Selviytyminen Vision Loss-Vinkkejä hoitajille\nHäviön näkeminen voi olla pelottavaa, ja menettäminen kyky hoitaa itsesi on jotain, jota kukaan meistä ei halua koskaan ajatella. Monet meistä eivät ymmärrä, kuinka paljon luotamme visuaalisiin vihjeisiin saavuttaaksemme kaiken, mitä teemme yhden päivän aikana. Visiohäviö - edes lievä näköhäviö - voi olla tuhoisa ja elämää muuttuva. Edellytykset, kuten glaukooma , makuladegeneraatio , verkkokalvon irtoamiset ja retinitis pigmentosa, voivat kaikki aiheuttaa ihmisille hitaasti menettävän näköä ajan mittaan.\nKun se tapahtuu sinulle tai jollekin rakastat, kaikenlaisia tunteita voi olla kokenut. Vaikutukset voivat olla sekä fyysisiä että emotionaalisia, jotka vaikuttavat paitsi kärsimään kärsiville henkilöille myös heidän perheelleen, ystävilleen ja läheisilleen. Tavalliset arkipäivän tehtävät, kuten aamutapaaminen tai aterian ruoanlaitto voivat olla melko vaikeita, jopa mahdottomia, aiheuttaen itsenäisyyden ja vakavan ahdistuksen. Näkövammaisen hoito voi myös olla fyysisesti ja emotionaalisesti tyhjennettävää. Oppiminen tapoja auttaa muita selviytymään näköhäviöistä voi suuresti helpottaa pelkoja ja emotionaalista myllerrystä, jota se aiheuttaa.\nVisiohäviö ja suru\nJotkut lääkärit vertaavat alkuvaiheen reaktiota näköhäviöön surun eri vaiheissa rakastetun henkilön menetyksen jälkeen. Näkökyvyn menetys näkyy usein samassa prosessissa. Loukkaaminen on luonnollinen vastaus merkittävään menetykseen. Tuskan vaiheita ovat kieltäminen, masennus, viha ja lopulta hyväksyminen.\nNäiden vaiheiden kanssa tunneiden tunteiden ymmärtäminen voi auttaa helpottamaan pelkoja eteenpäin:\nKieltäminen : Kun joku saa uutisia merkittävistä menetyksistä, epäilys tunne ylittää ne. Jopa jonkin ajan kuluttua, nämä epäuskon tunteet voivat tapahtua uudestaan ja uudestaan.\nMasennus : Surullisuuden ja eristäytymisen tunteita on vaikea voittaa. Henkilö tuntee itsensä yksin, ajattelemalla, että kukaan muu ei voinut ymmärtää niiden tappiot. Nämä surun tunteet pyrkivät saamaan ihmiset vetäytymään tavallisesta sosiaalisesta elämästään, jättäen heille tuntemuksia toivottomuuteen.\nViha : henkilö, jolla on näköhäviö, voi kysyä "miksi minä?" Kun masennuksen tunne alkaa vähentyä, ylimääräinen energia on käytettävissä ilmaisemaan vihan tunteita. Viha auttaa ihmisiä siirtymään eteenpäin ja ohjaamaan surunsa ja masennus ulospäin.\nHyväksyminen : surun viimeisen vaiheen aikana toivon tunne alkaa palata. Yksi alkaa kokea tulevaisuuden toiveita. Tämän toivon ansiosta saadaan uusia taitoja, jotka mahdollistavat paluun normaaleihin toimintoihin.\nVisiohäviö ja eristäminen\nYksi tärkeimmistä tavoista auttaa henkilöä, jolla on näköhäviö, on auttaa heitä uskomaan, etteivät he ole yksin. Visiohäiriö vaikuttaa yli 6,5 miljoonalla ihmisellä Yhdysvalloissa 55-vuotiailla ja sitä vanhemmilla. On tärkeää, että rakkaansa tuntevat tietävänsä, että he voivat tavoittaa muita näköhäiriöitä kärsiville, samoin kuin ammattilaisia, kuten silmälääkäriään, heikkonäköön erikoistuneita tai ammatilliseen hoitoon erikoistuneita.\nNykypäivän yhteiskunnassa on lukuisia resursseja, joihin pääsee.\nVisionAware on verkkosivusto, jonka American Soul Foundation ja Reader's Digest Partners for Sight -säätiön sponsoroima verkkosivusto. Se tarjoaa valtiolle tilauspalveluja näkövammaisille. Ihmiset ovat siellä auttaakseen.\nVakuuttaa potilastasi tai rakastetuksi, että jos he ovat valmiita tekemään muutoksia, he voivat jatkaa nauttien harrastustensa ja harrastustensa parissa. Mitä enemmän he ovat valmiita jatkamaan yhteiskunnan osallistumista, sitä helpompi on jatkaa heidän suosikkiaktiviteettiaan.\nKerro heille, ettei heidän tarvitse lopettaa työskentelyään. Vaikka tietyillä työpaikoilla on poikkeuksia, monet ihmiset, jotka kehittävät näköhäviöitä, jatkavat nykyisissä ammateissaan. Olet todennäköisesti joutunut kosketuksiin ihmisten kanssa päivittäin heikkonäköisesti ja ei ymmärrä sitä, koska ne toimivat erittäin korkealla tasolla, vaikka heikkenivät.\nSaavuttaminen Apua varten\nKun he ovat valmiita, voit harkita rekisteröitymistä rakkaasi luokassa oppia uusia taitoja itsenäisyyden palauttamiseksi. Luokat opettavat vision liikkuvuusasiantuntijat, jotka auttavat opettamaan vaihtoehtoisia tekniikoita itsenäisyyden ylläpitämiseksi. Työterapeuteilla on myös liikkuvuutta ja motorisia taitoja, jotka edellyttävät heikkonäköisyyttä.\nRatkaisuja ja työkaluja on saatavilla auttamaan keittiön suosikkiaterian keittämisessä turvallisesti, pääsemään tehokkaasti kotiin, maksamaan laskuja yksin ja tekemällä muita arkipäivän välttämättömiä tehtäviä. Teknologia on edennyt auttamaan näitä toimintoja. Tietokoneet ja laitteet voidaan sovittaa paremmin vastaamaan näkövammaisia.\nNiille, joilla on merkittävä näköhäviö, voidaan opettaa kuinka jatkaa elantonsa elämää. Seuraavassa on luettelo vihjeistä ja vinkkeistä avustamaan näkövammaisia, jotka oppivat selviytymään arjen toimista:\nSuuritehoiset silmälasilinssit voivat suurentaa lukemateriaalia.\nSuuritehoisia suurennuslaseja, joissa on sisäänrakennettu valaistus, voidaan käyttää lukemiseen ja muihin pieniin kohteisiin, jotka on selvästi nähtävissä.\nDigitaaliset suurennuslaitteet käyttävät videoita tai kuvia suurentamaan tietyt kohteet katseluun.\nMonet kirjat, sanomalehdet ja aikakauslehdet ovat saatavilla suuressa tulostusmuodossa.\nÄäninauhojen ansiosta voit nauttia kirjoista, joita on vaikeampi lukea.\nHuonekalujen poistaminen ja huonekalujen uudelleenasentaminen helpottavat kulkua huoneiden tai portaiden yläpuolella.\nValon ja valojen kirkkauden lisääminen talon ympärillä voi auttaa näköä.\nParempi tehtävävalaisimien asentaminen keittiönkaappeihin ja uuneihin voi auttaa ruoanvalmistuksessa ja aterioiden valmistuksessa.\nParemman valaistuksen asennus kotona tai työpaikalla voi auttaa päivittäisissä tehtävissä.\nSäilyttäminen säännöllisesti optiikan tai silmälääkärin kanssa voi tarkistaa silmäsi ja näkökyvyn terveydentilan. Visuaalisten ongelmien korjaaminen pienten näkyvien laitteiden käytön lisäksi hyödyttää entisestään jäljellä olevaa toiminnallista näkemystä.\nJos rakastettu on kärsinyt näköhäviöitä, on joitain asioita, joita voit tehdä ja sanoa, että se on erittäin hyödyllistä. Sinun on ajateltava kovasti heidän tilanteestaan. Velvollisuuden heikkenemisestä kärsivän perheenjäsen tai ystävä tulee tärkeäksi kumppaniksi visionhoidon prosessissa. Ystäväsi tai perheenjäsen, joka on kokenut näköhäiriöitä, voi olla hyvin stressaantunut ja ahdistunut, kun he alkavat löytää sen vaikeaksi tai mahdottomaksi kirjoittaa, lukea tai ajaa. Seuraavassa on muutamia vinkkejä, joiden avulla rakastettasi voi selviytyä näköhäiriöestään:\nAuttaa luomaan itseluottamusta.\nÄlä pelkää. Kysy suoraan, miten voit auttaa.\nKysy ennen kuin autat rohkaisemaan riippumattomuutta.\nKerro heille, että olet käytettävissä ja aina siellä, jos he tarvitsevat apua jotain erityistä.\nKeskustele heidän ongelmistaan ja älä pelkää auttaa löytämään ratkaisuja yhdessä.\n> American Optometric Association, potilaan hoito näkövammaisten kanssa; Low Vision-kuntoutus. Optometriset kliiniset käytännöt, 18. lokakuuta 2007.\n8 tapaa elää hyvin isovanhempana pienellä näkyllä\nSyyt sydämen vajaukseen johtuen dilatoitu kardiomyopatia\nVälimeren ruokavalio ja diabetes


