonosa liikkuu suhteessa 0-asentoon. Tutkittavan nivelen liikelaajuus ilmoitetaan\ntyypillisesti kulman asteina, joissakin tapauksissa myös senttimetreinä. Tulosta voidaan verrata toisen raajan vastaavaan liikkeeseen, vertailukohtana voidaan käyttää myös saman ikäisten henkilöiden vastaavaa keskimääräistä liikettä. (Clarkson 2005, 5; Suomen lääkärilehti 3/93, 3.)\nNivelen liike voidaan jakaa kolmeen päätyyppiin sen mukaan kuinka monessa tasossa nivelen liike\non mahdollinen. Yhden tason nivelen liike tapahtuu luonnollisena vain yhteen suuntaan 0-asennosta. Fleksio (koukistus) on liike poispäin 0-asennosta ja ekstensio (ojennus) on liike takaisin 0asentoa kohti. Polvinivel on esimerkki nivelestä jossa liikettä tapahtuu yhdessä tasossa. Joissakin\nnivelissä tapahtuu luonnollinen liike kahdessa. Liikkeet ovat fleksio, ekstensio, abduktio (loitonnus)\nja adduktio (lähennys). Esimerkiksi ranteessa tapahtuu liikettä kahdessa tasossa. Pallonivelessä\nliikettä tapahtuu kolmessa eri tasossa eli liike on kolmiulotteinen. Fleksion, ekstension, abduktion\nja adduktion lisäksi ovat mahdollisia rotaatiot 0-asennosta pois ja takaisin (ulkokierto ja sisäkierto).\nLonkka- ja olkanivel ovat palloniveliä. (Suomen lääkärilehti 3/93, 3)\nLiikelaajuuksia on mahdollista mitata sekä aktiivisesti että passiivisesti. Aktiivisesti liikelaajuutta\nmitattaessa, mitattava tekee itse liikkeen omalla lihastyöllään mahdollisimman suurella liikelaajuudella. Passiivista liikelaajuutta mitatessa fysioterapeutti liikuttaa tutkittavan henkilön kehon osaa.\nPassiivisen liikelaajuusmittauksen avulla voidaan erotella se, johtuuko liikerajoitus pehmytosista eli\nlihaksista, niveltä ympäröivästä sidekudoksesta vai luista. (Talvitie ym. 1999, 185–187). Luotettavin\ntulos nivelten liikelaajuudesta saadaan passiivisella menetelmällä. Tällöin mitattavan tulee olla\nmahdollisimman rentona, jotta mittaaja saa vietyä nivelen ääriasentoon. (Keskinen ym. 2007, 181.)\nUrheilijalle merkityksellisempi on kuitenkin aktiivinen liikkuvuus, jolla tarkoitetaan omalla lihasvoimalla aikaansaatua liikelaajuutta nivelissä. (Mero & Holopainen 2007, 366.)\nGoniometri on astemitta, jossa on kaksi liikkuvaa vartta ja varsien liittymiskohdassa 360 asteen\nmittataulu. Se on tarkoitettu erityisesti nivelten liikelaajuuksien mittaamiseen. Mitattaessa\ngoniometrillä sen keskikohta asetetaan kohtisuoraan mitattavan nivelen liikeakseliin. Varret asetetaan luisten maamerkkien mukaan. Toinen varsi pysyy paikallaan ja toinen varsi liikkuu mitattavan\nkeho-osan mukana. Liikelaajuus on nivelen 0-asennon ja liikkeen ääripään kulmien erotus.\n(Heyward 1997, 206). Goniometrin mittauksen luotettavuus riippuu mitattavasta nivelestä, mutta\nse on yleisesti todettu hyväksi tai erinomaiseksi (Clarkson 2005, 40). Goniometrillä mitatessa nivelen liikeakselin sijainnin määrittäminen vaatii tarkkuutta, sillä mittaus perustuu siihen, että mittarin\nliikeakseli on mahdollisimman tarkasti nivelen liikeakselin kohdalla (Talvitie ym. 1999, 186).\nNilkan dorsifleksion ja polven fleksion mittaus\nYlemmän nilkkanivelen 0-asento on polvinivelen 90 asteen fleksio, jalkaterä on kohtisuorassa\nsäärtä vastaan. Mitattaessa ylemmän nilkkanivelen dorsifleksiota mitattava istuu tutkimuspöydän\ntms. reunalla niin, että lonkat ja polvet ovat suorassa kulmassa, jalkaterä on kohtisuorassa säärtä\nvastaan, kantapäät on tuettuna maahan tai muuhun alustaan. Goniometrin akselin keskikohta\nasetetaan 0-asennossa lateraalisen malleolin kohdalle nivelrakoon, toinen varsi sääriluun suuntaisesti ja toinen 3. metatarsaalin suuntaisesti. Mitattava koukistaa nilkkaa sagittaali tasossa ja\notetaan lukema liikeradan lopussa. Mittaaja tarkkailee ettei tapahdu nilkan inversiota tai eversiota.\nViitearvo nilkan dorsifleksiolle on 0-20 astetta. (Clarkson 2005, 201; Suomen lääkärilehti 3/93,\nPolvinivelen fleksion mittauksessa mitattava on selinmakuulla tutkimuspöydällä, polvinivel on 0asennossa eli polvi on ojennettu täysin suoraksi. Jos polvi ei ojennu täysin suoraksi on nivelessä\nekstensiovaje. Goniometrin akselin keskikohta asetetaan 0-asennossa kohtisuoraan polvinivelen\nkeskikohtaan, toinen varsi reisiluun ja toinen sääriluun suuntaisesti. Mahdollinen ekstensiovajaus\nmitataan ensin. Mitattava koukistaa polven vetämällä jalkapohjaa alustalla, lukema otetaan liikeradan lopussa. Viitearvo polven fleksiolle on 0-135 astetta. (Clarkson 2005, 177; Suomen lääkärilehti 3/93, 15.)\nLonkkanivelen liikelaajuuksien mittaus\nLonkkanivelen fleksion mittauksen 0-asennossa mitattava henkilö on selinmakuulla tutkimuspöydällä, vastakkainen lonkka on täydessä fleksiossa, mitattava alaraaja suorana. Tällöin lanneranka\noikenee ja mahdollinen mitattavan lonkkanivelen ekstensiovajaus tulee esiin. Mitattava fiksoi omilla\nkäsillään vastakkaisen lonkan koukkuun vatsan päälle. Goniometrin akselin keskikohta asetetaan\nison trochanterin kohdalle reiden ulkosivulle, varret reisiluun ja vartalon suuntaisesti. Mahdollinen\nlonkan ekstensiovajaus mitataan alkuasennossa. Mitattava koukistaa lonkkaa, myös polvi on koukussa. Mittaaja tarkkailee, ettei liikkeen aikana tapahdu lantion kiertymistä. Liikeradan lopussa,\nennen kuin lantio lähtee kiertymään, otetaan lukema. Viitearvo lonkan fleksiolle on 0-120 astetta.\n(Clarkson 2005, 148; Suomen lääkärilehti 3/93, 13.)\nLonkkanivelen abduktion mittauksen 0-asennossa mitattava on selinmakuulla tutkimuspyödällä,\nmolemmat alaraajat suorina ja keskilinjassa, eli alaraajojen pituusakselit ovat kohtisuorassa spina\niliaca anterior superiorien kautta kulkevaa poikittaista linjaa vastaan. Goniometrin akselin keskikohta asetetaan spina iliaca anterior superiorin kohdalla, samalle puolelle kuin testattava alaraaja.\nGoniometrin varret asetetaan reisiluun sekä spina iliaca anterior superioirien välistä kulkevan linjan\nsuuntaisesti. Mitattava abduktoi eli loitontaa lonkkaa, mittaaja tarkkailee, ettei liikkeen aikana tapahdu lantion kiertymistä ja että ei-mitattava alaraaja pysyy paikoillaan. Liikeradan lopussa ennen,\nkuin lantio lähtee kiertymään, otetaan lukema. Viitearvo lonkan abduktiolle on 0-50 astetta. (Clarkson 2005, 150; Suomen lääkärilehti 3/93, 14–15.)\nEkstension mittauksen 0-asennossa on mitattava henkilö päinmakuulla tutkimuspöydällä, alaraajat\nsuorina ja keskilinjassa. Fiksointi remmillä lantion ympäri, remmi kulkee ristiluun päältä. Goniometrin akselin keskikohta asetetaan ison trochanterin kohdalle reiden ulkosivulle, varret ovat reisiluun\nsuuntaisesti, Mitattava ojentaa lonkkaa kohottamalla toista alaraajaa, testattavan jalan polvi saa\nkoukistua hieman jotta reiden etuosan lihakset pysyvät rentoina. Mitataan asteluku 0-asennosta\nalkaen lonkan täyteen ojennukseen. Viitearvo lonkan ekstensiolle on 0-30 astetta. (Clarkson 2005,\n149; Suomen lääkärilehti 3/93, 13.)\nLonkan rotaatioden mittauksessa on mitattava henkilö päinmakuulla tutkimuspöydällä, polvi on 90\nasteen fleksiossa. Lonkkanivel on 0-asennossa kun sääri on kohtisuorassa poikittaiseen linjaan\nnähden, joka kulkee spina iliaca anterior superiorien kautta. Goniometrin akselin keskikohta asetetaan polvilumpion kohdalle, varret sääriluun suuntaisesti. Mittaaja tarkkailee että polven kohta alustalla, polven kulma ja selän asento pysyvät samana suorituksen aikana. Viitearvo lonkan rotaatioille\non 45 astetta. Sisärootaatio mitataan kiertämällä säärtä ulospäin keskilinjasta reiden ollessa kiertoakselina. Ulkorotaatio tutkitaan kiertämällä säärtä keskilinjaan päin reiden ollessa kiertoakselina.\n(Clarkson 2005, 153; Suomen lääkärilehti 3/93, 14.)\nOlkanivelen liikelaajuuksien mittaus\nOlkanivelen fleksion ja abduktion mittauksen 0-asennossa vartalo on pystysuorassa, olkavarsi on\nvapaasti vartalon sivulla. Mittauksen voi suorittaa joko mitattavan henkilön seistessä tai istuessa.\nIstuen mitattaessa kompensatoriset liikkeet voidaan hyvin estää. Istuen tehtävässä mittauksessa\nmitattava henkilö istuu selkänojattomalla tuolilla, selkä seinää vasten, alaselkä, lapaluut ja takaraivo kiinni seinässä. Alaselän ja takaraivon tulee pysyä kiinni seinässä suorituksen aikana ja olkapäiden samassa tasossa ettei tapahdu kompensatorista rangan ekstensiota tai sivutaivutusta.\nGoniometrin akselin keskikohta asetetaan olkalisäkkeen kohdalle, liikkumaton varsi pystysuoraan,\nliikkuva varsi olkavarren suuntaisesti. Fleksiossa mitattava nostaa yläraajansa etukautta sagittaalitasossa peukalo edellä. Abduktiossa mitattava nostaa yläraajansa sivukautta frontaalitasossa\npeukalo edellä, kämmenselän tulee pysyä kiinni seinässä liikkeen aikana. Viitearvo olkanivelen\nfleksiolle ja abduktiolle on 0-180 astetta. (Clarkson 2005, 60; Suomen lääkärilehti 3/93, 8; Ahtiainen\nOlkanivelen fleksion ja abduktion aktiivisessa mittauksessa on otettava huomioon, että olkavarren\nnostoliike nollasta 180 asteeseen on todellisuudessa yhdistelmä sekä olkanivelen liikettä että lapaluun kiertymistä rintakehää pitkin ylös ja eteen. Todellisen olkanivelen liikkeen erottamiseksi pitäisi mittaus tehdä passiivisesti, fiksoimalla ensin lapaluu paikoilleen. (Suomen lääkärilehti 3/93,\nMitattaessa olkanivelen kiertoja on useita mahdollisia alkuasentoja. Yksi tapa on mitata rotaatiot\nolkavarsi abduktiossa, silloin 0-asennossa mitattava on selinmakuulla tutkimuspöydällä, olkavarsi\non 90 asteen abduktiossa ja kyynärnivel 90 asteen fleksiossa, kyynärpää hieman pöydänreunan\nulkopuolella. Suorituksen aikana olkapäät eivät saa kohota tai laskea kompensatoristen liikkeiden\nestämiseksi, fiksointi hiekkapussilla olkapään päältä. Ulkokierrossa mitattava vie kämmentä kohti\npäätänsä, sisäkierrossa kohti jalkojansa. Olkanivelen ulkokierron viitearvo on 0-90 astetta ja sisäkierron 0-70 astetta. (Clarkson 2005, 65–67; Suomen lääkärilehti 3/93, 9.)\nSelkärangan liikelaajuuksien mittaus\nSelkärangan liikkeiden mittauksen 0-asento on vapaa seisoma- tai istuma-asento. Selkärangan\neteentaivutus eli ventraalifleksio voidaan mitata istuen, alkuasennossa vartalo on pystysuorassa,\nlonkat ja polvet 90 asteen kulmassa, kädet rentoina vartalon sivulla. Mittanauhan alkupää pidetään\nC7 okahaarakkeen kohdalla ja mitta luetaan S1 okahaarakkeen kohdalta. Mitattava tekee selän\neteentaivutuksen ja mitta luetaan uudelleen liikeradan loppuasennossa. Selkää eteen taivuttaessa\nselkärangan kaari muuttuu ja okahaarakkeet erkanevat toisistaan, mikä ilmenee mittanauhalukeman suurentumisena. Terveellä aikuisella mittojen erotus on noin 10 cm. Mittaajaa huomioi myös\nmiten ranka pyöristyy liikkeen aikana ja loppuasennossa. Mikäli koko selkärangan taivutusliike on\n10 cm, tapahtuu tästä ¼ rintarangasta ja ¾ lannerangasta. Selkärangan liikettä on vaikea mitata\ntäsmällisesti rangan kaarevuudesta ja pehmytosista johtuen. Mittanauhan käyttö on varmin menetelmä selän fleksion mittaamisessa. (Clarkson 2005, 254; Suomen lääkärilehti 3/93, 11–12.)\nMitattaessa selkärangan sivutaivutusta mitattava seisoo selkä seinää vasten, pakarat, lapaluut ja\ntakaraivo ovat kiinni seinässä, kantapäät hieman irti seinästä, jalat 15 cm etäisyydellä toisistaan,\nkäsivarret ovat suorina vartalon sivuilla. Alkuasennossa keskisormen paikka merkitään molempien\nreisien ulkosyrjälle vaakasuoralla viivalla. Mitattava tekee sivutaivutuksen säilyttäen selän seinäkosketuksen. Suorituksen aikana keskisormi liukuu reittä pitkin. Liikeradan loppuasennossa merkitään jälleen keskisormen paikka reisien ulkosyrjälle. Merkkien välinen etäisyys kummassakin reidessä mitataan. Viitearvo erotukselle on miehille 24,1 cm ja naisille 23,7 cm. (Ahtiainen 2004, 184–\n185; Clarkson 2005, 258.)\nLihaskireyttä voidaan mitata vain silloin, kun nivelen liikkuvuus ei ole alentunut muista syistä (esim.\nnivelperäiset syyt). Näin ollen ennen tarkempaa lihastoiminnan tutkimista tulee selvittää nivelperäiset syyt lihastoiminnan muuttumiselle. Nivelen passiivinen liikuttelu antaa jo selvyyden, onko nivelessä liikerajoitusta vai ei. Myös kipu voi vaikuttaa heikentävästi tai estävästi tutkittavan lihaksen\ntoimintaan. Monissa vammatapauksissa liikkeen aiheuttama kipu estää suureksi osaksi tai kokonaan liikkeen suorituksen vaikka lihakset olisivatkin kunnossa. ( Hervonen & Karhela 1989, 14–\nLihaskireyksiä tutkitaan passiivisesti niin, että lihasta venytetään eli pidennetään yli niiden nivelten\njoita lihas liikuttaa. Venyttäminen lopetetaan kun nivelen luonnollinen liikerata on saavutettu tai kun\ntutkittava henkilö ilmoittaa kiristyksen tai kivun tunnetta venytettävän lihaksen alueella. (Clarkson\n2005, 23.) Eri lihasten ja lihasryhmien testeille on määritelty mittauksen alkuasento, fiksaatio ja\nliikesuunta. Mittausliike on rytmiltään tasainen ja hidas, ja mittaajan pitää kontrolloida, että mitattava osaa rentoutua mittauksen aikana. Mittaaja ei saa otteillaan ärsyttää mitattavaa lihasta. Saatua tulosta verrataan kyseisen lihaksen ns. ”normaaliin venymiskykyyn”. Tällöin saadaan tulokseksi, että lihas on joko lyhentynyt eli kireä, tai lihaksella on normaali venyvyys. Lihas voi olla\nmyös ylijännittynyt, vaikka sen venyvyys on normaali. ( Hervonen & Karhela 1989, 14–15.) Omassa\ntyössämme tutkimme passiivisesti reiden takaosan lihasten, lonkankoukistajalihasten, rintalihasten\nsekä selän pitkien ojentajien kireyttä.\nThomasin testillä voidaan tutkia passiivisesti reiden etuosan lihasten venyvyyttä, mikä vaikuttaa\nsekä lonkkanivelten että polvinivelten liikkeisiin. Testissä havainnoidaan lonkan koukistaja lihasten\n(m. iliopsoas), polven koukistaja lihasten (m. quatriceps, erityisesti m. rectus femoris), lonkan lähentäjä lihasten (mm. adductores) sekä reiden ulkosyrjän leveän peitinkalvonjännittäjä lihaksen (m.\ntensor fascia lataen) ja siihen liittyvän kalvojänteen (tractus iliotibialiksen) venyvyyttä. (Clarkson\nTestattava henkilö asettuu istumaan tutkimuspöydän päähän istuinkyhmyt lähellä pöydän reunaa.\nTestattavaa pyydetään kallistumaan taaksepäin ja käymään selinmakuulle tutkimuspöydälle. Testattava nostaa ei-tutkittavan alaraajan koukkuun rinnanpäälle ja ottaa siitä käsillään kiinni. Ei-tutkittava alaraaja vedetään niin koukkuun, että lannelordoosi häviää. Testattava laskee tutkittavan alaraajan rauhallisesti roikkumaan tutkimuspöydän reunan yli, hän antaa alaraajan roikkua vapaana.\nEstääkseen lannelordoosin muodostumisen testattava tukee omilla käsillään ei-tutkittavan alaraajan koukkuun vatsan päälle koko testauksen ajaksi. (Clarkson 2005, 158; Hervonen & Karhela\nNormaali löydös eli riittävä venyvyys on silloin, kun testattava jalka asettuu reidestä vaakatasoon,\nsääri asettuu kohtisuoraan reiteen nähden, reiden ulkosivulla ei ole havaittavissa mitään vakoa.\nKireä iliospoas: lonkkanivel on fleksiossa, ekstension lisääminen passiivisesti ei onnistu. Passiivinen lisäys 10 astetta on normaali. Kireä rectus femoris: sääri ei ole kohtisuoraan reiteen nähden,\npassiivisesti lisättäessä lonkan extensiota polvi lähtee ojentumaan. Passiivisesti lisättäessä polven\nfleksiota lonkka alkaa fleksoitua. Kireä tensor fascia latae: testattava alaraaja ei asetu 0-linjaan,\nlisättäessä liikerataa passiivisesti adduktio suuntaan reiden ulkosivulla on nähtävissä selvä vako,\nlepoasennossaankin reisi asettuu enemmän abduktioasentoon. Kireät adduktorit (lyhyet): pyrittäessä lisäämään liikerataa abduktiosuuntaan tunnetaan adduktoreissa selvää vastustusta, lonkka\npyrkii fleksioon. ( Hervonen & Karhela 1989, 33)\nStraight leg rise -testi\nStraight leg rise eli SLR – testillä tutkitaan passiivisesti reiden takaosan lihaksia, jotka vaikuttavat\npolvinivelen liikkeisiin sekä osittain myös lantion asentoon. Testissä tutkitaan polven koukistaja\nlihasten eli ns. hamstring lihasten (m. biceps femoris, m. semitendinosus, m. semimembranosus)\nvenyvyyttä. (Clarkson 2005, 156.)