Asuntoa etsimässä? Vuokraa yksityiseltä ja säästät rahaa - Lifestyle - MTV.fi\nAsuntoa etsimässä? Vuokraa yksityiseltä ja säästät rahaa\nLifestyle > Koti Julkaistu 06.08.2015 10:20\nVuokra-asuntoilmoituksia Helsingin Sanomissa. MTV\nSyksyn vuokraussesonki on jälleen alkanut. Etsijän toiveissa on löytää edullinen unelma-asunto. Onko vuokranantajalla väliä?\nVuokratuotto on pysynyt vakaana kaksi vuosikymmentä, osoittaa Suomen Vuokranantajien Pellervon Taloustutkimuksella teettämä selvitys. Mutta mitä se tarkoittaa?\n– Vakaa tuottotaso kertoo, että yksityiset vuokranantajat eivät tavoittele ylisuuria voittoja, toteaa Suomen Vuokranantajien toiminnanjohtaja Mia Koro-Kanerva.\n– Esimerkiksi kiinteistöveron korotus tulee kohottamaan vuokranantajan kulurasitusta. Myös kiinteistönhoidon kustannukset jatkavat kasvuaan, kommentoi Koro-Kanerva.\nSuuret sijoittajat ulosmittaavat tuotot\nKoro-Kanervan mukaan ero selittyy tuetun tuotannon aiheuttamalla markkinoiden eriytymisellä:\n– Tuetussa vuokra-asuntokannassa ehdot antavat mahdollisuuden tiettyyn tuottoon, jonka suuret institutionaaliset sijoittajat myös ulosmittaavat. Yksityinen pienvuokranantaja puolestaan joutuu elämään markkinatilanteen mukaan.\nYksityinen reagoi taloudelliseen tilanteeseen\nKerää kesä talteen – näin se käy! Jätä auto kotiin, varaudu ihmispaljouteen – näillä vinkeillä selviät kaupunkifestareista


Etusivu Uutiset Kalenteri Oppimateriaalia Tietoa Mediakasvatusseura Uutiskirjeet Plan Suomi etsii nuoria aktivisteja toimimaan vihapuhetta vastaan Heinäkuu 30, 2013 - 12:02, Anniina Lundvall Oletko huolissasi rasismista, syrjinnästä ja yhteiskuntamme koventuneesta ilmapiiristä? Haluaisitko tehdä asialle jotakin? Plan Suomi etsii nuoria aktivisteja toimimaan vihapuhetta vastaan.\nEi vihapuheelle -liikkeen päämääränä on kitkeä vihapuhetta rasismin ja syrjinnän vastaisen työn avulla. Plan etsii aktivisteja mukaan toimimaan sananvapauden, ihmisoikeuksien ja oikeudenmukaisemman Suomen puolesta.\nToiminta alkaa koulutuksella Helsingissä 14.–15.9.2013. Koulutuksessa perehdytään vihapuheeseen sekä rasismin- ja syrjinnänvastaiseen vaikuttamistyöhön.Olethan: 18–25-vuotias\nkiinnostunut toimimaan aktivistina koko kampanjan ajan (syksy 2013)\naktiivinen sosiaalisen median käyttäjä\nArvostamme kokemusta verkossa toimimisesta, positiivista asennetta ja rohkeutta vaikuttaa. Koulutus on maksuton.\nTee hakemuksesi 31.8.2013 mennessä tällä lomakkeella.Lisätietoja: Kampanjakoordinaattori Satu Kanninen, satu.kanninen@plan.fi\nLähetä sisältö itsellesi/kollegallesi sähköpostitse Avainsanat Ilmaisu ja tuotanto\nMedian käyttö ja tulkinta\nOsallisuus ja media\nLasten ja nuorten kulttuurikeskus Arx etsii teknistä tuottajaa!\nPääkaupunkiseudun Nuorten Ääni -toimitus hakee toimittajaa\nHelsingin kaupungin opetusvirasto hakee erityissuunnittelijaa mediakeskukseen\nPlan Suomi etsii kampanjakoordinaattoria\nYle hakee kahta mediatoimittajaa Mediabussiin\n9 + 0 = Ratkaise tämä yksinkertainen matikkatehtävä ja kirjoita tulos ylläolevaan ruutuun. Esimerkiksi 1+3, kirjoita 4.\nNOTE! No www-links in the comments. Etusivu Uutiset Uutiskirjeet Kalenteri Oppimateriaalia Mediahyrrä Tietoa Tutkimukset Artikkelit Toimijat Vanhemmille Julkaisut Mediakasvatusseura Esittely FAQ Jäsenyys Toiminta Yhteisöjäsenet Yhteystiedot Mediakasvatusseura ry |


1 huhti 2019 at 10:39 1/04-19 10:39\nLiverpoolilaiset ovat tunnettuja intohimoisia omien puolustajia ja tämän sheffieldiläinen nyrkkeilijä sai selville ikimuistoisella tavalla.\nIso-Britanniassa nähtiin epämiellyttävä loppu nyrkkeilyottelulle lauantaina Liverpoolissa. Raskaansarjan ottelussa kohtasivat olympiamitalisti ja suosittu Liverpoolin oma poika David Price, sekä tämän vastustaja Sheffieldistä, Kash Ali.\nKaksikon välillä kiehahti pahasti yli verbaalisesti jo lehdistötilaisuudessa, jonka aikana molemmat vannoivat tyrmäysvoiton ja totaalisen tuhon nimeen. Ottelun loppu oli kuitenkin kaikkea muuta, kuin tyrmäävä. Viidennessä erässä Ali paini liverpoolilaisen kanveesiin ja tämän jälkeen Ali puri Pricea vatsasta.\nTilanne ei jäänyt keneltäkään huomaamatta ja tuomari diskvalifoi Alin välittömästi.\nIntohimoinen liverpoolilainen yleisö ei halunnut päästää Alia helpolla. Nyrkkeilijän päälle lenteli useita tyhjiä ja täysiä tuoppeja, kun tämä matkasi takaisin pukuhuoneeseen turvamiesten saattelemana.\nFree drinks in Liverpool for Kash Ali after getting disqualified for biting David Price! ??\nWell done @DavidPrice_1, kept cool and calm when others would have lost their head ?#Boxing #PriceAli #fowlerfitzgerald #SmithEggington pic.twitter.com/xNH37L28w1\n— Boxing World 365 ?? (@BoxingWorld365) March 31, 2019\nIso-Britannian nyrkkeilykomission on ilmoittanut hyllyttävänsä Alin 20 000 punnan ottelupalkkion tapahtuneen seurauksena.\n– Minulla ei ole tekosyitä tapahtuneelle. Ottelin ensimmäistä kertaa isolla lavalla. Olin todella innoissani, minä vain halusin otella. Katujen mentaliteetti iski päälle, se oli tyhmää, kommentoi Ali ottelun jälkeen IFL TV:n haastattelussa.


Krug-järjestelmän ohjuksen 3M8:n pituus on 8,43 m, halkaisija 0,85 m (ilman siivekkeitä) ja lähtöpaino 2 455 kg. Ohjuksen matkamoottori oli ilmaahengittävä kerosiinia käyttävä patoputkimoottori, eli ei siis varsinainen rakettimoottori. Lähtömoottoreina oli neljä kiinteää polttoainetta käyttävää rakettimoottoria. Ohjuksen keskinopeus oli 800–1 000 m/s, räjähdekärjessä oli 150 kg taistelulataus ja radiosytytin. Suurin räjähdysetäisyys maalista oli 50 m. Laukaisualustana oli tela-alusta 2P24, jolla oli kaksi ohjusta rinnakkain.\nNoudettu kohteesta ”https://fi.wikipedia.org/w/index.php?title=2K11_Krug&oldid=18940563”\nViimeksi muokattu 22. toukokuuta 2020 kello 10.18\nSivua on viimeksi muutettu 22. toukokuuta 2020 kello 10.18.