December | 2014 | Hip Bitch and her Four Chicken\nPohjoisen Suomen Mengelet\nUudenvuoden aattona sairaalassa on taas meiltä edustusta, ei ihan tästä omasta ydinperheestä, mutta heti seuraavalta kierrokselta. Sanotaanko vaikka kaikille meille nyt muistutukseksi, että jos kaatuu ja lyö päänsä ja sen jälkeen alkaa voida pahoin ja/tai menettää tunnon osasta kasvojaan ja/tai kärsii yhtäkkisestä kovasta päänsärystä niin kannattaa mennä lääkäriin. Tai toki voi odottaa toista viikkoa ja sitten pääsee kerralla komeasti pillit vinkuen ilotulitusrakettien kanssa kilpaa vilkkuvin sinivaloin moottoritietä sairaalaan. Ei, en saanut Instahetkeä tästäkään tilanteesta, en ollut paikalla.\nKun sairaalasta kuuluu että kahvia jo hörpitään, toivotan sinne uudetvuodet ja päästän isomman lapsen pihalle ampumaan viimeiset papatit ja kiinalaiset. Seison vierellä ensimmäiset viisitoista. Seuraavat viisitoista katson eteisen ikkunasta, itse sisäpuolella. Kun paukuista ei ala tulla loppua hellitän vahtimista ja keitän lapselle kuumaa kaakaota ulos. Yritän jatkaa valvomista taas eteisen ikkunan läpi. Mutta sitten ymmärrän, ettei se auta mitään; minun katsomiseni. Jos jotakin tapahtuisi niin ainut ero olisi, että minä näkisin sen. Siispä vetäydyn olohuoneeseen mietiskelemään. Kunnes minuutin päästä ulkoa alkaa kuulua hirvittävää yskimistä ja kakomista ja hengenvetoa. Juoksen eteiseen ja läjäytän ulko-oven auki:\n“Apua, mikä sulla on? Miten kävi?”\n“Eiku mulla meni kaakaota väärään kurkkuun”\n“Aha, okei. Huh”\nOlisikin ollut noloa joutua sairaalaan uutenavuonna siksi, että olisi kaakaota keuhkoissa. Opettaja kysyisi koulussa miten joululoma meni. Lapsi joutuisi sanomaan, että yritti kyllä kovasti irrottaa vähintään sormen tai kärventää kulmakarvansa, mutta lopulta veti vain lämmintä kaakaota henkeen.\nKoirat pärjäävät paukkujen kanssa niin että pysyvät ihmisten lähellä. Tarkistavat välillä, että ihmiset pysyvät rauhallisina ja toteavat, ettei paukkeessa varmaan sitten ole mitään kummallista. Joka kerta kun koira katsoo, tulee itsetietoinen olo ja tarkkailee sitä kuinka esittää olevansa rento, vaikkei sitä tarvitsisi edes esittää kun on jo rento. Ihme ilta. Sitten on vielä lintukierros. Kanalassa ainut lunki kana oli minun harmaa Asta-Hillevini. Muut kyyhöttivät orrella vierekkäin, hereillä ja levottomina. Kukersin rauhoittelevasti ja säädin lämpötilaa maatiaisten sietokykyä paljon korkeammalle. Ajattelin, että se hyvittelisi. Lämmin yö.\nViereisessä Ulkohäkissä oli Kuura. Sen oikea jalka on epämuodostunut: varpaat käpristyvät sisään päin ja se laahaa jalkaa perässään kun hyppii innoissaan ruokakupille ja takaisin oksalle. Aluksi se asui hoitohuoneen häkissä. Yritin ensin käydä siellä vain jos oli ihan pakko. Puoliso syytti aiheellisesti vastuunjaon toispuoleistumisesta ja otin ennemmin sen synnin kuin tunnustin, että välttelin varista koska en halunnut kiintyä siihen. Että sydämessäni oli linnun kokoinen aukko, pehmeän pesän muotoiseksi asettunut sija, jossa oli iloisesti vielä muutama kuukausi sitten pörhistellyt pulu. Katsoin kaihoten Instagrammista jopa sen hullun amerikkalaisen kananaisen kuvia, joissa kukko vietti aikaansa naisen olohuoneessa.\nKuura on varis, jonka emo on viettänyt liikaa aikaa Hesburgerin ja torigrillien takaovilla. Sen jalka ja suurimmat sulat ovat epämuodostuneita todennäköisesti osin perinnöllisistä syistä, mutta myös osin siksi että sen emo opetti sille omat puutteelliset ruokailutottumuksensa. Silti sillä on varislintujen heimon jumalattoman kaunis musta vahva nokka, terävät viisaat silmät ja utelias luonto. Se on nuori ja haluaa elää. Mutta se ei voi lentää ja sen toinen jalka on kippurassa. Se istuu nyt ulkona lentohäkissä ja odottaa kun sulatan sille ystäviltä saatua vanhaa kaalilaatikkoa.\nMitä sille tehdään? Kai se on meillä kevääseen. Kasvaa isossa lentohäkissä, syö hyvin, vaihtaa sulkansa ja pääsee kesän korvalla vapaaksi. Toinen jalka kippurassa. Ilman meitä nyt jo kuolleena. Mutta entä jos se lisääntyy tänä juuri alkaneena vuotena ja sen kippurajalka onkin perinnöllinen? Sen olisi pitänyt karsiutua pelistä. Mutta me olemme osa peliä. Kaksi hassua ihmistä jotka nappaavat kuoleman kielekkeiltä vielä elämäntahtoisia siivekkäitä ja hoitavat ne kuntoon ja lisääntymään. Pohjoisen Suomen Mengelet.\nPosted in Uncategorized on December 31, 2014 by onnekas. Leave a comment\n2014 blogivuoden statistiikkaa a la WordPress\nKaikki aina kysyy. Tämä tupsahti sähköpostiin jaettavaksi uskollisten lukijoiden kanssa 💚💚💚\nPosted in Uncategorized on December 30, 2014 by onnekas. 7 Comments\nMorfiinia väärälle henkilölle\nSen markkinointi oli räätälöity minulle. Siinä luki “Eko-raketti”, ja sen nimi oli Älypää. Hintaa 11,95 euroa. Yhdestä raketista. “Laitetaan tuommoinen vielä” sanoin, enkä kysynyt miksi raketti oli Eko. En halunnut kuulla, että siksi että sen puuvarresta neljäsosa oli tehty FSC-sertifioidusta puusta. Tai että siinä oli 1,8% vähemmän muovia. Haluan uskoa, että koko raketti on hiilineutraali reilun kaupan tuote; pyhällä hengellä materialisoitunut tulite, jonka kemiallinen reaktio paikkaa otsonikerrosta samalla kun se leviää taivaalle “valtavaksi värikkääksi tähdeksi”. Räjähdehiukkaset muuttuvat maahan sataessaan kolikoiksi ja satavat kaikkien köyhien yksinhuoltajien takapihoille. Siksi se on Eko Älypää ja maksaa toistakymmentä euroa.\n“Äiti paljollako me ostettiin?”\n“Aika paljolla. Ei kerrota isille.”\nIsi ehtikin makoilla sairaalan päivystyksessä hyvän osan tapaninpäivää. Oli aivan vähällä, ettei tarvittu ambulanssikyytiä. Harmitti, että lopulta oma auto riitti sillä olin jo sommitellut mielessäni dramaattisen kuvan, jossa puolisoa kannetaan ambulanssiin jouluvalojen ohi, lasten seisoessa ovenpielessä ja itkiessä. Instagrammi oli viritettynä valmiiksi, kännykän akun lataus oli tarkastettu (78%) ja lapsia oli uhattu viikon pelikiellolla aivan perusteettomasti: kyyneleitä riitti. Mutta selkävaivainen isi saatiin kuin saatiinkin omalla autolla sairaalaan.\nPäivystyksestä kuului katkeraa raportointia siitä kuinka siellä piti istua vain ja odottaa. Täysin pimennossa siitä missä kohtaa jonoa oli omassa kiireysluokituksessaan menossa. Että oliko C-32 ollut se vanha mies, jota makuutettiin käytävässä ja joka huusi hiljaa “Apua!” kenenkään kuulematta. Ja että oliko oma numero vaikka väliltä C-35-40. Sellainenkin karkea arvio olisi kuulemma helpottanut; tuonut kontrollia, tunteen että hallitsee omaa elämäänsä. Eikä mistään muutenkaan tiennyt mitään. Joku piikki jonnekin, joku lääkäri, joku hoitaja, joku koe, joku ovi, joku nimi – oli kuulemma tuntunut niin kuin olisi menettänyt itsensä, tullut kutistetuksi pieneksi haittaeläimeksi suuren koneiston ruoansuolatuselimistöön.\nMinä kuuntelin ihastuneena. Olin johtanut sirkusta jo kolme vuorokautta, tiennyt tarkalleen mitä tapahtuu viiden minuutin tarkkuudella. Astianpesukoneen pikapesu esimerkiksi kestää tunnin ja kolmekymmentäkaksi minuuttia. Astioiden kuivaminen siihen päälle kymmenen minuuttia, jos koneen luukun raottaa noin 7cm verran auki. Astioita on juuri tarpeeksi yhdelletoista ruokailijalle, mutta pääruoan ja kahvien välillä täytyy ehtiä pestä koneellinen, että jälkiruoalle riittää astioita. Kolmella vieraalla on laktoosi-intoleranssi, yhdellä pähkinäallergia, yhdellä vilja-allergia ja yksi on muuten vaan nirso. Perunalaatikko on otettava sulamaan neljä tuntia ennen ruokailua, ja sitä on paistettava kaksi tuntia. Wasabisilakat on tehtävä samana päivänä, mutta vähintään kolme tuntia ennen tarjoilua.\nJoulupukki näyttäytyy kuudelta, mutta sitä ennen koordinoidaan lahjat neljän eri auton takakonteista huomaamatta ensin sisälle lämpimään ja sitten joulupukkia varten taas ulos. Aattoiltana on löydyttävä 12 AA ja 10 AAA -paristoa, sillä lapset saavat keskimäärin 2,5 patterikäyttöistä lahjaa per nenä. Pieni ristipääruuvimeisseli sijoitetaan paristojen lähelle. Ison makuuhuoneen lämpötila nostetaan +21C:een joka vastaa siellä nukkuvien vieraiden kotilämpötilaa. Pienen makuuhuoneen tyyny vaihdetaan tukevampaan sillä siellä nukkuvalla vieraalla on niska-hartiaoireita. Iltayön valvojille jätetään yöpala pöydälle. Aamuherätys klo 06.30, kanalassa munitaan aamumunat klo 07.30 (Asta) ja 08.00 (Inkeri). Haaveinen katse, noin minuutti kaksikymmentä sekuntia pitkä kohti nojatuolia, siskon virkkaamaa vilttiä, portviinilasillista ja joululahjakirjaa. Aivan kohta saa hellittää.\n“Tuu auttaan! Mä en voi liikkua!”\nKaikesta tästä seurasi tietysti se, että minulla ei ollut minkäänlaista empatiakykyä tuskissaan hikoilevaa ja tärisevää puolisoa kohtaan. Minua ärsytti se, että hän sai maata. Että häntä hoidettiin, että hänen ei tarvinnut muuta kuin lukea kirjaa ja odottaa. Että hän sai morfiinia ja kyynärsauvat. Että hänen ei tarvinnut tietää mitään, ei laskea mitään, ei järjestää mitään. Olla vain. Se olisi kuulunut minulle! Tietysti olisi. Mutta sen sijaan lähdin taas kauppaan, hoidin ruoat, koordinoin menemiset, sovittelin riidat, pakkasin ja purin ja siivosin ja pakkasin ja purin taas kun perhe liikkui koirineen sovitusti kierroksen isovanhempien luona.\nSiksipä ilahduin suuresti kun viime yönä heräsin kaksi kertaa viiltävään kipuun vasemmassa (ei-leikatussa) lonkassani vaihtaessani asentoa. I-ha-naa! Tässä voi olla vähintään tähystysleikkaus edessä. Sitten olisi minun vuoroni maata. Taas useampi viikko, ehkä hyvällä tuurilla pari kuukautta. Saataisiin nämä punnukset tasoihin: kyllähän puolison kolme maattua joululomapäivää vastaa hyvin kahta minun makaamaani kevätkuukautta.\nJa vielä ehtii yhden lupauksen: muistan ensi vuonna entistä paremmin sen, että maailma ei ole minulle mitään velkaa. Katkeruus on pikkusieluista hommaa.\nPosted in Uncategorized and tagged aamuherätys, aamumunat, Ambulanssilla sairaalaan, älypää, eko-raketti, FSC-sertifioitu puu, portviinilasillinen, sairaalan päivystys, siskon virkkaama viltti, tähystysleikkaus, vilja-allergia on December 30, 2014 by onnekas. Leave a comment\nJoulussahan on kyse kilpailusta. Minusta nykyaikana on aivan liian paljon sekä Marttojen että Anarkistimarttojen synninpäästöjä siivoamatta jättäville, einesten ostajille ja villasukat jalassa nautiskelijoille. Siitähän on tullut oikein trendi; että joulu muka tulee vaikkei sen eteen tekisi mitään. No ei saatana tule! Tuolla logiikallahan jokainen maanantai saattaisi olla karnevaalipäivä, ihan yllättäen vaikkei kukaan olisi laittanut rikkaa ristiin. Yhtäkkiä olisi serpentiiniä joka paikassa ja simat ja punssit ja teemaleivokset. Kuka ne olisi sitten tehnyt? Neitseellinen juhlatunnelman sikiäminen, senkö nimeen pitäisi vannoa?\nKyllä on herättävä aattoaamuna 04.25 nyhtämään silakoiden selästä nahat pois, että wasabikermaviilimaustekastike imeytyy kunnolla. Ja puolisolle tulee selvästi osoittaa aivan joka käänteessä, että hän ei tee lainkaan tarpeeksi. Että tässä kilpailussa on selvä häviäjä.\n“Arvaa moneltako heräsin?”\n“Anna mä nukun ihan vähä vielä?”\n“Arvaa mitä kello on nyt?”\n“Yhdeksän. Arvaa mitä on jo tehtynä vaikka kello on vasta yhdeksän? Naapureilla ei ole edes valoja!”\n“Punajuuripatee, sinappisilakat, piimälimput – eilen illalla tein juuren – ja toscaneliöt. Sulle jäi kylpyhuoneen pesu ja imuroiminen.”\nKilpailuun kuuluu, että joku voittaa ja toiset häviävät. Joulu on siten myös häviämisen sietämistä. Lapsiraukat vasta opettelevat. Pienemmän lapsen mielestä se voittaa joka saa enemmän lahjoja. Isompi osaa jo laskea lahjojen arvoja ja tietää, että vaikka omien pakettien määrä hävisi pienemmän sisaruksen pakettien määrälle, niiden arvo silti vei voiton, paitsi jos katsoo vasemmalle serkun pinoa, jossa näkyy uusi puhelin.Tai vielä yhden vasemmalle enon pinoon josta pilkistää tabletti. Aina on myös se hetki kun lahjojen jakamisen edetessä sille yhdelle sukulaiselle ei vain kerry paketin pakettia ja kaikkien vatsanpohjassa painaa möykky: “Ei kai kaikki muutkin ajatelleet, että tänä jouluna sille vähemmän kun viime jouluna tuli niin paljon?”.\nPienempi lapsi haluaa heti pelata kääreistä vapautettua Afrikan Tähteä. Serkku lupautuu vastukseksi ja lastenhuoneesta kuuluu iloisia peliääniä siihen asti, että serkku kirii timantin kanssa voittoon ja pienempi lapsi häviää. Alle tunti sitten tonttupaperista kuoriutuneen pelin kansi rytätään tuhannen syrtylle ja koko peli on vaarassa päätyä “VESSANPYTTYYN!!! Koska mä en IKINÄ voita!” Pienemmän lapsen mielestä asia on timantinkirkas: hän ansaitsee voittaa, maailma on sen hänelle luvannut ja velkaa. Jos näin ei käy niin millään ei ole mitään väliä. Jälkeenpäin ajateltuna on ihmeellistä, että meiltä ei riittänyt sympatiaa lapselle sillä kaikistahan meistä tuntuu aivan samalta, mutta olemme vain oppineet häviämään vähän paremmin.\nPuoliso oikoo pelin kannen, serkku lähtee kotiin ja pienempi lapsi jatkaa häviämisen käsittelyä syyttämällä kaikista todennäköisintä roistoa, ihmistä, joka on syyllinen aina, aivan kaikkeen:\n“Mä inhoan sua äiti! Sä oot idiootti. Sun takia hävisin!”\n“Kulta, minä olin eri huoneessa”\n“Aivan sama. Sun vika kuitenkin. ÄLÄKÄ SANO MUA KULLAKSI!”\n“Mä toivoisin että olisit KUOLLUT! Jos et kuole niin mä TAPAN sut”\n“No NYT kannattaa miettiä mitä sieltä suusta pääsee”\nJollakin kiristyskeinolla saan lapsen ymmärtämään, että joulupukille on nyt parempi käydä viemässä ikkunalaudalle suklaata hyvitykseksi. Mieluiten yksi kokonainen rivi siitä Fazerin sinisestä. Erävoitto joulupukille.\nMutta se on masokistien masokisti, joka ostaa puolisolleen lahjaksi Trivial Pursuitin uuden painoksen. Uudet toistatuhatta mahdollisuutta ei vain hävitä, vaan hävitä puolisonsa ivaamana. “No!? Yritä nyt edes!”, “Miten sä et TUOTA voi tietää?” Tai kaikkein paras, holhoava: “Mä voin antaa vihjeitä, kyllä sä tiedät tämän.” Kysymyspatteristoa testataan heti kahvipöydässä. Käy ilmi, että appivanhemmat osaavat hävitä passiivis-aggressiivisesti. Kun ensimmäinen kysymys ajoittuu 1980-lukua uudempaan aikaan, toteavat molemmat, että he luovuttavat, ei ole enää heidän pelinsä tämä. Noin vain, pelistä pois äkkiä kun mahdollisuus hävitä häämöttää.\nMinä en ole koskaan ymmärtänyt nippelitiedon päälle. Yritin kerran selittää puolisolle mitä pelin nimikin tarkoittaa – yhdentekevän tavoittelua. Hänen maailmankuvansa taisi romahtaa. Siinä perheessä – ei vaan siinä suvussa – on vuosikymmenet jo mitelty neroudesta nimenomaan Trivial Pursuitin mittaristolla. Kesämökki-iltojen “Minkä väriset bikinit Marilyn Monroella oli kun hänet ongittiin uima-altaasta kuolleena kokaiinin yliannostukseen?” -mittelöissä ratkaistiin opettajasuvun kuninkaat ja karsinoitiin mustat lampaat. Ja kaikki ne vuodet se oli ollut ihan silmien alla, pelin nimessä, että kyseessä oli yhdentekevä ajanviete.\nMutta tänään on vuorossa Joulu 2.0. Minun sukuni saapuu joulun viettoon joulupäiväksi. Oli aika, jolloin yritimme yhdistää puolison suvun jouluevankeliumin ja kuorolaulut, hartaan ja kohteliaan pidättyneen häviämisen taidon ja minun sukuni ilakoivan “Oliko sitä glögiä vielä? Terästettynä?” -epäsovinnaisuudet. Sitten ymmärsimme, että nämä joulut on syytä erottaa toisistaan. Ensimmäinen versio on taattua ja tasalaatuista hyvää joulua. Anoppi loistaa joka ikinen vuosi lahjojensa saatesanoilla. Luulimme, että kaikkien aikojen klassikko oli jo kuultu: “Tuo kirja on semmoinen, jonka ostin kerran, mutta se oli niin huono, että ajattelin antaa sen sinulle lahjaksi”. Mutta tänä jouluna serkku korjasi tuplapotin: “Nuo minä sain lukijalahjaksi jostakin lehtitilauksesta enkä itse tykännyt niistä, mutta sinä varmaan tykäät. Ainahan sitä tyynynpäällisiä tarvii”. JA: “Tässä rasiassa on tämmöisiä koruja, joita olen saanut tilaajalahjoiksi eri lehdistä, saat valita näistä yhden lahjaksi”. Appiukko ei kuule enää kovin hyvin, hymyilee aivan kaikelle ja jossakin vaiheessa iltaa ilmoittaa aina lähtevänsä “Hotelli helpotukseen”. “Hyvä tietää, sieltähän se löytyykin, tavallisesta paikasta”.\nJoulu 2.0 on joka kerta vähän erilainen. Perusversio on alla ja tämä päivitys on upgrade, jonka bugit testataan joulupäivänä. Koskaan ei tiedä tilttaako koko versio vai tuleeko synnytettyä kaikkien aikojen joulu-app, jota ladataan 0,50€ hintaan AppStoresta kuusi miljoonaa sovellusta. Sitä odotellessa on vielä puoli kiloa silakoiden selkänahkoja nyhdettävänä. Sen wasabin imeytymisen täytyy olla täydellistä.\nPosted in Uncategorized on December 25, 2014 by onnekas. Leave a comment\nKumarruin laittamaan kenkiä jalkaani. Vähän jäykästi, onhan tätä ikääkin jo. Vasen reisiluunpää muljahti lonkkamaljassa ikävästi ja tuttu vihlova kipu sinkosi perkeleenä suusta ulos. Tuttu siis oikealta puolelta, ei vasemmalta tätä ennen. Mielenkiintoista. Se on tämä neljänkymmenen lähestyminen näköjään biologisen alamäen nimismiehenkiharaa täynnä. Kuoppia, jotka ovat alunperin ihan pieniä, mutta suurenevat eksponentiaalisesti tietä käytettäessä. Tässä alkavat olla viime hetket käsillä: murrosikä täytyy aloittaa välittömästi, muuten sitä ei ehdi käydä läpi. Minusta on aivan yliarvostettua viettää murrosikä ennen kahdettakymmenettä ikävuotta. Miksi hukata nuoruusvuosiaan hullutteluun ja päättömään poukkoiluun kun voi olla vakava ja järkevä?\nTai en minä aivan koko ajan järkevä ollut. Teini-iän viimeisenä vuonna yritin kiriä vähän. Istuin yliopiston atk-luokassa ja irkkasin kanadalaisen nuoren miehen kanssa. Ja ihan kohta olin ostanut lentoliput Montrealiin. Hyvän matkaa Atlantin yllä kun lentoemäntä tarjoili Heinekenia töikistä tuli mieleen keksiä suunnitelma siltä varalta, että tyyppi olisi psykopaatti, joka lukitsisi minut kellariin neljäksi vuodeksi. Kellarin sijasta lähdimme kuitenkin viettämään iltaa Montrealin kasinolle eikä varasuunnitelmaa tarvittu. Seuraavana päivänä vielä kotona asuvan nuorenmiehen vanhemmat eivät puhuneet toisilleen. Minulle oltiin kohteliaita, vaikka olin keittänyt suodatinkahvia isän kalliista espressosta, mutta muuten tunnelma oli jäätävä. Myöhemmin kävi ilmi, että perheen peliriippuvainen äiti oli lähtenyt meidän perässämme kasinolle, pelanut koko yön ja hävinnyt 56 000 dollaria. Siihen verrattuna random myöhäisteinimatka Atlantin yli tuntui pikkulapsen lällätykseltä.\nMutta suurimmaksi osaksi olin vakava vakiokuski: kuljetin pyörän tarakalla ja myöhemmin isän mersulla humalaisia kavereita koteihinsa. Pyysin opettajilta lupaa tehdä ylimääräisiä historian tehtäviä ja edetä englannin kirjoja omaan tahtiini; menin nukkumaan ennen kymmentä ja mersu oli ojassa vain kerran kun oli liukasta.\nTänään oli hyvä aamu aloittaa murrosikä. Lunta maassa, kanat tyytyväisinä jouluomenoiden kimpussa, jouluhissijazz Bang & Olufseneissa ja steariinit roihuamassa. Aivan klassinen teini-iän puhkeamisen tausta-asetelma. Raportoin tähän vain oman osuuteni keskustelusta, jonka kävin juuri äsken peliajasta raivoavan lapsen kanssa\n– Haista ite.\n– Mietipä vähän mitä sanot.\n– Ai aivan sama? Ai AIVANSAMA!!!?\n– Tiesitkö, että mitään joulupukkia ei ole. Se olen MINÄ.\n– Just niin. Minä. Että mitä sinä sanoitkaan? Kuka on idiootti, hä?\nTodella hienosti meni. Kyllä olen nyt niin ylpeä, että glögit voi keittää. Punaviinillä. Ennen kymmentä sunnuntaiaamuna. Tästä se teini-ikä lähtee. Viimeiset hetket käsillä. Tiesin jo nuorena, että tulen kuolemaan ennen aikojani, joten aikaa ei ole hukattavana. Vaikka toki epämuodostuneisiin lonkkiin ei kuole, mutta kituu kumminkin. Kirjoitin mustalla permanent-tussilla hammasharjaani nimikirjoituksen. “Koska kuolen kumminkin nuorena ja voit sitten huutokaupata tämän kun olen kuuluisa mutta kuollut” selitin äidille, jonka kaupasta permanent-tussi oli nyysitty. Sitten tein muovailuvaha-animaation, jossa Kurt Cobain ampuu aivonsa pellolle. Muovailuvahasta sai tosi hyvin harmaata aivomassaa ja isän uudella videokameralla oli mahdollista kuvata sekunnin murto-osia peräkkäin. Nyt kun tarkemmin mietin asiaa niin saattoi minulla jonkinlainen low-key murrosikä ollakin.\nVielä on se kuuluisuusosa saavuttamatta kuitenkin ennen kuin äitini voi myydä hamasharjan kymmenellä tuhannella dollarilla Ebayssa. Mikä siihen lasketaan? Että tuntee jonkun, joka tuntee jonkun, joka on poseerannut Chris Martinin kainalossa Munchenissa? (Terveisiä vaan Sunrise Avenuen pojat, ei ole aavistustakaan keitä te olette saati minkälaista poppia veivaatte, mutta jos kaipaatte yhtä teinifania niiden saksalaisten lisäksi niin mulle voi heittää Mesen inboxiin jotakin fiksua. Täytyy olla fiksua ja/tai liittyä siihen miten saisin Chris Martinin meille saunaan tai kanalaan). Tai että blogilla on alle puolessa vuodessa yli 50 000 lukijaa? Ei näy missään. Yritin blogata MacBook Airista, mutta itse piti Airi-rouva ostaa; Steve nautiskeli ilmeisesti taivaspaikastaan ja jätti lähettämättä Apple-paketin tänne pohjoissuomalaiseen omakotitalolähiöön. Eikä ole vielä alusasujakaan postilaatikosta tursunnut; facebook kyllä linkittää hemaisevia alusvaatemainoksia nähtäväkseni minkä ehtii. Vaikka eipä sillä, se hammasharjakin on todennäköisesti kadonnut.\nMitäs teini-ikään kuuluukaan. Käännytään sisäänpäin, ahdistutaan ja vihataan maailmaa. No ei se nyt aivan siltä tunnu tämä elo. Vaikka merkkejä onkin: minun isompi koirani vihaa lapsia – muita kuin omiani. Leppoisa perhekoira on pikku hiljaa kyllästynyt lapsiin, jotka lähestyvät sitä käsi ojossa. Ne saavat hampaanjäljet käteensä poikkeuksetta. Enkä ihmettele yhtään. Samaistun siihen, ja varmaan se samaistuu minuun, se on paimenkoirana niin lojaalisti ja täydestä sydämestään omistajansa koira, että muuntuu tämän kanssa yhdeksi ja samaksi pyytämättäkin. Minä en tahdo sietää pieniä lapsia, varsinkaan jos ne lähestyvät minua pyytämättä. Älkää kertoko kenellekään. Omiani siedän, koska suhtaudun heihin iättöminä ihmisinä, mutta muiden lapset eivät ole – muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta – ihania tai mielenkiintoisia. Minäkin purisin niitä käteen ellei koirani ehtisi ensin. Niin että Nobelin palkinto sille, joka keksi ensimmäisenä sanonnan Suutarin lapsilla ei ole kenkiä. Tai sile, joka totesi, että Pata kattilaa soimaa. Kasvatustieteen dosentti tunnustaa, että lapset ovat oikeasti aika tylsiä, vaikka yrittää tutkimuksissaan väittää muuta. Ja voisi minun mummuakin muistaa jotenkin koska hän ahkerasti viljeli elämänviisautta “Konstit on monet sano akka kun kissalla pöytää pyyhki”. Ei ole vain yhtä tapaa elää tätä elämää. Ei vain yhtä järjestystä. Voi aloittaa vanhana ja vakavana ja hulluuntua myöhemmin.\nVai onko se sittenkin keski-ikä? Eikä murrosikä laisinkaan. Onko 37-vuotiaana jo keski-ikäinen ja siis sitäkö tämä onkin? Että ihastuu joka toiseen ihanaan ihmiseen, myös puolisoonsa aina ajoittain, haluaa ulos iltamyöhään, rakastaa maailmaa, ymmärtää elämää yhtäkkiä aivan jokaisen ihmisen silmin. Lupaan jatkaa teinikeski-ikää koko ensi vuoden. Saa tulla hakemaan. Ovikello toimii. En suostu pukeutumaan jakkupukuun, tahdon idoleita ja idoleiden kainaloon; tahdon jakaa sen pakahduttavan havainnon, että vittu tämä elämä on mah-ta-vaa. Eikö muka ole?\nBlogin soundtrack tietysti David Guetta, feat. Sia: Titanium. (Vaikka 11,5 cm ruuvit jotka pitävät lonkkaa kasassa ovatkin vain terästä).\nPosted in Uncategorized on December 21, 2014 by onnekas. 1 Comment\nFiilistelen joulukuusta, kymmenen vuoden aikana eri puolilta hankittuja lasipalloja ja suvussa kulkevia perinnekoristeita. Perunat kiehuvat ja sen jälkeen ne kuoritaan kuumana, jostakin tärkkelyksen imeltymiseen liittyvästä kemiallisesta syystä ilmeisesti. Ne muussataan ja joukkoon lisätään pari lusikallista vehnäjauhoa. Sitten yön yli imeltymistä, vähän maitoa ja voita, soseutus ja uuniin. Isompi lapsi tulee koulusta ja kertoo, että luokkakaveri oli taas hyökännyt päälle ilman mitään selvää syytä. Sama kaveri, joka on käynyt meillä monesti. Isompi lapsi oli todennut kaverille, ettei enää ala tätä jos pitää käydä päälle. Siihen oli kuulemma kuulunut vastaus “Aivan turha alkaakaan mua enää, meen kotiin ja tapan itteni”.\nPerunat kiehuvat liian kypsiksi, joulukuusi ei näytä enää yhtä hienolta, lasipalloista kuultaa läpi maailma, joka ei ole vain kaunis. “Se on sanonut myös monesti, että sen äiti ja isä ei välitä siitä yhtään. Että ne ei välittäis jos se kuolis”. “Se aina hakkaa toisia ilman syytä. Mä tiedän, että sillä on paha olo. Samalla tavalla kun mun pikkuveljellä. Mutta ei sitä voi auttaa äiti jos se on semmonen”. Kauppalistaan pitäisi kirjoittaa ainekset lusikkaleipiin ja piimälimppuihin. Mietityttää. “Ja sitten, äiti, mä oon nähnyt kun se pelaa kotona jotain K-18 pelejä, aivan kauheita”.\n“Hyvä että kerroit.” Ja on olo, että pitäisi tietää mitä tehdä. Osata tehdä jotain. Lapsi katsoo ja odottaa.\nKirjoitan opettajalle Wilma-viestin. Ja jatkan imelletyn perunalaatikon valmistamista. Opettaja ehkä lukee viestin illalla kotonaan, vastaa että “Hyvä että kerroit” ja jatkaa piparien koristelua. Tekeekö kukaan mitään? Onkohan kaveri niin kuin meidän pienempi lapsemme? Puhuu kauheita, on vakuuttunut siitä ettei kukaan välitä, ja hajottaa kiireellä kaiken kivan – myös kaverisuhteensa – koska ei koe ansaitsevansa sitä; tunne siitä, että on mukavaa ja kaikki hyvin on sietämätön. Onkohan kaverin kotona tällainen äiti, joka kyllä rakastaa ja hoitaa ja tekee kaikkensa ja enemmän, että lapsi saisi hitusen enemmän luottamusta elämään ja toisiin ihmisiin. Vai onkohan siellä jotakin aivan muuta? Perhe on iso. Ja äiti on näyttänyt väsyneeltä päiväkodin eteisestä asti. Isää en ole koskaan nähnyt.