\nTestissä tutkittava henkilö on selinmakuulla alaraajat suorana tutkimuspöydällä. Mittaaja nostaa\ntutkittavan alaraajan nilkasta polvi suorana ylös vieden lonkan fleksioon siihen asti, kunnes polvi\nlähtee koukistumaan tai kireys tai kipu estää alaraajan viemisen pidemmälle. Mittaaja varmistaa\nfiksoimalla toisella kädellään, että ei-tutkittavan alaraajan lonkkanivel pysyy suorana mittauksen\najan. Normaali löydös/riittävä venyvyys: tutkittava alaraaja polvi suorana lonkan fleksio 80 astetta,\nei tutkittava alaraaja lonkasta ja polvesta suorana, tai ei tutkittava alaraaja lonkasta ja polvesta\nfleksiossa tutkittava alaraaja polvi suorana lonkan fleksio vähintään 90 astetta. Liikerajoitus: mittaaja ei saa nostettua alaraaja riittävästi, polvi lähtee koukistumaan ennen kuin lonkka on 80/90\nasteen fleksiossa, mikä kertoo hamstring lihasten eli reiden takaosan lihaskireydestä. (Clarkson\n2005, 156: Hervonen & Karhela 1989, 35.)\nRintalihasten venyvyyden testaus\nRintalihasten venyvyyttä testattaessa on tutkittava henkilö tutkimuspöydällä selinmakuulla, yläraajat suorina vartalon vierellä. Mittaaja vie yläraajan passiivisesti täyteen abduktioon, kämmen\nkiertyneenä ulospäin. Normaali venyvyys: olkavarsi asettuu vaakatasoon pöydän pinnan suuntaisesti koko liikeradalla Liikerajoitus: olkavarsi pyrkii fleksioon eli nousemaan pöydän pinnalta liikkeen aikana. (Hervonen & Karhela 1989, 23.)\nSellkälihasten kireyden testaus\nSelän pitkien ojentaja lihasten venyvyyttä testattaessa tutkittava istuu tutkimuspöydän reunalla,\nlantio neutraaliasennossa, lonkat ja polvet 90 astetta koukussa, jalkapohjat alustalla ja nilkka 90\nasteen kulmassa. Fiksaatio: mittaaja fiksoi käsillään suoliluiden harjujen päältä ja estää lantion\neteen kallistumisenLiike: hitaasti tapahtuva koko selän eteentaivutus, testattava vie otsaa kohti polvia. Normaali venyvyys: siinä liikeradan kohdassa missä lantio lähtee kallistumaan eteenpäin, loppuu selkälihasten venyvyys, otsan ja polvien etäisyys toisistaan on 10 cm. Liikerajoitus: lantio lähtee kallistumaan varhaisessa vaiheessa liikettä, selkäranka ei pyöristy tasaisesti koko matkalta,\notsan ja polvien välinen etäisyys on enemmän kuin 10 cm. Tässä testiliikkeessä pienempi lukema\ntarkoittaa siis parempaa venyvyyttä. (Hervonen & Karhela 1989, 29.)\nOverheadsquat – testi\nUrheilijan liikkuvuutta voidaan arvioida havainnoimalla liikesuoritusta. Yhdysvaltalainen Overheadsquat -testi on suunniteltu arvioimaan urheilijan toiminnallista liikkuvuutta, keskivartalon voimaa, tasapainoa ja neuromuskulaarista kontrollia. (Jokela 2012, 12.) Tässä opinnäytetyössä käsitellään testistä ainoastaan urheilijan liikkuvuuden arvioimista.\nOverheadsquat -testi on urheilijan toistama kyykky liike, jota havainnoidaan kolmesta eri suunnasta: edestä-, sivusta- ja takaapäin. Testin aloitusasento on hartialevyinen haara-asento, varpaat\nosoittavat kohtisuoraan eteenpäin ja käsivarret on nostettuna ylös pään molemmin puolin. Käsivarsien tulee olla täysin ojennettuna kyynärpäistä ja sijaita samassa linjassa vartalon kanssa. On suositeltu, että Overheadsquat -testi tehdään ilman kenkiä, jotta saadaan paremmin havainnoitua jalkaterien ja nilkkojen asentoa. Aloitusasennosta urheilija ohjataan menemään kyykkyyn, aivan kuin\nhän istuutuisi tuolille ja sen jälkeen palaamaan takaisin aloitusasentoon. Testin havainnointi aloitetaan edestäpäin, josta liikettä havainnoidaan viiden suorituksen verran. Tämän jälkeen liikettä havainnoidaan sivustapäin viiden suorituksen verran ja vielä lopuksi havainnoidaan liikettä takaapäin\nviiden suorituksen verran. Havainnoijan tehtävänä on testin aikana havainnoida liikesuoritusta ja\nmerkitä ylös ilmaantuuko liikkeen osatekijöiden poikkeamia ennalta määrätyissä arviointikohteissa.\nArviointikohteet ovat jalkaterien, polvien, ylävartalon, yläraajojen sekä kantaluun asento. Mikäli\nOverheadsquat -testin havainnoinnin yhteydessä ilmenee poikkeamia ennalta määrätyissä arviointikohteissa, merkitään ne ylös havainnointilomakkeeseen (Taulukko 1.). (Jokela 2012, 12–13.)\nTAULUKKO 1. Overheadsquat – testin havainnointilomake\nOVERHEAD SQUAT -TESTIN\nEdestäpäin havainnoidaan ensimmäiseksi jalkaterien asentoa, niiden tulisi osoittaa eteenpäin koko\nliikesuorituksen ajan. Yleinen kompensaatioliike on jalkaterän ulospäin kääntyminen. Jalkaterien\nasennon säilymistä arvioidaan vertaamalla ensimmäisen metatarsaaliphalangin (MTP) suhdetta\nmediaaliseen kehräsluuhun (malleoliin). Optimisuorituksessa jalkaterässä ensimmäinen MTP asettuu samaan linjaan mediaalisen malleolin kanssa, kun taas jalkaterässä, jossa varpaat kääntyvät\nulospäin ensimmäinen MTP siirtyy lateraalisen malleolin suuntaan. Edestäpäin havainnoidessa toisena havainnointikohteena ovat polvet, joiden kompensaatioliike näkyy polvien painumisena kohti\nvartalon keskilinjaa (valgusasentona). Kompensaatio ilmenee, kun polvilumpio (patella) siirtyy kohti\nvartalon keskilinjaa suhteessa ensimmäiseen metatarsaalifalanginiveleen. (Hirth 2007.)\nSivustapäin havainnoidaan ylävartalon sekä yläraajojen asentoa. Ylävartalon asennon tulee säilyä\nsuorituksen aikana samansuuntaisena säären kanssa. Havainnoijan tulee seurata että linjaukset\nnilkka-polvi sekä lantio-hartia ovat keskenään samansuuntaisia. Mikäli kaksi edellä mainittua linjausta eivät pysy samansuuntaisina on havaittavissa ylävartalon työntyminen eteen. Sivustapäin\nhavainnoidessa lisäksi yläraajojen pitäisi pysyä kyynärpäistä täysin ojennettuina ja samansuuntaisena ylävartalon kanssa. Mikäli yläraajat eivät pysy samassa linjassa ylävartalon kanssa, ilmenee\nkompensaationa yläraajojen laskeutuminen. (Hirth 2007.)\nTakaapäin havainnoidessa huomio kiinnitetään jalkaterän asentoon. Normaalisti kantaluun (calcaneuksen) pitäisi pysyä samassa linjassa sääriluun (tibian) kanssa. Yleinen löydös takaapäin havainnoidessa on jalkaterien pronaatio, eli madaltuma mediaalisessa holvikaaressa. Tämä ilmenee\nkantaluun kääntymisenä ulkokiertoon (eversioon) liikkeen suorituksen aikana.\nJos liikesuorituksessa esiintyy poikkeamia optimisuoritukseen nähden, voidaan syitä kartoittaa testiin kuuluvan taulukon avulla. (Taulukko 2. ) Siitä ilmenee, minkä lihasten ja lihasryhmien kireydet\nja heikkoudet voivat olla vaikuttavana tekijänä poikkeamien taustalla. Periaatteena on, että kireitä\nlihasryhmiä tulisi venyttää ja heikkoja lihasryhmiä puolestaan vahvistaa. (Hirth 2007.)\nTAULUKKO 2. Yli- tai aliaktiiviset lihakset\nAbdominal Complex (rectus\nabdominus, external oblique)\nMediaalinen holvikaari madaltuu\nTutkimuksen lähtökohtana on jokin tutkijan mielessä oleva kysymys, joka tutkimuksella pyritään\nratkaisemaan (Hirsjärvi ym. 1992 26). Oman tutkimuksen teoreettisesta viitekehyksestä johdetaan\ntyön selkeät ongelmat. Tutkimusongelmat ovat kysymyksiä, joihin tutkimuksen avulla etsitään vastausta. (Soininen 1995, 64). Tutkimusaiheesta olisi löydettävä näkökulma, juoni, joka vasta tekee\ntutkimuksesta mielekkään. Näkökulman löytyminen tarkoittaa käytännössä sitä, että tutkija on saanut rajatuksi lähtökohtaongelman. Tätä voidaan nimittää pääongelmaksi. Pääongelman täsmentäminen johtaa siihen, että saadaan tutkimuksen osaongelmat. Aluksi ongelma paloitellaan, sitten\nhaetaan vastaus näihin palasiin ja kootaan vastaus asetettuun pääongelmaan. Alaongelmiin saadut vastaukset tekevät mahdolliseksi myös pääongelmaan vastaamisen. (Hirsjärvi ym. 1992, 27–\nTämän opinnäytetyön tarkoitus on tutkia, millainen liikkuvuus CrossFit Oulun kisaryhmäläisillä on\nsuhteessa lajin vaatimuksiin. Tältä pohjalta tutkimuksemme pääongelmaksi nousi kysymys:\n- Millaiset nivelten liikelaajuudet ja lihasten venyvyydet CrossFit Oulun kisaryhmän harjoittelijoilla\non suhteessa lajin vaatimuksiin?\nOsaongelmiksi muodostuivat kysymykset:\n- Missä nivelissä harjoittelijoilla on liikerajoitusta?\n- Missä lihaksissa harjoittelijoilla on kireyttä?\n- Millainen vaikutus liikerajoituksilla on lajityypilliseen liikesuoritukseen?\nVastausta osaongelmiin haemme testaamalla CrossFit-harjoittelijoista kootun tutkimusryhmän liikkuvuutta fysioterapeuttisen tutkimisen menetelmillä. Suunnittelemme ja toteutamme liikkuvuustestin, jolla mittaamme tutkittavien henkilöiden nivelten aktiivisia liikelaajuuksia sekä testaamme lihasten venyvyyttä. Lisäksi käytämme yhtä toiminnallista liikkuvuutta mittaavaa menetelmää, Overheadsquat testiä. Valitsemme mitattavat nivelet ja lihasryhmät työmme viitekehyksen perusteella\nniin, että mittaamme kehonosia joiden riittävä liikkuvuus on olennaisinta lajityypillisten liikkeiden\noikean suoritustekniikan onnistumiseksi. Overheadsquat-testiä käytämme, koska siinä testiliikkeenä käytettävä valakyykky on CrossFitille tyypillinen liike. Mahdollisten liikerajoituksien ja lihaskireyksien syytä emme tässä työssä arvioi tai tutki, koska tutkiminen on johonkin rajattava.\nTutkimuksen tarkoitus siihen osallistuvien henkilöiden näkökulmasta on antaa tietoa heidän liikkuvuuden nykytilasta, jotta se voidaan ottaa entistä paremmin huomioon harjoittelun suunnittelussa.\nOpinnäytetyötämme voivat hyödyntää myös muiden CrossFit-salien valmentajat ja harjoittelijat\nsekä kaikki lajista kiinnostuneet. Opinnäytetyön tekijöinä saamme suunnitella ja toteuttaa lajikohtaista liikkuvuutta mittaavan testin. Testin tavoitteena on tuottaa luotettavaa tietoa testihenkilöiden\nnivelten liikkuvuuden ja lihasten venyvyyden nykytilasta. Testiä toteuttaessa panostamme mittaamisen laatuun ja luotettavuuteen.\nLiikkuvuustestissä mittaamme testihenkilöiden nivelten aktiivisia liikeratoja. Passiivisia liikeratoja\nemme mittaa kuin yhdessä testiliikkeessä. Rajasimme mittauksen aktiivisiin liikeratoihin kahdesta\nsyystä. Ensinnäkin saadaksemme testaamisen suoritettua lyhemmässä ajassa ja toiseksi siksi, että\ntyömme tavoitteen, eli lajikohtaisen liikkuvuuden tutkimisen kannalta ei passiivisilla liikeradoilla ole\nyhtä suurta merkitystä kuin aktiivisilla. Passiivisella liikkuvuudella tarkoitetaan ulkoisen voiman (esimerkiksi fysioterapeutin) aiheuttamaa nivelen liikelaajuutta. Urheilijalle merkityksellisempi on aktiivinen liikkuvuus, jolla tarkoitetaan omalla lihasvoimalla aikaansaatua liikelaajuutta nivelissä. (Mero\n& Holopainen 2007, 366.)\nTesti kertoo testattavan henkilön liikkuvuuden juuri sen hetkisen tilan. Emme ota huomioon tilannetekijöitä tai kehonsisäisiä ja ulkoisia olosuhteita, jotka voivat vaikuttaa niin, että testin tulokset\nolisivat toisena päivänä toisenlaiset. Liikkuvuuteen vaikuttavat myös fysiologiset muuttujat, kuten\nelimistön lämpötila ja vuorokauden aika, sekä lihasten välittömän energialähteen, ATP:n määrä\nlihassoluissa (Koistinen 2002, 30). Keskushermoston toiminnan on myös todettu vaikuttavan liikkuvuuteen säätelemällä lihasten jousto-ominaisuuksia (Kyllönen 2008, 9).\nTutkimuksemme on luonteeltaan empiirinen ja sen tutkimusote on kuvaileva. Tutkimuksen tarkoitus\non kuvailla tutkimushenkilöiden liikkuvuuden nykytilaa ja verrata sitä siihen, mitä pidetään normaalina ja riittävänä liikkuvuutena ja mikä on lajin harrastamisen kannalta tarpeellista.\nTutkimuksia voidaan tyypitellä eri perustein. Yksi pelkistys on jakaa tutkimukset teoreettis-käsitteellisiin ja empiirisiin. Empiirinen tutkimus perustuu siihen, että tutkija pyrkii ratkaisemaan ongelmat\nkeräämänsä havaintoaineksen pohjalta. (Hirsjärvi, Remes, Liikanen & Sajavaara, 1992, 10-11).\nEmpiirisellä tutkimuksella tarkoitetaan yleisesti tutkimusta, jonka yhteydessä on kerätty havaintoaineisto erilaisten menetelmien tai apuvälineiden avulla. Empiiriset tutkimukset eroavat toisistaan\ntutkittavaan ilmiöön haettavan vastauksen mukaan. Tavoitteen mukaiset tutkimukset voivat olla selittäviä, vertailevia, kuvailevia tai tutkimus-matkanomaisia. Kuvaileva tutkimus pyrkii kartoittamaan\nyksilöiden, yhteisöjen tai prosessien eri piirteitä tai pyrkivät kuvailemaan tutkittavaa ilmiötä numeerisesti ja/tai verbaalisesti. (Soininen 1995, 16-18).\nKvantitatiiviselle eli määrälliselle tutkimukselle on keskeistä mittaaminen, käsitteiden määrittely,\ntutkittavien henkilöiden valinta, tulosten kuvaaminen numeeristen suureiden avulla ja tulosten muodostaminen taulukko-muotoon. (Hirsjärvi ym. 2004, 125). Tutkimushenkilöt voidaan valita periaatteessa kahdella tavalla: satunnaisesti tai ei-satunnaisesti. Yleisesti ottaen satunnaisotanta on suositeltavampi tapa, koska se lisää tutkimuksen luotettavuutta. Toisaalta jossain tapauksissa on perusteltua käyttää ei-satunnaista otantaa. Tutkimushenkilöt voidaan valita tutkijan harkinnan mukaan, jotta saadaan tutkimukseen mukaan oleellisia tutkittavia. (Metsämuuronen 2001, 37.)\nKeräämme harkinnanvaraisella otannalla tutkimushenkilöt, joiden liikkuvuuden nykytilasta keräämme tutkimusaineiston. Tutkimusmetodimme aineistonkeruussa ovat fysioterapeuttisen tutkimisen menetelmiä; nivelten liikelaajuuksien mittaus sekä lihasten venyvyyden mittaus. Lisäksi käytämme yhtenä metodina toiminnallista liikkuvuustestiä. Tutkimuksemme on poikittaistutkimus,\nkoska mittaamme samoja henkilöitä vain yhden kerran.\nIhmiskäsityksellä ymmärretään yleistä, yksilöllistä ihmissuhteissa ilmenevää perusasennoitumista\nihmiseen. Ihmiskuvalla tarkoitetaan tieteelliseen tietoon perustuvia yleisiä näkemyksiä ihmisestä ja\nihmiskäsitys on ihmiskuvaa henkilökohtaisempi asia. Eri tieteenaloilla on erilaiset käsitykset ihmisestä ja siten ammatinvalinta, ammatillinen koulutus ja koulutuksen edustamien tieteenalojen ihmiskuvat muokkaavat ihmisnäkemyksiämme. Fysioterapeuttikoulutuksen välittämään ihmiskäsitykseen ovat vaikuttaneet alan luonnontieteelliset lähtökohdat. Ihminen on pitkään nähty pääosin\nfyysisenä kohteena, johon erilaisin fysioterapiamenetelmin pyritään vaikuttamaan. (Talvitie ym.\nTarkastelemme tutkimuskohteenamme olevia ihmisiä naturalistisen ihmiskäsityksen kautta. Tämä\nihmiskäsitys selittää kaikki inhimilliset ilmiöt biologisesti luonnontieteellisin käsittein. Naturalistinen\nkäsitys korostaa ihmisen fyysisiä tarpeita, mutta myös psyykkiset ilmiöt selitetään biologian pohjalta. Se pitää sisällään ajatuksen, että ihmistä voidaan tarkastella ja tutkia erillisinä osina. Tätä\nihmiskäsitystä kuvaavat myös staattisuus ja normaaliuden ihanne. Naturalistiseen ihmiskäsitykseen nojaava fysioterapeutti tarkastelee kehon liikkeitä mekaanisesta näkökulmasta, jolloin lihasvoima, nivelten liikkuvuus, koordinaatio ja kestävyys ovat erillisiä toimintoja. (Talvitie ym. 1999, 3738). Nykyään fysioterapiakoulutuksessa painotetaan kokonaisvaltaista ihmiskäsitystä, jossa ihminen nähdään psyko-fyysis-sosiaalisena kokonaisuutena. Ihmisen toimintakyvyn arvioinnin apuvälineetksi tehdyn ICF-viitekehyksen termeillä sanottuna kaikessa inhimillisessä toiminnassa ilmenee\naina neljä eri tasoa, jotka ovat: kehon rakenteet ja toiminnot, arkielämän tehtävistä suoriutuminen,\nsosiaalinen osallistuminen sekä ympäristötekijöiden taso. (Arkela-Kautiainen, Ylinen & Arokoski.\nItse näemme ihmisen psyko-fyysis-sosiaalisena kokonaisuutena, mutta työssämme tarkastelemme\nihmistä fyysisenä kohteena. Keskitymme tutkimaan toimintakykyä kehon rakenteiden ja toimintojen\ntasolla. Resurssimme eivät riitä huomioimaan sitä, miten sisäiset ja ulkoiset tekijät kuten tilanteen\njännittäminen tai tutkimustilan lämpötila vaikuttavat testituloksiin.\nOpinnäytetyön suunnittelu käynnistyi syksyllä 2013 yhteydenotolla CrossFit Oulun salin\nvalmentajiin. Valmentajien ehdotuksesta opinnäytetyön aiheeksi valittiin salin harjoittelijoiden\nliikkuvuuden tutkiminen. Syksyn 2013 ja kevään 2014 aikana kirjoitimme työllemme viitekehystä ja\nperehdyimme lajin vaatimuksiin liikkuvuuden kannalta. Aihe tarkentui salin harjoittelijoille\nkohdennetun liikkuvuustestin toteutukseksi syksyn 2014 aikana, kun teimme työlle\ntutkimussuunnitelman. Samalla tarkentui myös tutkimuksen kohderyhmä; suoritimme testauksen\nsalin kisaryhmän vapaaehtoisille.\nNummelan (1998) mukaan mittaaminen toimii urheilijan kehittymisen ja valmennuksen seurannan\nvälineenä ainoastaan laadukkaasti ja oikein toteutettuna. Valittujen testien ja niissä mitattavien ominaisuuksien on oltava keskeisiä siinä lajissa, jota varten urheilija harjoittelee. Oikein valituilla mittauksilla saadaan tietoa paitsi urheilijan kehittymisestä, myös harjoittelun toteutumisesta ja sen tehokkuudesta eri harjoituskausien aikana (Nummela 1998, 1–2). Valmentajalle tiedot ovat arvokkaita, sillä mittaustulosten perusteella harjoittelua voidaan tarvittaessa muokata haluttuun suuntaan. Tulokset auttavat myös urheilijaa tiedostamaan henkilökohtaiset kehitystarpeet ja niiden pohjalta fyysisten ominaisuuksien kehittymiselle on helppo asettaa tavoitteita. (Kantola 2004, 208.)