Loistavaa, Spielberg, Hanks ja Coenin veljekset! Tämä ensi-iltaleffa kannattaa katsoa | Me Naiset\nLoistavaa, Spielberg, Hanks ja Coenin veljekset! Tämä ensi-iltaleffa kannattaa katsoa\nklo 16:00 | 27.11.2015\nVakoojien sillan tarina ja Tom Hanksin roolityö koukuttavat.\nKovat nimet tykittävät kovan – ja sittenkin aika pehmeän – elokuvan: ohjaajana Steven Spielberg, päätähtenä Tom Hanks ja käsikirjoittajina Coenin veljet Ethan ja Joel. Oleillaan kylmän sodan kulisseissa, joissa pitäisi vaihtaa pari vakoojaa Yhdysvaltojen ja Euroopan välillä päikseen.Mad Men -tyylitunnelmaa henkivä vakoojakertomus koukuttaa tarinallaan ja Tom Hanksilla. Lempeächarminen Hanks on CIA:n palkkaama juristi, joka tietää, ettei sodan kanssa pelleillä. Henkensä uhalla hän lähtee neuvottelemaan vakoojien vaihdosta juuri jaettuun Saksaan.Spielberg ei aivan osaa vetää rajaa ja hilaa hivenen verran melodraaman puolelle muuten loistavassa leffassa. Tositapahtumien inspiroima tarina on hidasrytminen ja dialogiin keskittyvä. Hyytävän joviaalia venäläisvakoojaa esittää Mark Rylance.\nKatso traileri:Vakoojien silta****Ensi-ilta 27.11.\nNäyttelijä Tom Hanksin erikoisesta intohimosta syntyi hittisovellus Tom Hanks


SUOMEN RALLICROSSLUPAUS SAMI-MATTI TROGENILLE VALTAVA PETTYMYS | Jaakko Tapper Moottoritoimittajat ja -tiedottajat MOTT ry:n jäsen - Suomen Urheilumanagerit yhdistyksen jäsen\nRallicrossin suurlupauksen Sami-Matti Trogenin loistavasti alkanut kausi Rallycross Challenge Europe -sarjassa kariutuu FIA:n lisenssisääntöihin.\nTrogenin kausi alkoi Unkarista, koska hän täytti lisenssiin vaadittavat 14 vuotta vasta toiseen osakilpailuun mennessä. Hän voitti heti ensimmäisen osakilpailun, sarjan kolmanteen kilpailuun hän osallistui Liettuassa ja sijoittui siellä toiseksi. Lennokkaasti alkanut kausi alkoi näyttämään sarjapisteissäkin lupaavalta koska hän oli tässä vaiheessa sarjan kolmantena, joten mahdollisuudet olivat vaikka mihin.\nLiettuan osakilpailun jälkeen taivas musteni.\n– Saimme viestin sarjalta, jossa he ilmoittivat että FIA on kieltänyt minua osallistumasta seuraavaan osakilpailuun, koska olen saanut lisenssin väärin perustein. Sääntöjen mukaan minun olisi pitänyt olla 14 vuotta heti vuoden alussa kun lisenssi myönnettiin. Uskoimme, että saan aloittaa kun täytän 14 vuotta toukokuussa. Tässä tapahtui virhe, jota FIA ei nyt suostu hyväksymään vaan ottavat minulta lisenssin pois, toteaa pettynyt Trogen.\nTrogen on saanut apua omalta lajiliitolta Suomesta, mutta heidänkään ponnistelunsa eivät auta, vaan päätös on ja pysyy. Ajot on ajettu Euroopan osalta tältä kaudelta.\n– Olen erittäin pahoillani sponsoreiden ja fanieni takia, mutta lupaan jatkaa työtä uran eteen normaalisti ja tämä antaa minulle vain lisää vahvuutta tuleviin koitoksiin, sanoo Trogen.\nTrogenin isä on ollut jokaisessa kilpailussa mukana tukemassa poikaansa ja myös hän on harmissaan.\n– On vaikea vieläkään uskoa todeksi se, että jarrutetaan nuoren lahjakkuuden uraa tällä tavoin, mutta toisaalta ymmärrän että säännöt ovat sääntöjä. Kovin pienestä tämä kuitankin jäi lopulta kiinni, vain neljän kuukauden takia kausi katkesi kesken. Harmilliseksi tämän tekee se, että olemme tehneet todella paljon hommia Eurooppaan pääsemiseksi, meidän ja taustajoukkojeni työmäärä on ollut todella suuri, mutta tämä ei painanut päätöksessä, toteaa isä Mika Trogen.\nKauden ajamiset eivät kuitenkaan lopu, vaan nyt tähtäin siirretään muualle.\nSami-Matti Trogen jatkaa Estonian Rallycross -sarjaa loppukauden. Hän johtaa sarjaa kahden pisteen turvin, vaikka on joutunut jättämään päällekkäisyyksien takia yhden kilpailun väliin. Seuraava kilpailu ajetaan Pärnussa tulevana viikonloppuna.\nKehitystyö jatkuu myös tallin kanssa.\n– Lahjakkaan Sami-Matin ja Set Promotionin yhteystyö on vasta alkutaipaleella ja nuoren kuljettajan eteenpäin vieminen kohti päämäärää on vasta alussa, pieni takapakki ei vaikuta lopputulokseen millään tavalla. Set Promotion-talli vie Trogenia eteenpäin ja projekti jatkuu, toteaa tallia luotsaava Jussi Pinomäki.


Tulkkauspalvelut vastaanotoille - Terveys - Suomi24 Keskustelut\nOtsikossa asian ydin jo tuli esille.\nOn alkanut tympiä oikeesti kun usein sattunut kohdalle lääkäri joka ei osaa kunnolla suomea.\nTerveysasiat olisi kiva saada hoidettua omalla äidinkielellä niin että ymmärretyksi tultaisiin puolin ja toisin, potilas sekä lääkäri.\nPäivystävät paikat voisivat järjestää tulkkeja paikan päälle jonka potilas sitten saisi mukaansa vastaanotolle niin käynti olisi miellyttävämpi ja käynnistä saattaisi olla jotain hyötyäkin potilaalle.\nNykyäänhän ulkomaalaisille potilaille toimii tulkkauspalvelu lääkärikäyntiä varten jos siihen on tarvetta.\nTarvetta tulkeille alkaa olla jo kantasuomalaistenkin lääkärikäyntiä varten.\nJoskus olen ajatellut päivystykseen hakeutuessa että pitäisikö alkaa joka kerta kysymään että minkä kielisen tulkin tarvitsisin mahdollisesti ottaa mukaan.\nTai sitten pitäisi itse opiskella niin paljon eri kieliä, joka olisi jo mahdottomuus määränä.\nMonissa muissa ammateissa ei ole niin väliä puhuuko toinen suomea huonommin, mutta lääkärin ammatti on sellainen että siihen pitäisi vaatia suomen kielen taito, riittävän hyvä sellainen.