\nTiedättekö ne elokuvat, joissa mukava, onnellinen, elämässään menestyvä päähenkilö lähtee illalla kävelylle tai ajelulle kaupunkiin, kääntyy vahingossa väärästä liittymästä tai risteyksestä ja joutuu maailmaan, jota ei tiennyt olevan olemassakaan. Siltojen alle, liian kapeille kujille, joissa pistetään heroiinia suoneen ja maisemiin, joissa on aina tummansinistä ja mustaa, kylmää ja epätoivoista. Eikä liittymää takaisin löydy enää. Vaikka se päähenkilö kuinka etsii. Miettii, ettei tämä ole hänen elämäänsä, ettei näin voi käydä. Että hän ei kuulu tänne. Muttei löydä tietään takaisinkaan ja aikaa kuluu. Ja koko ajan hän muistaa ja näkee toiselle puolelle, sinne missä tanssitaan sisällä lämpimässä, nauretaan ja halataan, luetaan kirjoja ja syödään suklaata. Muttei pääse sinne enää takaisin.\nMinä olin jossakin vaiheessa huijannut itseni uskomaan, että olen se päähenkilö. Että seison sillan alla, tai olen pudonnut jonnekin kauas ja liian syvälle. Että tiedän minkälaista tavallinen elämä on, mutten enää saavuta sitä. Istuin kahden sosiaalityöntekijän kanssa päivystävän lastenpsykiatrin vastaanotolla ja kuuntelin kuinka he kertoivat tulleensa tarkkailemaan, että onko tilanteesta aihetta tehdä lastensuojeluilmoitus. Olin muutamaa päivää aiemmin kuullut eri lääkäriltä, että oikea lonkkani on pahasti epämuodostunut ja täytyy leikata pian. Vierellä istuva puoliso pinnisteli jaksaakseen elää ja edellinen yö oli puhuttu siitä olisiko vain viisainta luovuttaa. Kuinka minä joka yritin kynsin hampain onnistua olemaan aivan tavallinen, riittävän hyvä, istuin siinä tuolilla? Eikö sen pitänyt olla joku aivan muu. Miksi minä?\nMutta tässä sitä ollaan. Aivan vaivihkaa taas tavallisen mukavan talon uumenissa, jossa soi musiikki, valmistuu perunalaatikko ja kertyy koirankarvoja nurkkiin ja sohvan alle. Jossa sommittelen lasipalloja ja englannista tilattuja joulunauhoja ympäri taloa ja niistän nuhaista nenääni mentholilta tuoksuviin ja aloe veralla kosteuttaviin nessuihin. Ei minulla ole aavistustakaan minkälaista siellä sillan alla on! Tämä onkin se leffa, jossa päähenkilö vain uneksii kääntyneensä väärästä rampista, joutuneensa kauheaan alamaailmaan – ja sitten herää höyhentyynyltään, kohentaa takassa loimuavaa tulta ja tekee itselleen rommitotin. Ja kuuntelee kuinka lapset – onnelliset lapset – odottavat joulua:\n“Äiti kutsutaanhan me taas meille vieraita jouluna? Paljon!”\n“Tottakai. Kaikki tulee taas, aivan kaikki.”\n“Ja ne on yötä?”\n“Ja ne on yötä.”\n“Ja istutaanhan me olohuoneessa, yhdessä.”\n“Ja sitten laitetaan kaikille ruokaa ja kaikki hakee keittiöstä ja syödään tässä yhdessä, vaikkei ne kovin hyviä olekaan ne jouluruoat. Eikö niin?”\n“Kyllä, aivan samalla tavalla kuin aina ennenkin.”\n“Mä en malta odottaa!”\nMietin sitä luokkakaveria. Ja opettajaa. Ja minun Wilma-viestiäni. Lupaan ensi vuonna yrittää hartiavoimin hankkia rahoitusta sille jatko-opiskelijalleni, joka haluaa tutkia ja kehittää Wilma-viestien ja reissuvihkojen rinnalle myös muita tapoja huolehtia ja viestiä lasten hyvinvoinnista kodin ja koulun välillä. Myös sellaisia, joissa ei nimetä syyllistä tai osoiteta puutetta (“Huomautus oppilaalle. Läksyt tekemättä, kolmas tunti.”), sellaisia joilla maailma ei jakaudu sillan päällä asuviin ja sillan alla asuviin. Sellaisia, joilla lapset voivat myös viestiä keskenään, auttaa ja ymmärtää toisiaan.\nPosted in Uncategorized on December 18, 2014 by onnekas. 4 Comments\nTaitaa olla niin, että ihmiset tarvitsevat paitsi perspektiivin tulevaisuuteen niin myös tilaisuuksia pakittaa niin että peruutusvalojen kajossa voi niska kenossa muistella mitä kaikkea onkaan ehtinyt tehdä. Liian harvoin tulee kysyneeksi ihmisiltä, edes läheisimmiltään, mitä he muistavat tai haluavat muistella menneistä. Kai sitä ajatellaan, että muistelu kuuluu sitten vanhuuteen. Että kyllä sitä ehtii päivitellä mummunsa saunaseikkailuja elokuvatähden kanssa sitten joskus kun mummu on vanha. Että mitä sitä menneistä, pitkät vaan päälle ja pimeällä tiellä satasta lumisateessa kohti seuraavaa määränpäätä.\nKysyn usein “Mitä kuuluu?” tai “Mitä aiot tehdä tänään / huomenna / lomalla / ensi vuonna?”, “Onko teillä suunnitelmia?” Odotan siis, että ihmiset kertovat minulle siitä mitä ei ole vielä tapahtunut, hahmottelevat omat kuulumisensa. Unohdan miten vaikea itse on vastata “Mitä kuuluu” -kysymykseen. “Mmm. No ihan hyvää (eiku), siis aivan tavallista (eiku), pipareita leivoin aika paljon. Ja porkkanalanttulaatikot on tehty (mieti! Vähän nyt jotain erityistä edes); ai niin, tosiaan, oli ihan vähällä tulla ketjukolari moottoritiellä. Ei onneksi tullut. Turvaväli, se kannattaa muistaa.”\nVoisin ihan yhtä hyvin kysyä, kuten eilen pitkällä automatkalla: “Montako vuotta sä sitä telinevoimistelua oikein harrastitkaan?” Ja kuulla takapenkkiläisten kanssa juttuja puolison lapsuudesta ja nuoruudesta. Juttuja joita ei ollut koskaan ennen kuullutkaan.\nVaikka sen kun telinevoimistelujoukkueen kilpailumatkalla oli mukana vain kumisaappaat. Ja illan discossa piti seisoskella saappaat jalassa. “Eipä siellä kukaan olisi tullut juttelemaan oli saappaat tai ei”. Tai että sitä voimistelua harrastettiin neljävuotiaasta neljätoistavuotiaaksi. Ja lopettaminen tuntui melkein kuin olisi kirkosta eronnut. Ja että jostain laatikon pohjalta pitäisi löytyä joukkueen suomenmestaruudesta mitalikin. Ja sitten huomaa miten vieläkin voi tavoittaa kaikkien vuosirenkaiden alta sen pälyävän esiteinin, joka oli joukkueen musta lammas koska valmentaja oli tämän isä; joka huijattiin yksin väärään paikkaan illanviettoon. Jonka isä oli vähän pettynyt, että poika ei ollutkaan kalottimestariainesta kuten hän itse aikanaan.\n“Kuka sinä olet?” -kysymyksiä pitäisi kysyä enemmän kuin “Mitä kuuluu?” -kysymyksiä. Ja aivan iästä riippumatta. Pienemmältä lapselta tulee kysyttyä usein “Mikä sinulla on?”, tivattua “Kerro nyt, mikä ihme vaivaa? Miksi pitää käyttäytyä noin?”. Eikä melkein ikinä “Minkälainen kesä sinulla oli? Mitä siitä jäi mieleen?”, “Mikä on ollut paras unesi ikinä?”, “Minkälainen sinä olit aivan pienenä?” Jokaisella ihmisellä, myös lapsilla, on menneisyys josta kiinnostumalla kertoo lapselle, että tämä on kiinnostava. Eikä “Kuka sinä olet?” kysymys tarkoita aina menneen uskollista äänentoistoa. Menneisyys, nykyisyys ja tuleva limittyvät ja poimuttuvat toisiinsa ja kukasinäolet on yhtä aikaa tapahtunutta ja nyt tapahtuvaa. Minun pienempi lapseni muistaa pötkötelleensä lastenkodin pinnasängyssä vierekkäin ystävänsä kanssa. Ystävä seisoo vieressä ja vahvistaa muistikuvan vuosien takaa vaikka kumpikin on tapahtuma-aikaan ollut tummanruskeanpunaisena kirkuva muutaman kuukauden ikäinen vauva.\nSilloin kun puolisolta tuntuu puuttuvan perspektiivi; kun tuntuu että tulevaisuutta ei olekaan, tulee kysyttyä “Mikä on? Mitä voi tehdä?”, sanottua “Koeta nyt jaksaa, suunnittele jotakin, keksi joku pieni hyvä asia huomiselle”. Sen sijaan, että kysyisi taaksepäin, vaikka “Mikä on sinun paras joulumuistosi?”. Ja kertoessaan että makoili pienenä joulukuusen alla, saattaisi väsynyt ihminen tavoittaa elämässään iloa, takaperin, peruutusvaloissa. Mutta kun sinne taaksepäin katsoisi niska kiemuralla niin sehän olisi silloin eteenpäin katsomista, eikö niin. (Kauhean syvällistä autometaforaa ihmiseltä, joka riemuitsi juuri toissapäivänä, että löysi kojelaudan alta pissapojan säiliön ja täytti sen sinisellä nesteellä).\nMinä lupaan ensi vuonna kysyä enemmän “Kuka sinä olet?” -kysymyksiä. Pyydän ihmisiä kertomaan asioita kuukausien ja vuosien takaa. Perustelemaan lempivärin, käymään läpi sen sävyjen vaihtumiset iän mukana. Kertomaan ensisuudelmasta, vanhempien riitelystä, Tosi Nolosta Tilanteesta, siitä milloin viimeksi valehteli tai siitä mikä on ollut paras kesälomareissu ikinä.\nMinä esimerkiksi, vastaisin paljon mieluummin kesälomareissukysymykseen kuin “Mitä kuuluu?” -kysymykseen. Kertoisin miten legendaarista oli yöpyä oranssissa kangasteltassa äidin, isän ja pikkusiskon kanssa leirintäalueella, josta näki salmen yli Olavinlinnaan. Herätä omasta mielestään keskellä yötä, oikeasti varmaan myöhään illalla, kurkistaa teltan ovensuusta ulos ja nähdä linnan pihalla valkokaapuisia ihmisiä, huojumassa hiljaa ja laulamassa. Peruuttaa takaisin telttaan tietämättä näkikö kummituksia vai oikeita ihmisiä; kuunnella perheensä uniääniä, katsella oranssia teltankattoa valoisassa kesäyössä, koko maailma siellä teltan sisällä, unimaailma teltan ulkopuolella, olla ehkä viisivuotias ja niin onnellinen ettei saa nukuttua.\nPosted in Uncategorized on December 14, 2014 by onnekas. Leave a comment\nIstuttiin työkaverin kanssa jossakin trooppisessa kahvilassa varmaankin, koska seinät oli tehty valtavista bambunvarsista ja meillä oli edessämme drinkit, jotka oli kaadettu tyhjäksi kaiverrettuihin kokonaisiin ananaksiin. Näytin kollegalle lappua, jonka olin saanut postissa. Se oli saksilla käsivaralla leikattu pieni paperinen neliö, johon oli tulostettu teksti (fontti Arial):\n“Halusin vain kertoa, että olen aina rakastanut sinua; nyt jo siis pitkälle toistakymmentä vuotta. Sinä pukeudut kuin Laura Ashleyn tapetit ja näytät aivan Tarantinon leffan sankarittarelta. Mutta jos ihan totta puhutaan, niin aivan eniten rakastan tissejäsi. Aivan valtavasti.”\nKollegani luki viestin, tuhahti ja ryysti sellaisella voimalla ananasdrinkkiään, puoliksi nenäänsä, että päättelin hänen olevan kateellinen. Heräsin ja päätin kaataa päähäni lasillisen jääkylmää vettä. Tarantinon leffojen sankaritar! Mitä vittua minun päässäni liikkuu? Sen Laura Ashleyn tapettipukeutumisen voi vielä allekirjoittaa, mutta luulenko minä tosiaankin alitajuisesti näyttäväni Uma Thurmanilta tai Lucy Liulta? Ja selvästikin nyt puuttuu jännitystä elämästä kun pitää keksiä salaisia ihailijoita. Keneltäkään en ole koskaan saanut rakkauskirjettä, tai edes käsin leikattua pientä lappusta.\nLaura Ashleyn tapeteista sen sijaan on katkeraa kokemusta. Etsimme puolison kanssa neljätoista vuotta sitten ensimmäistä yhteistä vuokra-asuntoa Helsingistä. Jossakin 00550 tuolla puolen oli kolmio, jonka vuokra oli kohtuullinen ja alimman kerroksen asunnossa oli myös pikkiriikkinen oma piha. Omistajat esittelivät ylpeinä asuntoa, jonka jokainen huone oli juuri tapetoitu kirkkain, suurin kukkakuvioin. “Nää tapetit on kaikki Laura Ashleyta”. Minä luulen, että asunto päätettiin antaa vuokralle jollekin ihan muulle sen jälkeen kun totesin omistajille että “Tää on tosi kiva, mutta mitä te olisitte mieltä jos me vaihdettais nää tapetit täällä? Toki omalla kustannuksella.”\nKun seuraavassa esiteltävässä asunnossa nökötti huoneen keskellä musta muhkea saumoista rypytetty nahkasohva ja seinustoilla kirsikkapuujäljitelmäviiluhyllykköjä, tiesimme että vuokrasopimus oli lähellä. “Me voidaan jättää näitä kalusteita tänne jos haluatte?”. “Ei kiitos, meillä on ihan tarpeeksi omia huonekaluja. Haittaako teitä jos me tehdään täällä pintaremonttia? Toki omalla kustannuksella”. “Ei ollenkaan! Siitä vaan.” Ja niin sitä muutettiin 00170 alueelle neljäänkymmeneen neliöön, josta oli näkymät pitkänsillan yli Hakaniemen torille. Ja maalattiin eteinen heti punaiseksi. Naapurissa asui Ulf Sundqvistin tytär perheineen. Ja kun WTC-tornit romahtivat, katsottiin telkkaria pienellä punaisella kangassohvalla, joka oli juuri ostettu Kaisaniemen Kodin ykkösestä.\nJännityksen ei tarvitsisi ihan olla sitä mallia, että lentokoneita ja pilvenpiirtäjiä. Mutta vähän enemmän kuitenkin kuin tänään. Päivän jännitysmomentteja oli kaksi. Ensin kuntosalin kaksi järkälemäistä miestä haki pianon. Mietin pihalla kun lähdin ajamaan edeltä pianon loppusijoituspaikkaa kohti, että siinä on kaksi tyyppiä, jotka jaksaisivat tyhjentää asunnon kuin asunnon. Piano pääsi perille puolison siskon talolle. Painoin oven kiinni lähtiessä ja pienempi mutta leveämpi miehistä katsoi taakseen ja totesi “Kummallista, että ulko-ovet ovat lasia. Noista pääsisi tosi helposti sisään, lasileikkurilla.” Kaavailin hetken mielessäni vastausta: “Mä mietin kuule ihan samaa. Ei teillä olis tarvetta kuskille? Ihan pienestä siivusta voisin lähtä keikalle; mä olen tosi hyvä ajaja. Tarvii tehdä jotakin tälle adrenaliinivajeelle.” Jättäisin kertomatta, että olen huono peruuttamaan enkä ole ennen ajanut pakettiautoa.\nPiano vaihtoi paikkaa ja 160 euroa omistajaa. Toinen jännitysmomentti syntyi siitä, että tilille jäi 28 euroa, Visan luottorajaan oli jäljellä 4,50 euroa ja palkkapäivään olisi vielä muutama päivä. Mutta ei hätää, juurihan tässä oli omaksuttu karhukoplan kolmannen rosvon rooli. Vähän oli hartialeveydessä vielä tekemistä, mutta mitä sitä pienistä. Ajelin sahalle ja valitsin pari metriä pyöreäksi höylättyä 45mm mäntyä. Hallissa ei näkynyt ketään, tungin puun takaluukun kautta autoon ja ajoin myymälän kulmalle. Vieläkään kukaan hallista ei ollut huomannut mitään. Kävin maksamassa puunpätkän sisällä ja siirryin puolijuoksua autolle. Kun sulloin toista kertaa puuta takaluukun kautta autoon lähti jostakin hallin nurkalta tupakoiva huomioliivinen mies kävelemään kohti. Tajusin, että hän saattoi luulla että yritin livistää luudanvarren kanssa maksamatta. Hyppäsin hykerrellen autoon, starttasin Volvon ja olin varma, että se näytti hevoselta, joka nousi takajaloilleen ennen kuin säntäsi täyttä laukkaa karkuun. Kaahasin portille. Mitään ei tapahtunut. Puomissa luki “Näppäile koodi ja portti aukeaa”. Saakeli. Peruutin häntä koipien välissä takaisin myymälän eteen ja kävin kysymässä koodin. Sätkätyyppi myhäili ovensuussa.\nIltapäivällä ajelin nössöponivolvollani mummun luokse katsomaan vanhaa suomifilmiä. Tapio Rautavaara lauloi kosken rannalla soidinlaulua kauniille suomineidolle. Ei minulle ole koskaan kukaan laulanutkaan, paitsi kerran jos tulkitsee muut ihmiset pois yleisöstä. Mummu sen sijaan totesi siinä kun ihailin Rautavaaraa, että “Se kävi kerran meillä saunassa”. Minä siihen että “Siis Tapio Rautavaarako?”, “Niin. Pihasaunassa”. Minä vielä kerran – mummu käy sentään jo yhdeksääkymmentä – “Siis TUO Tapio Rautavaara?”. “Niin niin, se heitti keihästä jossain kisoissa täällä. Ja kävi meillä saunassa”.\nTapio ‘juokse sinä hummani’ Rautavaara on käynyt minun mummuni kanssa saunassa. Tai ei mummu kertonut kenen kanssa hän saunoi, mutta mina kuvittelen, että siellä ne ovat istuneet lauteilla vierekkäin ja Tapio on laulanut minun mummulleni “Eihän se tyttö minun kyytiini tullut kun olen poika hurjanlainen…”\nMutta koskaan en ole saanut kirjettä salaiselta ihailijalta. Paitsi viisivuotiaana tosiaan Hangossa englantilaiselta Danielilta, hevoskortin. Sitä ei kuitenkaan ehkä lasketa. Kaikkien ihmisten pitäisi saada elämässään vähintään yksi viesti ihailijalta. Lupaan tästä lähtien jokaisessa tämän vuoden postauksessa yhden asian ensi vuodelle.\nEnsimmäinen lupaus uudelle vuodelle: Kirjoitan ihailuviestejä vähintään viidelle eri ihmiselle.\n(Tai sitten se Tapio istui miesten kanssa lauteilla, mutta myöhemmin porstuassa istahti kitaran kanssa Suomi-verkkareissa alas ja lauloi minun mummulleni Päivänsäteen ja menninkäisen. Ihan varmasti.)\nPosted in Uncategorized on December 12, 2014 by onnekas. Leave a comment\nSnapsilaseja ja seksiä\nKynttelikköjä kynttelikköjen perään steariinia valuvia kruunukynttilöitä. Pitkiä mekkoja, esirippuja, piilopaikkoja, salakuuntelua ja suloista paksua samettia. Laskoskaupalla himmeitä ja kiiltäviä kankaita, pöytähopeita, salaisuuksia ja varastettuja suudelmia. Snapsilaseja ja iltaöisiä kohtaamisia. Minun jouluni on Fannyn ja Aleksanderin joulu. Kolmesataakaksitoistaminuuttia silkkaa taikaa. Tänä vuonna on viides peräkkäinen joulu kun yritän varastaa jostakin aikaa katsoa elokuva kokonaan, keskeytyksettä. Joku vuosi se vielä onnistuu.\nIngmar Bergmanin elokuvan lapset ovat aikuisia ja aikuiset lapsia, Ekdahleilla on aina lämmintä ja hämärää. Ja vanhassa talossa on huoneita toisensa perään. Olohuoneita, välihuoneita, peilihuoneita, kirjastoja, makuuhuoneita, joiden sängyissä on pylväät ja patjat ovat korkeita, höyhentyynyt valtavia ja peittoja on on aina monta päällekkäin. Alexander vaeltaa kotonaan huoneesta toiseen, hyppää sänkyyn ja makaa pöydän alla. On hiljaista ja tyhjää. Kristallikruunut heiluvat itsestään, patsaat liikkuvat ja huonekasvin taakse vetäytyy pääkallopukuinen hahmo. Kaikki on yhtä aikaa taikaa ja totta. Lapset näkevät aikuisten asioita ja aikuiset tekevät lasten tekoja. Ekdahlien koti on pehmeä pesä.\nOscar Ekhdahl kutsuu kotiaan pieneksi maailmaksi suuren maailman sisällä. Mahdollisuudeksi unohtaa, edes hetkeksi, suuri raskas maailma, ja sulkeutua rakkauden, ilon ja taikuuden syliin. Vaikka vain jouluksi. Mutta ei Ekdahlien talossa paeta. Siellä rynnätään suoraan päin: rakkautta, mustasukkaisuutta, kateutta, iloa, kuolemaa, ilmavaivoja, uskoa, yliluonnollista, seksiä, kristallisten snapsilasien sumua ja palvelijattaren äpärälapsen kohtaloa. Yltäkylläisen, elämän kaikkia värejä pursuavan joulun jälkeen Oscar kuolee ja hänen vaimonsa nai askeettisen ankaran piispan. Ekdahlien dekadentti joulu muuttuu kylmänkoleaksi vankilaksi.\nIsak Jacobi, perheen juutalaismystikko ystävä, pelastaa lapset julman piispan käsistä jumalaisella taialla. Mutta kenen jumala taikoo lapset takaisin teatterin syntiseen yläkertaan, pehmeisiin sänkyihinsä, lämpimiin öihin valvomaan ja kuuntelemaan kuinka aikuiset rakastavat toisiaan?\nFanny ja Alexander on punaviiniä janoon. Yhteiskuntakritiikitöntä yhteiskuntakritiikkiä, ateistimystikon päiväuni ja lapsuuden monikasvoisuuden kaunein kuvaus. Lapset rakastavat, tuntevat, kaipaavat, tappavat, syntyvät ja kuolevat. Valmiiksi vanhoina, aina uusina, ja ikuisesti arvoituksina. Aikuiset peittelevät lapset illalla sänkyihinsä – mutta vasta liian myöhään. Herättävät heidät keskellä yötä, kertovat lapsille rakastajistaan, silittävät ja puhaltavat sikarinsavua kasvoille. Ei ole lasten ja aikuisten maailmaa. On elämä, joka on suuri arvoitus ja lapset eivät ole pieniä aikuisia vaan Ihmisiä, joilla on yhtä suuret oikeudet ja valmiudet ottaa elämää kädestä ja lähteä lentoon.\nKaadan lasillisen punaviiniä. Minun lapseni nukkuvat. Istun samassa huoneessa mihin puolison mummo kuoli tapaninpäivänä 2004. Istun tarkalleen samalla kohdalla ja paketoin joululahjoja. Keittiön pöydällä on joulualttari, kaikki uskomusolennot Mariasta ja Jeesuslapsesta Joulupukkiin. Hirvittävän suuret kulhot täynnä ylikoristeltuja piparkakkuja, liikaa kynttilöitä, tavattomasti koristeita, kaikki löydettyjä, tehtyjä, kerättyjä tai saatuja: lasihelmiä, käärepapereista taiteltuja palloja ja hiutaleita, kiviä, oksia, sulkia, käpyjä, vanha punainen lättypannu, peltisiä rasioita ja puolison kuolleen mummon hopeiset kynttilänjalat. Täytetty huuhkaja leivinuunin päällä. Jos hyvin käy niin minulla on vielä muutama kymmenen vuotta aikaa rakentaa kodistani Ekbladien eklektisen mystinen kuriositeettikabinetti. Vaikka kuinka silmä lepää pohjoismaisessa askeettisessa yksinkertaisuudessa: koivuhuonekalujen tasaisissa pinnoissa, maaväreissä ja geometrisessa funktionalismissa, janottaa kaamoksessa ihmeellisten esineiden ja ikuisesti ristiriitaisten, yhteensovittamattomien ajatusten, toiveiden ja esineiden maailma.\nIsmael Retzinsky, Isakin veljenpoika, jota esittää androgyyni nainen Stina Ekblad, kuiskaa Alexanderin korvaan elokuvan hienoimmassa ja kauheimmassa kohdassa:\nKanske är vi samma person, kanske har vi inga gränser, kanske flyter vi in i varandra, strömmar genom varandra, obegränsat och storartat. Du bär på förfärliga tankar, det är nästan plågsamt att vara i din närhet, samtidigt är det lockande. Vet du varför?\nEhkä me olemme kaikki vailla selkeitä rajoja, liu’umme toisiimme, olemme yksi ja sama henkilö. Ja jos näin on, kuinka tärkeää on kantaa kenen tahansa elämää, koska se on omankin elämän ehto. Ajattelen, ja paketoin lapsille voimistelurenkaat, kirjoja, Tiede-lehden kestotilauksen ja Robinin fani-DVD:n. Ulkona on aivan täydellisen pimeää ja aion valvoa melkein koko yön.\nTästä ensimmäiset puolitoista tuntia. Kohdassa 1:10:00, noin suunnilleen, Gustaf Adolf harrastaa seksiä lastenhoitajan kanssa. Nauraen, sydämellisen lämpimästi katketakseen nauraen, kynttilänvalossa:\nPosted in Uncategorized on December 9, 2014 by onnekas. Leave a comment\n“My pelvis has been screwed!”\n“Tästä tulee maailman paras päivä” sanoo uninen isompi lapsi kun kömmin hänen viereensä kuudelta aamulla.\nNiin minustakin. Tänä päivänä saan varmasti soiton Radio Novasta, että olen voittanut kilpailun ja pääsen kaverin kanssa huomenna Muncheniin Coldplayn kutsukeikalle. Aamulla vapautetaan hoidossa ollut pieni kyyhky, jonka olen opettanut syömään ja juomaan itse. Iltapäivällä eduskunta päättää panostaa ennenkuulumattomalla volyymilla uusiutuvaan energiaan ja ohjaa minun ilolla maksamiani verorahoja Fennovoiman ja Rosatomin tekopyhän liiton sijasta sellaisten energiamuotojen kehittämiseen, joista voin olla oikeasti ylpeä. Soidensuojeluohjelma päätetään myös pitää ennallaan koska ymmärretään, että suot ovat vesitaloudellisia kokonaisuuksia, joiden pirstaleinen suojelu ei todellisuudessa suojele mitään.\nMutta ennen kaikkea: pääsen tärkeän ystävän kanssa kuolaamaan Chris Martinin sinisiä silmiä. Ensin huudan puhelimeen Radio Novan toimittajalle kahdeksan kertaa “Ei VOI olla totta!” sitten ehkä itken vähän, ehkä hyperventiloin ja melko varmasti unohdan nimeni kun sitä kysytään lentolippua varten. Soitan matkakaverille, järjestän lastenhoitajan että puoliso pääsee Chris Martinista huolimatta lintutieteellisen yhdistyksen pikkujouluihin, yritän pestä keikkavaatteita, mutta pesen vahingossa oman mustan mekkoni sijasta pienemmän lapsen mustat sporttiskerhohousut, ja lopuksi aloitan pakkaamisen sullomalla kopion lantion röntgenkuvasta käsimatkatavaroihin. “My pelvis has been screwed!” huudan varmasti turvatarkastuksessa kun kaikki koneet piippaavat metallivaroitusta ja panikoin, etteivät ne päästä koneeseen.\nSeuraavana päivänä kentällä annan radiotoimittajalle haastattelun, siinä käsin paniikkipestyssä mustassa “after work casual” mekossani, ja kiitän sitä blogini lukijaa joka vinkkasi kilpailusta. Epäilen ääneen vieläkin voiko tällaista tapahtua tavalliselle lonkkavikaiselle naiselle. Että saa viettää kokonaisen vuorokauden juuri niiden kahden ihmisen kanssa, joiden ansiosta – perheensä ohella – pysyi koko kesän pinnalla vaikka oikea jalka oli paskana. Tai ehkä radiossa en sanoisi “paskana”. Mitä ihmiset sanovat radiossa? Täytyy vielä harjoitella.\nLentokoneessa tuntuisi aivan erilaiselta kuin konferenssimatkalla. Maahan syöksyminen ei pelottaisi yhtään. Aivan kaikki olisi hyvin. Ja sitä paitsi punaiset tennarit jalassa olisi hyvä kuolla. Puoliso löytäisi paremman uuden ihmisen, tai no parempaa olisi ehkä vaikea löytää, mutta ehkä hän yhtä hyvän onnistuisi kuitenkin kaivamaan esille. Kengännumero voisi olla sama 37, jotta lentokoneen raunioiden uumenista tongitut tennarit menisivät jatkokäyttöön uudelle puolisolle. Lapset toki surettaisivat, mutta heille jäisi muistoja äidistä, joka istui aina koneella ja sanoi “Haluan olla nyt rauhassa”. Eivätpähän siis kaipaisi kovin paljoa.\nMutta ennen lentokonetta olisin tietysti kuuluttanut koko maailmalle kuvin ja sanoin miten sanoinkuvaamattoman hienolta tuntuu. Mikä olisi tietysti itsessään ristiriitaista, jos tunne olisi sanoinkuvaamaton. Tavoilleni uskottomana en kuitenkaan jäisi saivartelemaan sosiaalisessa mediassa vaan ostaisin kentältä vielä viime tipassa uuden puhelimen laturin, sillä oma olisi jäänyt kiireessä kotiin. Olisi aivan pakko päästä tarkistamaan juuri ketkä kaikki tykkäävät kateudesta vihreinä siitä, että minun elämässäni meni juuri se Hartaasti Toivottu Asia nappiin.\nSelfie yöjunasta pääkaupunkiin (voi olla vähän rähjäinen, ehkä b&w filtteristä grainit täysille), selfie kentältä Munchenin lennon portilta, tietysti kaverin kanssa (pakko olla jo sievä, kaveri voi olla rähjäinen koska se on silti cool, ei ehkä filtteriä, korkeintaan kontrastia vähän, kirkkautta lisää ja saturaatiota pikkuisen). Selfie tietysti koneesta (ei niitä Ellen de Generes sormisydämiä vaikka kuinka mieli tekisi, muista!). Selfie hotellilta (sänky, koska yleensä hotellihuoneissa ei muuta olekaan). Selfie taksista matkalla konserttiin (kaikki mahdolliset filtterit). Selfie konserttipaikalta (tietysti Snapseedin “drama”, sitten myöhemin voi ottaa fiilistelykuvia ja tuunata Adoben Lightroomissa). Tässä vaiheessa kaveri, joka on muuten selfieiden kuningas, kieltäytyisi jo kainalokuvista. Hän ei aivan tavoittaisi, että tässä kuvataan tälle naiselle seuraavan viiden vuoden edestä varastoon. Sitten selfie kun Chris laulaa Sky Full of Stars, joka on kalibraatiobiisi lonkan quadricepsin toiminnan seurantaan. Elokuussa onnistui ensimmäisen kerran nytkyä, syyskuussa jo pieni hypähdys, lokakuussa ilman sauvoja melkein koko kertsin ajan, nyt joulun alla voi hyppiä jo koko biisin jos on valmis maksamaan sitä seuraavan hinnan: illan makuuasennossa. Mutta Munchenissa hotellissa ei sekään olisi ongelma.\nVakuuttelisinn kaverille, etten yleensä ole näin hysteerinen. Että ihan hyvin voidaan tavata vähän useamminkin kuin vuoden tai useamman välein. Se uskoisi sen, se on hyväntahtoinen. Ja sitten hotelliaamiainen olisi taivaallinen.\nKiitos Radio Nova, Chris Martin ja Kaveri. Oli ihana, kevyt kuviteltu vuorokausi! Se ei olisi ollut mahdollista ilman teitä. Rakkaus.\nPosted in Uncategorized on December 5, 2014 by onnekas. 1 Comment