\nAineistonkeruumenetelmänä käyttämämme liikkuvuustestin kokosimme itse olemassa olevien menetelmien ja mittareiden pohjalta, koska haluamme räätälöidä sen juuri kohderyhmälle sopivaksi.\nValitsimme liikkuvuustestissä mitattavat nivelet ja lihasryhmät työmme viitekehyksen tuottaman lajitiedon perusteella niin, että mittaamme kehonosia joiden riittävä liikkuvuus on olennaisinta lajityypillisten liikkeiden oikean suoritustekniikan onnistumiseksi. Valitsimme testiin yleisesti fysioterapiassa käytettyjä menetelmiä ja mittareita, jotka on todettu luetettaviksi ja osuviksi. Käyttämämme\nmittarit ja menetelmät on kuvattu koulutusohjelmassamme käytetyssä kurssikirjallisuudessa ja\nmuussa opetusmateriaalissa ja ne ovat meille entuudestaan tuttuja. Nivelten liikelaajuuksien mittaamisessa käytämme Lääkärilehden erikoisnumerossa 3/93 kuvattuja menetelmiä ja ohjeita. Lihasten venyvyyden mittaamisessa käytämme Karhelan ja Hervosen (1989) teoksen Lihastoimin-\nnan tutkiminen esittämiä testiliikkeitä ja ohjeita sekä Liikuntalääketieteen ja testaustoiminnan edistämisyhdistys Liite ry:n julkaisun Kuntotestauksen perusteet (1998) ohjeita J. Ahosen artikkelista\nLihasvenyvyyden ja nivelliikkuvuuden testaaminen urheilussa.\nValitsimme käytettäväksi mittareina goniometriä eli kulmamittaria sekä mittanauhaa, koska näitä\nmittareita on käytetty myös lähteissämme ja nämä ovat luotettavia mittareita. Goniometri on suunniteltu juuri nivelten liikelaajuuksien ja nivelkulmien tarkkaan mittaamiseen. Goniometri ja mittanauha ovat fysioterapiassa yleisesti käytettyjä välineitä ja meille entuudestaan tuttuja. Niitä on\nhelppo lukea ja pystymme suorittamaan kaikki mittaukset näillä kahdella mittarilla.\nIhmisen liikkuvuudelle on määritelty tietyt normaaliarvot nivelten liikkeiden ja lihasvenyvyyden suhteen. Normit ovat kuitenkin lähinnä yleisellä tasolla eivätkä ne anna tarkkaa kuvaa siitä, mikä on\nriittävä tai riittämätön venyvyys eri urheilulajeihin. Jokaiselle lajille onkin kehittynyt omat liikenormistonsa riippuen lajin vaatimasta teknisestä suorittamisesta. Arvioitaessa eri urheilulajien vaatimaa notkeutta on ensiarvoisen tärkeää luoda ensin käsitys siitä, mitä kyseisen lajin tekniikka vaatii.\nLajianalyysin jälkeen voidaan luoda lajikohtaiset kriteerit tarvittavan liikkuvuuden suhteen. Kuitenkin jopa saman lajin sisällä on erilaisen liikkuvuuden omaavia huippusuorituksiin pystyviä urheilijoita. On siis mahdotonta antaa yksiselitteisen tyhjentäviä rajoja eri lajeihin. (Ahonen, 1998,\nCrossFit on lajina varsin nuori joten sen harrastamisen edellytyksistä liikkuvuuden kannalta ei ole\nvielä saatavilla tutkittua tietoa, tai ainakaan emme onnistuneet tiedonhaussamme sellaisia löytämään. Tutkimuksemme viitekehystä tehdessämme emme löytäneet lähteitä joissa olisi määritelty\ntarkasti raja-arvoineen, millaista liikkuvuutta lajissa tyypilliset liikesuoritukset vaativat. Yksittäisistä\nkehonosista mainittiin etenkin lonkka-, polvi-, nilkka- ja olkanivelet sekä selkäranka, lihasryhmistä\nnilkan koukistajat, polven ojentajat, lonkankoukistajat ja – ojentajat sekä selän pitkät ojentajalihakset. Lähteissä todettiin toistuvasti, että CrossFitissä tyypillisten liikkeiden oikeat suoritustekniikat\nvaativat hyvää ja riittävää liikkuvuutta määrittelemättä sen tarkemmin mitä hyvällä ja riittävällä siinä\nkohtaa on tarkoitettu. Tästä syystä päädyimme käyttämään liikkuvuustestissä viitearvoja, jotka on\ntehty normaaliväestön testaamiseen, koska lajikohtaisen liikkuvuuden viitearvojen määrittäminen\nolisi työmme aikaresurssin kannalta hyvin haastavaa.\nYksittäisten nivelten liikelaajuuksien osalta käytimme viitearvoja, jotka on ilmoitettu Lääkärilehden\nerikoisnumerossa 9/93. Käytimme tätä lähdeteosta koska se on fysioterapeuttien keskuudessa\nyleisesti hyväksytty ja käytetty lähde ja siihen viitattiin useassa alamme teoksessa, joita käytimme\ntyömme viitekehyksessä. Koska CrossFit-harjoittelijalta vaaditaan suuria liikeratoja, käytimme\nviitearvoina suurimpia ilmoitettuja tuloksia mitä lähteissä oli ilmoitettu. Lihasten venyvyyttä\ntestaavien liikkeiden ja Overheadsquat testin analysoinnissa noudatimme kunkin testin ohjeita siitä,\nmikä on normaali löydös ja mitkä raja-arvot tulee saavuttaa jotta liikkuvuus on normaali tai hyvä.\nMahdollisen liikerajoituksen syytä emme tässä kohtaa arvioi tai tutki, koska tutkiminen on johonkin\nAineistonkeruumenetelmämme oli liikkuvuustesti, joka sisälsi nivelten liikelaajuuksien mittausta ja\nlihasten venyvyyden testausta sekä yhden toiminnallisen liikkuvuuden testin. Toteutimme\nliikkuvuustestin koulumme fysioterapian luokkatiloissa joulukuussa 2014 neljänä eri päivänä.\nTestattavana oli yksi henkilö kerrallaan, varasimme jokaiselle testattavalle 45 minuutin ajan, joka\nriitti hyvin testin suorittamiseen. Toinen tutkimuksen tekijöistä suoritti koko testin samalle henkilölle,\ntoinen tekijöistä kirjasi ylös mittaustulokset ja tarkkaili mittaajan toimintaa laadun varmistamiseksi.\nMittaajan ja kirjaajan rooleja vaihdettiin aina yhden testattavan henkilön jälkeen. Tulosten\ntallentamista varten laadimme testilomakkeen, joka on liitteissä (Liite 2.).\nLiikkuvuustestissä mittasimme aktiivisen liikelaajuuden selkärangan, nilkka-, polvi-, lonkka- ja\nolkanivelten tietyistä liikesuunnista sekä testasimme passiivisesti näiden nivelten liikkeisiin\nvaikuttavien lihasten venyvyyttä. Yhtenä osana liikkuvuustestiä käytimme toiminnallista liikkuvuutta\nmittaavaa Overheadsquat – testiä. Testissä testattavat henkilöt suorittavat toistetusti\nkehonpainokyykyn yläraajat ojennettuina ylös, olkanivel fleksiossa. Testaajat arvioivat liikettä\nedestä, sivusta ja takaa eri nivelten ja kehonosien osalta. Tarkempi kuvaus liikkuvuustestin\nsisällöstä liitteissä (Liite 1.).\nTutkimuksemme perusjoukkona oli CrossFit Oulun kisaryhmässä harjoittelevat henkilöt.\nTutkimusjoukkoon ilmoittautui 15 henkilöä, heistä 7 miestä ja 8 naista. Tutkimusjoukon kokosimme\nvapaaehtoisista harkinnanvaraisella otannalla, koska kutsuimme testiin ainoastaan kisaryhmässä\nharjoittelevia henkilöitä. Harkinnanvaraista otantaa päätimme käyttää siksi, että kisaryhmäläiset\novat yhtenäisempi ryhmä kuin kaikki salilla harjoittelevat henkilöt yhdessä. Kisaryhmäläiset\nharjoittelevat kaikki saman ohjelmoinnin mukaan ja ovat kaikki harrastaneet lajia jo pidempään.\nOtimme heihin yhteyttä kisaryhmän tiedotuskanavana toimivan facebook-ryhmän kautta.\nKerroimme heille tutkimuksemme tarkoituksesta ja liikkuvuustestin kulusta sekä testauksen\najankohdat. Tutkimukseen osallistujat varasivat sähköpostitse itselleen ajan testaukseen.\nTutkimukseen osallistui siis 15 henkilöä kisaryhmästä, jossa on tällä hetkellä 20 aktiivista\nosallistujaa. Emme saaneet testattavaksi koko perusjoukkoa, eli tavoiteltua 20 henkilöä. Tähän\nvaikuttivat sekä tekijöiden omat aikataulut että testaamisen ajankohta, jolloin moni kisaryhmäläinen\noli sairaana tai muuten estynyt osallistumaan testiin. Halusimme kuitenkin saada testit suoritettu\njoulukuun 2014 aikana jotta työmme valmistuisi toivotussa ajassa, tämän vuoksi emme ottaneet\nenempää testattavia koska heidät olisimme joutuneet testaamaan myöhemmin. Testin tuloksia\nkokosimme ja analysoimme sekä kirjoitimme tutkimuksen loppuraportin alkuvuodesta 2015.\nMittareina käytimme goniometriä eli kulmamittaria sekä mittanauhaa. Mittauksen apuvälineinä\nkäytimme leveää tutkimuspöytää jonka korkeutta voi säätää, psoas-tyynyä, fiksaatioremmejä ja\nhiekkapussia sekä selkänojatonta tuolia. Mittarit ja apuvälineet saimme käyttöömme koulultamme.\nAineiston keruun jälkeen aineisto analysoidaan tutkimuksen tarkoitukseen sopivalla tavalla.\ntutkimusongelmat (Heikkilä 2008, 143). Suoritettuamme testauksen kokosimme mittaustulokset\nyhteen taulukkoon. Testihenkilöistä käytettiin tunnistenumeroa anonymiteetin varmistamiseksi.\nVastaksemme kysymyksiin nivelten liikerajoituksien ja lihaskireyksien esiintymisestä analysoimme\nkuinka monella henkilöllä tutkimusjoukosta on testatuissa nivelissä/lihasryhmissä joko riittävä\nliikelaajuus/normaali löydös tai liikerajoitusta/lihaskireyttä. Laskimme nivelittäin ja liikesuunnittain\nriittävän liikelaajuuden saaneiden osuuden koko tutkimusjoukosta sekä joukon keskiarvon ja\njoukon pienimmän ja suurimman tuloksen. Pyöristimme luvut yhden desimaalin tarkkuudella.\nLihaskireyksien esiintymisen osalta laskimme kuinka monella tutkimusjoukosta esiintyi kireyttä\ntestatuissa lihasryhmissä. Overheadsquat testin tuloksista laskimme, kuinka monella henkilöllä oli\ntestiliikkeessä optimisuoritus sekä kuinka monella esiintyi poikkeamaa kussakin arviointikohteessa.\nTutkimuksemme luotettavuus ja kyky vastata tavoitteeseen riippuu monesta tekijästä. Ensinnäkin\nsiitä, osaammeko valita oikein oleelliset mitattavat kehonosat, toiseksi siitä, osaammeko valita osuvat mittausmenetelmät ja mittarit sekä kolmanneksi siitä, osaammeko toteuttaa mittaamisen oikein.\nValitsemme mitattavat nivelet ja lihasryhmät lajianalyysin perusteella niin, että mittaamme kehonosia joiden riittävä liikkuvuus on olennaista lajityypillisten liikkeiden oikean suoritustekniikan onnistumiseksi.\nMittauksen luotettavuus asettaa vaatimuksia sekä mittarille että mittauksen suorittamiselle (Karppi\n& Vaara, 2006, 20). Mittausmenetelmien tulisi olla osuvia eli valideja ja reliaabeleja eli luotettavia.\nReliabiliteetilla eli toistettavuudella tarkoitetaan mittausvirheen vaikutusta mittaustulokseen. Se kuvaa sitä, kuinka lähellä eri aikoina eri mittaajien tekemät mittausten tulokset ovat toisiaan. (Talvitie\nym. 1999, 176). Mittauksen reliabiliteetti ilmaisee sen, miten luotettavasti ja toistettavasti käytetty\nmittari mittaa tutkittavaa ilmiötä. Mittauksen validiteetti ilmaisee sen, miten hyvin käytetty mittausmenetelmä mittaa juuri sitä ilmiön ominaisuutta, mitä on tarkoituskin mitata. (Karppi & Vaara, 2006,\n20). Mittaamisen luotettavuutta varmistamme sillä, että valitsemme liikkuvuustestiin yleisesti käytössä olevia mittausmenetelmiä ja mittareita jotka ovat valideja, reliaabeleja ja joiden tulosten tulkitsemiseen on olemassa ohjeet ja viitearvot.\nHyvä mittari on kansainvälisesti tunnettu ja yleisesti hyväksytty sekä sopii hyvin suunniteltuun käyttötarkoitukseen. (Karppi & Vaara, 2006, 20). Valitsimme käytettäviksi mittareiksi goniometrin eli\nkulmamittarin sekä mittanauhan. Goniometri on suunniteltu juuri liikkuvuuden mittaamiseen ja\nnämä mittarit ovat fysioterapiassa yleisesti käytettyjä ja meille entuudestaan tuttuja.\nMittaajan toiminta mittaustilanteessa on olennainen osa luotettavaa mittausta. Mittaajan on tehtävä\nmittaus aina samalla tavalla mittausohjeen mukaisesti. Myös mittaajan käytös, sana-valinnat ja\nsuhtautuminen vaikuttavat mittaustulokseen. Mittaajan on oltava rehellinen, eikä hänellä saa olla\nennakko-oletuksia mittauksen tuloksesta. Tutunkin mittauksen suorittaminen ja mittausohje kannattaa kerrata. Mittaaminen vaatii sekä mitattavalta, että mittaajalta keskittymistä. Kiire tai hermostuneisuus alentaa mittauksen luotettavuutta. Mittaustulokset on myös kirjattava heti muistiin.\n(Karppi & Vaara, 2006, 21). Harjoittelimme mittaamista etukäteen useampaan kertaan eri henki-\nlöillä. Suoritimme koko liikkuvuustestin ”harjoitustutkittaville” kuin olisimme olleet oikeassa tutkimustilanteessa. Toinen mittaajista suoritti aina koko testin samalle henkilölle, toinen kirjasi ylös\ntulokset ja tarkkaili mittaamisen oikeaa suoritusta.\nMittaamisen luetettavuuteen vaikuttaa myös mitattavalle annettavien ohjeiden selkeys, ymmärrettävyys ja yhdenmukaisuus sekä ohjeiden antotapa. Mitattavalle annettavassa ohjeessa keskitytään\nsuorituksen ydinkohtiin. Mittaajan antama ohje voidaan toistaa eri kerroilla sananmukaisesti. Mitattavalle tulee kertoa mittauksen tarkoitus ja tavoite sekä antaa aikaa miettiä, onko hän ymmärtänyt\nohjeen. Mittausympäristön tulee olla rauhallinen. Mittaajaan luottamusta ja turvallisuutta luova käytös tukee mittauksen hyvää lopputulosta. (Talvitie ym. 199, 174). Informoimme tutkimushenkilöt\ntestin tarkoituksesta ja kulusta pääpiirteittäin jo ennen testitilannetta. Testiä suunnitellessa mietimme myös, miten ohjeistamme kunkin testiliikkeen ja kirjoitimme ohjeet testilomakkeeseen muistin tueksi. Testitilanteessa ohjeistamme ja näytämme mittaus kerrallaan liikkeiden oikean suoritustavan. Tutkittavat saavat myös kokeille liikkeitä ennen mittausta. Näin varmistamme että testattavat\nosaavat suorittaa liikkeet oikein. Tarvittaessa korjaamme vääriä suorituksia opettamalla oikean liikkeen. Mittaukset teemme kaikille samassa tilassa, koulumme kuntosalissa joka on sopivan tilava\nja rauhallinen. Varaamme testitilanteeseen ja testihenkilöiden välille riittävästi aikaa jotta voimme\nsuorittaa mittaukset rauhassa ja huolellisesti.\nFysioterapiassa ei aina voida mitata juuri sitä asiaa, jota halutaan mitata. Yleisimmin käytetyt mittarit ovat yksinkertaisia, niillä on mahdotonta mitata potilaan tilannetta monitahoisesti. Sen vuoksi\njoudutaan usein mittaamaan sitä, mitä on mahdollista mitata olemassa olevilla välineillä ja resursseilla. Toisen haasteen muodostavat erilaisten validoitujen mittauskokonaisuuksien ja kyselyiden\nkäyttö. Ne on tarkoitettu käytettäväksi sellaisenaan, joten muunnellun kokonaisuuden tulkinta aiemman lomakkeen pohjalta ei ole enää luotettavaa. (Karppi & Vaara, 2006, 20-21). Kokosimme oman\nmittauskokonaisuuden, koska emme löytäneet valmiina sellaista, joka olisi tutkimuksemme tarkoituksen kannalta osuva ja kattava.\nTässä tutkimuksessa mittaamme mekaanisesti nivelten liikelaajuuksia ja lihasten venyvyyttä ja\nteemme mittaustulosten perusteella päätelmiä testihenkilön liikkuvuudesta. Tämä on mekaanista\nliikesuoritusta paljon monimutkaisempi kokonaisuus, johon vaikuttavat monet yksilö- ja tilannetekijät. Toiminnallista liikkuvuutta mittaamme Overheadsquat- testillä, mutta siinäkin otamme huomioon testin tulkinnassa vain liikkuvuusrajoitteiden vaikutuksen testiliikkeen onnistumiseen.\nNational Academy of Sports Medicinen kehittämä Overheadsquat -testi on suunniteltu arvioimaan\nurheilijan toiminnallista liikkuvuutta, keskivartalon voimaa, tasapainoa ja neuromuskulaarista kontrollia. Omassa tutkimuksessamme toteutamme testistä vain toiminnallista liikkuvuutta arvioivan\nosion. Pohjois–Carolinan yliopistossa on testattu Overheadsquat -testin luotettavuutta. Pohjois-Carolinassa testiryhmä koostui kahdestakymmenestä testattavasta, joista yksitoista oli naisia ja yhdeksän oli miehiä. Testiryhmäläisistä otettiin digitaalikameralla kuvia edestä-, takaa- ja sivustapäin.\nKuvien analysointi suoritettiin kahdessa osassa ja analysointien välillä oli kahden vuorokauden\ntauko. Kuvia analysoinneille henkilöille järjestettiin koulutus ennen analysoinnin suorittamista. Tutkimuksesta saadut tulokset ehdottavat, että Overheadsquat -testi olisi luotettava menetelmä liikkuvuuden arvioimiseen. Tutkimusartikkelissa tuotiin myös julki, että Overheadsquat -testistä saatua\ninformaatiota voi hyödyntää urheiluvammojen ennaltaehkäisevien toimenpiteiden sekä urheilijan\noheisharjoitteiden suunnittelussa. (Hirth 2007.)\nJo tutkimusaiheen valinta on eettinen ratkaisu. Tutkimuskohteen valinnassa kysytään, kenen ehdoilla tutkimusaihe valitaan ja miksi tutkimukseen ryhdytään. Tulisiko valita vai erityisesti välttää\nmuodinmukaisia aiheita; valitaanko aihe joka on helposti toteutettavissa mutta joka ei ole merkitykseltään erityisen tärkeä, miten ylipäänsä otetaan huomioon aiheen yhteiskunnallinen merkittävyys.\n(Hirsjärvi ym. 2004, 26).