Kohti omavaraiselämää: Leipää\nLöysin Salon Seudun Sanomista keskiviikon 2.7.2014 numerosta Risto Knuuttilan laatiman jutun leivän tekemisestä. Alunperin ohje on julkaistu kirjassa Mestarileipurin leipäkirja (Jan Hedh, WSOY). Hommaan kuluu aikaa kaikkiaan 6 päivää, joten oli syytä kaivaa esiin projektihermot.\nTämän sorttinen leipominen alkoi kiinnostaa ehkä juuri siksi, että leipää saa niin käsittämättömän helpolla lähimarketista. Siinä ei paljon tarvitse leivän taustoja tai ainesosia pohtia. Leivät on usein jopa siivutettu valmiiksi. Luulenpa että leipää arvostaa ihan eri tavalla kun sen eteen on nähnyt vaivaa.\n1. päivä: Juuri\nHomma alkaa siitä, että ensimmäisenä päivänä otetaan 1dl 35 asteista vettä, johon sekoitetaan 1 raastettu omena ja 3dl erikoisvehnäjauhoja. En ymmärrä leipomisesta sitä vertaa, että olisin kartalla siitä, miksi tulee käyttää juurikin ERIKOISvehnäjauhoja. Eivätkö aivan tavalliset vehnäjauhot käy? Mikä jauhoista tekee erikoisen? Kertokaahan osaavammat. Veden osasin sentään lihalämpömittarilla mitata oikean lämpöiseksi.\nOhjeen mukaan juuri pitää tehdä lasipurkkiin. Sitäkään en osaa perustella. Eikö muovipurkki sovellu tähän ollenkaan? No, koska talosta ei löytynyt soveltuvaa lasipurkkia, otin riskin ja tein juuren antiikkiseen kiviseen astiaan. Toivottavasti juuri ei hoksaa huijausta.\nOhje tuntuu olettavan että leipomaan ryhtynyt tietää jotain hommasta. Perusteluja ei paljon harrasteta, vaikka kyseessä on suurikokoisen sanomalehden miltei koko sivun juttu. Saattoipa siis käydä niin, että harppasin ammattilaisten tontille. No, kaikkeahan on kokeiltava, eikä tämä kokeilu käy edes kalliiksi. Ehkä olisi pitänyt päätellä jotain kirjan nimestä "MESTARIleipurin leipäkirja". No, ei anneta pikkuseikkojen haitata.\nLopuksi purkki peitetään kannella. Käytin siihen tavallista, matalaa ruokalautasta. Purkin ympärille ohjeistettiin kietomaan liina ja päälle vielä jotain lämmintä, esim. pipo. Koska keksin tehdä juuren suuremmanpuoleiseen astiaan, peittelin sen villahuopaan. Sitten juuri jätetään muhimaan. Tosin sitä pitää käydä sekoittamassa aamuin illoin.\nTässä vaiheessa ohjelmassa seuraa lähinnä odottelua. Parin päivän kuluessa juuri muuttuu käydessään harmaaksi, kuplivaksi liisteriksi.\n4. päivä: Esitaikina\nSekoittelin happaman tuoksuista liisteriä siis neljän päivän ajan aamuin illoin ja peittelin sen aina sekoittamisen jälkeen huolella vilttiinsä. Neljäntenä päivänä lisäsin tuohon kuplivaan tahmaan 3dl vehnäjauhoja ja 2dl 35 asteista vettä. Sekoitin taikinan taikinakoukulla varustetulla Kenwoodilla ja jätin taikinan jälleen vuorokaudeksi pesäänsä.\nNeljäntenä päivänä tuli valmistaa myös esitaikina. Se tehtiin 1,5 desilitraan kädenlämpöistä vettä. Mittasin tuon "kädenlämpöisyydenkin" varmuuden vuoksi lihalämpömittarilla, koska varsinaista näppituntumaa leivontaan löytyy kovin vähäisesti. Veteen liuotettiin 2g hiivaa. Tässä kohtaa jopa minä herkesin mittaamasta ja arvioin tuon hiivamurusen. Veden ja hiivan seokseen lisättiin 3dl (200g) erikoisvehnäjauhoja. Jälleen tarvittiin taikinakoukkua ja Kenwoodia. Ohjeen mukaan taikinaa tuli vaivata 10 minuuttia. Laitoin munakellon pärähtämään täydellisen vaivausajan saavuttamiseksi.\nKun munakello soi, lisättiin taikinaan maustemitallinen merisuolaa ja jatkettiin vaivaamista vielä 5 minuuttia. Laitoin esitaikinan pieneen kattilaan, kelmun sisälle, kannen alle jääkaappiin odottamaan seuraavaa päivää.\n5. päivä: Taikina\nJa jälleen kaivetaan Kenwood tulille. Yleiskoneen kulhoon mitataan 2,5dl vettä, johon on liuotettu 7-8g (1/8 pakettia) hiivaa. Perään kipataan reilut 1,5dl omenajuurta ja puolet esitaikinasta. Lehtijutun mukaan "Loppu juuresta säilyy jääkaapissa ainakin pari viikkoa ja loppu esitaikinastakin säilyy jääkaapissa ainakin pari päivää". No, puolikkaasta esitaikinasta saa vielä toiset kaksi leipää, mutta juurta jää reilusti yli. Amatöörinä jäin ihmettelemään, miksei ohje ole sellainen, että ainekset ja ainesosat menisivät ns. tasan. Miksi juurta pitää tehdä liikaa ja esitaikinaa tuplat? Ehkä joku osaavampi leipuri osaa tämän minulle perustella.\nTaikinaa ryhdytään nyt veivaamaan alhaisella nopeudella. Jauhot lisätään joukkoon "vähän kerrallaan", jonka tulkitsin tarkoittavan desilitra kerrallaan. Erikoisvehnäjauhoja lisätään kaikkiaan 7-8 dl (vajaa puoli kiloa). Kun kaikki jauhot on lisätty, vaivataan taikinaa 13 minuuttia. Tarkkaa hommaa, sano. Munakellon pärähdettyä taikinaan lisätään 1-2tl merisuolaa (Onkohan tässäkin joku taika, ettei tavallinen ruokasuola käy?). Nyt Kenwoodiin lisätään kierroksia ja taikinaa vaivataan taas 7 minuuttia.\nTaikina jätetään lepäämään (kohoamaan) kannen alle reiluksi tunniksi. Käytännössä jätin taikinan Kenwoodin kulhoon, paikalleen koneeseen.\nJa nyt päästään leipomaan! "Taikina jaetaan kahtia ja pyöritellään jauhoisin käsin kahdeksi pyöreäksi leiväksi". Koko projektissa tämä oli nopein ja mukavin osuus. Käyttelin tässä yhteydessä ensimmäistä kertaa muovista, puoliympyrän muotoista muovilastaa, jolla taikinan sai näppärästi ulos kulhosta ja jaettua kahteen osaan. Yksinkertainen, mutta kätevä keksintö, jonka nimeä en tiedä.\n"Leivät laitetaan jääkaapin hyllylle mahtuvalle alustalle leivinpaperin päälle". Ja jälleen jää homma tauolle. "Leipien annetaan kohota jääkaapissa enemmän kuin kellon ympäri. Ohjeen mukaan 16 tuntia.". En mitannut tuntimäärää, vaan ryhdyin seuraavaan vaiheeseen noin vuorokauden kuluttua.\nJa viimein: 6. päivä: LEIPÄÄ\n"Pelti laitetaan uuniin kuumenemaan ja uuniin lämpöä 250 astetta. Leivät laitetaan uuniin leivinpaperin päällä. Ennen luukun sulkemista suihkautetaan suihkepullosta muutama painallus vettä uuniin ja leiville." Suihkepullon osalta on syytä tarkistaa, ettei sillä ole ruokittu kukkasia. Lannoitteen häivähdys tuskin on toivottava maku tuoreen leivän päällä. "Viiden minuutin kuluttua lämpö lasketaan 200 asteeseen."\n"Leipiä paistetaan 50 minuuttia, jolloin niihin tulee vahva kuori ja kaunis väri." Ainakin minun uunissani oli syytä laittaa kesken paiston leivinpaperi leipien päälle, Muuten kaunis väri olisi muuttunut perin mustanpuhuvaksi. "Paistamisen aikana uunia voi avata kerran pari, jotta kosteus pääsee uunista ulos." Availin uunia muutaman kerran, muttei sieltä ainakaan silmämääräisesti mitään kosteuksia ulos löyhähtänyt.\n"Ajan tullessa täyteen leivät otetaan uunista ja laitetaan uuniritilälle jäähtymään, jolloin leipien pohjallakin pääsee kiertämään ilma. Kuumille leiville suihkautetaan pullosta vettä pari painallusta, jolloin kuori halkeilee herkullisesti." Tähän asti kaikki oli sujunut mallikelpoisesti. Vaan suihkautuksista huolimatta en saanut leipien kuoria halkeilemaan. No, tämä tuskin vaikuttaa makuun.\n"Anna jäähtyä. Sipaisu voita. Maista. Maksoi vaivan!" Ja kyllä. Olinpa tyytyväinen kun sain huomata leipien onnistuneen! Sekä koostumus että maku olivat kerrassaan kohdallaan. Leipien leikkaamiseen tarvitaan erittäin terävä veitsi ja rutkasti voimaa. Kuori on sen verran paksu ja rapsakka. Tuore leipä on toki aina kerrassaan herkkullista ja tätä leipää sietää syödä vielä pari päivää myöhemminkin, vaikkakin se tietenkin kuivahtaa ja kovettuu paljon nopsakammin kuin kaupan leivät.\nLähettänyt Susanna Jääkangas klo 11.05\nUnknown 24. huhtikuuta 2015 klo 9.01\nMeilläpäin sitä muovista härveliä kutsutaan nimellä nuolija 😋\nPitää koittaa tuota leipää. Itse teen vain joululimpun ja saaristolaisleipää.