Kansallispukuraidat | Soja Murto\nKansallispukuraidat ovat joustavia ja joustamattomia kankaita, joiden kuosit on lainattu ihanista kansallispuvuistamme ja digipainettu muulle kankaalle. Ne eivät siis ole kansallispukukankaita ja niistä voi tehdä kaikkea muuta, paitsi kansallispukuja. Kansallispukuraidat-kankaat valmistetaan ja painetaan Euroopassa.\nVideoesittely Kansallispukuraidoista löytyy täältä.\nEsimerkkejä Kansallispukuraidoista tehdyistä vaatteista löytyy täältä.


Kuinka valita valurautainen kylpyamme | | Arkkitehtuuri, rakentaminen ja sisustus.\nKuinka valita valurautainen kylpyamme\n26.07.2019 Category: Korjaus ja sisustus\n1 Huoneen sisustuksen kirjanpito\n2 Viestinnän yhteensopivuus\n3 koon ja muodon valitseminen\n4 Pinnan ja pinnoitteen laatu\nAsunnosi uuden kylpyammeen valintaongelma on yleensä liittyy sellaisen vanhan tuotteen kulumiseen, jonka emali ei enää ole palauttaa; Lisäksi tässä ongelmassa ei ole kaikkea yksiselitteinen päätös. Koska valtaosa modernit huoneistot käyttävät valurautaa kylpyammeita suoraan taloa rakennettaessa, korvaamalla ne vastaavilla Tuote monille käyttäjille on houkuttelevin tätä. Itse asiassa valurautainen kylpyhuonetuote on erilainen kadehdittava luotettavuus, kestävyys ja huolellinen hoito ja osaava toiminta voi kestää monta vuotta.\nMutta ennen kuin valitset valurautakylvyn ja asennat sen sitten asunnossa, on suositeltavaa tutustua ehdotettuun valikoima liittyviä tuotteita esillä kotimarkkinat sekä vaatimukset uusi tuote.\nKun tutkitaan vaihtoehtoja valurautaa olevan kylpyammeen valitsemiseksi seuraavien tekijöiden ohjaama:\nkuinka paljon valitsemasi tuotetyyppi sopii sisätiloihin kylpyhuone;\nyhteensopivuus viemäriviestinnän kanssa;\nkylvyn mitat (mitat) ja muoto;\nemalipinnoitteen väri ja laatu.\nSinun on mietittävä etukäteen, kuinka asennus tapahtuu ja miten valurauta kylpyammeen kiinnittäminen.\nTarkastele kutakin näistä tekijöistä yksityiskohtaisemmin.\nTilinpäätös huoneen sisätiloista\n1 Tilinpäätös huoneen sisätiloista\n3 Koko ja muoto valinta\nTietenkin, on huomattavasti helpompaa valita kylpyamme sisätiloihin tiloja kuin yritetään rakentaa uutta ympäristöä asennettu tuote. Siksi ennen vanhan kylpyhuoneen vaihtamista, ennen Kaiken kaikkiaan sinun tulee harkita myös kylpyhuoneen sisustuksen yksityiskohtia sen sisustuksen piirteet.\nJos haluat asentaa suuren kylpyammeen, saattaa vaatia kylpyhuoneen kunnostamista.\nTässä tapauksessa ensimmäinen asia, joka sinun on ehdottomasti maksettava huomio on kylpy tyyppi. Tämän ominaisuuden mukaan valurautaiset kylpyammeet voi:\nAsenna erikseen neljällä koristeelliset jalat. Tee heti varaus, että tämä vaihtoehto on sopiva vain suurissa kylpyhuoneissa.\nUpotettuna, mikä on enemmän meidän tavallinen vaihtoehto, jonka toteuttamisessa otetaan huomioon huoneen piirteet. Suurin osa kehosta on kylpyammeet ovat yleensä piilossa erityisen näytön alla tai edessä laatat.\nYksi ratkaisevista tekijöistä, jotka otetaan aina huomioon valittaessa valurautainen kylpy, on sijainti ja tila saatavilla kylpyhuoneen tyhjennysviestintä.\nJos et aio muuttaa johdotusta kokonaan putket huoneessa – parasta on opastaa valitessaan seuraavat näkökohdat:\ntyhjennysreiän on vastattava linjaa nykyiset viemäriputket;\nkylpykappaleen ääriviivojen on sallittava sen asennus, ilman putkien purkamista;\nJoissain tapauksissa joudut tekemään putkikotelon.\nKorjauksen ollessa ensimmäinen ja uusi kylpy asennetaan ja vasta sen jälkeen, kun johdotus on tehty putket sen alla.\nKoko ja muoto valinta\nJotta valurautahaude voidaan selvästi määrittää parempi valita sinun on mietittävä huolellisesti väriä, muotoa ja muotoa uuden tuotteen mitat. Samanaikaisesti sinun on jälleen hyväksyttävä huomiota kylpyhuoneen sisätiloihin (saatavana tai suunnitelluna) ja – Huomaa myös, että valurautaiset kylpyammeet suoritetaan yleensä valkoisina väri.\nUuden kylpyammeen muodon suhteen on sanottava, että sen pitäisi olla sekoittuvat harmonisesti muiden LVI-tuotteiden muotojen kanssa (pesuallas, bidee ja wc-kulho). Mitä tulee sen mittoihin, sitten kanssa Tämän parametrin tarkastelussa olisi otettava huomioon kylpyhuone sekä tulevien käyttäjien koostumus.\nValittaessa on pidettävä mielessä, että suurin osa kotimarkkinoilla olevilla tuotteilla on vakio koot (pituus 120–180 cm, leveys noin 70–80 cm). Mikä kuten valurautakylpyjen ulkoiset muodot, suurin osa niistä näytteillä on kuppimainen pitkänomainen muoto.\nPinnan ja pinnoitteen laatu\nlaatu valurauta kylpy\nKun olet valinnut yhden tai toisen kylpyhuonetuotteen mallin, sinun pitäisi tutkia perusteellisesti sen erityinen esimerkki sen pintojen ja pinnoitteiden laatu. Samalla huolellisesti sinun on tarkistettava se valuraudan seinämien pinnan sileyden suhteen, todistaa tuotteen olevan voimassa olevien standardien mukainen laadun.\nVisuaalisen tarkastuksen aikana ei epäsäännöllisyydet (esimerkiksi kuoret tai sirut) sekä muut havaittavat silmävikoista. Houkuttelevin vaihtoehto pidetään kylpyammeet, joiden seinät on käsitelty jauheemalilla, tarjoamalla tuotteelle miellyttävän ulkonäön ja luotettavan suojaa valurautaa korroosiovaurioilta.\nTarkasteltaessa on kiinnitettävä asianmukaista huomiota laatuun. emalipinnoitteen, jonka tulisi olla tasainen kauttaaltaan Pinta on riittävän sileä ja sillä on ominainen kiilto.\nKumpi on parempi, akryyli- tai valurautainen kylpyamme? Tämä video pidetään kunkin tuotteen ominaisuuksia ja muotoja kuvaava analyysi:


Merkityksellinen työ - Avustaja\nAvustaja.fi – tekemisen ytimessä ihminen\nHenkilökohtainen apu, avustajan työ on erityisesti merkityksellistä ja ihmisläheistä. Mutta mitä se on konkreettisesti? Mistä kaikki lähtee? Miten merkityksellisyys syntyy?\nMiten avustajaksi päädytään\nMillainen ihminen siis sopii avustajaksi? Reipas, iloinen, joustava ihminen, jolla on halu auttaa ja sydän paikallaan. Jokainen meistä on yksilö, joten yksiselitteistä täydellistä avustajaa ei voida määrittää. On ihmisiä, joilta löytyy sopivia ominaisuuksia paljon ja näin heiltä luonnistuu avustajan työ.\nHenkilökohtaisen avustajan työn vaativuus vaihtelee henkisesti ja fyysisesti avustettavasta riippuen. Työssä on eduksi kuitenkin tilanneälykkyys ja arkielämän hallinta, itsenäinen työskentelyote ja sopeutumiskyky muuttuviin tilanteisiin. Niin kuin on avustajia, on myös erilaisia avustettavia.\nMitä avustaja tekee\nHenkilökohtainen apu kohdistuu kotona ja kodin ulkopuolella toimiin, jotka henkilö tekisi itse, mutta vammansa tai sairautensa vuoksi tarvitsee niihin apua. Henkilökohtainen apu mahdollistaa vaikeavammaiselle henkilölle itsenäisen elämän. Tällöin henkilö voi tehdä niitä asioita, joita hän tekisi ilman vammaa. Avustaja toimii silminä, korvina ja tarvittaessa käsinä.\nAvustaja voi viedä avustettavan esimerkiksi katsomaan teatteria, kannustamaan lempijoukkuetta tai auttaa kotiaskareissa. Avun tarve voi olla muutamasta tunnista koko päivään, vaihdellen avustettavan tarpeiden mukaisesti.\nMiten avustajat ja avustettavat valitaan\nPyrimme aina yhdistämään sellaiset avustajat ja avustettavat, joilla on mahdollisimman yhteneväiset kiinnostuksen kohteet. Jokaisen avustettavan tilanne kartoitetaan aina palvelusuhteen alussa ja jokainen avustaja perehdytetään ja koulutetaan tarkoin.\nMistä merkityksellisyys syntyy\nIhmisistä. Halusta auttaa. Tekemisen ilosta.\nTutustu meihin lisää tai ole rohkeasti suoraan yhteydessä ja jutellaan!\nKiinnostuitko? Täytä oma profiilisi täällä.\nAurakatu 10 B, 2. Kerros\nAvustaja 2020 - Citywork Avustajapalvelut