\nAiheen valinnassa pyrimme huomioimaan aiheen ajankohtaisuuden ja merkittävyyden, mutta\npääkriteerinä oli kuitenkin omakohtainen kiinnostus lajia ja liikkuvuuden tutkimista kohtaan. Tiedostimme aihetta valitessamme, että liikuntamuotona CrossFit ei kosketa Suomessa kuin pientä joukkoa. Laji on kuitenkin otollinen tutkittava fysioterapian menetelmin siinä missä muutkin liikunnan\nlajit. Oman ammatillisen osaamisemme syventämisen kannalta on tärkeintä, että tutkimusaihe antaa meille eväitä toimia ammatissamme. Toimintakyvyn tutkiminen ja testaustoiminta ovat fysioterapian keskeinen osa-alue. Työssämme päätimme kohdentaa tutkimisen tietyn harrastuksen perusteella valittuun ihmisjoukkoon.\nTutkimuksen kohteena olevien henkilöiden kohtelua on myös selvitettävä. Kun tutkimus kohdistuu\nihmisiin, on erityisesti selvitettävä, miten henkilöiden suostumus hankitaan, millaista tietoa heille\nannetaan ja millaisia riskejä heidän osallistumiseensa sisältyy. Yleensä tutkimukseen osallistuvilta\nyksilöltä edellytetään asiaan perehtyneesti annettua suostumusta. Perehtyneisyys tarkoittaa sitä,\nettä tutkimushenkilölle kerrotaan kaikki mitä tutkimuksen kuluessa tapahtuu tai saattaa tapahtua ja\nettä hän kykenee ymmärtämään tämän informaation. Suostumus tarkoittaa sitä, että henkilö on\npätevä tekemään päätöksiä ja että hän antaa suostumuksen vapaaehtoisesi, ilman pakotusta.\n(Hirsjärvi ym. 2004, 26-27).\nNoudatimme tutkimusta tehdessämme fysioterapeuttien eettisiä ohjeita. Tutkimushenkilöt osallistuivat tutkimukseen vapaaehtoisesti ja he tiesivät mihin tarkoitukseen ja miten kerättyä aineistoa\nkäytetään. Pystyimme informoimaan tutkimukseen osallistuvia henkilöitä testaamisen kulusta pääpiirteittäin jo ennen päätöstä osallistumisesta. Tutkimukseen osallistumiseen ei liity suuria riskejä,\nmutta pieni riski fyysisen loukkaantumisen tai vamman aiheutumisesta on aina olemassa tämän\nkaltaisessa testaamisessa. Informoimme tutkimushenkilöitä myös mahdollisesti heille aiheutuvista\nhaitoista, joita voivat olla lähinnä lihasten tai muiden pehmytkudosten venähdykset tai revähdykset.\nSoinisen (1995, 129-130) mukaan ihmisiä ja ihmisryhmiä koskevaa tutkimusta tehdessä täytyy tutkijan miettiä, mitä eettisiä tekijöitä hänen täytyy ottaa huomioon ollakseen loukkaamatta kenenkään\nyksityisyyttä. Yksilöihin kohdistuvassa tutkimuksissa kaikilla siihen osallistuvilla on oikeus pysyä\nnimettömänä tai anonyyminä, ts. tutkittavilla on oikeus vaatia, että heidän identiteettinsä ei ole tunnistettavissa tutkimuksessa. Anonymiteetin takaamiseksi on syytä käyttää koehenkilön tunnistimena joko numeroa tai keksittyä nimeä.\nLiikkuvuustestin tulosten tallentaminen tehtiin anonyymisti, kuten myös aineiston analysointi ja\nniistä yhteenvedon kirjoittaminen. Tutkittaviin henkilöihin ja heidän mittaustuloksiinsa viitataan tulosten koonnissa ja raportissa numerotunnisteella. Tutkimuksessa kerättyä aineistoa käsiteltiin asiallisesti ja aineisto kokonaisuudessaan oli ainoastaan työn tekijöiden käytössä. Kukin tutkimukseen\nosallistunut henkilö sai itselleen kopion omasta testilomakkeestaan. Tekijöiden hallussa oleva testilomake hävitetään työn valmistumisen jälkeen, jottei anonymiteetti kärsi.\nTutkittavien henkilöiden kohtelun lisäksi tulee tutkimustyön kaikissa vaiheissa välttää epärehellisyyttä. Toisten tekstiä ei plagioida ja toisten tutkijoiden osuutta ei vähätellä. Tuloksia ei yleistetä\nkritiikittömästi, tuloksia ei sepitetä eikä kaunistella. Raportointi ei saa olla harhaanjohtavaa tai puutteellista. (Hirsjärvi ym. 2004, 27-28). Kunnioitimme tekijänoikeuksia kirjallisia aineistoja ja internetlähteitä hyödyntäessä. Mittaustuloksia ei ole vääristelty vaan ne on kirjattu ylös ja raportoitu totuudenmukaisesti.\nTutkimuksemme tuloksena on kuvaus testihenkilöiden eli CrossFit Oulun kisaryhmässä harjoittelevien 15 henkilön nivelten liikelaajuuksien ja lihasten venyvyyden nykytilasta verrattuna viitearvoihin.\nTutkimustuloksissa vastaamme asettamiimme tutkimuskysymyksiin. Ensin vastaamme tutkimuksemme alakysymyksiin: missä nivelissä testihenkilöillä on liikerajoitusta sekä missä lihasryhmissä\ntestihenkilöillä on kireyttä? Nivelten liikerajoituksien tutkimisen osalta tuloksena on, että testiryhmän jäsenillä on tietyissä nivelissä ja liikesuunnissa joko riittävä liikelaajuus tai liikerajoitusta. Kuvaukset nivelten liikelaajuuksien mittausmenetelmistä ks. sivut 16–20. Olemme laskeneet nivelten\nliikelaajuuksista ryhmän keskiarvot sekä suurimman ja pienimmän tuloksen. Pyöristimme luvut yhden desimaalin tarkkuudella. Tulokset esitämme taulukossa 3.\nLihaskireyksien tutkimisen osalta tuloksena on, että testiryhmän jäsenillä on tiettyjen testiliikkeiden\nperusteella lihasryhmissä joko riittävä venyvyys tai lihaskireyttä. Kuvaukset lihasten venyvyyden\ntesteistä ks. sivut 18–20. Taulukossa 4 on esitetty tutkittujen lihasryhmien kireyksien ilmeneminen\ntestiryhmäläisillä määrällisesti. Lisäksi käymme lävitse tutkimushenkilöiden testaamisen yhteydessä esiintuomia asioita kuten lihaskireyden tai kivun tuntemuksia sekä itse ylös kirjaamiamme\nhavaintoja. Nivelten liikelaajuuksien mittauksessa käytimme viitearvoja, jotka on ilmoitettu Suomen\nLääkärilehden erikoisnumerossa 9/93. Lihasten venyvyyttä testaavien liikkeiden analysoinnissa\nnoudatimme kunkin testin ohjeita siitä, mikä on normaali löydös ja mitkä raja-arvot tulee saavuttaa\njotta lihasten venyvyys on riittävä.\nVastauksen lihaskireyksien vaikutuksesta lajityypilliseen liikesuoritukseen saamme Overheadsquat –testin tuloksista. Testissä havainnoidaan eri suunnista testihenkilön toistamaa liikesuoritusta ja sitä, esiintyykö poikkeamia optimisuoritukseen nähden eli kompensatorisia liikkeitä.\nKompensaation perusteella voidaan päätellä missä lihasryhmissä testihenkilöllä on kireyttä. Testin\ntuloksena on, että testihenkilöllä joko esiintyy tai ei esiinny kompensatorista liikettä kussakin arviointikohteessa. Taulukossa 3 on esitetty kompensatoristen liikkeiden esiintyminen testiryhmäläisillä\nLuvussa yhteenveto ja johtopäätökset vastaamme tutkimuskysymykseemme: millaiset nivelten liikelaajuudet ja lihasten venyvyys testihenkilöillä on suhteessa lajin vaatimuksiin? Vertaamme mittausten tuloksia lajin vaatimuksiin sekä Overheadsquat –testin ja muiden mittausten tuloksia toisiinsa.\nTaulukossa 3. on esitetty asteina tai senttimetreinä testiryhmältä mitattujen liikelaajuuksien keskiarvo, suurin ja pienin arvo sekä liikerajoituksen esiintyminen määrällisesti nivelittäin ja liikesuunnittain.\nTAULUKKO 3. Nivelten liikelaajuudet\nNivel ja liikesuunta /\n(vain toinen puoli)\nNilkkanivel aktiivinen dorsifleksio /\n17.9 / 17.2\nNilkanivel passiivinen dorsifleksio /\n41.3 / 42. 3\nPolvinivel fleksio /\n130.1 / 131.1\n138 / 136\nLonkkanivel fleksio / 6.8-124.2\n/ 4-124 / 2- 10-110 / 11- 15\nLonkkanivel ekstensio / 30°\n23.5 / 23.3\nLonkkanivel abduktio / 50°\n45.3 / 45.8\nsisärotaatio / 45°\n40.5 / 38.6\nLonkkanivel ulkorotaatio / 45°\n39.5 / 41.4\nSelkäranka eteentaivutus / 10 cm\nSelkäranka sivutaivutus / 24.1 cm\nmiehet, 23. 7 cm\n22.4 / 22.5\nOlkanivelen fleksio / 167.3 / 167.6\nOlkanivelen abduktio / 180 °\n161.7 / 160\nulkokierto / 90 °\n86.3 / 83.8\nsisäkierto / 70 °\n50.1 / 50.4\nNilkkanivelestä mittasimme ylemmän nilkkanivelen dorsifleksion, jonka viitearvo on 0-20 astetta.Ylemmän nilkkanivelen dorsifleksiosta mittasimme sekä aktiivisen että passiivisen liikelaajuuden poikkeuksena muihin testiliikkeisiin. Näin siksi että nilkan riittävä passiivinen dorsifleksio on\noleellinen tekijä painonnostoliikkeiden oikeassa suoritustekniikassa (ks. sivu 12). Riittävä nilkan\ndorsifleksio passiivisesti on 0-50 astetta.\nAktiivisessa dorsifleksiossa liikerajoitusta oli 7 henkilöllä molemmissa nilkoissa. Riittävän liikelaajuuden sai 6 henkilöä molempien nilkkojen osalta. Lisäksi kahdella henkilöllä oli liikerajoitus vasemmassa tai oikeassa nilkassa. Aktiivisen dorsifleksion keskiarvo oli vasemmasta nilkasta 17,9 astetta\nja oikeasta 17,2 astetta, eli keskiarvot jäävät alle viitearvon. Pienin arvo oli vasemmasta nilkasta\n12 astetta ja oikeasta 10 astetta, suurin arvo molemmista nilkoista 22 astetta. Viisi tutkimushenkilöä\nkertoi tuntevansa kiristystä tai ahtautta nilkan etuosassa ja sääressä testiliikkeen aikana, heillä kaikilla liikerata oli 0-15 astetta tai vähemmän. Aktiivisen liikerajoituksen syynä voi siis olla paitsi pohkeessa sijaitsevien antagonisti lihasten ja niiden jänteiden kireys myös säären etuosassa olevien\nagonistilihasten kireys ja siitä aiheutuva heikko toiminta.\nPassiivisessa dorsifleksiossa liikerajoitusta oli 5 henkilöllä molemmissa nilkoissa sekä kahdella\nhenkilöllä toisen nilkan osalta. Riittävä liikelaajuus eli 0-50 astetta tai enemmän oli 8 henkilöä molemmissa nilkoissa. Keskiarvo passiiviselle dorsifleksiolle oli vasemmasta nilkasta 41,3 astetta ja\noikeasta 42,3 astetta. Pienin arvo vasemmasta nilkasta oli 20 astetta ja oikeasta 15 astetta, suurimmat arvot olivat vasen nilkka 63 ja oikea 62 astetta. Keskiarvoja alensivat liikerajoituksen huomattava määrä 5 henkilöllä, heillä kaikilla liikerajoitusta oli yli 20 astetta (liikelaajuus 0-30 astetta\ntai vähemmän) molemmin puolin. Yhdellä tutkimushenkilöllä on oikeassa nilkassa synnynnäinen\nrakennepoikkeama, minkä vuoksi hänellä oli 10 asteen puoliero aktiivisessa liikeradassa ja passiivisessa 35 asteen puoliero. Lisäksi toisella henkilöllä oli 9 asteen puoliero aktiivisessa ja 26 asteen\npuoliero passiivisessa liikeradassa, tämä henkilö kertoi tuntevansa huonommin liikkuvan oikean\nnilkan akillesjänteen hyvin kireäksi.\nPolvinivelen fleksiossa liikerajoitusta oli 8 henkilöllä molemmin puolin ja lisäksi kolmella henkilöllä\nvasemmassa polvessa. Liikerajoitus vain vasemmassa polvinivelessä oli suuruudeltaan 1-3 astetta\neikä puoliero ollut siis suuri. Täyden liikeradan molemmista polvista sai 4 tutkimushenkilöä.\nPolvinivelestä mittasimme fleksion sekä mahdollisen ekstensiovajeen. Polvinivelen fleksion viitearvo on 0-135 astetta. Polven fleksion keskiarvo oli vasemmasta polvesta 0,3-130,1 astetta ja\noikeasta 0,3-131,1. Yhdellä henkilöllä oli polven ekstensiovajetta 5 astetta molemmin puolin mikä\nnäkyy keskiarvossa, kaikilla muilla 14 henkilöllä liikerata lähti 0-linjasta eli täydestä polven ojennuksesta. Pienin arvo vasemmasta polvesta oli 113 astetta ja oikeasta 115 astetta samalta henkilöltä,\nsuurimmat arvot olivat vasemmasta polvesta 138 ja oikeasta 136 astetta myös samalta henkilöltä.\nMäärällisesti usealla testihenkilöllä oli rajoitusta tässä liikkeessä, mutta toisaalta vajetta ei ollut asteina paljon; 7 henkilöllä vajetta oli 1-4 astetta ja 4 henkilöllä vajetta oli 5 astetta tai enemmän.\nKuusi tutkimushenkilöä toi ilmi, että heistä tuntui pohkeen ja reiden takaosan lihasten yhteen painumisen ja joustamattomuuden haittaavan polven koukistusta. Vaikka emme mitanneet passiivista\nliikerataa päätimme kuitenkin kokeilla myös polven passiivisen fleksion niiltä henkilöiltä joilla oli\naktiivisessa liikeradassa mielestämme huomattavaa rajoitusta, eli 5 astetta tai enemmän. Passiivisesti saimme liikerataan noin 10 asteen lisäyksen, kuten kuuluukin, sekä pystyimme tuntemaan\nloppujouston. Aktiivisen liikeradan rajoittuminen johtui siis todennäköisimmin pehmytkudoksista,\nsekä reiden etuosan lihasten kireydestä että pohkeen ja reiden takaosan suuresta lihasmassa.\nLonkkanivelestä mittasimme fleksion, ekstension, abduktion sekä ulko- ja sisärotaatiot. Fleksio ja\nabduktio mitattiin tutkittavan ollessa selinmakuulla, ekstensio ja rotaatiot päinmakuulla.\nViitearvo lonkan fleksiolle on 0-120 astetta. Mittasimme myös mahdollisen lonkan ekstensiovajeen,\neli kuinka paljon alaraaja poikkesi 0-linjasta mittauksen alkuasennossa. Tutkimusryhmästä kukaan\nei saanut täyttä liikerataa, koska kaikilla ilmeni ekstensiovaje eli testattavan jalan lonkka jäi alkuasennossa fleksioon. Ekstensiovajetta oli 2-11 asteen välillä. 11 henkilöä sai kuitenkin koukistettua\nlonkkaa vaaditut 120 astetta tai enemmän ja saavutti siltä osin viitearvon. Lonkan fleksion keskiarvo\noli vasemmasta lonkasta 6,8-124,2 ja oikeasta lonkasta 7,1-125,1 astetta. Pienimmät arvot olivat\n10-110 vasemmasta lonkasta ja 11-120 oikeasta lonkasta samalta henkilöltä, suurimmat arvot 4124 vasen lonkka ja 2-126 oikea.\nLonkan ekstensiossa liikerajoitusta oli 14 testihenkilöllä molemmissa lonkissa. Yksi tutkimushenkilö\nsai täyden liikeradan molemmista lonkista. Viitearvo lonkan ekstensiolle on 0-30 astetta. Testiryhmän keskiarvo oli vasemmasta lonkasta 0-23,5 astetta ja oikeasta 0-23,3 astetta. Testiasennon\nollessa eri ei lonkan fleksiota mitattaessa näkynyttä ekstensiovajetta enää ilmennyt, tämä johtunee\nsiitä että päinmakuulla lonkka ojentui 0-linjaan kehon oman painon vaikutuksesta. Pienin arvo vasemmasta lonkasta oli 0-18 astetta ja oikeasta lonkasta 0-15 astetta eri henkilöiltä. Suurimmat arvot\nolivat vasen puoli 0-37 ja oikea puoli 0-40 astetta samalta henkilöltä.\nMonilla tutkittavilla ilmeni kompensatorista rangan kiertoa testiliikkeen aikana, minkä toinen mittaajista sitten esti fiksoimalla lantion omalla kehollaan. Neljä henkilöä ilmoitti kivun tunnetta liikeradan\nlopussa testattavan alaraajan pakarassa, kipu oli kolmella henkilöllä vain toisella puolella ja yhdellä\nmolemmin puolin. Kaikilla kipua tunteneilla oli rajoittunut ekstensio molemmissa lonkissa, mutta\nhuomattava puoliero, kivuliaan puolen liikerata oli 5-10 astetta lyhyempi.\nLonkan abduktiossa liikerajoitusta oli 6 henkilöllä molemmin puolin ja lisäksi kahdella henkilöllä\ntoisessa lonkassa. Täyden liikeradan sai 7 tutkimushenkilöä molemmista lonkista. Viitearvo lonkan\nabduktiolle on 0-50 astetta. Keskiarvo testiryhmällä oli vasemmasta lonkasta 0-45,3 ja oikeasta\nlonkasta 0-45,8. Pienin arvo vasemmasta lonkasta oli 0-27 astetta ja oikeasta 0-30 astetta samalta\nhenkilöltä, suurimmat arvot olivat molemmista lonkista 0-60 astetta eri henkilöiltä. Kolme henkilöä\nilmoittu kipua testattavan alaraajan pakarassa liikeradan lopussa, kaikilla heillä oli liikerajoitus ja\nkivun tunne sekä abduktiossa että ekstensiossa. Yhtä suuria puolieroja kuin lonkan ekstensiossa\nei kuitenkaan ollut. Kaikkiaan lonkan abduktiossa olivat puolierot enimmäkseen pieniä, 0-5 astetta\n12 henkilön osalta.\nLonkan sisärotaatiossa liikerajoitusta oli 11 henkilöllä molemmin puolin. Täyden liikelaajuuden sai\nyksi henkilö molemmista lonkista sekä kolme henkilöä toisesta lonkasta. Viitearvo lonkan rotaatioille on 0-45 astetta. Keskiarvo sisärotaatiossa oli vasemman lonkan osalta 0-40,5 astetta ja oikeasta lonkasta 0-38,6. Pienin arvo oli vasemmasta lonkasta 0-22 astetta ja oikeasta 0-28 astetta eri\nhenkilöiltä, suurin arvo oli vasemmasta lonkasta 0-55 ja oikeasta 0-51 astetta samalta henkilöltä.\nNeljä henkilöä ilmoitti kivun tunnetta testattavan raajan pakarassa liikeradan lopussa, kaikilla heillä\noli myös rajoittunut liikerata. Kolmella oli tuntunut kipua myös lonkan ekstensiossa ja abduktiossa,\nyhdellä kipua ilmeni ainoastaan sisärotaatiossa molemmin puolin.\nLonkan ulkokierrossa liikerajoitusta oli molemmin puolin 5 henkilöllä ja lisäksi 7 henkilöllä vain toisella puolella. Täyden liikeradan molemmista lonkista sai kolme henkilöä. Keskiarvo ulkokierrolle\noli vasemmasta lonkasta 0-39,5 astetta ja oikeasta lonkasta 0-41,4. Pienimmät arvot olivat vasemmasta lonkasta 28 ja oikeasta 22 astetta eri henkilöiltä, suurimmat arvot olivat 50 astetta molemmista lonkista samalta henkilöltä. Lonkan rotaatioissa ilmeni paljon puolieroja, paitsi määrällisesti\npaljon ja suuria eroja liikeradassa, myös erityisesti testihenkilöiden omana kokemuksena. Sisäkierrossa kolme ja ulkokierrossa 7 henkilöä sai täyden liikeradan vain toisesta lonkasta, monella myös\ntoisen lonkan liikerata oli hyvin lähellä täyttä mutta toinen jäi reilusti vajaaksi. Moni tutkimushenkilö\ntoi esille, että toisen raajan kierrot tuntuivat helpommilta ja joustavammilta ja toisen taas hankalammilta ja kireämmiltä.\nSelkärangasta mittasimme koko rangan ventraalifleksion eli eteentaivutuksen sekä lateraalifleksion eli sivutaivutuksen. Selkärangan eteentaivutuksessa liikerajoitusta oli kahdella henkilöllä. Liikerajoitusta oli heistä molemmilla 1 cm vaadittavasta 10 cm erotuksesta. Riittävän liikeradan eli\nerotuksen 10 cm tai enemmän sai 13 henkilöä. Tässä liikesuunnassa ei siis ilmennyt huomattavia\nliikerajoituksia. Keskiarvo eteentaivutukselle oli 10,7 cm, pienin arvo oli 9 cm ja suurin 15 cm. Havainnoidessamme rangan pyöristymistä liikkeen aikana ja loppuasennossa näkyi yhdeksällä tutkimushenkilöllä liikkeen tulevan paljon lannerangasta sekä rintarangan alaosasta, kun taas rintarangan yläosa ja erityisesti lapaluiden välinen alue eivät pyöristyneet juuri ollenkaan. Liike ei siis heillä\ntullut tasaisesti kaikista rangan kohdista.