Sitten kun...: Kateus\nIltalehdessä oli taas juttua naisten kateellisuudesta. Tuo aihe saa minut näkemään punaista niin, ettei ole tottakaan! Minäkin tunnen muutaman näistä naisista, joille muka aina ja kaikkialla joku on kateellinen ja siksi he eivät tule kenenkään naisen kanssa toimeen. Jokainen mielipide-ero tulkitaan kateudeksi, aivan kuin se olisi jotenkin täysin mahdotonta, että joku muu nyt vain ajattelee eri tavalla tai pitää eri asioista. Aivan kuin näiden ihmisten mielestä olisi täysin mahdotonta, että joku suhtautuu heihin nuivasti siitä yksinkertaisesta syystä, ettei pidä heistä. Mutta ei, kaikkihan heistä pitää ja muu on vain kateutta. Ja koska kukaan ei muka halua myöntää sitä, se näkyy ulospäin ilkeytenä. Minua ei haittaa myöntää, että minä olen kateellinen. Minä kadehdin moniakin ihmisiä. Minä kadehdin ihmisiä, joilla on parempi koulutus kuin minulla, aivan erityisesti lääkäreitä. Minä kadehdin ihmisiä, joilla on parempi työpaikka kuin minulla, taas erityisesti lääkäreitä. Minä kadehdin ihmisiä, joilla on tyttölapsia. Minä kadehdin ihmisiä, jotka ovat matkustelleet paljon ja asuneet ulkomailla. Minä kadehdin ihmisiä, jotka ovat eläneet mielenkiintoista täyttä elämää. Mutta ei, minä en kadehdi naista, jolla on upea seksielämä, koska häntä ei haittaa, kun perheet särkyy hänen harrastaessaan seksiä varattujen pienten lasten isien kanssa. Minä pidän häntä moraalittomana ja itsekkäänä kusipäänä. Minä en kadehdi naista, jolla kolmenkymmenen asteen pakkasessa on minihame, korkkarit ja leopardikuvioinen tuubitoppi, litra meikkiä kasvoilla ja kolmen sentin pituiset kynnet. Minä en kadehdi hänen ulkonäköään, pidän häntä pinnallisena ja halvan näköisenä. Mutta ilmeisesti näiden naisten mielestä he ovat niin uskomattoman ihania, että kukaan ei voisi nähdä heissä tai heidän tekemisissään mitään vikaa, muut ovat vain kateellisia. Ja kaikkein koomisinta on, että ne ihmiset, jotka oikeasti ovat ulkonäöltään ja muiltakin osin sellaisia, että heitä aivan varmasti kadehditaankin, eivät koskaan sano, että heille olisi kukaan ilkeä, koska on kateellinen! Voin kyllä myöntää kadehtivani moniakin ihmisiä, mutta sen sijaan en ole koskaan elämässäni ollut ilkeä kenellekään siksi, että kadehtisin häntä. Ja eikö minun pitäisi olla juuri se tyypillinen kateellinen nainen, jota käytetään esimerkkinä kateellisuudesta puhuttaessa, koska olen ruma vanhapiika, joka ei kelpaa kenellekään eikä ole onnistunut elämässään missään?! Eikö juuri minun pitäisi olla ilkeistä ilkein ämmä, koska paitsi että olen itse kaikkien alapuolella, myös tiedän olevani kateellinen ihminen?! Minä en edes ymmärrä, miten nämä ihmiset ovat päätyneet siihen, että kaikki negatiivisuus heitä kohtaan olisi kateutta?! Jos joku kohtelee minua ilkeästi, ajattelen, että hän joko on narttu, hänellä on huono päivä tai hän ei pidä minusta. Tietenkään minussa ei ole mitään kadehdittavaa, mutta minulle ei ole koskaan tullut edes mieleen tulkita mitään kuulemaani ilkeyttä kateudeksi! Täytyy olla aika mieletön itsetunto, että kuvittelee olevansa kaikkien jatkuvan kateuden kohteena. Voiko silloin enää ihmetellä, ettei tule kenenkään kanssa toimeen?! Tämä on asia, joka ärsyttää minua niin suunnattomasti, ettei ole tottakaan! No, jospa tämä höyryäminen jo riittäisi; onneksi kuitenkin suurin osa suomalaisista naisista on jalat maassa ja vähän liiankin vaatimattomia.\nMatkustelusta puheen ollen, kuulin taannoin, kun nuori työkaverinainen pohti, että kun oli saanut rahaa säästöön, pitäisikö maksaa pois opintolainat vai lähteä kunnon lomalle. Minä en olisi ikinä, milloinkaan, missään tapauksessa edes harkinnut tuollaista, se ei olisi tullut edes mieleeni! Minä aina unelmoin tuollaisista asioista, lomamatkoista ja pinkistä läppäristä ja muusta turhasta, mutta loppujen lopuksi käytän rahani aina johonkin järkevään. Ruokaa lukuun ottamatta, tietenkin. Ainoastaan kerran olen tehnyt toisin ja edelleen saan aikaan melkoisen kauhun tunteen, kun ajattelen, miten paljon se tulikaan maksamaan. Tajuan kyllä, että juuri tuollaisia päätöksiä tekemällä saa sen hienon monipuolisen elämän upeine kokemuksineen, josta minäkin haaveilen, mutta en silti koskaan voisi itse tehdä kuin sen järkevimmän valinnan. Kun ihmiset kertoo ottaneensa lainan päästäkseen lomalle, ajattelen, että se on hyvä idea, koska aina hieno kokemus on arvokkaampaa kuin raha, mutta en silti koskaan voisi tehdä itse niin. Tai kun ihmiset ostavat asunnon ja miettivät lainan takaisinmaksua siltä kannalta, että jää rahaa hauskanpitoon ja lomiinkin, se tuntuu minusta ihan hirveän vastuuttomalta, vaikka tajuankin, että juuri niin pitää elää, jos aikoo saada jotain elämästä irti! Olen useamman kerran säästänyt rahaa esimerkiksi lomaa varten, koska olen aina haaveillut matkustamisesta, mutta päätynyt joka kerta käyttämään sen johonkin järkevään tai vain pitämään säästössä. Kai se liittyy siihen, että raha oli tiukalla, kun olin lapsi ja totuin siihen, että raha käytetään laskujen maksuun ja ruoan ostoon, ei lomamatkoihin tai huvituksiin. Me emme koskaan käyneet lomalla missään tai harrastaneet mitään, mihin olisi kulunut rahaa, siihen ei vain ollut varaa. Niinpä minä en pääse irti siitä tunteesta, että rahan käyttäminen muuhun kuin välttämättömään tai tärkeään, on väärin. Mutta jos en opi ajattelemaan eri tavalla, kuolinpäivänäni olen edelleen käynyt vain neljässä maassa ja valtio iloitsee pankkitilini saldosta. Netti on pullollaan vinkkejä järkevämpään rahankäyttöön, mutta mitenköhän sitä oppisi vastuuttomaksi rahankäyttäjäksi?!