Valokäyrä – Wikipedia\nValokäyrä on tähtitieteessä fotometristen mittausten avulla saatu käyrä kohteen kirkkauden muutoksista ajan kuluessa. Valokäyrästä voidaan usein päätellä monia kohteen ominaisuuksia.\nKaksoistähden valokäyrästä voidaan päätellä kaksoistähtijärjestelmän ominaisuuksia.\nHavaitsemalla jonkin kohteen kirkkautta peräkkäisinä ajanhetkinä saadaan havaintopisteitä aika-kirkkaus -koordinaatistossa. Näihin datapisteisiin sovitetaan jonkinlainen käyrä, jota kutsutaan kohteen valokäyräksi. Valokäyriä voidaan tehdä erilaisista kohteista, tyypillisimpiä ovat muuttuvat tähdet, kaksoistähdet ja asteroidit. Myös eksoplaneettoja on löydetty keskustähden valokäyrän avulla, sillä planeetan kulkiessa tähden editse tähti himmenee hiukan.\nValokäyrän muodon perusteella voidaan päätellä havaitun kohteen ominaisuuksia. Muuttuvien tähtien tapauksessa valokäyrän perusteella voidaan määrittää mistä tähden kirkkauden muuttuminen johtuu. Eri ilmiöt tähdissä aiheuttavat eri muotoisia valokäyriä. Asteroidien tapauksessa valokäyrän perusteella voidaan määrittää asteroidin muotoa ja pyörimisliikettä.\nHavaintoajat ovat erilaisia eri kohteille. Jos kohteen kirkkaus muuttuu hyvin nopeasti (esimerkiksi pyörivä asteroidi), täytyy kohteesta ottaa tiheästi mittauksia, mikä myös vaatii lyhyttä valotusaikaa ja siten onnistuu vain kirkkailla kohteilla. Jos muutokset ovat hitaita (kuten monissa muuttuvissa tähdissä), riittää mittausten tekeminen esimerkiksi kerran vuorokaudessa, jolloin voidaan myös käyttää pitempää valotusaikaa ja havaita himmeämpiä kohteita.\nNoudettu kohteesta ”https://fi.wikipedia.org/w/index.php?title=Valokäyrä&oldid=12842323”\nViimeksi muokattu 10. maaliskuuta 2013 kello 15.08\nSivua on viimeksi muutettu 10. maaliskuuta 2013 kello 15.08.


Leikki on innostusta puhtaimmillaan | Outdoor option\nLeikki edustaa minulle kykyä heittäytyä spontaanisti tekemään asioita, jotka juuri sillä hetkellä tuntuvat houkuttelevilta. Ajoimme taannoin mieheni kanssa pienen riidan jälkeisissä vaisuissa tunnelmissa kohti Savoa ja pattitilannetta rytmittivät tasaisen harmaalta taivaalta tippuvat sadepisarat. Sain yhtäkkiä päähäni itseni ja matkakumppanini yllätykseksi kurvata moottoritien rampilta Lahteen. Otimme hotellin, tutustuimme kaupungin yöelämään ja haimme hupia paikallisesta elämänmenosta. Vietimme hillittömän hauskan ja ikimuistoisen illan ja vielä nykyäänkin kyseisen rampin ohittaminen nostaa hymyn huulille.\nSpontaani heittäytyminen tilanteisiin vaatii aikuisiällä rohkeutta kuunnella omia tuntemuksiaan ja ennen kaikkea toimia niiden mukaisesti. Yleensä tämä onnistuu helpommin loma-aikoina, kun mieli on rennompi ja aistejaan kykenee havainnoimaan paremmin. Lapsille tämä on luontaista aina, kun elämä ei ole vielä ehtinyt opettaa rajoituksia, ajan käsite on tässä ja nyt, eivätkä työpaikkojen politikoinnit, tuottavuusvaatimukset ja byrokratiat edes sisälly maailmankuvaan.\nOlen aina uskonut vahvasti siihen, että parhaat asiat, menestystarinat, syntyvät silloin, kun tekeminen syntyy omasta intohimosta ja siitä aidosti nauttii. Silloin siis, kun kuuntelee omia aistejaan. National Institute of Playn perustajan, tri Stuart Brownin mukaan leikkiin voi liittää seitsemän alla olevaa elementtiä. Mielestäni näiden elementtien kautta voi peilata tekeekö itselleen merkityksellisiä ja innostavia asioita.\nNäennäinen tarkoituksettomuus eli tekeminen tekemisen itsensä vuoksi\nSisäinen viehättyminen leikistä\nAjan kulumisen unohtaminen\nVähentynyt tietoisuus itsestä\nToiminnan jatkumisen toive\nUnelmani on kirkastaa mielekkään ja inspiroivan työn kulmakivet ja päästä niiden äärelle kuluvan vuoden aikana. Brownin listaus puhuu sisäsyntyisestä ja puhtaasta innostuksesta, joka säteilee hyvää ympärilleen. Siihen haluan kiinnittyä ja kiitos sapattini, olen päässyt lähemmäs omaa itseäni kuin olen ollut aikoihin. Näen nyt selkeämmin unelmani työelämän suhteen ja uskallan heittäytyä tekemään erilaisia ja uusia juttuja inspiroivien ihmisten kanssa. Huomaan ilokseni tämän myös olevan itseään ruokkiva kierre.\nKoen jollain tapaa myös palanneeni asioiden pariin, joista pidin jo lapsena. Havaitsin tämän eilen, kun keskustelin menneisyydestäni erään tuttavani kanssa ja hän poimi sieltä yhtymäkohtia nykyiseen elämääni. Havainto tuntui asian pienuudesta huolimatta aika mullistavalta, sillä tiedostin voimakkaasti, että sama ihminen minussa elää kuin joskus pienenä. Asiat, jotka tuottivat silloin spontaania iloa, ovat kahliutuneet matkan varrella erilaisiin elämän oppitunteihin. On aika helpottava huomata, että kahleet näköjään irtoavat itsestään siinä vaiheessa kun on aikaa tiedostaa niiden olemassaolo ja kypsyyttä päästää lapsi minussa vapaaksi.\npäivä 12/21 Tarkastelen asioita eri näkökulmista\npäivä 13/21 Elämäni on seikkailua\npäivä 14/21 Päästän irti siitä, mikä ei enää palvele\npäivä 15/21 Valitsen sanani rakentavasti\npäivä 16/21 Elämäni on täynnä mahdollisuuksia\npäivä 17/21 Teen hauskoja asioita niiden itsensä vuoksi\nElämänmuutosHyvän mielen taidotHyvinvointiIhmiskoeLeikkiOppiminenTyöelämäUnelmat


Hotellit lähellä lentokenttää Purwokerto-lentokenttä PWL, Chile. Varaa hotellisi nyt! - Booking.com\nPurwokerto-lentokenttä - PWL – etsitkö majoituspaikkaa lähistöltä?\nOlet oikeassa paikassa! Merkitse päivämäärät ja valitse 5 589 majoituspaikasta. Tulopäivä\nLähellä lentokenttää Purwokerto-lentokenttä - PWL - PWL\nSulje kartta 164576|1,164818,158626,161181,165654,143209,162131,165621,164538,165970|1,165621|1,165507,162335,165998,165970,164663,163545,165568,164159,148662,163761,162131|1,162536,164467,160862,165138,164576,163544,165674


Taide valaisee juuri ovensa avanneen Päiväkoti Tähden edustaa | Paikalliset | Seinäjoen Sanomat\nTaide valaisee juuri ovensa avanneen Päiväkoti Tähden edustaa\nPäiväkoti Tähti Kärkeen Eskoon asuinalueelle on valmistunut. Lassi Takala\nSeinäjoen Eskoon alueelle on valmistunut uusi 200 lapsen ja 50 työntekijän päiväkoti. Sen lisäksi, että uusi päiväkoti ottaa huomioon lasten tarpeet ja luontaisen tavan oppia leikin kanssa, on se myös taiteen koti.\nPäiväkoti Tähden edustan matalaan betonimuuriin asennettiin turkulaisen taiteilija Jani Rättyän teos Isoset. Seinäjokelaisten lastenkin kädenjälki näkyy teoksessa. . Neljän 2,5 metrisen valoveistoksen sarja kuvastaa hahmoja, jotka noudattavat lasten piirrosjälkeä.\n– Hain taideteokseen lasten omaa muotokieltä ja ajatusmaailmaa, joka jo kaukaa nähtynä viestii rakennukseen liittyvästä toiminnasta, taitelija kertoo.\nLasten osallistumista varten järjestettiin Tikkuvuoren päiväkodissa piirustustyöpaja, jossa lapset kuvittivat aihetta ”Minun erikoinen ystäväni”. Piirustusten kiehtovista hahmoista taiteilija valitsi toteutettavaksi neljä tyyppiä: yksikätinen poika, keiju, enkeli ja isosisko. Teokset valaisevat jalankulkukäytävää sekä rakennuksen seinustaa. Hahmojen sisällä on alumiinirunko ja led-valaistus.\n– Tällaiset lapsia osallistavat projektit ovat kiinnostavia, koska heiltä tulevat ajatukset vievät työskentelyä uusiin suuntiin, Rättyä toteaa.\nRyhmien nimet ovat lasten ideoinnin tulosta. Tähdestä löytyy Tuli- ja Juustopallojen lisäksi ainakin sellaisia kuin Cellukset ja Vipsupit sekä Hattariukset ja Karkkikepit. Lassi Takala\nTällaiset lapsia osallistavat projektit ovat kiinnostavia, koska heiltä tulevat ajatukset vievät työskentelyä uusiin suuntiin.\nVarhaiskasvatuksen näkökulmasta teos on osa varhaiskasvatussuunnitelman toteuttamista: taide kuuluu kaikille. Myös muut kuin rakennuksen päivittäiset käyttäjät pääsevät nauttimaan taiteesta päiväkodin piha-alueella. Taide nostaa esiin yhteisöllisyyden teeman ja toimii myös näyttävänä maamerkkinä.\n– Varhaiskasvatus on suuri tulosalue, kunnallinen toimija ja palvelu koetaan tärkeäksi. Lapset ovat varhaiskasvatuksessa kirkkaimpia tähtiämme, joiden kasvun, kehityksen ja oppimisen tarpeisiin koko varhaiskasvatuksen toiminta perustuu. Lapset ovat osallistuneet suunnitteluun, ja muun muassa päiväkodin ryhmien nimet ovat tämän osallisuuden tulosta, toteaa kaupungin varhaiskasvatusjohtaja Aija-Marita Näsänen.\nTähden rakennuksessa on kaupungin varhaiskasvatuksen lisäksi Seinäjoen seurakunnan tiloja. Suunnitelmissa on huomioitu, että tulevina vuosina päiväkodin yhteyteen tullaan rakentamaan myös koulu. Tähti nimenä viittaa Seinäjoen kaupungin lanseeraamaan avaruudelliseen teemaan.\nTeoksen tilaaja on Kiinteistö Oy Seinäjoen Palvelutalot ja sen hankinta on rahoitettu rakennusbudjetista niin sanotun prosenttiperiaatteen mukaisesti.