\nSelkärangan sivutaivutuksessa liikerajoitusta oli 10 henkilöllä, heistä 5 miehiä ja 5 naisia. Riittävän\nliikeradan sai 5 henkilöä, kaksi miestä ja kolme naista sekä vasemmalle että oikealle puolelle. Viitearvo miehille on 24,1 cm ja naisille 23,7 cm. Miesten keskiarvot olivat vasemmalle kyljelle 22,4\ncm ja oikealle kyljelle 22,5 cm. Naisten keskiarvot olivat vasemmalle kyljelle 21,5 cm ja oikealle\n21,3 cm. Miesten pienimmät arvot olivat 19 cm molemmille kyljille samalta henkilöltä. Naisten pienimmät arvot olivat vasen kylki 17cm ja oikea 17,5cm eri henkilöiltä. Miesten suurimmat arvot olivat\n27,5cm ja 28cm samalta henkilöltä. Naisten suurimmat arvot olivat 27cm ja 26cm samalta henkilöltä. Henkilöt, joilla oli rajoittunut liikkuvuus rangan sivutaivutuksessa, kertoivat kiristyksen tunteesta etenkin vatsalihaksissa, mutta myös kyljissä selän puolella sekä alaselässä.\nOlkanivelestä mittasimme istuen fleksion ja abduktion sekä tutkimuspöydällä selinmakuulla ulkoja sisäkierrot. Olkanivelen fleksiossa kaikilla 15 testihenkilöllä oli liikerajoitusta. Viitearvo olkanivelen fleksiolle ja abduktiolle on 0-180 astetta. Fleksion keskiarvo oli vasemmasta yläraajasta 167,3\nastetta ja oikeasta yläraajasta 167,6. Pienin arvo vasemmasta yläraajasta oli 157 astetta ja oikeasta 152 astetta, nämä tulokset ovat samalta henkilöltä. Suurin arvo oli molemmista yläraajoista\n177 astetta samalta henkilöltä. Keskiarvot ovat lähes samat, vaikka yhtä lukuun ottamatta kaikilla\ntutkimushenkilöillä oli puolieroa, pienimmillään eroa yläraajojen välillä oli kaksi astetta ja enimmillään 10 astetta.\nOlkanivelen abduktiossa liikerajoitusta oli kaikilla 15 testihenkilöllä. Keskiarvo abduktiolle oli vasemmasta yläraajasta 161,7 astetta ja oikeasta 160 astetta. Pienin arvo vasemmasta yläraajasta\noli 142 astetta ja oikeasta 130 astetta samalta henkilöltä. Suurin arvo oli vasemmasta yläraajasta\n175 astetta ja oikeasta 178 astetta, nämä eri henkilöiltä. Tässä liikkeessä näkyi myös paljon puolieroja yläraajojen välillä, kahdella henkilöllä tulos oli sama molemmista yläraajoista, muilla eroa oli\nTestiliikkeiden aikana useasta henkilöstä havaitsi, että selän asennon säilyttäminen oli heille vaikeaa. He myös kertoivat, että tunsivat lihaskiristystä selässä ja niska-hartiaseudulla. Ne henkilöt,\njotka saivat yli 170 asteen tulokset, pystyivät myös säilyttämään selän asennon vaivattomasti. Monelle tuotti myös vaikeuksia pitää yläraaja suorana kyynärnivelestä ja he tunsivat kyynärvarren\nojentajien kiristävän ja vaikeuttavan liikkeen viemistä loppuun.\nOlkanivelen ulkokierrossa liikerajoitusta oli 5 henkilöllä molemmin puolin ja lisäksi 6 henkilöllä toisella puolella. Täyden liikelaajuuden sai neljä henkilöä molemmista yläraajoista. Olkanivelen ulkokierron viitearvo on 0-90 astetta. Ulkokierrossa keskiarvo oli vasemmasta olkanivelestä 86,3 astetta\nja oikeasta 83,8. Pienimmät arvot olivat vasen 45 astetta ja oikea 48 astetta samalta henkilöltä.\nSuurin arvo 90 astetta oli yhteensä 10 henkilöllä ainakin toisessa raajassa, yli 90 asteen meneviä\nliikeratoja ei mitattu koska testiasento esti liikkeen 90 asteen jälkeen.\nOlkanivelen sisäkierron viitearvo on 0-70 astetta. Kukaan tutkimusjoukosta ei saanut riittävää liikelaajuutta tästä liikesuunnasta. Keskiarvo sisäkierrolle oli vasemmasta olkanivelestä 50,1 astetta ja\noikeasta 50,4 astetta. Pienimmät arvot olivat vasen 40 astetta ja oikea 25 astetta eri henkilöiltä.\nHenkilöllä, jolla oli oikean nivelen liikerata 0-25 astetta, oli kuvantamistutkimuksilla todettu nivelpintojen kulumisesta johtuva liikerajoitus. Suurimmat arvot olivat vasen 64 ja oikea 68 astetta eri henkilöiltä.\nOlkanivelen kierroissa ilmeni paljon puolieroja. Ulkokierrossa seitsemällä henkilöllä oli 5-22 astetta\npuolieroa. Sisäkierrossa puolieroja oli kuudella henkilöllä 5-12 asteen välillä ja yhdellä henkilöllä\n(sama jolla nivelpintojen kulumaa) puolieroa oli 21 astetta. Vähiten puolieroa oli niillä henkilöillä\njolla oli eniten liikerajoitusta, kun taas suurimmat tulokset saaneilla oli toisaalta eniten puolieroa.\nPuoliero noudatti henkilöiden kätisyyttä, vahvemman käden kierrot olivat enemmän rajoittuneet.\nTaulukossa 4. on esitetty testattujen lihasten ja lihasryhmien kireyksien esiintyminen testihenkilöillä\nTAULUKKO 4. Lihaskireyksien esiintyminen testihenkilöillä\nvain vasen puoli\nvain oikea puoli molemmat\nLeveä peitinkalvon 0\nSelän pitkät ojentaja\nThomasin testissä kukaan tutkimusjoukon 15 henkilöstä ei saanut tulosta riittävä venyvyys ja kaikilla tulokseen vaikutti kaksi tai useampaa löydöstä. Kireä iliospoas löydöksen sai 5 henkilöä molempien alaraajojen osalta ja kaksi henkilöä oikeasta alaraajasta. Kireä rectus femoris löydöksen\nsai 14 henkilöä molempien alaraajojen osalta ja yksi henkilö vasemmasta alaraajasta. Kireä tensor\nfascia latae löydöksen sai 12 henkilöä molempien alaraajojen osalta ja kolme henkilöä oikeasta\nalaraajasta. Kireät adduktorit löydöksen sai yksi henkilö molempien alaraajojen osalta.\nSLR-testin perusteella tutkimusjoukosta 11 henkilöllä on riittävä hamstring lihasten venyvyys molemmissa alaraajoissa, kolmella henkilöllä on tuloksena hamstring lihasten kireys molempien alaraajojen osalta ja yhdellä henkilöllä vasemmasta alaraajasta. Molemmat alaraajat suorina lonka\nfleksion 80 astetta sai seitsemän tutkimushenkilöä ja lisäksi yksi henkilö vasemman alaraajan\nosalta. Riittävä venyvyys muutetulla alkuasennolla eli ei tutkittava jalka koukussa fleksio 90 astetta\ntuloksen sai kolme henkilöä ja kaksi henkilöä oikean alaraajan osalta (toinen heistä sama henkilö\njoka sai vasemman alaraajan osalta tuloksen riittävä venyvyys). Tuloksen liikerajoitus eli fleksio\nalle 90 astetta sai kolme henkilöä ja yksi henkilö vasemman alaraajan osalta.\nRintalihasten venyvyyden testissä tutkimusjoukosta kaksi henkilöä sai tuloksen normaali venyvyys\nmolemmista yläraajoista, sekä yksi henkilö vasemmasta yläraajasta. Muilla 12 henkilöllä on siis\nkireyttä rintalihaksissa ja liikerajoitus olkanivelen passiivisessa abduktiossa. Mielestämme testin\ntulkinta ei kuitenkaan ole näin yksioikoinen ja liikerajoitus voi todellisuudessa johtua myös muista\nlihaksista. Moni testihenkilö kertoi, että heidän oman tuntemuksensa mukaan kiristystä ei tuntunut\nrintalihaksissa, vaan olkapään takapuolella ja lapaluiden välissä, mikä tuntui rajoittavan olkapään\nliikettä. Yleinen havainto tämän testiliikkeen aikana oli myös kiristyksen tunne sekä kyynärvarren\nojentajissa että koukistajissa yläraajan ollessa lähellä täyttä abduktiota.\nSelän pitkien ojentajien venyvyyden testissä tutkimusjoukosta kaksi henkilöä sai tuloksen normaali\nvenyvyys eli otsan etäisyys polvista 10 cm tai alle. Tutkimusjoukon keskiarvo oli 17 cm, pienin arvo\n9 cm ja suurin 40 cm. Lukuun ottamatta yhden henkilön arvoa 40 cm olivat muiden liikerajoitus\ntuloksen saaneiden arvot lähellä toisiaan, vaihteluväli 21-13 cm.\nLajityypillinen liikesuoritus: Overheadsquat -testi\nTaulukkoon 5. on koottu testihenkilöiden tulokset OHS-testistä. Ensin on näytetty lihavoidulla numerolla kuinka monella henkilöllä yhteensä esiintyi kompensaatiota kussakin arviointikohteessa.\nLisäksi jokainen henkilö on numeroitu järjestysnumerolla 1-15 ja heidän saamansa arviot on merkattu ko. järjestysnumerolla. Näin taulukosta voi katsoa, monellako henkilöllä on ollut kompensaatiota useammassa kuin yhdessä arviointikohdassa. Viisi tutkimushenkilöä (numerot 1,2,8,12 ja 14)\nsaivat testistä optimisuorituksen eli ei poikkeamia yhdessäkään arviointikohdassa.\nTAULUKKO 5. Overheadsquat – testin tulokset\n1; 2; 3 6; 7; 8;\n1; 2; 3 4; 5; 6; 8;\n3; 4; 7; 9; 10; 11;\n1; 2; 5; 6; 8; 12;\n4; 10; 11; 13; 15\n8; 9; 12; 14;\n5; 6; 7; 9; 11;\n1; 2; 3 4; 8; 10;\nYläraajat eivät pysy\nEdestäpäin havainnoidaan jalkaterien asentoa. Niiden tulisi osoittaa eteenpäin koko liikesuorituksen ajan. Yleinen kompensaatioliike on jalkaterän ulospäin kääntyminen. Testiryhmässä kolmella\nhenkilöllä jalkaterät kääntyivät ulospäin. Edestäpäin havainnoidessa toisena havainnointikohteena\novat polvet, joiden kompensaatioliike näkyy polvien painumisena kohti vartalon keskilinjaa (valgusasentona). Vain kahdella testihenkilöllä polvet painuivat kohti keskilinjaa.\nSivustapäin havainnoidessa ylävartalon asennon tulee säilyä suorituksen aikana samansuuntaisena säären kanssa. Mikäli asento ei säily, on havaittavissa ylävartalon työntyminen eteen. Seitsemällä testihenkilöllä havaittiin ylävartalon työntyminen eteen. Sivustapäin havainnoidessa yläraajojen pitäisi pysyä kyynärpäistä täysin ojennettuina ja samansuuntaisena ylävartalon kanssa.\nKompensaationa yläraajat eivät pysy ylhäällä eli ne eivät pysy samassa linjassa ylävartalon kanssa\nkoko liikkeen ajan. Kompensaatio yläraajat eivät pysyneet ylhäällä havaittiin viidellä tutkimushenkilöllä.\nTakaapäin havainnoidessa huomio kiinnitetään jalkaterän asentoon. Normaalisti kantaluun (calcaneuksen) pitäisi pysyä samassa linjassa säären kanssa. Yleinen löydös takaapäin havainnoidessa\non mediaalisen holvikaaren madaltuminen. Viidellä henkilöllä havaittiin testiliikkeen aikana mediaalisen holvikaaren madaltumista.\nTutkimuksemme tulosten perusteella voidaan todeta, että vaikka tutkimushenkilöillä on liikkuvuudessaan paljon yksilöllisiä eroja, löytyi heiltä myös ryhmänä yhteisiä tekijöitä; sekä liikkuvuusrajoituksia, että liikkuvuuden vahvoja kohtia. Heidän kannattaa kiinnittää jatkossa huomiota esille tulleiden liikkuvuusrajoitusten ja lihaskireyksien poistoon ja liikkuvuuden ylläpitoon osana lajiharjoitteluaan.\nHyvä liikkuvuus vaikuttaa harjoittelun ja kisasuoritusten tehokkuuteen ja turvallisuuteen. Hyvä liikkuvuus mahdollistaa laajojen liikeratojen käytön liikesuorituksissa ja tämän seurauksena pystytään\nsaavuttamaan suurempi voimantuotto, rentous, nopeus ja taloudellisuuden taso. Liikkuvuuden harjoittamisella ja parantamisella on siis yhteys myös muiden fyysisen suorituskyvyn osa-alueiden parantumiseen. Jos harjoittelija jatkuvasti kuormittaa niveliään lyhentyneellä liikeradalla, johtaa se\najan myötä lihasten lyhenemiseen ja lihasepätasapainoon. Liikerajoitus voi johtaa lihasepätasapainoon antagonisti ja agonisti lihasten sekä niveltä stabiloivien ja liikuttavien lihasten välillä, koska\nkierät tai venyttyneet lihakset eivät pysty työskentelemään tarkoituksen mukaisesti. Antagonisti lihasten kireys estää agonisti lihasten toimintaa, ja toisaalta tukilihasten kireydestä aiheutuva heikko\ntuki vaikeuttaa agonistin työskentelyä. Lihasepätasapainosta johtuvat nivelten ja niiden tukirakenteiden kuormittumisen muutokset taas altistavat erilaisille rasitusvammoille, tuki-ja liikuntaelin sairauksille ja kiputiloille. Lisääntyneet lihaskireydet lisäävät myös riskiä akuuttien urheiluvammojen,\nkuten revähdyksien ja venähdyksien synnylle. Liikesuorituksissa ja etenkin kun liikutetaan kehon\nulkopuolista kuormaa, voi kuormittuminen yli nivelen lyhentyneen liikeradan vahingoittaa niveltä\ntukevia kudoksia. Varhain havaittu liikkuvuuden heikkeneminen on tärkeää tuki- ja liikuntaelinsairauksien ennaltaehkäisemiseksi.\nTestiryhmällä löytyi selkeitä liikerajoituksia viitearvoihin verrattuna etenkin olka- ja lonkkanivelissä\nsekä selkärangassa sivutaivutuksessa. Moni toi myös esille kiristyksen tai jopa kivun tunnetta olkaja lonkkanivelten rajoittuneiden liikesuuntien ääriasennoissa. Yksittäisillä henkilöillä oli myös suuria, jopa 10 asteen puolieroja raajoissa, mitä pidämme merkittävänä erona. Niissä liikesuunnissa\njoissa ilmeni vähiten rajoituksia (nilkan passiivinen dorsifleksio, olkanivelen ulkokierto ja lonkan\nabduktio) oli myös pienimmät puolierot.\nYksikään testattavista ei saavuttanut täysiä olkanivelen liikeratoja kaikissa testatuissa liikesuunnissa. Eniten rajoittunut oli olkanivelen sisäkierto, mistä kukaan ei saanut riittävää 0-70 astetta liikelaajuutta. Monella tulos jäi 40-50 asteen tienoille, mitä pidämme huomattavana liikerajoituksena.\nTuloksen 40 astetta sai yhteensä neljä henkilöä, joista kolme molempien raajojen osalta. Kaikki\ntutkimushenkilöt myös toivat ilmi kiristyksen tunnetta liikkeen aikana ja/tai loppuasennossa, kiristystä tuntui paitsi olkapään etupuolella myös olkavarren ojentajissa ja niska-hartiaseudulla.\nRajoittunut olkanivelen sisäkierto voi vaikuttaa lajiharjoitteluun usealla tavalla. Se vaikeuttaa erilaisten kehonpainoliikkeiden, kuten punnerrusten, leuanvedon ja rengasdipin alku- ja loppuasentoihin pääsemistä, sekä muuttaa painonnoston liikkeiden mekaniikkaa. Em. liikesuorituksissa rajoittunut olkanivelen sisäkierto tyypillisesti kompensoituu olkanivelen fleksiolla ja olkaluun pään\ntyöntymisellä eteenpäin. Tämä vaikeuttaa huomattavasti hartiarengasta selän puolelta tukevien lihasten aktivointia, koska ne ovat venyttyneinä. Hyvä tukilihasten aktivaatio eli lapaluiden vieminen\nalas ja yhteen on tärkeää punnerrusten ja leuanvedon turvallisuuden kannalta sekä rinnallevedon\nja tempauksen alkuasennoissa vahvan vetoasennon saavuttamiseksi.\nOlkanivelen liikkeistä myös fleksio ja abduktio olivat lievästi rajoittuneita kaikilla tutkittavilla. Joiden\nkin henkilöiden huomattava liikerajoitus laski keskiarvot 161 asteeseen. Vaikka liikelaajuudet sinänsä suurimmalla osalla lähellä viitearvoa, 170 asteen tienoilla, huomattavampi ongelma oli liikkeen laatu. Lähes kaikki tutkittavat kokivat liikkeet raskaiksi ja joutuivat ponnistelemaan pitääkseen\noikean selän asennon sekä pitääkseen yläraajan paikoillaan fleksion ja abduktion ääriasennoissa\nmittauksen ajan. Samoin vaikeaa oli pitää yläraaja kyynärnivelestä suorana ja moni tutkittava tunsi\nkireyttä kyynärvarren koukistajalihaksissa. Liikesuoritukset olivat siis kaikkea muuta kuin rentoja ja\nsujuvia, vaikka niissä ei vaadittu kuin työskentelyä painovoimaa vastaan. Yläraajojen vieminen suoraksi pään yläpuolelle niin että sivusta katsottuna polvi, lonkka, olkapää ja yläraaja ovat kaikki samalla luotisuoralla on vaatimus hyväksytylle suorituksille kaikissa levytangolla tehtävissä ylöstyönnöissä. Samoin roikkuminen suorilla yläraajoilla on vaatimus leuanvedon alkuasennolle. Jos nämä\nasennot ovat lihaskireyksien vuoksi työläitä saavuttaa ja ylläpitää lisää se riskiä vammautumiselle\nkun liikkeitä tehdään nopeasti ja suurilla kuormilla. Olkanivelen riittämättömän fleksion ja abduktion\nkompensaationa tapahtuu herkästi selkärangan ja pään asennon muuttuminen. Jos esimerkiksi\nylöstyönnön loppuasennossa huonoa olkanivelten liikkuvuutta kompensoidaan ekstensoimalla selkärankaa ja työntämällä päätä eteenpäin kuormittaa se selkärankaa epäedullisesti. Rangan ollessa\nhuonossa asennossa ja suurten painojen ollessa päänyläpuolella eivät selkärankaa tukevat lihakset pysty tukemaan rankaa kunnolla, mikä altistaa selän akuuteille vammoille ja rasitusvammoille.\nLonkkanivelen liikesuunnista rajoittuneimmat olivat ekstensio ja kierrot. Ekstension rajoittuneisuus\nsopii hyvin yhteen sen löydöksen kanssa, että kaikilla tutkimushenkilöillä oli myös lonkan ekstensiovaje ja Thomasin testin mukaan kireyttä suorassa reisilihaksessa ja/tai lonkan koukistajissa. Sen\nsijaan lonkan abduktio oli yksi vähiten rajoittuneista liikkeistä, 9 henkilöllä oli riittävä liikeradan ainakin toisessa raajassa ja liikevajauskin oli keskimäärin vain 5 asteen luokkaa. Thomasin testissä\nainoastaan yhdellä henkilöllä oli lonkan lähentäjälihaksissa kireyttä molemmin puolin. Lantion ojennus ja eli lonkkien nopea ja voimakas ekstensio on kyykyissä sekä rinnallevedossa ja tempauksessa juuri se liike, jolla luodaan tankoa ylöspäin vievä voima. Jos ekstensio on rajoittunut ja lisäksi\npakaralihaksissa on kireyttä, voi voimantuotto lantion ojennuksessa jäädä kauaksi todellisesta potentiaalista. Lonkan kiertoja tekevien pakaralihasten, lonkankoukistaja lihasten sekä suoran reisilihaksen kireys vaikuttavat myös kyykkyasentoon ja nostojen alkuasentoihin. Lonkankoukistajien kireys aiheuttaa vartalon eteen kallistumista kyykyn pohjalla, mikä vaikuttaa edelleen niin että huonon asennon vuoksi voimantuotto kyykyn ylös tulossa huononee. Pakaroiden ja alaraajojen lihaskireydet vaikeuttavat riittävään kyykkysyvyyteen pääsemistä ja heikentävät myös voimantuottoa.