\nMinulla on myös menossa inhottava tilanne, koska minun pitäisi varmaan viedä toinen kissoistani lopetettavaksi. Olen viivytellyt tämän kanssa jo kauan, koska minusta on niin kamalaa luopua lemmikistä ja lopettaminen tuntuu erityisen brutaalilta. Kun koirani jouduttiin lopettamaan muutama vuosi sitten, se oli ainoa vaihtoehto, koska hän olisi muuten kärsinyt ja niin kauheaa kuin se olikin, tiesin, ettei vaihtoehtoa ollut ja tein oikein. Mutta kissani kohdalla tilanne on hieman toinen, koska hänestä ei löydy mitään fyysistä vikaa. Hän on vasta 13, mutta hänellä on ilmeisesti jonkinlaista dementiaa. Hän on joko kauhean levoton tai sitten vain nukkuu koko ajan. En tiedä kärsiikö hän, mutta hän ei ole enää sisäsiisti, mikä on todella inhottavaa. Minä olen todella siisti ja kissanpissa joka paikassa on todella iljettävää ja epähygieenistä, puhumattakaan hajusta. Minulla ei ole koskaan ollut kissaa, joka ei olisi sisäsiisti, joten nyt en tiedä, olenko kamala ihminen harkitessani hänen tappamistaan tämän takia. Eläinlääkäri on sitä mieltä, ettei häntä saa enää opetettua siistiksi. Hän oli ennen todella aktiivinen kissa, enkä tiedä onko hänen elämänsä enää elämisen arvoista, kun hän ei enää tee mitään. Se vain, että ajatuskin hänen lopettamisestaan tuntuu kauhealta, enkä tiedä, mitä tehdä. Todennäköisesti vain pitkitän tilannetta edelleen ja yritän miettiä, mikä olisi paras ratkaisu…\nLeikkaukseen on muuten alle kaksi kuukautta. Minulla on tällä viikolla aika sairaalassa, mutta tämän hetkinen tilanne on se, että olen menossa leikkaukseen. Vaikka edelleen pelkään ihan kauheasti, enkä edelleenkään ole varma, teenkö oikein. Olen varma siitä, etten onnistu laihtumaan muulla keinolla, mutta pelkään, että jokin menee vikaan tai että elämä on leikkauksen jälkeen niin hankalaa, että kadun sitä siksi. Mutta siitä huolimatta uskon myös, että katuisin, jos peruuttaisin leikkauksen. Nyt ei auta kuin toivoa, että kaikki menee hyvin ja jos ei mene, niin sitten jatketaan siitä. Tai ei jatketa, jos kuolen. Kävin ostamassa Naturdietin tuotteita, kun olivat tarjouksessa ja maistoin eri makuja, niin tiedän, mitä ostaa lisää. Ananas ja metsämansikka-vanilja olivat hyviä, päärynä oli todella makea, mutta menee vaihteluna ja mustikka-vanilja taas oli todella kuvottavaa. Tarvitsen niitä viideksi viikoksi, tosin en usko, että pystyn olemaan viisi viikkoa täysin ilman ruokaa, mutta teen parhaani. Nyt ajattelin vielä ennen syödä lempiruokiani, koska ne jäävät varmaan sitten leikkauksen jälkeen kokonaan pois.\nMutta; eipä tällä kertaa kummempaa. :) Vaa’alla en nyt ole käynyt, mutta tuskin siellä mitään iloista yllätystä olisikaan nähtävissä. Ehkä olen nyt lopulta hyväksynyt, etten enää laihdu omin avuin ja vain yritän olla lihomatta ennen leikkausta.\nLähettänyt J.B klo 15.20\nAnonyymi 23. tammikuuta 2012 klo 15.29\n"Ja kaikkein koomisinta on, että ne ihmiset, jotka oikeasti ovat ulkonäöltään ja muiltakin osin sellaisia, että heitä aivan varmasti kadehditaankin, eivät koskaan sano, että heille olisi kukaan ilkeä, koska on kateellinen!"\nMitä tarkoitat "oikeasti"? Mielipideasioistahan tuossakin on kyse, ei oikeasta ja väärästä.\nJ.B 23. tammikuuta 2012 klo 15.51\nSellaisista ihmisistä, jotka suurimman osan mielestä on kauniita ja jotka ovat kaikin puolin menestyneet elämässään. Toki kaikki on jossain määrin subjektiivista, mutta kyllähän meillä kuitenkin on tietyt normit sille, mikä on kauneutta tai mikä lasketaan menestymiseksi. Yksittäisiä mielipiteitä on varmasti suuntaan jos toiseenkin, mutta esimerkiksi miljoonia ulkonäöllään tienanneet mallit ja näyttelijät eivät olisi sitä tehneet, ellei suuri joukko ihmisiä pitäisi heidän ulkonäköään miellyttävänä.\nManta 23. tammikuuta 2012 klo 17.22\nKerroit tuossa postauksessa, että olet käyttänyt rahasi vain johonkin välttämättömään ja tärkeään? Mikä on mielestäsi välttämätöntä ja tärkeää? Ruoka, asunto, sähköt? Se on ikävä tunne, jos tuntee tuhlailleensa, mutta raha on kuluttamista varten. Älä tyydy vain haaveilemaan matkoista. Lähde! Olet vapaa ihminen! Et varmaan pysty asettumaan asemaani, mutta minulle silloin tällöin tehdyt matkat ovat elämän pelastus ja henkireikä. Ei tarvitse olla aina VAAN täällä. Ja en koskaan ajattele niihin mennyttä rahaa. Se on vaan niin, että matkustaminen ei ole ilmaista.\nKiva, kun olet päättänyt mennä leikkaukseen. Se varmasti avaa uuden oven elämässäsi. Sitten vaikka voit palkita itsesi jollakin matkalla. Vai mitä?\nJ.B 23. tammikuuta 2012 klo 18.18\nMoi Manta! Ne asiat, joita on pakko olla, katto pään päällä, jotain perushuonekaluja, jne. Ja tietysti ruoka, johon minulla kyllä kuluu aivan liikaa rahaa. Minä en voi sille mitään, että ajattelen, että ensin pitäisi olla asunto ja vasta sitten voisi tuhlatakin rahaa tai edes että olisi vaikka vain 20 000 pankkitilillä, niin sen ylimenevän osan voisi sitten vaikka tuhlata, koska sitten olisi taloudellisesti turvattu ainakin joksikin aikaa, vaikka mitä sattuisi. Mutta ei minulla tietenkään ole mitään tuollaisia summia, joten minusta tuntuu, että olisi vastuutonta tuhlata rahaa lomiin. Kai se on niinkin, että jos olisi kyse vain minusta, olisi helpompaa, mutta miten minä voisin tuhlata tuhansia euroja lomailuun, kun vanhempani ovat kuitenkin köyhiä ja tarvitsevat rahaa ihan niihin välttämättömyyksiinkin. Eikä minun palkkani mikään suuri ole muutenkaan.\nJos onnistun laihtumaan, niin sitten kyllä ainakin yritän alkaa elämään vähän mielekkäämpää elämää, ehkä lähden jopa lomalle. :) Joka tapauksessa toivon, että leikkaus saa aikaan jonkinlaisen -kipeästi tarvitun -muutoksen elämässäni!