Toimitsijat - Dirty River Roller Derby\nYksikään roller derby -peli ei käynnisty ilman toimitsijoiden ja tuomareiden panosta! Toimitsijoiden (non-skating officials) tehtäviä ovat mm. pisteidenlasku, rangaistusten kellottaminen, kentällisten ja rangaistusten kirjaaminen sekä pelikellon operointi. Tehtäviä on siis laidasta laitaan, helppoja ja haastavia! Tuomarit liikkuvat luistellen ja käyttävät samoja suojia kuin pelaajatkin hammassuojia lukuunottamatta. Tuomareiden tehtävänä on varmistaa pelaajien turvallisuus, kommunikoida joukkueen keräämät pisteet pisteidenlaskijoille ja seurata yleisesti sääntöjen noudattamista. Rikkeen tehnyt pelaaja lähetetään suorittamaan rangaistusta jäähyaitioon.\nToimitsijayhteisössä on hyvä meininki, ja uudet tyypit otetaan suurella innolla vastaan! Toimitseminen ja tuomarointi sopii kenelle tahansa lajista innostuneelle. Tuomarin roolissa tarkka sääntotuntemus on tärkeää, mutta sekin kehittyy yhdessä tekemällä. Pelkästään sääntöjä lukemalla ei tule hyväksi tuomariksi, vaan taidot kehittyvät pikkuhiljaa yrityksen ja erehdyksen kautta. Kokemuksen kartuttua toimitsijana ja tuomarina voi myös kiertää toimitsemassa pelejä ja turnauksia halutessaan vaikka ympäri maailman. Lajissamme ei tällä hetkellä ole tapana maksaa toimitsijoille ja tuomareille palkkioita, mutta matkakuluja korvataan ja ottelun järjestävä seura vastaa lähes poikkeuksetta toimitsijaporukan muonituksesta ja kahvituksesta.\nKiinnostuitko? Mahtavaa! Toimitsijan uran voit aloittaa vaikka saman tien. Koulutamme uusia, innokkaita toimitsijoita seuramme sisäisissä harjoituspeleissä, joita pelaamme yleensä joka maanantai harjoitusvuorollamme. Seurojen välisiin harjoituspeleihin otetaan myös mukaan hyvinkin kokemattomia toimitsijoita, sillä tekemällä oppii! Tuomariksi puolestaan pääsee alkeiskurssin kautta, sillä tuomari tarvitsee hyvät luistelutaidot. Vaikka tuomaria ei tietenkään saa taklata eikä tuomari itsekään taklaa ketään, on tuomarin myös pystyttävä ottamaan vastaan hieman kontaktia, sillä toisinaan pelin tiimellyksessä pelaajat saattavat osua tuomariin vahingossa. Alkeiskurssin aikana ja sen jälkeen pääset tutustumaan myös lajin sääntöihin tarkemmin ja voit aloittaa itse tuomarityöskentelyyn tutustumisen harjoituspeleissä. Sydämellisesti tervetuloa mukaan!\nOta yhteyttä: officials@dirtyriverrollerderby.com


Kv- ja alumnivastaavan syysterveiset - Finanssi ry\nMarraskuussa päästyäni Finanssi hallitukseen alkujuhlien jälkeen heräsi saman tien epäilys, että mihin pestiin sitä tulikaan päästyä. Esimerkiksi Niklakselle oli päivän selvää, että hän talousvastaavana on vastuussa Finanssin kirjanpidosta, Iitu viestintävastaavana (lue: sihteerinä) pitää huolen Finanssin viestinnästä, ja kaikille muillekin oli tehtävät aikalailla selviä jo oman roolinsa nimenkin puolesta. Itselleni, ja varmasti monelle jäsenistöstämmekin saattaa olla hieman epäselvää mitä kv- & alumnivastaava oikeastaan edes tekee. Lisäksi kyseinen yhdistelmäpestikin on varsin tuore, kun itsekin olen vasta Finanssin toinen kv- & alumnivastaava. Tässä blogikirjoituksessa aionkin hieman avata, mitä olen kuluneen vuoden aikana tehnyt, ja mitä on vielä suunnitelmissa.\nEdeltävä kv- & alumnivastaava Samuli Tala oli jo omana vuonnaan lämmitellyt suhteita Ruotsin suuntaan mahdollisen kumppanuuskorkeakoulun etsimisessä. Ja tänä vuonna saatiinkin jo jotain konkreettista aikaan, kun Linnén yliopiston Växjön kampuksen EHVS- opiskelija-ainejärjestö kutsui meidät heidän luokseen tutustumaan heidän hallitukseensa, sekä opiskelija- elämäänsä. Valitettavasti Ruotsin poppoo ei päässyt vastavuoroisesti vierailemaan meillä täällä Oulussa, vaikka kutsu Finanssin vuosijuhlillekin oli annettu jo huhtikuussa. Tämän yhteistyön perimmäisenä tavoitteena olisi oppia puolin jos toisinkin keinoja omien ainejärjestöjemme kehittämisessä, sekä saada uusia ideoita. Toivottavasti tästä keväällä alkaneesta yhteistyöstä poikii tulevaisuudessa vielä jotain isompaa, jotta koko jäsenistö pääsisi tutustumaan heihin esimerkiksi yhdessä järjestettävän ulkomaan ekskursion merkeissä.\nToinen tehtävä kv-pestissä on ollut uusien vaihto-opiskelijoiden vastaanottaminen sekä saada heidät tuntemaan mahdollisimman tervetulleiksi meidän toimintaan mukaan. Usein kuuleekin vaihto-oppilainen suista, että heidän koko vaihtoaikansa menee muiden vaihto-opiskelijoiden kanssa pyörimiseen, eikä heillä ole mahdollisuutta tutustua suomalaisiin opiskelijoihin. Viime keväänä tähän seikkaan kiinnitettiinkin erityistä huomiota, ja saimmekin historian ensimmäistä kertaa(?) vaihtarit mukaan Finanssin sitseille. Vaikka sitsit olivatkin suomeksi, olivat vaihtarit sen verran fiiliksissä meidän sitseistä, että he olivat lopuillekin sitseille ensimmäisten ilmoittautuneiden joukossa.\nAlumneja, eli meiltä jo valmistuneita, on myös pyritty tänä vuonna ottamaan huomioon. Keväällä järjestetyssä Helsingin ekskursiossa uutena numerona ohjelmistoon tuli alumni-ilta, jossa alumneille järjestettiin pienimuotoinen after-work tilaisuus. Myös koko ekskursioporukka pääsi heidät näkemään, kun kolme alumnia tuli kertomaan omista työelämän kokemuksistaan opiskelijaelämän jälkeen ja millaisia mahdollisuuksia tutkintomme meille antaa tulevaisuudessa. Loppuvuodesta on suunnitteilla myös Oulussa järjestettävä suuren suosion saanut alumnien urapolut – seminaari, josta tietoa teille tulee hieman myöhempänä.\nToinen alumneihin liittyvä tehtävä pestissäni on ollut valmistujaisten suunnittelu ja järjestäminen yhdessä tiedekunnan kanssa. Tänä syksynä uuden mallisia valmistujaisia on järjestetty jo yhdet ja tulossa on vielä kolmet. Aikaisempina vuosina valmistujaisia on järjestetty aina puolivuosittain ja pelkästään maisteriksi valmistuneille, jolloin kandiksi valmistuneet ovat jääneet hieman paitsioon. Syksyllä siirryttiinkin joka kuukausi järjestettäviin valmistujaisiin joihin ovat tervetulleita sekä kandiksi, että maisteriksi valmistuneet opiskelijat noutamaan oman tutkintotodistuksensa ja samalla nauttimaan lasin kuohuvaa!\nHallitusvuosi on ehdottomasti ollut opiskelujeni parasta aikaa. Varsinkin omassa pestissäni, joka ehkä hieman poikkeaakin muista, olen päässyt luomaan niitä kuuluisiaverkostoja ja tutustumaan uusiin ihmisiin niin Suomesta kuin ympäri maailmaa. Jos yhtään tästä kirjoituksesta heräsi mielenkiintoa tulevaa hallitushakua ajatellen, niin saa rohkeasti tulla nykäisemään hihasta niin keskustellaan vaikka kiltiskahvien äärellä!!


Etuovi etäilee Madridissa - Alma Media\nAlma Media > Uutinen > Etuovi etäilee Madridissa\n– Lähdimme miettimään kohdetta, jossa aurinko saattaisi näyttäytyä loka-marraskuussa. Päädyimme nopeasti Espanjaan. Barcelona oli osalle ennestään tuttu, joten joku ehdotti Madridia ja siihen sitten yhdessä päädyimme, kertoo etätyöviikon käytännönjärjestelyitä hoitanut ohjelmistosuunnittelija Ari Hiltunen.\n– Tämä on tietääkseni ensimmäisiä kertoja, kun Almassa toteutetaan tällainen tiimin yhteinen etätyöviikko. Suhtauduimme ajatukseen heti myönteisesti. Kun luottamus työntekijöihin on kunnossa ja työtehtävät sellaisia, että niitä voi tehdä etänä, ei tässä ole mitään ongelmaa, kertoo Etuoven tuotanto- ja tuotekehitystiimin vetäjä Rami Aaltonen.\n– On hienoa, että työntekijät uskaltavat ehdottaa ideoitaan. Kaikkiin työtehtäviin kokonainen etätyöviikko ei tietenkään sovellu, mutta työtehtävästä riippuen, voidaan erilaisia malleja kokeilla. Työntekijöiden hyvinvointi on meille tärkeää ja etätyöviikko keskellä pimeintä vuodenaikaa antaa varmasti energiaa loppuvuoteen. Yhteinen matka voi myös hitsata tiimiä yhteen uudella tavalla, jatkaa HR Manager Merja Ristilä.\n– Työnteko on sujunut ja nettiyhteys ollut yllättävän hyvä. Kelit eivät ole olleet aivan parhaita, mutta ei se ole juurikaan haitannut. Ruoka on hyvää ja kaupunki on kaunis. Kävimme toissailtana katsomassa myös Champions Leaguen jalkapallo-ottelun Atletico Madrid – Dortmund. Se oli mahtava kokemus! On kyllä hienoa, että työnantaja mahdollistaa meille tällaisen viikon, kertoo Ari ja muut etätyöviikkolaiset Kia, Kimmo, Rami, Olli, Jarkko, Pekka, Petteri ja Mikko.\nJulkaistu: 9.11.2018, 15:00


EA SPORTS, Xbox ja Liiga etsivät Suomen parasta NHL 15 -pelaajaa - smackthejack.net - kulttuuria ja viihdettä\nEA SPORTS, Xbox ja Liiga etsivät Suomen parasta NHL 15 -pelaajaa\n10.9.2014 / yllapito / Peliuutiset\nEA SPORTS, Xbox ja Liiga järjestävät virtuaalijääkiekon viralliset SM-kisat, jotka starttaavat tänään yhdessä Liigan jääkiekkokauden kanssa. SM-kisat kiertävät osana Xbox One -rekkakiertuetta Liiga-paikkakunnilla syksyn ajan ja tavoitteena on löytää Suomen parhaat NHL 15 -pelaajat DigiExpossa pelattavia finaalipelejä varten. Palkintona on VIP-matka EA SPORTS NHL -studiolle Vancouveriin, Kanadaan.\nVirtuaalijääkiekon viralliset SM-kisat pelataan 10.9. – 1.11. välisenä aikana ja karsintaturnaukset järjestetään Xbox One -rekassa 11:llä Liiga-paikkakunnalla, Expert Expossa ja DigiExpossa. SM-kisoihin on mahdollista osallistua myös Xbox Liven kautta ottamalla osaa Livegamersin järjestämään online-verkkoturnaukseen. Karsintojen 64 parasta pelaajaa selviytyvät Digiexpossa lauantaina 1.11.2014 järjestettävään finaaliturnaukseen, jossa ratkaistaan NHL 15 Suomen mestaruus.\n”Hienoa, että saimme yhdistettyä Liigan, uuden NHL 15 -pelin SM-kisat ja Xboxin. Tämä tuo uudenlaista actionia Liigan ottelutapahtumiin ja jäähalleille. Tuomme tapahtumiin mukaan myös himoitun Kanada-maljan”, yhteyspäällikkö Kaisa Hollo Liigalta kertoo.\nPelaajat kautta maan voivat osallistua virtuaalijääkiekon viralliseen SM-kisaan Liiga-paikkakunnalla, jossa Xbox One -rekka vierailee ja/tai osallistumalla Livegamersin järjestämään online-turnaukseen. Liiga-paikkakunnilla ilmoittautuminen tapahtuu rekalla kolme tuntia ennen ottelua ja ensimmäiset 32 pelaajaa pääsevät mukaan. Livegamersin online-karsintaturnauksen ilmoittautuminen alkaa 15.9. ja pelit pelataan 1.10. – 26.10. Lisätietoja osoitteessa http://www.livegamers.fi.\nKaikki virtuaalijääkiekon SM-kisaottelut pelataan uuden sukupolven kattavimmalla peli- ja -viihdejärjestelmällä Xbox Onella.\nVirtuaalijääkiekon SM-kisat tapahtumakalenteri:\n10.9. Oulu, Liiga-ottelu: Kärpät-Tappara, Energia-areena klo 15:00\n12.9. Tampere, Liiga-ottelu: Ilves-Tappara, Tampereen jäähalli klo 15:30\n13.9. Pori, Liiga-ottelu: Ässät-JYP, Porin jäähalli klo 14:30\n13.9. Ilmoittautuminen online-turnaukseen alkaa osoitteessa http://www.livegamers.fi\n16.9. Lahti, Liiga-ottelu: Pelicans-Ässät, Isku Areena\n20.9. Helsinki, Expert Expo 2014, Messukeskus\n26.9. Turku, Liiga-ottelu: TPS-HIFK, HK-Areena\n30.9. Kuopio, Liiga-ottelu: KalPa-Saipa, Data Group Areena\n1.10. Online-turnaus alkaa osoitteessa http://www.livegamers.fi\n1.10. Jyväskylä, Aren aukio\n3.10. Tampere, Liiga-ottelu: Tappara-Blues, Tampereen jäähalli\n4.10. Helsinki, Liiga-ottelu, HIFK-KalPa, Helsingin jäähalli\n21.10. Vaasa, Liiga-ottelu: Sport-Tappara, Kuparisaaren jäähalli\n24.10. Lappeenranta, Liiga-ottelu: SaiPa-Ilves, Kisapuiston jäähalli\n25.10. Hämeenlinna, Liiga-ottelu: HPK-Pelicans, Ritari-areena\n31.10. Helsinki, DigiExpo 2014, Messukeskus\n1.11. FINAALITURNAUS Helsinki, DigiExpo 2014, Messukeskus\nVirtuaalijääkiekon SM-kisakiertue huipentuu DigiExpo-messuilla 1.11. järjestettäviin finaalipeleihin. Voittajalle on luvassa maineen ja kunnian lisäksi upea VIP-matka EA SPORTS studiolle Vancouveriin Kanadaan tapaamaan NHL-pelin kehittäjiä.\nLisätietoja virtuaalijääkiekon SM-kisoista osoitteessa http://bit.ly/nhl15smkisat ja online-karsintaturnauksesta osoitteessa http://www.livegamers.fi. Lisätietoja Xbox One -rekkakiertueesta osoitteessa http://bit.ly/XboxOneRekkaFB. SM-kisojen sosiaalisen median hashtag on #NHL15SMKISAT