\nKyykystä ylös noustaessa reiden etuosan lihakset tekevät eksentristä työtä eli supistuvat venyneestä tilasta. Jos lihas on kyykyn ala asennossa äärimmilleen venytettynä on sen voimantuotto\nheikompaa kuin jos lihaksella olisi edelleen reserviä venyä.\nLähimpänä viitearvoja testiryhmän tulokset olivat nilkan passiivisessa dorsifleksiossa, selän eteentaivutuksessa, polven fleksiossa, lonkan abduktiossa ja olkanivelen ulkokierrossa. Lonkan fleksiossa 11 henkilöä saavuttivat kylläkin riittävän lonkan koukistuksen eli 120 astetta tai enemmän,\nmutta liikerata jäi kaikilla 15 henkilöllä vajaaksi alkuasennossa mitatun ekstensiovajeen takia.\nSelän taivutustestien perusteella monella tutkimushenkilöllä on hyvä liikkuvuus lannerangan ja\nrinta-rangan alaosan alueella; tämä väli pidentyi ja pyöristyi hyvin ja etenkin lannerangan alaosa\nmeni monella notkolle huomattavan paljon. Sen sijaan rintarangan keski-ja yläosa pysyi hyvin suorana. Epätasaisuus rangan liikkuvuudessa ei ole hyvä merkki, se voi altistaa selän epätasaiselle\nkuormittumiselle ja lisätä vammautumisriskiä.\nLihaskireyksiä oli selkeimmin reiden etuosan lihaksissa, lonkankoukistajissa, leveässä peitinkalvon\nlihaksessa, selän pitkissä ojentajissa sekä rintalihaksissa. Lonkan kiertoja ja loitonnusta mitattaessa moni toi myös esille kiristyksen ja jopa kivun tunnetta pakaralihaksissa. Samoin selän sivutaivutuksessa tuotiin esille kiristyksen tunnetta vatsalihaksissa. Voimme siis sanoa, että tutkimushenkilöillä on kireyttä myös pakaralihaksissa ja vatsalihaksissa. Tätä tukevat paitsi kiristyksen\ntunne, myös lonkan kiertojen ja selän sivutaivutuksen rajoittuneet liikeradat. Moni piti vaikeana säilyttää olkanivelen fleksion ja abduktion testiasentoa, jossa selkä ja takaraivo piti säilyttää kiinni\nseinässä. Tämä esti kompensoimasta olkanivelen liikettä lisäämällä selän ekstensiota ja viemällä\npäätä eteenpäin. Kiristystä tuntui vaihtelevasti vatsalihaksissa, alaselässä, lapaluiden välissä, kyljissä kainaloiden lähellä, niska-hartiaseudulla ja kaulan etupuolella.\nOverheadsquat – testin tulokset olivat osittain yhdensuuntaisia nivel- ja lihastestauksen tulosten\nkanssa. Osalla testihenkilöistä liikesuorituksen perusteella kireät lihakset olivat myös nivel-ja lihastestauksen perusteella kireät. Toisaalta kaikilla henkilöillä joilla oli liikerajoitusta ja kireyttä arviointikohteen nivelissä ja lihaksissa ei kuitenkaan ollut poikkeamaa liikesuorituksessa. Erot eivät siis\njohdu pelkästään nivelten aktiivisesta liikkuvuudesta ja lihasten passiivisesta venyvyydestä, vaan\ntoisten henkilöiden paremmasta liikekontrollista, eli liikesuoritusta tekevien ja asentoa ylläpitävien\nlihasten paremmasta hallinnasta ja voimasta. Lisäksi lihas- ja sidekudosten laadun yksilöllisistä\neroista johtuen toisilla henkilöillä voi lihasten aktiivinen venyvyys olla hyvä, vaikka samat lihakset\npassiivisesti testattuna ovatkin kireät tai jopa lyhentyneet. Yksilöllisiin eroihin taas vaikuttaa hyvin\npaljon perimä, mutta myös liikuntatottumukset ja liikkuvuuden harjoittaminen koko eliniän ajalta.\nJoillakin tutkimushenkilöillä oli siis kireidenkin lihasten aktiivinen venyvyys hyvä OHS-testin perusteella. Testin kyykkyliike ja useat muut liikkeet tuntuivat heistä kuitenkin raskailta ja hankalilta ja he\njoutuivat ponnistelemaan säilyttääkseen vaaditut asennot. Lihasten rentous voisi tehdä liikesuorituksista helpompia ja liikkumisesta paitsi miellyttävämpää myös tehokkaampaa.\nSelkeimmin yhteneväisyydet olivat samalla henkilöllä todetut yläraajojen laskeutuminen OHS-testissä ja löydökset rintalihasten kireydestä passiivisella testauksella, sekä pieni liikerata olkanivelen\naktiivisessa fleksiossa ja abduktiossa. Kuitenkin myös henkilöillä, joilla ei havaittu yläraajojen laskeutumista, oli muiden testien perusteella kireyttä juuri rintalihaksissa ja/tai leveässä selkälihaksessa. OHS-testiliikkeessä selän asento ei kuitenkaan ollut fiksoitu ja ekstensoitumista estetty, kuten olkanivelen liikerataa testatessa, eli käsivarsien asennon säilyttäminen saattoi olla helpompaa\nselän ekstension kautta.\nSamanlaista osittaista yhdensuuntaisuutta oli myös ylävartalon eteen työntymisen osalta. Kaikilla\n7 henkilöllä joilla ylävartalo työntyi eteen, mikä kertoo lonkankoukistaja ryhmän kireydestä, oli mitattu lonkan ekstensiovaje, sekä positiivinen löydös Thomasin testissä lonkankoukistajien ja/tai\nsuoran reisilihaksen osalta. Toisaalta taas näin ei ollut kaikkien kohdalla, vaan myös osalla henkilöillä joilla OHS-testissä ylävartalo ei työntynyt eteen oli muissa testeissä selkeät löydökset lonkan\nkoukistajien ja suoran reisilihaksen kireydestä.\nJalkaterien kääntymisellä ulospäin ja nilkan dorsifleksion suuruuden välillä ei myöskään ollut selkeää yhteyttä. Ainoastaan yhdellä henkilöllä (numero 9) oli mitattu rajoittunut nilkan aktiivinen dorsifleksio, sekä poikkeama liikkeessä jalkaterien uloskääntymisenä. Tälläkin henkilöllä kuitenkin\npassiivinen nilkan dorsifleksio oli selkeästi yli viitearvon, eli poikkeamat johtuvat ennemmin nilkan\nasentoa ylläpitävien lihasten heikkoudesta. Henkilöillä, joilla oli rajoittunut nilkan aktiivinen dorsifleksio, mutta riittävä passiivinen liikerata, ei tapahtunut testiliikkeessä jalkaterien uloskääntymistä.\nVaikka testissä ei kuulunut havainnoida kuin jalkaterän ulospäin kääntymistä, kiinnittyi huomiomme\nsiihen, kuinka kolmella testattavalla isovarvas ja päkiä irtosivat alustasta testiliikkeen aikana ja jalkaterä supinoitui voimakkaasti. Tämä on mielestämme myös selkeästi kompensatorinen liike ja se\nkertoo lihastoiminnan poikkeamasta ja heikkoudesta jalkaterän asennon hallinnassa. Näillä kolmella henkilöllä jolla jalkaterä supinoitui oli myös rajoittunut nilkan aktiivinen dorsifleksio. Passiivisen liikeradan rajoitus oli kuitenkin vain yhdellä näistä henkilöistä.\nJohtopäätöksenä liikkuvuustestin tuloksista suosittelemme tutkimushenkilöille kehonhuoltoa ja liikkuvuusharjoittelua erityisesti olka- ja lonkkanivelten liikeratojen lisäämiseksi. Lisäksi tarpeellista\nolisi saada selkärangan eri kohtien liikkuvuus tasaiseksi ja rangan sivutaivutuksen liikerata pidemmäksi. Liikerajoitukset johtuvat yleensä ennen kaikkea lihas- ja sidekudosten lyhentymisestä ja\nkireydestä. Liikeratoja voi siis parantaa vaikuttamalla selkärankaa, olka- ja lonkkaniveliä liikuttavien\nja tukevien lihasten kireyksien hoitoon ja ennaltaehkäisyyn. Lihasryhmiä, joiden venyvyyttä ja rentoutta tulisi erityisesti parantaa, ovat nelipäinen reisilihas, leveä peitinkalvon jännittäjä, lonkankoukistajalihakset, selän pitkät ojentajalihakset, leveä selkälihas, rintalihakset sekä poikittaiset ja suorat vatsalihakset. Tutkimushenkilöt hyötyisivät etenkin kireiden lihasryhmien rentoutta ja lepopituutta lisäävästä kehonhuollosta, jota on esim. hieronta ja lämpöhoito sekä lihasten venyttely eri\ntekniikoilla. Lisäksi tutkimushenkilöt hyötyvät aktiivisesta liikkuvuusharjoittelusta, koska heidän lajinsa vaatii hyvää lihasten aktiivista venyvyyttä.\nArvioinnin tarkoituksena on selvittää projektin onnistumista sekä projektiin käytettyjen työmenetelmien toimivuutta. Arvioinnilla projekti osoitetaan tarpeelliseksi ja sen tulokset tuodaan muidenkin\nnähtäväksi. Arviointimenetelmät voidaan karkeasti jakaa itsearviointiin ja ulkopuoliseen arviointiin.\nProjektin arviointiin käytettävä aineisto voi olla subjektiivista (haastattelut, kyselyt), objektiivista (tilastot) tai näistä yhdessä muodostuva. Projektin luonne ja toteutustapa määrittävät sen, millaista\nlähestymistapaa käytetään. Arvioinnin pohjalta tulisi saada tietoa mahdollisista onnistumisista ja\nepäonnistumisista, joita jatkossa voidaan käyttää toiminnan kehittämiseen. (Paasivaara, Suhonen\n& Nikkilä, 2008, 140-142.)\nTämän tutkimuksen ja opinnäytetyöprosessin onnistumista arvioidaan itsearvioinnin, vertaisarvioinnin sekä työn ohjaavilta opettajilta saadun palautteen perusteella. Lisäksi liikkuvuustestin toteutuksen onnistumista arvioidaan testihenkilöiltä testitilanteessa saadun palautteen perusteella. Tutkimussuunnitelmaa ja liikkuvuustestin sisältöä arvioimme yhdessä ohjaavan opettajan kanssa. Tarkensimme tutkimussuunnitelmaa opettajalta saamamme palautteen perusteella. Tässä vaiheessa\ntarkensimme myös tutkimuksen tavoitteita ja kohderyhmää. Saimme häneltä myös ohjeita liikkuvuustestin luotettavuuden ja osuvuuden parantamiseksi ja muokkasimme testin sisältöä sen mukaisesti.\nProjektin toteutusta arvioitaessa on hyvä kiinnittää huomiota siihen, saavutettiinko asetut tavoitteet,\nkuinka työ eteni ja kuinka aikataulussa pysyttiin (Lööw 2002, 107). Opinnäytetyö prosessin aikana\nmeille paljastui vähitellen kuinka työlästä ja aikaa vievää tutkimuksen tekeminen on. Työmme eteni\npitkälti tekijöiden omien aikataulujen, eli muiden opintojen ja töiden viemän ajan ehdoilla. Jouduimme viivästyttämään aikataulua useampaan kertaan, koska halusimme tehdä työn rauhassa\nemmekä polttaa itseämme loppuun. Vasta tutkimuksen toteuttamisen ja loppuraportin kirjoittamisen suhteen pystyimme asettamaan selkeän aikataulun ja pysymään siinä. Jälkikäteen ajateltuna\naikatauluttaisimme opinnäytetyö prosessin heti niin, että eri vaiheiden valmistumiselle olisi määräajat ja samaan aikaan ei olisi muita opintoja ja harjoittelua.\nTavoitteenamme oli mitata luotettavasti CrossFit Oulun kisaryhmäläisten nivelten liikkuvuuksia ja\nlihasten venyvyyttä. Mittaamisen tuli antaa tietoa, onko testattavilla riittävä liikkuvuus suhteessa\nlajin vaatimuksiin, eli onko heillä riittävä lajikohtainen liikkuvuus. Konkreettinen tieto omista liikkuvuuden rajoituksista toivottavasti motivoisi tutkimukseen osallistujia panostamaan liikkuvuuden\nharjoittamiseen ja uusien liikerajoituksien ennaltaehkäisyyn. Ennen mittauksia perehdyimme lajin\nvaatimuksiin liikkuvuuden kannalta perusteellisesti ja saimme palautetta liikkuvuustestin sisällöstä\nohjaavalta opettajalta sekä CrossFit valmentajilta. Uskomme onnistuneemme valitsemaan mitattavat kehonosat ja mittausmenetelmät niin että mittasimme juuri lajikohtaista liikkuvuutta. Käyttämämme mittausmenetelmät ovat luotettavia, joten niiden antamat tulokset kertovat tarkasti mittaushetken tilanteesta. Mittauksen luotettavuutta lisää myös niiden toistettavuus.\nMittausten antama tieto on luetettavaa ja käyttökelpoista vain jos mittaukset on suoritettu oikein.\nPyrimme varmistamaan mittausten luotettavuutta harjoittelemalla mittaamista etukäteen eri henkilöillä, sekä tekemällä mittausolosuhteet kaikille testattaville samanlaisiksi. Etukäteen harjoittelun\nansiosta olimme hyvin valmistautuneita itse testitilanteessa. Harjoitellessa mittaamista huomasimme ja pystyimme korjaamaan joitakin sudenkuoppia ja epäselvyyksiä, esimerkiksi liikesuoritusten ohjeistamisesta mitattavalle muutimme ja tarkensimme harjoitusten perusteella. Kaikki mittaukset suoritettiin samojen ohjeiden mukaisesti, samassa tilassa ja samoilla välineillä. Panostimme testitilanteen rauhallisuuteen ja selkeyteen minimoimalla ulkoiset häiriötekijät. Sama testaaja suoritti koko testin yhdelle testihenkilölle. Suoritimme mittaamisen huolellisesti ja tarkasti. Toinen tekijöistä toimi testitulosten ylöskirjaajana sekä tarkkaili testaajan toimintaa laadun varmistamiseksi. Tämä teki testitilanteesta sujuvan ja selkeän. Etukäteen harjoittelun ansiosta mittaaminen\ntuntui varmalta ja luotettavalta. Tilanteen kiireettömyys ja testattavien hyvä yhteistyökyky auttoivat\nOnnistuimme mielestämme mittaamaan luotettavasti juuri lajikohtaista liikkuvuutta sekä mittausten\nsuunnittelun että toteutuksen osalta. Saimme tutkimushenkilöiltä hyvää palautetta, he kokivat testiin osallistumisen antaneen heille tarpeellista ja uutta tietoa oman liikkuvuuden tilasta. Tutkimushenkilöt kertoivat myös aikovansa paneutua esille tulleisiin liikkuvuusrajoituksiin ja he kokivat että\nosaavat tulosten perusteella kohdentaa liikkuvuusharjoittelun paremmin. Tutkimuksestamme oli\nosallistujille siis selkeästi hyöytä, jos he toteuttavat liikkuvuusharjoittelua jatkossa aiempaa innokkaammin ja se kohdentuu juuri heille oleellisiin asioihin.\nToivomme, että työmme lukija saa tietoa riittävän liikkuvuuden merkityksestä urheilussa ja liikkuvuuden testaamisesta käytännössä. Tutkimuksemme perusteella CrossFit harrastajat ja valmentajat saavat työkaluja arvioida lajikohtaista liikkuvuutta. Tutkimusjoukkomme ollessa pieni, 15 henkilöä, tuloksista ei voida tehdä mitään suurempaa joukkoa koskevia päätelmiä. Tuloksista voi kuitenkin nähdä suuntaviivoja sille, minkä kehonosien riittävään liikkuvuuden ylläpitämiseen tulisi erityisesti kiinnittää huomiota jos haluaa CrossFittiä harrastaa.\nYhtenä epäkohtana tutkimuksessamme on se, että mittauksemme kertovat vain tutkimushenkilön\nliikkuvuuden juuri sen hetkisen tilanteen. Liikkuvuuteen vaikuttavat monet tilanne- ja taustatekijät;\nliikuntaa säännöllisesti harrastavalla esimerkiksi se, millaista liikuntaa henkilö on harrastanut parina\nedellisenä päivänä ja kuinka hyvin hän on liikunnasta palautunut. Mittausten tulokset olisivat voineet olla toisena päivänä toisenlaiset, joko parempaan tai huonompaan suuntaan. Tutkimusta voisi\njatkaa niin, että mittauksia toistettaisiin samoilla menetelmillä useamman kerran tietyin väliajoin.\nYksi CrossFitin tausta-ajatus kuitenkin on, että urheilijan tulisi olla aina valmis minkälaiseen liikunnalliseen suoritukseen tahansa. Näin ollen urheilijalla tulisi olla myös hetkenä minä hyvänsä sellainen liikkuvuus, että hän pystyy tuon ennalta arvaamattoman liikuntasuorituksen selvittämään.\nTavoitteemme oman oppimisen kannalta oli syventää tietojamme liikkuvuuden merkityksestä liikunnan harrastamisesta ja saada kokemusta liikkuvuustestin toteuttamisesta. Koemme onnistuneemme syventämään tietojamme ja mikä tärkeintä sisäistämään asioita, osaamme perustella kirjallisiin lähteisiin ja asiantuntijatietoon vedoten miksi liikkuvuuden mittaaminen ja harjoittaminen on\ntärkeä osa sekä urheilijan tukitoimia että fysioterapiaa.\nOpinnäytetyömme tarkoituksena oli perehtyä liikkuvuuden merkitykseen urheilun harrastamisessa\nsekä siihen, millaista liikkuvuutta CrossFit harrastajalta vaaditaan. Tavoitteena oli suunnitella ja\ntoteuttaa lajikohtaista liikkuvuutta mittaava testi. Liikkuvuustestiin osallistui 15 vapaaehtoista\nCrossFit Oulun kisaryhmässä harjoittelevaa miestä ja naista. Työn tavoitteena oli tuottaa luotettavaa tietoa tutkimushenkilöiden liikkuvuuden nykytilasta. Saatujen tulosten perusteella tutkimushenkilöt voisivat kohdentaa harjoittelua omiin liikkuvuuden ongelmakohtiin.\nOpinnäytetyö prosessi alkoi osaltamme syksyllä 2013 aiheen kartoituksella ja tieteellisen tutkimuksen tekemiseen perehtymisellä. Prosessin vaiheet on jaettu kolmeen kirjalliseen raporttiin: viitekehykseen, tutkimussuunnitelmaan ja lopulliseen opinnäytetyön raporttiin. Viitekehystä kirjoittaessa\nmeillä oli mielessä huomattavasti laajemman työn toteuttaminen. Se olisi sisältänyt myös liikkuvuusharjoittelua ja harjoitteluoppaan toteuttamisen. Vasta tutkimussuunnitelmaa tehdessämme\nhuomasimme kuinka suuritöiset suunnitelmamme olivat verrattuna opinnäytetyöstä saataviin opintopisteisiin ja aikaresurssiin. Jouduimme siis miettimään suunnitelmiamme uudelleen realistisemmiksi ja rajaamaan työmme liikkuvuuden testaamiseksi. Tutkimussuunnitelmaa tehdessä jouduimme pohtimaan mitä haluamme työllämme saavuttaa, ja sitä kautta meille selkiintyivät tutkimuksen konkreettiset tavoitteet. Kun rajasimme työmme liikkuvuustestin suunnitteluun ja toteuttamiseen oli sen jälkeen työn jatkaminen huomattavasti selkeämpää ja jouhevampaa. Koimme mielekkääksi tehdä empiirisen tutkimuksen, joka sisälsi paljon käytännön työtä.