Filosofian puutarhassa: maaliskuuta 2014\nposted under arki, in English, kuvia, puutarha | 2 Comments\nSilmiini osui lauantaisesta Earth Hourista muistuttava mainos. Siinä kerrottiin, että "ilmastonmuutoksen torjuntaan on olemassa ratkaisu. Fossiiliset polttoaineet on vaihdettava uusiutuvaan energiaan."\nJostain syystä mainoksessa ei kerrottu, ettei tämä olekaan ihan yksinkertainen temppu. Itse asiassa, tilanne on todella hankala. Pelottava suorastaan.\nEnsimmäinen ongelma on, että emme ole fossiilisista polttoaineista riippuvaisia vain yleisellä tasolla, vaan hyvin spesifisti. Nykyaikainen kulutusyhteiskunta on raskaasti riippuvainen halvasta öljystä. Ongelma ei siis ole se että öljy olisi kokonaan loppumassa. Ei ole, mutta nykyisen elämänmenomme kriisiyttämiseen riittää paljon vähempikin. Se kehityskulku jonka alku on ollut nähtävissä jo muutaman vuoden ajan: öljyn tuotantokustannukset nousevat, öljyn tuotantomäärä ei enää nouse ja markkinoille tuleva öljy on aikaisempaa huonolaatuisempaa. Erityisen tärkeää on ymmärtää, ettei kalliilla öljyllä voi korvata halpaa öljyä. Kalliin öljyn ja osittaisratkaisuja tarjoavien vaihtoehtojen maailmassa eläminen on hyvin erilaista kuin elämä maailmassa jossa öljy on halpaa.\nSana "riippuvainen" ei nimittäin tässä yhteydessä tarkoita, että halpa öljy on suosikkienergianlähteemme, tai vain erityisen kätevä energianlähde (mitä se muun muassa energiatehokkuutensa ja varastoitavuutensa ansiosta on on toki ollut). Se tarkoittaa, että ilman tasaista, runsasta ja halpaa tuontiöljyä kulutusyhteiskunta ei toimi. Liikenne, etenkin auto- ja lentoliikenne ovat öljystä riippuvaisia. Tavaroiden teollinen tuontanto nykytyyliin jossa varastot ovat pieniä ja tuotantoketjut pitkiä, riippuu halvoista kuljetuksista. Muovituotteet ja muut petrokemian tuotteet kuten voiteluaineet ovat öljypohjaisia. Ruuan tehotuotanto väkilannoitteineen ja torjunta-aineineen, koneineen, jalostuksineen ja kuljetuksineen on täysin riippuvaista halvasta öljystä. On itsestäänselvää, että jos kuljetukset ja tuotantokustannukset kallistuvat ja muuttuvat epävarmoiksi, myös talouskasvu vaihtuu talouksien kutistumiseen. Kun halpa öljy pyörittää yhteiskuntia, on helppo nähdä että öljyn huomattava kallistuminen ja sen saatavuuden vähäinenkin heikkeneminen ovat uhka sekä kansojen että koko maailman taloudelle ja sekä valtioiden sisäiselle että niiden väliselle vakaudelle.\nSuomella ei ole omasta takaa lainkaan öljyä, vaan olemme (lähinnä venäläisen) tuontiöljyn varassa. Se on ongelma. Uusiutuvalla energialla on mahdollista jossain määrin korvata öljyn käyttöä energiantuotannossa, mutta vastaavasti öljyn korvaaminen liikenteessä on hyvin vaikeaa. Myös ruuan tuonti ylittää Suomessa viennin. Miten käy jos sekä tehotuotannon kustannukset että kuljetusten hinnat pomppaavat reilusti ylöspäin? Ratkaisuja pohtiessa on tärkeää huomata, etteivät utopistisimmat scifiunelmat riitä. Yhteiskunnan olisi pitänyt alkaa sopeutua niukkenevaan öljyyn jo vuosia sitten. Olisi pitänyt tehdä suuria investointeja öljyriippuvuuden vähentämiseksi, muuttaa kaavoituspolitiikkaa ja vahvistaa kotimaista tuotantoa ja lähiyhteisöjä. On helppo nähdä, ettei näin olla tehty. Kehitteillä oleva energiakriisi on tällä hetkellä hädin tuskin noteerattu ongelma, huolimatta siitä että ennusteiden mukaan öljyn niukentuminen alkaa ennen 2020-lukua ja muodostaa vuosisadan puoliväliä kohti mentäessä jatkuvasti vakavoituvan ongelman.\nVoivottelu ja pessimismiin vaipuminen eivät taaskaan auta tippaakaan. Myöskään ongelman ajattelematta oleminen tai yltiöoptimismi eivät auta. Ei kannata laskea sen varaan että teknologia pelastaa meidät viime hetkellä, että kaikissa riippumattomissa ennusteissa on jokin systemaattinen virhe tai että Joku Muu tulee ja ratkaisee ongelmamme parhain päin jollakin näppärällä tempulla, kuten vain sanomalla että mehän voitaisiinkin nyt siirtyä käyttämään uusiutuvaa energiaa. Halvan öljyn loppuminen lähitulevaisuudessa on fakta johon meidän kaikkien on sopeutuminen joko vapaaehtoisesti ja jotenkuten hallitusti tai hallitsemattomasti romahtaen. Se mikä auttaa, on pyrkimys vähentää omaa öljyriippuvuutta ja yhteiskunnan järkevän, hallitun muutoksen puolesta toimiminen.\nposted under arki, teemaviikot, teknologia, yhteiskunta, yksinkertainen elämäntapa | 0 Comments\nposted under arki, ilmiöt, teemaviikot, yhteiskunta, yksinkertainen elämäntapa | 4 Comments\nTästä on kehkeytymässä varsinainen pelko-teemaviikko, ihan omia aikojaan. Tämä The Guardianin uutinen siitä miten lähellä katastrofia nykymuotoinen sivilisaatiomme saattaa olla, sai Suomenkin mediassa jonkin verran julkisuutta. Myös Australian CSIRO on julkaissut muutama vuosi takaperin synkänlaisen working paperin. Ympäristökatastrofin eri elementit, eli energiakriisi, vesipula ja ilmastonmuutos ovat yhdistymässä kohtalokkaalla tavalla. Vanavedessä seuraavat sekä valtioiden sisäiset että väliset konfliktit, nälänhädät ja infrastruktuurin romahdus. Dramaattisinta on aikataulu: vertaisarvioitujen laskelmien perusteella skenaario voisi olla täydessä vauhdissa jo 2020-luvulla. Kehityskulun pysäyttäminen on vaikeaa, muttei mahdotonta. Tulonjakoa pitäisi tasata, väestönkasvu saada kuriin ja luonnonvarojen kulutusta vähentää rutkasti. Mikä tärkeintä: vastuun sysimisen ees taas päättäjien, talouselämän ja yksityisten ihmisten välillä pitäisi lakata ja jokaisen pitäisi ryhtyä tekemään voitavansa. Nykyinen malli on nilkuttanut eteenpäin tähän asti, mutta sille on luvassa stoppi. Ja aikataulu on sellainen, että useimmat meistä ja viimeistään rakkaat lapsemme voivat hyvinkin saada katastrofista osansa.\nTänään Virkkalaa kuitenkin lämmittää kevätaurinko. Lumikellot kukkivat, valkosipulin versot kurkistelevat kasvimaasta ja omenapuiden leikkuu-urakka on voiton puolella. Kriisit ja katastrofit tuntuvat äkkiseltään kovin kaukaisilta. Ollaan tässä tähänkin asti pärjäilty. Ja mitäpä minä niille edes mahdan? Näin viattomasti kaksi kriisin keskeistä elementtiä, itsepetos ja kyyninen apatia, ovat saavuttaneet Pientilan. Iltataivaalle nousevat samat keväiset tähdistöt kuin viime vuonna. Emme elä vieläkään kuplassa vaan olemme osa maailmankaikkeutta, hyvässä ja pahassa. En ehkä voi tehdä paljoa, mutta voin kuitenkin valita, yritänkö olla osa ongelmaa vai sen ratkaisua. Voin ottaa vain pieniä askelia, mutta voin ottaa ne hyvään suuntaan, ja mahdollisesti inspiroida muitakin tekemään samoin. Tulevaisuus on valoisa- siltä osin kuin minä olen jotakin asioille mahtanut.\nEn usko, että olennainen ongelmamme on teknologian puute. Yhteiskunta- ja talousjärjestelmämme on kieltämättä surkea. Mutta apatia ja itsepetos ovat ne mitkä meidät todella tappavat. Kulutushysteriaan on mukava upota, mutta maailmanparantaminen on rasittavaa. 