Amerikkalainen huippuyliopisto innostui Suomen kouluruokailusta – Nyt Mikko Jaatinen, 51, odottaa Yale-sopimuksen avaavan ovet USA:n valloitukseen - Talous | HS.fi\nJyväskyläläinen Jamix myi Yalen yliopistolle ohjelmiston, jolla ammattikeittiössä voi tehdä hyvää ruokaa halvalla.\nAmerikkalainen huippuyliopisto innostui Suomen kouluruokailusta – Nyt Mikko Jaatinen, 51, odottaa Yale-sopim\nJamixin perustaja ja toimitusjohtaja Mikko Jaatinen solmi viime viikolla sopimuksen Yale-yliopiston kanssa (KUVA: Mikko Jaatisen kotialbumi)\nJulkaistu: 31.3. 2:00 , Päivitetty: 31.3. 9:37\n”Amerikkalainen ymmärtää maksaa laadusta ja palvelusta. Ja markkina on satakertainen.”\nNäin kertoo jyväskyläläinen yrittäjä Mikko Jaatinenhttps://www.hs.fi/haku/?query=mikko+jaatinen puhelimitse Bostonista, minne hän muutti vaimonsa kanssa vuosi sitten rakentamaan ammattikeittiöille ohjelmistoja tarjoavan yrityksensä Amerikan-valloitusta.\nMaailman parhaisiin kuuluvan Yale-yliopiston ruokaloissa raaka-aineiden, ravintoarvojen ja hävikin hallinta hoidetaan pian suomalaisella ohjelmalla. Yalessa valmistetaan 14 000 ruoka-annosta päivässä.\nJaatisen ja hänen yrityksensä taival on ollut pitkä.\n30 vuotta sitten Mikko Jaatinen opiskeli Jyväskylän yliopistossa tietotekniikkaa. Hän laati suurtalousesimieheksi opiskelevalle tyttöystävälleen ohjelman, joka laskee aterioiden raaka-aineet, kustannukset ja ravintoarvot.\nSiitä sukeutui ammattikeittiöille ohjelmistoja tuottava yritys Jamix oy, jonka ohjelmistosta Yalen väki kiinnostui kaksi vuotta sitten. Jaatinen oli ollut New Yorkissa messuilla esittelemässä tuotettaan. Paikalle saapui Yalen ruokapalveluiden johtajia esittämään kysymyksiä.\n”He sanoivat ohjelmamme olevan game changer koko yliopistoruokailun alalla – mitään vastaavaa ei ole Yhdysvaltain markkinoilla nähty”, Jaatinen kertoo.\nMyös suomalaisen ilmaisen kouluruuan liki satavuotinen historia kiinnosti.\nSuomessa kouluruokailun tausta näkyy kaikessa lounasruokailussa – ihmiset olettavat saavansa terveellistä ruokaa edullisesti myös yliopistoissa, työpaikoilla ja vanhainkodeissa, Jaatinen selittää.\nPian Jaatinen pyydettiin yliopistolle esittelemään tuotettaan.\nViime viikon perjantaina Jamix ja Yale tekivät vuoden kestäneen tuotekehityksen ja projektipalavereiden jälkeen viimein sopimuksen.\nKahden tunnin ajomatkan päässä Bostonista sijaitseva Yale on tärkeä referenssiasiakas, jonka avulla Jamixille voi aueta ovet muidenkin yliopistojen ruokaloihin.\nAlustavat neuvottelut ovat jo käynnistyneet kahden muun huippuyliopiston, Stanfordin ja Harvardin kanssa, Jaatinen kertoo.\nJamixin ohjelmiston avulla suurkeittiöt voivat optimoida ruuan raaka-aineiden tilaukset, tehdä ravitsevaa ja hyvää ruokaa halvalla ilman hävikkiä – tai laskea vaikka ruuan aiheuttaman hiilijalanjäljen.\nOhjelma laskee kustakin annoksesta esimerkiksi suolamäärät gramman tarkkuudella ja yhdistelee näitä tietoja tilausmääriä tehdessä tai reseptien terveysvaikutuksia arvioitaessa.\nOhjelman ensimmäisen version Jaatinen teki maaliskuussa 1990 ollessaan kolmannen vuoden opiskelijana. Tarkoitus ei ollut vielä silloin perustaa omaa yritystä. Jaatinen ehti mennä tuolloin kesällä vielä pankkiin kesätöihinkin.\n”Kun ammattikoulunopettajat näkivät tekemäni ohjelman, he innostuivat”, Jaatinen kertoo.\nSyksyllä puhelin alkoi soida.\n”Joka kerta kun menin esittelemään, sain kaupan. Vuoden loppuun mennessä ohjelmia oli myyty yli 50, ja minä olin aina myymässä tai kouluttamassa.”\nToiminnan alkuvaiheissa selvisi, että ohjelmistolla pystyi säästämään työaikaa. Pienet koulukeittiöt saattoivat käyttää kokonaisen työpäivän yhden ruokalistaviikon kustannusten laskentaan, ja kiertävässä ruokalistassa viikkoja oli usein kuusi. Jos laskelmiin yritti vielä lisätä ravintoarvojen laskennan, tehtävästä tuli liki mahdoton, Jaatinen kertoo.\nKun Jaatinen oli myynyt ruokaohjelmistoaan vuoden ajan, yksi asiakas pyysi ohjelmistoon lisätyökalun, joka seuraa suurkeittiön ostojen kustannuksia, tekee suurkeittiöille varastohallintaa ja varastokirjanpidoa ja lähettää raaka-ainetilaukset tavarantoimittajille automaattisesti. Näin varastot saatiin pienemmiksi ja hävikkiä vähennettyä\n1990-luvun puolivälissä Stockmannin Herkkukin kiinnostui ohjelmasta hallitakseen oman tuotantokeittiönsä ja tavaratalojensa tilauksia.\n”Ohjelma määritti esimerkiksi, paljonko katkarapusalaattia tarvitaan kahden viikon päästä.”\nViimeisten kuuden vuoden aikana Jamix on kasvanut vajaan miljoonan euron liikevaihdosta 2,7 miljoonan liikevaihtoon.\nSamana aikana firman väki on kasvanut kymmenestä 30 henkeen, joista kymmenen on tuotekehityksessä.\nJaatinen kertoo, että kasvu on tehty tulorahoituksella. Nyt apuna on myös Business Finlandin myöntämä laina.\n”Rajoilla mennään. Loikka tehdään, koska se on mahdollista.”\nJaatinen kertoo yrittäneensä kansainvälistymistä jo kolmasti aiemmin, Australiassa, Britanniassa ja Etelä-Afrikassa. Hänen mukaansa hankkeet tyssäsivät tuolloin paikallisten agenttien saamattomuuteen.\nSiksi Jaatinen on nyt kahden vuoden ajan tehnyt töitä Amerikassa omin päin.\nMikko Jaatinen muuti vuosi sitten vaimonsa kanssa Bostoniin, puolentoista tunnin ajomatkan päähän Yalesta. (KUVA: Mikko Jaatisen kotialbumi)\nVuosi sitten hän muutti vaimonsa kanssa Bostoniin. Nelilapsisen perheen kaksi nuorinta tytärtä, nyt 18- ja 19-vuotiaat halusivat jäädä käymään koulua Jyväskylään.\n”Sitä ei voi liikaa miettiä. Totta kai koko ajan perhettä kaipaa, on se uhraus.”\nJaatinen kertoo, että hänellä ei ole vaimonsa kanssa Bostonissa sosiaalisia piirejä. ”Kahdestaan tehdään kaikkea.”\nSuomen asiat ovat koko ajan työlistalla, vaikka yhtiössä on neljä hyvää johtajaa, Jaatinen kertoo.\nSuomessa yli puolet kunnista käyttää kouluruokailun suunnitteluun Jamixin ohjelmistoja. Asiakkaina on myös 2 500 muuta ammattikeittiötä.\nMutta kun Suomessa on yhteensä 15 000 ammattikeittiötä, niin Yhdysvalloissa niitä on 1,1 miljoonaa, Jaatinen vertaa.\n”Yksin yliopistoissa ja collegeissa on 67 000 ammattikeittiötä.”\nMuutenkin markkinoita riittää. Jaatinen kertoo esimerkin suuresta tavarantoimittajasta, jota hän havittelee asiakkaakseen.\nYhtiöllä on omina asiakkainaan satatuhatta ravintolaa.\n”Jos ne maksaisivat kympin kuussa ravintolaa kohden, tulisi miljoona kuussa.”\nMikko Jaatinen, 51, ryhtyi sattumalta yrittäjäksi, kun tyttöystävälle tehty tietokoneohjelma kiinnosti suurkeittiöväkeä.\nNyt jyväskyläläinen Jamix oy on toiminut kohta 30 vuotta. Sen ohjelmaa käyttää yhtiön mukaan 57 prosenttia kaikista kunnista kouluruokailun suunnitteluun ja tuotannonohjaukseen.\nJamixin liikevaihto oli 2,7 miljoonaa euroa vuonna 2018. Se työllistää 30 henkilöä.\nYhtiö solmi viime viikon perjantaina sopimuksen Yale-yliopiston kanssa ohjelmiston käytöstä Yalen ruokahuollossa.


Yksi luku vielä...: kesäkuuta 2013\nMusta kuu - Mia Vänskä\nMökkiläiset tekevät uhripaikalle yöllisen tutkimusretken, jonka seurauksia kukaan ei osaa aavistaa. Ensin katkeavat puhelinyhteydet, seuraavaksi ainoa kylään vievä tie. Myyttien ja todellisuuden rajat alkavat hämärtyä: metsä puristuu mökkien ympärille, tuuli hengittää kuin elävä olento. Yhtäkkiä vanha pariskunta katoaa jälkiä jättämättä, ja seuraavaksi rannalta löytyy ruumis, joka on peittynyt mustiin perhosiin.\n"Annukka näpräsi poninhäntänsä pienelle sykerölle ja laskeutui tikkaita pitkin lämpimään veteen. Hän liukui pois laiturin luota ja lähti uimaan pitkin, rauhallisin vedoin syvemmälle. Usva väistyi kevyesti hänen edeltään ja kuunsirpin kuva laineili kauempana veden pinnassa. Annukka muisti yöt, jolloin hän oli istunut Jonin huoneessa nojatuolissa nukuttamassa tätä ja katsellut ikkunasta kuuta. Hänen mieleensä oli joskus lipunut yllättäviä ajatuksia. Ne olivat paljastaneet hänestä toisenlaisen puolen, jonka olemassaolosta hän ei ollut ollut tietoinen"\nOlen lukenut myös Mia Vänskän Saattajan, josta pidin kovasti. Ja tästä pidin jopa enemmän! Minä en pidä ollenkaan perhosista, eikä tämä kirja saanut minua pitämään niistä yhtään enempää, hyi kamala :D Todella jännittävä, jopa pelottava kirja. Mielenkiintoiset hahmot.\nMinä pidän kauhu/jännityskirjoista, joissa on suljettu ympäristö. Tässä kirjassa henkilöt jäivät loukkuun metsän keskelle. Vaikka tässä kirjassa juonta pystyi osittain arvailemaan, se ei haitannut lukunautintoa millään lailla. Todella hyvä, annan tähtiä täydet viisi:\nLähettänyt Karoliina klo 11:04 Ei kommentteja:\nTunnisteet: jännitys, kauhu, Vänskä\nHups, meinasin vallan unohtaa koota toukokuun lukemiseni yhdeksi jutuksi. Miten tämä aika nyt yhtäkkiä meneekin näin nopeasti?\nKuitenkin, luin siis toukokuussa vain kolme kirjaa, 2/3 naiskirjailijoiden eikä yksikään (taaskaan) ollut kotimainen. Hyviä uutisia kuitenkin, sillä nyt kesäkuun puolella luen ainakin yhden kotimaisen kirjan :D Se on aika erikoista minulta :)\nVeren sitomat - Charlaine Harris\nKapteeni Sinikarhun 13½ elämää - Walter Moers\nMutta näillä mennään, en osaa yhtään sanoa millainen lukutahti on kesäkuussa. Jos on hyviä ilmoja (kuten viime aikoina on ollut), saattaa olla että lueskelen paljonkin riipputuolissani istuskellen, mutta voi myös olla, että aikani kuluu jotenkin ihan muuten :) Katsotaan ja ihmetellään!\nLähettänyt Karoliina klo 18:18 Ei kommentteja:\nAlkuperäisteos 2009 Dead and gone\nVampyyrien astuminen ulos arkuistaan oli vain alkua, sillä nyt julkisuuteen astuvat muodonmuuttajat. Uutinen otetaan vastaan yllättävän hyvin ja Sookie ehtii jo huokaista helpotuksesta - ei ongelmia? Mutta sitten Merlottesin takaa löytyy ristiinnaulitun ihmispuuman ruumis. Sookie haluaa auttaa selvittämään syyllisen. Mutta samaan aikaan eräs toinen yliluonnollinen laji valmistautuu sotaan ja -yllätys yllätys- Sookiesta tulee liian inhimillinen ja viaton pelinappula.\nMukana on toki myös ihmissuhdekiemuroita Sookien lämmitellessä välejään Ericiin, Quinnin ilmaantuminen ja naapuri Billin olemassaolo :)\n"Mitä lähemmäs vampyyribaaria pääsin, sitä kovemmin sydämeni jyskytti. Se huono puoli oli verisiteessäni Eric Northmanin kanssa. Tiesin näkeväni hänet pian ja olin siitä puhtaan innoissani. Minun olisi pitänyt olla huolissani ja odottaa pelokkaana mitä hän oikein halusi, ja minun olisi ollut syytä pohtia samettinyytin herättämiä lukuisia kysymyksiä, mutta minä vain ajelin eteenpäin hymy huulillani."\nHuoletonta, helppoa vampyyrihömppää taas :) Jollain tapaa näiden kirjojen juonet junnaavat aikalailla paikoillaan, mutta jotenkin olen silti koukussa näihin. Kirjojen loput jättävät asioita auki, joten jos haluaa tietää lisää, on luettava seuraava osa. Ärsyttävää, mutta kirjailijan kannalta fiksua.\nSookie on aina pulassa ja joku hänet vuorollaan pelastaa. Olin jostain blogista lukenut, kuinka joku oli hehkuttanut Sookien ja Ericin romanssia tässä sarjan osassa, mutta.. Minä petyin. Ok, oli seksiä yms. mutta se ei nyt sytyttänyt minua. Eric on kyllä yksi lempihahmoistani sarjassa, mutta nyt se jäi jotenkin laimeaksi.\nNooh, mukavaa leppoista lukemista silti, en valita :) Tähtiä kolme:\nLähettänyt Karoliina klo 18:13 Ei kommentteja:\nTunnisteet: Harris, vampyyrit, yliluonnollisuus


Uusi Fredman-konserni tavoittelee täydellistä ammattikeittiötä - Fredman Group\nSuomeen on syntynyt uusi ammattikeittiöalan toimija, joka jalostaa teknologiaa hyödyntäviä ratkaisuja älykkäiden keittiöiden kehittämiseen. Eskimo Finland Oy:n omistajat Peter ja Clas Fredman perustivat Fredman Groupin, jonka visio on luoda täydellinen ammattikeittiö. Konsernin tytäryhtiöt, Fredman Professional Kitchen Oy ja Fredman Operations Oy, myyvät ja tuottavat ratkaisuja, palveluita ja tuotteita ammattikeittiöille. Eskimo-brändi jatkaa osana Fredman Operationsin toimintaa kuluttajatuotteiden kehittyvänä brändinä. Eskimo Finland Oy:n nimi on tästä päivästä eteenpäin Fredman Group Oy.\nFredman Group on suomalainen perheyritys, joka taistelee täydellisten keittiöiden ja parhaiden makujen puolesta. Jatkossa yritys toimii yhdessä laajan ammattilaisverkoston kanssa tavoitteenaan tehdä keittiöistä älykkäitä, laadukkaita, tehokkaita ja turvallisia.\nTänään Fredman Group Oy:ksi muuttuneen Eskimo Finland Oy:n myynti tilikaudella 2015 oli noin 26 miljoonaa euroa. Siitä noin 14 miljoonaa koostui ammattikeittiö- ja horeca-liiketoiminnasta ja 12 miljoonaa kuluttajaliiketoiminnasta. Konsernin 1. kesäkuuta 2016 aloittavista tytäryhtiöistä Fredman Professional Kitchen Oy keskittyy myyntiin horeca-toimialalle, etenkin ammattikeittiöasiakkaille, ja Fredman Operations Oy tuotannon, logistiikan ja konsernin hankintapalveluiden lisäksi kuluttajaliiketoimintaan Eskimo-brändillä.\n– Tavoitteenamme on kasvaa ja kansainvälistyä uutta osaamista ja verkostoja yhdistämällä. Suomi tarvitsee nyt rohkeutta ja halua kasvaa. Olemme veljeni Clasin kanssa toisen polven perheyrittäjiä, ja haluamme edelleen uudistaa yritystämme, luoda uutta ja tuottaa hyötyä asiakkaillemme. Uskomme, että ammattikeittiöt kautta maailman voivat hyötyä suomalaisesta teknologiaosaamisesta, josta yrityksellämme on vuosikymmenten kokemus, Peter Fredman sanoo.\nReilu vuosi sitten Fredmanit alkoivat muuttaa yritystään perinteisestä pk-tuotantoyrityksestä palvelu- ja brändivetoiseksi yritykseksi. Strategian kärkeen nostettiin ylivoimainen asiakaskokemus. Brändiin ja digitalisoitumiseen satsaaminen ovat kuluneen vuoden aikana tuottaneet erinomaisia tuloksia.\n– Perheyrityksemme tarinassa on koittanut seuraavan vaiheen aika. Uudistamme ja uudistumme jatkuvasti ajan, teknologian ja keittiöiden kehittyessä. Haluamme olla tunnettu kansainvälisesti merkittävistä ammattikeittiöiden teknologiaratkaisuista, Fredman jatkaa.\nEskimo Finland Oy:n nimi muuttuu tänään 14. huhtikuuta Fredman Group Oy:ksi ja yhtiön y-tunnus säilyy samana. Uudet tytäryhtiöt aloittavat toimintansa 1.6.2016. Asiakkaille tiedotetaan yksityiskohtaisesti uudistuksesta aiheutuvista käytännön muutoksista, kuten liikesuhteiden siirtymisestä tytäryhtiöihin.\nFredman Group on tänään avautunut myös digitaalisesti osoitteessa www.fredmangroup.com Yrityksen Twitter-tunnus on @fredmangroup Kaikkien konsernin ja sen tytäryhtiöiden henkilökuntaan kuuluvien sähköpostiosoitteet ovat jatkossa muotoa etunimi.sukunimi@fredmangroup.com