\nVarsinaisen tutkimisen eli liikkuvuustestin pääsimme toteuttamaan vasta joulukuussa 2014, koska\ntyömme rajaaminen ja suunnittelu kesti kauan. Edistimme opinnäytetyötä muun koulutyön, harjoitteluiden ja töiden ohella minkä ehdimme. Kirjallisten töiden tekeminen oli ajoittain hidasta ja se oli\nsuurempi haaste kuin mihin olimme varautuneet. Olemme kuitenkin tyytyväisiä ettemme kiirehtineet tutkimisen toteuttamisen kanssa, koska ehdimme tarkentaa sisältöä ja hioa liikkuvuustestistä\ntoimivan kokonaisuuden. Olimme hyvin valmistautuneita ja testaustilanteet onnistuivat suunnitellusti. Kun tutkiminen oli hyvin suunniteltu ja toteutettu, oli myös tulosten analysointi ja niiden auki\nkirjoittaminen sujuvaa. Jälkiviisaina olisimme rajanneet työmme heti tarkemmin, mikä olisi nopeuttanut koko prosessia.\nOpinnäytetyöprosessi on kehittänyt fysioterapeuttisia tutkimis-, päättely- ja menetelmäosaamistamme. Erilaisten mittausten ja testaamisen hallitseminen on fysioterapeutin ydinosaamista.\nSaimme hyvää kokemusta testaustapahtuman suunnittelusta ja organisoimisesta, sekä yksilöiden\nohjaamisesta ja palautteen antamisesta. Jälkeenpäin ajateltuna juuri käytännöntyö testaustilanteessa on ollut antoisinta ja edistänyt ammatillista osaamistamme. Olemme myös oppineet paljon\ntieteellisen tutkimuksen tekemisestä ja sen raportoinnista. Voimme jatkossa työelämässä soveltaa\noppimaamme ja toteuttaa erilaisia testitapahtumia. Tekemämme mittaukset toteutimme testimenetelmillä ja mittareilla, jotka ovat yleisesti käytössä fysioterapiassa. Mittaukset ovat toistettavissa ja\nvertailtavissa viitearvoihin. Saaduilla tuloksilla on merkitystä niin tutkimukseen osallistuneille henkilöille kuin kaikille työn lukijoille. Toivomme, että tutkimuksemme motivoi siihen osallistuneita sekä\nsen lukijoita kiinnittämään huomiota liikkuvuuden kehittämiseen ja ylläpitämiseen. Kiinnittämällä\nhuomioita liikerajoitusten poistamiseen ja hyvän liikkuvuuden ylläpitämiseen voidaan CrossFitin\nharrastamisesta tehdä keholle vähemmän kuormittavaa ja ennaltaehkäistä urheiluvammojen syntymistä.\nvielä saatavilla tutkittua tietoa, tai ainakaan emme onnistuneet tiedonhaussamme sellaisia löytämään. Viitekehystä tehdessämme emme löytäneet lähteitä joissa olisi määritelty tarkasti raja-arvoineen, millaista liikkuvuutta lajissa tyypilliset liikesuoritukset vaativat. Yksittäisistä kehonosista liikkuvuuden osalta mainittiin etenkin lonkka-, polvi-, nilkka- ja olkanivelet sekä selkäranka. Lihasryhmistä mainittiin nilkan koukistajat, polven ojentajat, lonkankoukistajat ja – ojentajat sekä selän pitkät\nojentajalihakset. Lähteissä todettiin toistuvasti, että CrossFitissä tyypillisten liikkeiden oikeat suoritustekniikat vaativat hyvää ja riittävää liikkuvuutta määrittelemättä sen tarkemmin mitä hyvällä ja\nriittävällä siinä kohtaa on tarkoitettu. Tästä syystä päädyimme käyttämään liikkuvuustestissä viitearvoja, jotka on tehty normaaliväestön testaamiseen, koska lajikohtaisen liikkuvuuden viitearvojen määrittäminen olisi työmme aikaresurssin kannalta hyvin haastavaa.\nLähdekirjallisuuden etsiminen ja lukeminen oli iso osa opinnäytetyö prosessia. Etsimme alamme\noppikirjoista ja sähköisistä tutkimustietokannoista tietoa CrossFitistä lajina ja liikkuvuuden merkityksestä sekä sen harjoittamisesta. Raportin lopullisessa viitekehyksessä näkyy vain murto-osa\nsiitä kirjallisesta materiaalista, jonka olemme käyneet lävitse. Sisältö tarkentui syventyessämme\naiheeseen ja hahmottaessamme tutkimuksen keskeiset asiat. Jos tekisimme työmme uudelleen,\nvoisimme tiedonhankinnassa tutustua enemmän muiden tekemiin vastaavanlaisiin tutkimuksiin.\nViitekehyksessä käyttämämme lähteet ovat suurimmaksi osaksi alamme oppikirjoista. Olisimme\nvoineet raportin viitekehyksessä käyttää useampia lähteitä, mutta toisaalta lukemissamme lähteissä toistettiin hyvin pitkälti samoja asioita. Lisäksi monet kirjoittajat viittasivat samoihin vanhempiin lähteisiin ja kirjoittajiin. Vaikuttaisi siis siltä, että käsityksemme liikkuvuudesta perustuvat lopulta\nmelko suppeisiin taustoihin jotka ovat vain muutaman eri kirjoittajan kynästä. Käytimme myös jonkin verran internetlähteitä, joissa kerrotut asiat eivät pohjanneet tutkittuun tietoon, vaan olivat asiantuntijoiden, eli urheiluvalmentajien omia kokemuksia ja näkemyksiä. Lähdekriittisesti ajateltuna\nnämä lähteet eivät siis ole täysin luotettavia, mutta niissä esitetyt näkemykset olivat kuitenkin hyvin\nsamansuuntaisia muiden kirjoittajien kanssa.\nEtsiessämme raporttia varteen lisää lähdekirjallisuutta liikkuvuuden testaamisesta törmäsimme siihen, että aihetta on käsitelty melko niukasti jopa oman alamme kirjallisuudessa. Tietoa ja vakioituja\ntestimenetelmiä esimerkiksi lihasvoiman ja kestävyyden osalta löytyi runsaasti, mutta liikkuvuuden\ntestaamisesta oli lähinnä lyhyitä mainintoja. Lähteissämme toistettiin usein sitä, että urheilijalta vaaditaan hyvää tai riittävää liikkuvuutta urheilusuoritusten onnistumiseksi ja turvallisuuden takaamiseksi. Kukaan kirjoittajista ei kuitenkaan tarkentanut mitä hyvä ja riittävä tarkoittavat. Edes telinevoimistelun ja painonnoston lajianalyyseissä ei ollut avattu mitä lajiin riittävä liikkuvuus on kehonosien tai nivelten tasolla. Tästä saa sen käsityksen, että urheilupiireissä on kirjoittamattomana\ntietona asiantuntijoiden ja valmentajien tiedossa käsityksiä siitä, mikä on millekin lajille riittävä liikkuvuus.\nMielestämme on hämmentävää, että vaikka kirjallisuudessa korostetaan hyvän liikkuvuuden merkitystä paitsi urheiluvammojen ennaltaehkäisyssä myös terveyden ja toimintakyvyn yhtenä osatekijänä, on aihetta käsitelty melko rajallisesti. Meille itsellemme on vahvistunut käsitys, että liikerajoituksilla, lihasepätasapainolla ja niistä aiheutuvalla epätasaisella kehon kuormituksella on merkittävä osuus erilaisten kiputilojen ja rasitusvammojen synnyssä. Liikerajoituksien tutkimiseen, hoitoon ja ennaltaehkäisyyn pitäisi mielestämme panostaa enemmän, paitsi fysioterapeuttien, myös\nmuiden terveydenhoidon ammattilaisten keskuudessa.\nOpinnäytetyön tekeminen kahden hengen ryhmänä on ollut mielekästä, koska olemme pystyneet\nvaihtamaan mielipiteitä ja miettimään ratkaisuja yhdessä. Työtapamme ovat samantyylisiä ja meillä\non ollut samanlaiset tavoitteet opinnäytetyön tuloksen suhteen. Yksin asioiden pohtiminen voi helposti johtaa kapeakatseisuuteen ja jotkin oleelliset asiat voivat jäädä huomaamatta. Yksin tehtynä\nemme olisi saaneet toteutettua näinkin laajaa tutkimista. Mielestämme saimme nyt tehtyä kattavan\nliikkuvuustestin ja testaaminen oli kahdestaan sujuvaa. Suuremman ryhmän kanssa aikataulujen\nyhteen sovittaminen ja työn jakaminen olisi ollut haastavampaa.\nTutkimuksen onnistumiseen on vaadittu monien muidenkin kuin työryhmämme panosta. Haluamme kiittää tutkimukseen osallistuneita CrossFit Oulun kisaryhmäläisiä, jotka antoivat meille aikaansa ja luottivat osaamiseemme, sekä valmentajia jotka saivat meidät tarttumaan aiheeseen\nalun perin. Kiitokset myös kaikille opettajille, joilta olemme saaneet ohjausta ja neuvoja työn eri\nvaiheissa ja erityisesti ohjaaville opettajille Marika Tuiskuselle ja Pirjo Orellille, jotka kärsivällisesti\nauttoivat meitä tässä pitkässä prosessissa. Saimme vertaistukea ja neuvoja myös luokkatovereiltamme ja työmme opponenteilta, kiitokset myös heille. Tärkeää apua saimme myös tuttaviltamme,\njotka suostuivat koehenkilöiksi harjoitellessamme mittaamista.\nTämä tutkimus antaa tietoa tietyn ryhmän liikkuvuuden nykytilasta. Jatkona voisi toteuttaa laajempaa testaamista muilla saman lajin harrastajilla. Tutkiminen voisi painottua esimerkiksi testaamaan\ntoiminnallisesti laajemmin lihaskireyksien vaikutusta lajinomaisiin liikesuorituksiin. Lisäksi työtä\nvoisi jatkaa suunnittelemalla ja ohjaamalla tutkimusryhmälle kohdennettuja liikkuvuusharjoitteita.\nLiikkuvuusharjoittelun toteuttamisen jälkeen testaamisen voisi toistaa samoilla menetelmillä ja verrata, onko harjoittelulla saatu liikkuvuusrajoituksia vähennettyä.\nAalto, R. 2008. Kuntoilijan lihashuolto-opas. Jyväskylä: Docendo Finland\nAhonen, J. 1998. Lihasvenyvyyden ja nivelliikkuvuuden testaaminen urheilussa. Kuntotestauksen\nperusteet – kansio. Liikuntalääketieteen ja testaustoiminnan edistämisyhdistys Liite ry, Helsinki.\nAhonen J. & Sandström M. 2011. Lahti: VK-Kustannus. Liikkuva ihminen: aivot, liikuntafysiologia\nja sovellettu biomekaniikka\nAhtiainen, J. 2004. Notkeus. Teoksessa: K.L. Keskinen, K. Häkkinen & M. Kallinen. Kuntotestauksen käsikirja. Tampere: Liikuntatieteellinen Seura Ry. 180–185\nAlter, M. 1996. Science of flexibility, 2. painos. Human Kinetics\nArkela-Kautiainen, M., Ylinen, J. & Arokoski, J. P. 2009. Fysioterapia. 2014 Kustannus Oy Duodecim. Teoksessa Arokoski, J., Alaranta, H., Pohjolainen, T., Salminen, J.& Viikari-Juntura, E.(toim.)\nClarkson, H.M. 2005. Joint Motion and Function assessment. Lippincott Williams & Wilkins.\nCrossFit Inc 2013 http://www.crossfit.com/cf-info/what-is-crossfit.html viitattu 13.1.2015\nCrossFit Journal 2010. CrossFit Training Guide http://journal.crossfit.com/2010/05/crossfit-level-1training-guide.tpl viitattu 13.1.2015\nCrossFit Suomi 2013 http://www.crossfitsuomi.fi viitattu 13.1.2015\nFogelholm, M., Vuori, I. & Vasankari, T. 2011. Terveysliikunta. Helsinki: Kustannus Oy Duodecim.\nHervonen A. & Karhela A. 1989. Lihastoiminnan tutkiminen. Tampere : Lääketieteellinen oppimateriaalikustantamo\nHeyward, V. H. 1997. Advanced fitness assessment & Exercise prescription. Human Kinetics.\nHiltunen, P. & Paakkunainen, P. 1994. Venyttelyopas. Otava, Keuruu.\nHirsjärvi S., Remes P., Liikanen P. & Sajavaara P. 1992. Tutkimus ja sen raportointi. 4. uudistettu\npainos. Kirjayhtymä, Helsinki.\nHirsjärvi, S. Remes, P. & Sajavaara, P. 2004. Tutki ja kirjoita. 10., osin uudistettu laitos. Tammi,\nHirth, C.J. 2007. Clinical Movement Analysis to Identify Muscle Imbalances and Guide Exercise.\nhttps://brainmass.com/file/137500/Clinical+Evaluation+Testing.pdf viitattu 5.1.2015\nJokela, M. 2011. Overheadsquat –testi. Urheilijan liikkuvuuden arviointi. Opinnäytetyö: Seinäjoen\nKalaja, S. 2009. Lasten ja nuorten liikkuvuusharjoittelu. Teoksessa Hakkarainen, H. & Jaakkola, T.\n& Kalaja, S. & Lämsä, J. & Nikander, A. & Riski, J. (toim.). Lasten ja nuorten urheiluvalmennuksen\nperusteet. VK-Kustannus Oy, Lahti. 263-277.\nKantola, H. 2004. Kuntotestaus valmentajan työvälineenä. Teoksessa Keskinen, K.L., Häkkinen,\nK. & Kallinen, M. (toim.). Kuntotestauksen käsikirja. Liikuntatieteellinen Seura, Helsinki. 208–210.\nKarppi, S-L. & Vaara, M. 2006. Hyvät mittauskäytännöt. Fysioterapia 53 (6), 20-22.\nKeskinen K., Häkkinen K., Kallinen M., Aho J. 2007. Kuntotestauksen käsikirja. Helsinki : Liikuntatieteellinen seura.\nKoistinen, J. 2002. Urheiluvammojen ennaltaehkäisy. Teoksessa: P. Renström, L. Peterson, J.\nKoistinen, M. Read, J. Mattson, J. Keurulainen & O. Airaksinen. Urheiluvammat: ennaltaehkäisy,\nhoito & kuntoutus. Jyväskylä: Gummerus Kirjapaino Oy. s.11–78.\nKyllönen, H. 2008. Liikkuvuus ja venyttely – venyttelyllä lisää liikkuvuutta. Verkkojulkaisu. Kuopion\nYliopisto. Liikuntalääketiede. https://hapatuska.wordpress.com viitattu 6.1.2015\nLööw, M. 2002. Onnistunut projekti, projektijohtamisen ja -suunnittelun käsikirja. Helsinki: Tietosanoma.\nMero, A. & Holopainen, M. 2007. Notkeus. Teoksessa: A. Mero, A. Nummela, K. Keskinen & K.\nHäkkinen. Urheiluvalmennus. Jyväskylä: Gummerus Kirjapaino Oy. s. 364–369.\nMetsämuuronen, J. 2001. Metodologian perusteet ihmistieteissä. Helsinki: International Methelp\nNummela, A. 1998. Urheilijat. Kuntotestauksen perusteet – kansio. Helsinki: Liikuntalääketieteen\nja testaustoiminnan edistämisyhdistys\nOamk 2014. Fysioterapeuttikoulutus http://www.oamk.fi/koulutus_ja_hakeminen/nuoret_suomenkielinen/koulutukset/fysioterapia/ viitattu 19.9.2014\nOja P. 2005 Terveyskunto ja sen mittaaminen. Teoksessa: Vuori I, Taimela S, Kujala U, toim. Liikuntalääketiede. Helsinki: Duodecim 2005, s. 92-101.\nPaasivaara, L. & Suhonen, M. & Nikkilä, J. 2008. Innostavat projektit. Suomen sairaanhoitajaliitto\nSaari, M. 2009. Venyttely. Teoksessa. Saari, M. Lumio, M., Asmussen, P. & Montag, H. Käytännön\nlihashuolto: warm up, cool down, venyttely, hieronta, urheiluhieronta ja teippaus. Lahti: VK – Kustannus Oy.\nSaresvaara-Virtanen, M & Ojala, B. 1993. Nivelten ja lihasten fysioterapia. Tampere: Finnpublishers Oy.\nSmith, M., Sommer, A., Starkoff, B. & Devor, S. 2013. Crossfit-based high intensity power training\niproves maximal aerobic fitness and body composition. Journal of Strength and Conditioning Reseach Publish Ahead of Print. http://www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/23439334 viitattu 13.1.2015\nSoininen M. 1995. Tieteellisen tutkimuksen perusteet. Turun yliopiston täydennyskoulutuskeskuksen julkaisuja A: 43, Turku.\nSuomen Fysioterapeutit 2013. Fysioterapia ammattina http://www.suomenfysioterapeutit.fi/index.php?option=com_content&view=article&id=64&Itemid=55 viitattu 19.9.2014\nSuomen Lääkärilehti. 3/93. Vuosikerta 48. Eri painos. Nivelten liikkeiden mittaaminen.\nTalvitie U., Karppi S-L., Mansikkamäki T. 1999. Fysioterapia. Helsinki: Oy Edita Ab\nVorobjev, A.N. 1986. Painonnoston käsikirja. 2. painos. Käännös englanninkielisestä kirjasta ”A\nTextbook on Weightlifting” Prof. Dr. A. N. Vorobjev. Käännös: Keijo Häkkinen. Toimitus: Taisto\nKuoppala. Suomen Painonnostoliitto r.y., Helsinki.\nVuorela J. 2014. Liikuntapalvelut, Artikkelit, Valmentajan tehtäviä voimaharjoittelussa.\nhttp://www.liikuntapalvelut.net/index.html viitattu 13.1.2015\nVuorela J. 2014. Liikuntapalvelut, Artikkelit, Tempaus, maastaveto, overhead squat, http://www.liikuntapalvelut.net/index.html viitattu 13.1.2015\nVuorela J. 2014. Liikuntapalvelut, Artikkelit, Täyskyykky. http://www.liikuntapalvelut.net/tayskyykky.html viitattu 13.1.2015\nYlinen J. 2010. Venytystekniikat: lihas-jännesysteemi. Muurame : Medirehabook\nCrossFit – harjoittelijan liikkuvuus - Liikkuvuuden testaaminen\nNivelten liikelaajuudet mittaamme aktiivisesti liikesuunta kerrallaan. Lihasten venyvyyttä tutkimme\npassiivisesti sekä toiminnallisesti. Mittaukset suoritetaan kaikille testihenkilöille samalla mittarilla ja\nsamoissa testiolosuhteissa. Mitattavat riisuvat päällysvaatteet jotta mitattava kehonosa on paljaana. Luotettavuutta parannetaan mittaustilanteessa kiinnittämällä huomiota tekniseen suorittamiseen, mittausohjeiden noudattamiseen sekä mitattavan motivoimiseen. Jokaiselle mitattavalle kerrotaan, mitä mittauksessa mitataan, ja miten mittaus suoritetaan. Ohjeet kerrotaan lyhyesti ja selkeästi, jotta mitattava saattaa keskittyä testauksen suorittamiseen. Aloitusasento sekä testiliikkeiden oikea suoritus opetetaan mitattavalle.\n0-asento: mitattava istuu, polvi on 90 asteen fleksiossa ja jalkaterä kohtisuorassa säärtä vastaan,\nkantapää on tuettuna psoas-tyynyyn.\nGoniometrin akselin keskikohta asetetaan 0-asennossa lateraalisen malleolin kohdalle nivelrakoon, toinen varsi sääriluun suuntaisesti ja toinen 3. metatarsaalin suuntaisesti. Mitattava koukistaa\nnilkkaa sagittaalitasossa ja otetaan lukema liikeradan lopussa. Mittaaja tarkkailee ettei tapahdu\nnilkan inversiota tai eversiota. Viitearvo nilkan dorsifleksiolle on 20 astetta.\nOhje mitattavalle: Vedä nilkkaa niin koukkuun kuin mahdollista, pidä varpaat suoraan ylöspäin.\nPidä tämä asento kunnes saat luvan laskea jalan.\nAktiivisen mittauksen jälkeen mitataan nilkan passiivinen liikkuvuus. Mitattava on aluksi toispolviseisonnassa, jalkaterät suoraan eteenpäin. Tässä asennossa mitattava vie painonsiirrolla etummaisen jalan nilkan mahdollisimman koukkuun, kantapään tulee pysyä lattiassa.\n0-asento: ojennettu suora polvi potilaan maatessa selällään alustalla. Jos polvi ei ojennu täysin\nsuoraksi on nivelessä ekstensiovaje.\nGoniometrin akselin keskikohta asetetaan 0-asennossa kohtisuoraan polvinivelen keskikohtaan,\ntoinen varsi reisiluun ja toinen sääriluun suuntaisesti. Mahdollinen ekstensiovajaus mitataan. Mitattava koukistaa polven vetämällä jalkapohjaa alustalla, lukema otetaan liikeradan lopussa. Viitearvo\npolven fleksiolle on 0-135 astetta.