1900-luvun loppupuolen ympäristöetiikkaa lukiessani huomaan hämmästeleväni vähän väliä teksteissä näkyvää optimismia. Herääminen ympäristökatastrofiin on alkanut, ja kunhan vain koulutus toimii ja tiedotus pelaa, yhteiskuntakin järkevöityy. 2000-luvun alun jälkeen ainakin täältä katsottuna asenneilmasto näyttää kuitenkin ottaneen pikemminkin takapakkia. Konsumerismi jyllää ennennäkemättömällä voimalla ja mielipidemittauksissa huoli talouden tilasta on syrjäyttänyt huolen ympäristöstä. Politiikassa menestyvät kovat puheet. Mietin, merkitseekö tämä sitä että olemme edistyneet gandhilaisittain "Ensin he ohittavat sinut, sitten he nauravat sinulle, sitten he taistelevat sinua vastaan, sitten sinä voitat" vai onko tilanne yksinkertaisesti synkkä. Niinpä päätän tämän pikku pelkopalan toiseen Gandhin viisauteen jonka pitävyyden olen itsekin hyvin testannut: "vaikka olisit yhden hengen vähemmistössä, totuus on silti totuus." Tämä ei päde ainoastaan totuuteen, vaan myös etiikkaan. Valoisan tulevaisuuden puolesta ei kannata toimia, koska onnistumisen mahdollisuudet näyttävät hyviltä vaan yksinkertaisesti siksi että se on oikein.\nposted under etiikka, ilmiöt, teemaviikot, yhteiskunta, yksinkertainen elämäntapa | 5 Comments\nTämän päivän Hesari osallistui pelkotalkoisiin kunniamaininnan arvoisesti muistuttamalla siitä että nykyään niin miehet kuin naisetkin voivat tasa-arvoisesti pelätä puolisonsa uskottomuutta. Artikkelin sävystä oli vähän hankala päätellä, onko kyse luonnonilmiön tapaisesta faktasta vaiko tasa-arvon edistymisestä. Omasta puolestani epäilen, että kyse on siitä että järjen puute on saavuttamassa kansakunnan keskuudessa uusia ulottuvuuksia.\nMikäli päivän Hesaria (ja sitä kuuluisaa yleistä elämänkokemusta) on uskominen, puolison pettäminen alkaa olla kansanhuvi melkein siinä missä kesäretki Linnanmäelle. Jos seksi ei yhdessä suhteessa suju, johdonmukaista on tietysti hankkia sivuun toinenkin suhde…eiku? `\nIhmissuhteissa järjellä on vain rajallisesti sananvaltaa ja meno on välillä sen mukaista. Sen tiedän kokemuksesta. Mutta tarkoittaako tämä sitä että sitten voimme rauhassa heittäytyä täysin järjettömiksi? ”Kas, veneessäni on reikä! Tuokaa minulle siis kirves, niin hakkaan siihen toisenkin!”, sanoo pettäjän logiikka. Järki voisi ehkä sanoa, että rakkauden jakamisesta laajemmalti kannattaa alkaa haaveilemaan vakavasti vasta sitten kun ja jos on käynyt selväksi että pystyy rakentamaan onnellisen suhteen edes yhden kumppanin kanssa. Jos evääni yhden kanssa loppuvat niin kesken etten pysty neuvottelemaan hänen kanssaan suhteen solmukohdista enkä kehittämään tyydyttävää seksielämää, miten tilanteen monimutkaistaminen uudella suhdekuviolla voisi auttaa mihinkään? Toisaalta, juttua lukiessani minullekin alkoi tulla vahva tunne siitä ettei tässä säheltämisessä ole kyse mistään ihmissuhteista vaan lyhytnäköisestä nautinnontavoittelusta jonka hintaa ei oikein kiinnosta miettiä. Minäminäminä ja minun tarpeet. Minä päätän yksin, mitkä ovat rakkauselämäni ongelmia ja ratkaisenkin ne keskenäni. Puolisolta ei tarvitse kysyä, eikä hänelle tarvitse kaikista ratkaisuista kertoa. Tästä on vain askel niin suureen itseriittoisuuteen, ettei puolisolle ole enää mitään virkaa.\n”Mutta”, vinkaisevat nyt tuhannet Laurat, ”Avioliittoni on muuten täydellinen mutta siitä puuttui seksi. Ihan muuten vaan puolison kannalta on parempi olla tietämättä.” Ja näin on taas tullut todistetuksi, että ihminen pystyy ajattelemaan sujuvasti peräkkäin täysin ristiriitaisia lauseita. Suhde jossa ei pystytä keskustelemaan avoimesti kaikesta on nimittäin kaikkea muuta kuin täydellinen, läheisestä nyt puhumattakaan. Sitä paitsi perheneuvottelusta suoriutuminen kunnialla on nähdäkseni oiva pääsykoe vastuullisen monilemmen maailmaan. Millä rahkeilla ihminen kuvittelee voivansa löytää onnea kahdessa suhteessa elämisestä, jos hän ei pysty puhumaan asioita selväksi yhdenkään kanssa?\nEhkä monogaamisuuden vaatimus on inhimillisesti liian kova ollakseen sellainen kiveenhakattu moraaliperiaate kuin miksi se on viimeisen sadan vuoden aikana yhteiskunnassamme ajateltu. Elämä ja ihmissuhteet ovat monimutkaisempia kuin miksi (etenkin nuoret) rakastuneet ihmiset ne perinteisesti kuvittelevat. Mutta seuraako tästä että on ihan oikein ajatella rakkaussuhteessaan ensisijaisesti omaa mielihyvää, ohittaa kumppanin tunteet sekä valehdella härskisti ja pitkäjänteisesti? Ei totisesti seuraa. Eikä rakkauden määritelmäkään pohjimmiltaan miksikään muutu. Se vain haipuu aistinautintojen kakofoniaan, niin että harvempi sitä ymmärtää edes tavoitella. Onhan mahdollista, ja näemmä yhä tavallisempaa kulkea seksistä toiseen ilman että on koskaan suhteessa muihin kuin omaan napaan. Se on sääli.\nTässä kohden on lienee hyvä toistaa se yksi asia mikä jokamiehen pitäisi etiikasta tietää, mutta minkä tosiasiassa tuntuu ymmärtävän vain harva: etiikan tarkoitus ei ole rajoittaa ihmisiä, sälyttää kohtuuttomia taakkoja ja hillitä onnen tavoittelemista. Tarkoituksena on ohjata hyvään elämään, sillä viisaudella mikä 2500-vuotisen tieteellisen tutkimustradition aikana on ehditty kerryttää. Esimerkiksi valehtelemisesta pidättäytyminen (mikä voi olla pettäjälle mahdotonta) ei ole järkevää siksi että valehteleminen on soosoo ja hyihyi, vaan siksi että valehteminen on haitallista onnellisen elämän saavuttamisen kannalta. Se on haitallista yleensä silloinkin kun se päällisin puolin vaikuttaa hyvältä idealta, joten kuinka paljon haitallisempaa se onkaan kun ryhdytään sellaisiin puuhiin joiden menestyksekäs toteuttaminen ei millään onnistu ilman sitä? Ja valehteleminenhan oli vain yksi pettämiseen liittyvistä moraalisista ongelmista.\nSeksi on loppujen lopuksi kaikessa hauskuudessaan varsin halpaa. Hyväkään seksi ei välttämättä edistä tai ilmennä aitoa ihmisten välistä läheisyyttä laisinkaan. Sen sijaan sitoutuminen ja sitkeästi vaalittu ystävyys, vaikka sitten ilman minkäänlaista seksiä, voivat niin tehdä. Tästä seuraa kaksi asiaa: ensinnäkin, on idioottimaista riskeerata syvä ihmissuhde pelkän seksinhimon takia (jos semmoiseen tuntee ylipäätään tarvetta, väittäisin ettei seksinpuute ole suhteen päällimmäisin ongelma, vaan se ettei ihmissuhde ehkä olekaan ihan niin syvä). Toiseksi: jos lähdemme siitä että seksi on parasta mitä kaksi ihmistä voivat keskenään tehdä, ystävyys kärsii isomman romahduksen kuin Yhdysvaltojen taannoinen asuntokupla. Kaikki eivät ehkä saa hyvää seksiä ihan helposti, mutta luulisin, että kenelle tahansa hyvän seksin saaminen on silti aika mielettömän paljon helpompaa kuin syvän, elinikäisen ystävyyssuhteen kasvattaminen ja vaaliminen. Seksi voi merkitä upeita aistinautintoja, mutta sellainen ystävyys jonka puolisoiden välillä tulisi vallita, on elämän turvaverkko, päivänpaiste ja maailman paras seura yhdessä paketissa.