\nOhje mitattavalle: Vie polvi mahdollisimman koukkuun vetämällä jalkapohjaa pitkin alustaa. Pidä\nasento kunnes saat luvan suoristaa jalan.\n0-asento: Mitattava makaa selällään alustalla, vastakkainen lonkka täydessä fleksiossa, mitattava\nalaraaja suorana alustalla. Tällöin lanneranka oikenee ja mahdollinen lonkan ekstensiovajaus tulee\nesiin. 0-asennossa mitattava fiksoi omilla käsillään vastakkaisen lonkan koukkuun vatsan päälle.\nGoniometrin akselin keskikohta asetetaan ison trochanterin kohdalle reiden ulkosivulle, varret reisiluun suuntaisesti. Mitattava koukistaa lonkan, myös polvi on koukussa, mittaaja tarkkailee ettei\nliikkeen aikana tapahdu lantion kiertymistä. Liikeradan lopussa ennen kuin lantio lähtee kiertymään\notetaan lukema. Viitearvo lonkan fleksiolle on 0-120 astetta. Myös mahdollinen lonkan ekstensiovajaus mitataan alkuasennossa.\nOhje mitattavalle: Vie polvi koukussa polvea kohti rintaa niin pitkälle kuin mahdollista, pidä selkä\npaikoillaan alustalla. Pidä tämä asento kunnes saat luvan laskea jalan.\n0-asento: Mitattava makaa selällään alustalla, molemmat alaraajat suorina ja keskilinjassa.\nGoniometrin akselin keskikohta asetetaan spina iliaca anterior superiorin kohdalla, samalle puolelle\nkuin testattava alaraaja. Goniometrin varret reisiluun sekä spina iliaca anterior superioirien välistä\nkulkevan linjan suuntaisesti. Mitattava abduktoi lonkkaa, mittaaja tarkkailee ettei liikkeen aikana\ntapahdu lantion kiertymistä ja että ei-mitattava alaraaja pysyy paikoillaan. Liikeradan lopussa ennen kuin lantio lähtee kiertymään otetaan lukema. Viitearvo lonkan abduktiolle on 0-50 astetta.\nOhje mitattavalle: Vie jalkaa suorana sivulle, pidä lantio ja toinen jalka paikoillaan alustalla. Pidä\nasento kunnes saat luvan palauttaa jalan alkuasentoon.\n0-asento: Mitattava makaa vatsallaan alustalla jalat suorina, kädet vartalon vierellä. Fiksointi remmillä lantion ympäri, remmi kulkee ristiluun päältä. Mitattava tekee lonkan ekstension kohottamalla\ntoista alaraajaa, testattavan jalan polvi saa koukistua hieman jotta reiden etuosan lihakset pysyvät\nrentoina. Goniometrin akselin keskikohta asetetaan ison trochanterin kohdalle reiden ulkosivulle,\nvarret ovat reisiluun suuntaisesti, mitataan asteluku 0-asennosta alkaen. Viitearvo lonkan ekstensiolle on 30 astetta.\nOhje mitattavalle: Nosta jalkaa lonkasta lähtien suoraan ylöspäin, pidä reiden etuosa rentona, polvi\nsaa koukistua hieman. Kannattele jalkaa ylhäällä kunnes saat luvan laskea sen.\n0-asento: mitattava makaa vatsallaan alustalla, polvi on 90 asteen fleksiossa ja sääri kohtisuorassa\npoikittaiseen linjaan nähden, joka kulkee spina iliaca anterior superiorien kautta. Goniometrin akselin keskikohta asetetaan polvilumpion kohdalle, varret sääriluun suuntaisesti. Mittaaja tarkkailee\nettä polven kohta alustalla, polven kulma ja selän asento pysyvät samana suorituksen aikana. Viitearvo lonkan rotaatioille on 45 astetta.\nSisärootaatio mitataan kiertämällä säärtä ulospäin keskilinjasta reiden ollessa kiertoakselina.\nOhje mitattavalle: Vie jalkaterää sivulle ja ulospäin, kohti pöydän reunaa, pidä polvi paikallaan alustalla. Vie jalkaterää mahdollisimman pitkälle, pidä asento kunnes saat luvan nostaa jalan.\nUlkorotaatio tutkitaan kiertämällä säärtä keskilinjaan päin reiden ollessa kiertoakselina.\nOhje mitattavalle: Vie jalkaterää keskelle, kohti vastakkaista jalkaa, pidä polvi paikallaan. Vie jalkaterää mahdollisimman pitkälle, pidä asento kunnes saat luvan nostaa jalan.\nKoko rangan ventraalifleksio eli eteentaivutus\n0-asento: mitattava istuu lonkat ja polvet n 90 asteen kulmassa, kädet rentoina vartalon sivulla.\n0-asennossa mittanauhan alkupää pidetään C7 okahaarakkeen kohdalla ja mitta luetaan S1 okahaarakkeen kohdalta. Mitattava tekee selän eteentaivutuksen ja mitta luetaan uudelleen liikeradan\nloppuasennossa. Terveellä aikuisella mittojen erotus on n. 10 cm. Mittaajaa huomioi myös miten\nranka pyöristyy liikkeen aikana ja loppuasennossa, tuleeko liike tasaisesti kaikista rangan osista.\nOhje mitattavalle: Kurota molemmilla käsillä niin alas kohti varpaitasi kuin mahdollista. Pidä lantio\npaikoillaan. Pysy tässä asennossa kunnes saat luvan nousta ylös.\nKoko rangan ekstensio eli taaksetaivutus\n0-asento: mitattava makaa suorana vatsallaan tutkimuspöydällä, käsivarret vartalon vierellä. Fiksointi remmillä lantion ympäri, ristiluun päältä. 0-asennossa mittanauhan alkupää pidetään C7 okahaarakkeen kohdalla ja mitta luetaan S1 okahaarakkeen kohdalta. Mitattava tekee selän taasketaivutuksen käyttäen käsiä apuna, kämmenet asetetaan olkapäiden molemmin puolin. Spina iliaca\nanterior superioirien tulee pysyä kiinni alustassa. Mitta luetaan uudelleen liikeradan loppuasennossa. Terveellä aikuisella mittojen erotus on n. 10 cm. Mittaajaa huomioi myös miten ranka ojentuu liikkeen aikana ja loppuasennossa, tuleeko liike tasaisesti kaikista rangan osista.\nOhje mitattavalle: Aseta kämmenet olkapäiden viereen, työnnä itsesi suorille käsille ja vie selkä\nmahdollisimman notkolle. Pidä lantio kuitenkin kokoajan kiinni alustassa. Pysy tässä asennossa\nkunnes saat luvan lopettaa.\nKoko rangan sivutaivutus\n0-asento: mitattava seisoo selkä seinää vasten, pakarat, lapaluut ja takaraivo ovat kiinni seinässä,\nkantapäät hieman irti seinästä, jalat 15 cm etäisyydellä toisistaan, käsivarret ovat suorina vartalon\nsivuilla. 0-asennossa keskisormen paikka merkitään molempien reisien ulkosyrjälle vaakasuoralla\nviivalla. Mitattava tekee sivutaivutuksen säilyttäen selän seinäkosketuksen. Suorituksen aikana\nkeskisormi liukuu reittä pitkin. Liikeradan loppuasennossa merkitään jälleen keskisormen paikka\nreisien ulkosyrjälle. Merkkien välinen etäisyys kummassakin reidessä mitataan. Viitearvo miehille\non 24,1 cm ja naisille 23,7 cm.\nOhje mitattavalle: Taivuta vartaloasi sivulle niin pitkälle kuin mahdollista, liuta sormia pitkin reiden\nulkosyrjää. Pidä selkä ja pakarat kiinni seinässä äläkä liikuta jalkoja. Pysy tässä asennossa kunnes\nsaat luvan nousta ylös.\nOlkanivelen fleksio eli olkavarren nostoliike sagittaalitasossa.\n0-asento: mitattava istuu selkänojattomalla tuolilla, selkä seinää vasten, lantio, lapaluut ja takaraivo\novat kiinni seinssä, olkapäät rentoina samassa tasossa, käsivarret rentoina vartalon sivulla.\nFleksio eteen eli olkavarren nosto sagittaalitasossa nollasta 180 asteeseen. Goniometrin akselin\nkeskikohta asetetaan kohtisuoraan olkanivelen keskikohtaan, sagittaalitasoon, varret ovat olkavarren suuntaisesti. Selän ja takaraivon tulee pysyä kiinni seinässä suorituksen aikana ja olkapäiden\nsamassa tasossa ettei tapahdu kompensatorista rangan ekstensiota tai sivutaivutusta.\nOhje mitattavalle: Nosta käsivarsi peukalo edellä etukautta niin ylös kuin mahdollista. Pidä muu\nvartalo liikkumattomana ja selkä kiinni seinässä. Pidä käsivarsi ylhäällä kunnes saat luvan laskea\nAbduktio eli olkavarren nostoliike vartalon viereltä frontaalitasossa nollasta 180 asteeseen.\nGoniometrin akselin keskikohta asetetaan kohtisuoraan olkanivelen keskikohtaan, frontaalitasoon,\nvarret ovat olkavarren suuntaisesti. Selän ja takaraivon tulee pysyä kiinni seinässä suorituksen\naikana ja olkapäiden samassa tasossa ettei tapahdu kompensatorista rangan ekstensiota tai sivutaivutusta.\nOhje mitattavalle: Nosta käsivarsi peukalo edellä sivukautta niin ylös kuin mahdollista. Pidä muu\n0-asento: tutkittava on selinmakuulla tutkimuspöydällä, olkavarsi on 90 asteen abduktiossa ja kyynärnivel 90 asteen fleksiossa, kyynärpää hieman pöydänreunan ulkopuolella. Goniometrin akselin\nkeskikohta asetetaan kohtisuoraan kyynärnivelen liikeakseliin, varret ovat kyynärvarren suuntaisesti. Suorituksen aikana olkapäät eivät saa kohota tai laskea kompensatoristen liikkeiden estämiseksi, fiksointi hiekkapussilla olkapään päältä.\nUlkorotaatio 0-asennosta 90 asteeseen.\nOhje mitattavalle: Vie kämmenselkää kohti lattiaa niin pitkälle kuin mahdollista, pidä käsivarren\nasento samana. Pidä kämmentä ääriasennossa kunnes saat luvan nostaa sen.\nSisärotaatio 0-asennosta 70 asteeseen.\nOhje mitattavalle: Vie kämmentä kohti lattiaa niin pitkälle kuin mahdollista, pidä käsivarren asento\nsamana. Pidä kämmentä ääriasennossa kunnes saat luvan nostaa sen.\nLihasten venyvyyden testaaminen\nThomasin testi, lonkankoukistajien/ polven koukistajien kireyden testaaminen\nAlkuasento: Selinmakuu, istuinkyhmyt lähellä tutkimuspöydän reunaa, ei testattava jalka koukistettuna vatsan päälle niin pitkälle että lantio kallistuu taakse ja lannelordoosi häviää, testattava tukee\njalan omilla käsillään.\nFiksaatio: estääkseen lannenotkon syntymistä tutkimuksen aikana testattava tukee omilla käsillään\nei testattavan jalan koukkuun vatsan päälle.\nLiike: testattava antaa jalan laskeutua vapaasti pöydän reunan yli\nNormaali löydös/ riittävä venyvyys: testattava jalka asettuu reidestä vaakatasoon, sääri asettuu\nkohtisuoraan reiteen nähden, reiden ulkosivulla ei ole havaittavissa mitään vakoa\nKireä iliospoas: lonkkanivel on fleksiossa, extension lisääminen passiivisesti ei onnistu. Passiivinen\nlisäys 10 astetta on normaali.\nKireä rectus femoris: passiivisesti lisättäessä lonkan extensiota polvi lähtee ojentumaan. Passiivisesti lisättäessä polven fleksiota lonkka alkaa fleksoitua.\nKireä tensor fascia latae: testattava alaraaja ei asetu 0-linjaa, lisättäessä liikerataa passiivisesti\nadduktio suuntaan reiden ulkosivulla on nähtävissä selvä vako, lepoasennossaankin reisi asettuu\nKireät adduktorit (lyhyet): testattava alaraaja ei asetu 0-linjaan, pyrittäessä lisäämään liikerataa\nabduktiosuuntaan tunnetaan adduktoreissa selvää vastustusta, lonkka pyrkii fleksioon.\nSLR testi, polven koukistajien kireyden testaaminen\nAlkuasento: Selinmakuu jalat suorina, yläraajat vartalon vierellä\nFiksaatio: ei testattavan jalan reiden päältä\nOte: testattavan jalan ympäri siten, että polvi tuetaan suoraksi, kantapää lepää kyynärnivelen kohdalla, estetään lonkan rotaatiot.\nLiike: Lonkkanivelen fleksio\nNormaali löydös/riittävä venyvyys: Selinmakuulla polvi suorana lonkan fleksio 80 astetta.\nLiikerajoitus: Polvi lähtee koukistumaan ennen kuin lonkka on 80 asteen fleksiossa\nTestauksen aikana huomioitavaa: ei testattavan jalan on pysyttävä alustalla. Jos ei testattavan jalan lonkankoukistaja lihakset kiristävät on testaus suoritettava ei testattava jalka lonkasta ja polvesta fleksiossa. Tällöin liikelaajuuden on oltava n. 10–15 astetta suurempi eli vähintään 90 astetta.\nMittaaja tarkkailee ettei liikkeen aikana tapahdu kompensatorista lannelordoosin suurentumista.\nMitattavan on pyrittävä pitämää mitattavan jalan reiden etuosan lihakset mahdollisimman rentoina.\nAlkuasento: selinmakuu, käsivarret vartalon vierellä\nFiksaatio: testaaja fiksoi rintakehän, jotta testauksen aikana ei tapahdu kompensatorista kiertoa\ntestattavan käden suuntaan\nLiike: testaaja vie käsivarren passiivisesti täyteen abduktioon, kämmen kiertyneenä ulospäin\nNormaali venyvyys: olkavarsi asettuu vaakatasoon pöydän pinnan suuntaisesti koko liikeradalla\nLiikerajoitus: olkavarsi pyrkii fleksioon eli nousemaan pöydän pinnalta liikkeen aikana\nSelän pitkien ojentajien venyvyys\nAlkuasento: istuen selkänojattomalla tuolilla, lantio neutraaliasennossa, polvet 90 astetta koukussa, jalkapohjat maassa\nFiksaatio: testaaja fiksoi käsillään suoliluiden harjujen päältä ja estää lantion eteen kallistumisen\nLiike: hitaasti tapahtuva koko selän eteentaivutus, testattava vie otsaa kohti polvia\nNormaali venyvyys: siinä liikeradan kohdassa missä lantio lähtee kallistumaan eteenpäin, loppuu\nselkälihasten venyvyys, otsan ja polvien etäisyys toisistaan on noin 10 cm.\nLiikerajoitus: lantio lähtee kallistumaan varhaisessa vaiheessa liikettä, selkäranka ei pyöristy tasaisesti koko matkalta, otsan ja polvien välinen etäisyys on enemmän kuin noin 10 cm\nOverhead squat – testi\nYhdysvaltalainen Overhead Squat -testi on suunniteltu arvioimaan urheilijan toiminnallista liikkuvuutta, keskivartalon voimaa, tasapainoa ja neuromuskulaarista kontrollia. Fysioterapiaopiskelija\nMaria Jokela on tehnyt opinnäytetyönään suomennoksen testin liikkuvuutta arvioivasta osasta ja\nkäytämme tässä hänen suomentamia ohjeitaan. Rajaamme siis tutkimisen koskemaan ainoastaan\nOverhead Squat -testi on yksi liikesuoritus, jota havainnoidaan kolmesta eri suunnasta. Huomio\nkiinnitetään viiteen ennaltamäärättyyn arviointikohteeseen. Jos niissä esiintyy poikkeamia optimisuoritukseen nähden, voidaan syitä tarkastella testiin kuuluvan taulukon avulla. Siitä ilmenee, mitkä\nlihakset / lihasryhmät voivat olla yli- tai aliaktiivisia eri poikkeamien taustalla. Periaatteena on, että\nyliaktiivisia lihasryhmiä tulisi venyttää ja aliaktiivisia lihasryhmiä puolestaan vahvistaa (Jokela,\nArviointikohteet ovat jalkaterät, polvet, lantion lumpo-pelvinen kompleksi, hartiat sekä pää. Nämä\nedellä mainitut viisi kineettisen ketjun kohdetta liittyvät ajatuksellisesti ryhdin havainnoimiseen.\nPääsääntöisesti ryhtiä havainnoidaan ilman liikettä (staattisesti), mutta perinteisen käsityksen lisäksi ryhtiä voidaan havainnoida myös toiminnallisena ryhtinä.\nTestin aloitusasento on hartialevyinen haara-asento, varpaat osoittavat kohtisuoraan eteenpäin ja\nkäsivarret on nostettuna ylös pään molemmin puolin. Käsivarsien tulee olla täysin ojennettuna kyynärpäistä ja sijaita samassa linjassa vartalon kanssa. Testi tehdään ilman kenkiä, jotta saadaan\nparemmin havainnoitua jalkaterien ja nilkkojen asentoa. Aloitusasennosta tutkittava ohjataan laskeutumaan kyykkyyn, aivan kuin istuutuisi tuolille ja sen jälkeen palaamaan takaisin aloitusasentoon. Koska testin suomennetussa ohjeistuksessa ei ole määritelty kyykky syvyyttä, päädyimme\nohjeistamaan tutkittavat tekemään kyykyn niin syvälle kuin pystyvät ilman että kantapäät nousevat\nTestin havainnointi aloitetaan edestäpäin, josta liikettä havainnoidaan viiden suorituksen verran.\nTämän jälkeen liikettä havainnoidaan sivustapäin viiden suorituksen verran ja vielä lopuksi havainnoidaan liikettä takaapäin viiden suorituksen verran.\nEdestäpäin havainnoidaan jalkaterien asentoa, niiden tulisi osoittaa eteenpäin koko liikesuorituksen ajan. Yleinen kompensaatioliike on jalkaterän ulospäin kääntyminen. Mikäli jalkaterän ulospäin\nkääntyminen ilmenee havainnointitilanteessa, tulisi havainnoijan arvioida ensimmäisen metatarsaaliphalangin (MTP) suhdetta mediaaliseen kehräsluuhun (malleoliin). Normaalissa jalkaterässä\nensimmäinen MTP asettuu samaan linjaan mediaalisen malleolin kanssa, kun taas jalkaterässä,\njossa varpaat kääntyvät ulospäin ensimmäinen MTP siirtyy lateraalisen malleolin suuntaan.\nEdestäpäin havainnoidessa toisena havainnointikohteena ovat polvet, joiden kompensaatioliike näkyy polvien painumisena kohti vartalon keskilinjaa (valgusasentona).\nSivustapäin havainnoidessa ylävartalon asennon tulee säilyä suorituksen aikana samansuuntaisena säären kanssa. Havainnoijan tulee havainnoidessaan seurata että linjaukset nilkka-polvi sekä\nlantio-hartia ovat keskenään samansuuntaisia. Mikäli kaksi edellä mainittua linjausta eivät pysy\nsamansuuntaisina on havaittavissa ylävartalon työntyminen eteen.\nSivustapäin havainnoidessa käsivarsien pitäisi pysyä kyynärpäistä ojennettuina ja samansuuntaisena ylävartalon kanssa. Mikäli käsivarret eivät pysy samassa linjassa ylävartalon kanssa, ilmenee\nkompensaatio käsivarsien eteenpäin työntymisenä.\non jalkaterien pronaatio, eli madaltuma mediaalisessa holvikaaressa. Tämä ilmenee calcaneuksen\nkääntymisenä ulkokiertoon (eversioon) liikkeen suorituksen aikana.\nCROSSFIT HARJOITTELIJAN LIIKKUVUUDEN TESTAAMINEN\nEROTUS 10 CM\n10 CM TAI ALLE\nKÄSIVARREN PAS. ABDUKTIO\n(SELÄN PITKÄT OJENTAJAT)\nETÄISYYS 10 CM\nPOHJOIS-KARJALAN AMMATTIKORKEAKOULU OPISKELIJAN TYÖOHJE POLVEN JA LONKAN NIVELRIKKOISEN – FY-\nTraktiohoitolaite lonkan nivelrikkoon Akseli Lepola, Timo Järvenpää Metropolia Ammattikorkeakoulu