\nTietysti maailmamme on myös paikka jossa ystäviä nimitetään tarpeen tullen ”vain ystäviksi” jotta kaikki tietävät ettei tässä sentään seksiä harrasteta, ja toisaalla kohdellaan seksikumppaneita kurjemmin kuin ketään jota ystäväksi kehdattaisiin kutsua. Mutta onko sellaisessa mitään järkeä? Eikö todellisuudessa kuitenkin kestävä ystävyys ja kaikki sen mukanaan tuoma hyvä ole sitä mitä todella pitäisi tavoitella? Onko salaseksi niin upeaa, että sitä saadakseen on järkevää tosiaankin luopua tarpeen tullen kaikesta ja mistä tahansa? Voinko tehdä mitä vain ja säilyä ihmisenä jolla on kyky rakastaa syvästi ja tavoitella onnellista liittoa? Olenko likimainkaan sellainen ihminen jollaista voisin toivoa puolisoksi sille josta eniten maailmassa välitän (kuten lapselleni tai parhaalle ystävälleni)?\nOmasta puolestani, toivon vain että järki säilyy jatkossakin sen verran että ymmärrän etsiä ensiksi ystävyyttä ja muistaa joten kuten, että suuretkin nautinnot ovat vielä kaukana Hyvästä.\nposted under etiikka, ilmiöt, perhe, rakkaus, teemaviikot | 2 Comments\nposted under arki, ilmiöt, jäniseläinten logiikka, perhe, teemaviikot | 2 Comments\nKun joku teistä on kertonut aktivoituneensa politiikassa kirjoitukseni inspiroimana, olen tavannut hymyillä hangonkeksinä monta päivää. Minulle on pohjimmiltaan aivan sama millä tavalla ja missä puolueessa ihmiset aktivoituvat- demokratian, siis toimivan nykymuotoisen valtion ydinidea, lepää aktiivisten ja osallistuvien kansalaisten varassa. Kun ihmiset aktivoituvat, demokratia toimii paremmin. Kun he passivoituvat ja muuttuvat välinpitämättömiksi, koko yhteiskunnalla menee vastaavasti huonommin. Mediassa näkyvillä ovat etupäässä harvat huippupoliitikot. Vaalien alla näkyviin pääsevät myös ehdokkaat. Suuri osa puolueissa tehtävästä ja tarvittavasta työstä on kuitenkin näkymätöntä. Eikä sen tekemiseen kaivata "poliitikkotyyppejä", vaan ketä tahansa, mieluiten ihmisiä joille politiikassa tärkeintä ei ole henkilökohtaisen maineen ja vaikutusvallan kasvattaminen vaan voitavansa tekeminen yhteiskunnan hyväksi. Minua harmittaa aina vähäsen kun joku selittää passiivisuuttaan sillä ettei mielestään ole poliitikkotyyppiä. "Hienoa! En minäkään ole aina kovin vakuuttunut siitä että politiikan valokeilassa kähinöivät ne kyvykkäimmät tyypit", tekisi mieleni sanoa siihen. Onneksi näyttämön takanakin tapahtuu paljon, ja välillä tärkeääkin.\nOlen aikaisemmin kirjoittanut jo vähän siitä, mitä hyötyä on liittyä puolueeseen pelkäksi rivijäseneksi joka ei tee mitään muuta kuin maksaa jäsenmaksun. Kerrataan vielä: jäsenmaksut ovat puolueille tärkeä tulonlähde. Lisäksi media seuraa puolueiden jäsenmääriä ja tekee niistä päätelmiä puolueiden painoarvosta yhteiskunnassa. Se puolestaan voi vaikuttaa eri poliittisten kantojen saamaan mediahuomioon. Lisäksi jäsenyydellä on merkitystä puolueen sisällä paikallistasolla, esimerkiksi jaettaessa paikkoja puolueen sisäisiin edustustehtäviin. Paikallisosaston jäsenyys siis auttaa oman kotiseudun näkyvyyttä ja kuuluvuutta puolueen sisällä.\nTänään mieleni tekee kirjoittaa muutama sana puoluetoiminnan mielekkyydestä seuraavalla tasolla, politiikan riviaktiivina. Siihen pääsee mukaan jokainen kiinnostunut joka on valmis tekemään sen mitä kulloinkin tarvitaan, ei niinkään edistämään omaa poliittista agendaansa. Tällä tasolla minä olen nököttänyt oikeastaan koko puoluepoliittisesti aktiivisen aikani. Seuraavalle tasolle- kuntavaikuttajaksi- etenemiseen kun tarvittaisiin jonkin verran ääniäkin. Se ei enää ole pelkästään itsestä kiinni. Monet pysyvät aktiiveina koko aktiivisen puolueuransa ajan. Se ei ole ollenkaan ikävä juttu, sillä kaikkien yhdistysten tapaan puolueosastoissakin vallitsee ikuinen pula tekijöistä. Lisäksi tällä tasolla politiikka on mielestäni mukavimmillaan. Tällä tasolla ei pahemmin kilpailla näkyvyydestä eikä tehdä ikäviä päätöksiä (paitsi jos luottamustehtävässä käy huono tuuri). Idealistille paikallistason jokapaikanhöylän homma sopii erinomaisesti. Tapahtumien järjestelemiseen osallistuminen, materiaalin jakaminen, kannanottojen kirjoittaminen, paikallisen toiminnan ideointi, toiminta tukiryhmissä ja toimikunnissa, edustaminen ja ylipäätään jeesaaminen siellä missä tarvitaan, tarjoavat monipuolista tekemistä mukavassa ja samanhenkisessä seurassa. Ja tarjotut tehtävät ovat tärkeitä. Puolue kuin puolue olisi vaikeuksissa jos sen toiminnasta kaikkoaisivat taustajoukoissa ahertavat, idearikkaat aktiivit.\nDemokratiaa voi edistää monella tavalla. On vähän harmillista jos politiikassa aktivoitumisesta muistetaan vain ehdokkuudet, luottamustoimet ja poliittiset puheet. Demokratiaa voi edistää myös vaikka keittämällä kahvia oikeassa paikassa oikeaan aikaan. Se on hienoa, se on mielekästä. Se ansaitsee kaiken saamansa huomion, niin politiikassa aktiivien avulla esille nousseiden taholta kuin niidenkin taholta jotka miettivät, onko politiikkaan mitään järkeä lähteä mukaan jos ei omaa kivenkovaa tahtoa päästä vähintään kaupunginvaltuustoon.\nSuomi tänään: kaikki eivät saa vapaasti valita aviopuolisoaan\nKansanviisaus tietää ja aamun Hesari kertoo, että avioliittoon painostamista ja pakottamista tapahtuu sivistymättömillä kaukomailla. Aina kun joku mainitsee tämän asian, muistan kuitenkin erään vanhan tuttavani, sanotaan häntä tässä Pekaksi. Pekka rakastui pohjoisemmasta Suomesta kotoisin olevaan kantasuomalaiseen tyttöön joka tuli tiiviistä uskonnollisesta suvusta. Avoliitto ei tullut kuuloonkaan. Muutaman kuukauden seurustelun jälkeen anoppilasta tuli ukaasi: olisi aika valita, pidetäänkö pian häät vai lopetetaanko seurustelu. Pekka valitsi häät, ja komeat häät ne olivatkin. Periaatteessa Pekka valitsi mennä naimisiin itse, Suomessahan tämä tapahtui. Mutta ei sellaisessa tilanteessa jota olen tottunut pitämään esimerkkinä länsimaisesta vapaudesta. Pekka puhui avoimesti tilanteestaan ja myönsi että olisi itse edennyt rauhallisemmin. Jos sellainen vaihtoehto siis olisi ollut tarjolla. En osannut enkä älynnyt auttaa Pekkaa silloin, mutta ehkäpä tänäänkin on hyödyllistä blogata aiheesta.\nOikeudesta valita itse puolisonsa puhutaan yleensä ensi sijassa naisten oikeutena. Pekan jälkeenkin tuttavapiirissä on kuitenkin näkynyt muitakin miehiä jotka ovat esittäneet suuren kysymyksen jonkin muun syyn kuin syvän rakkauden motivoimana. Painostettuina. Koska suomalaisen miehen taipuminen naisten ja (appi)vanhempien painostuksen edessä on tabu, väitettä seuraa yleensä vähättely. Semmoinen mies joka ei osaa jämäkästi pitää puoliaan on vässykkä joka saa ainoastaan sen minkä ansaitseekin. Ehkä päättämättömälle nahjukselle tekee vain hyvää että tämä asia pedataan valmiiksi, kun ei hän selvästikään ymmärrä omaa parastaan. Sitä paitsi Suomessa asiat ovat hyvin verrattuna moneen muuhun maahan. Meidän Pekkojemme kohtaama henkinen painostus ei ole mitään verrattuna siihen väkivaltaan jonka pelossa kehitysmaan tytöt joutuvat elämään. Ukaasit ja sukulaisten suututtaminen ovat lievempi asia kuin se että tulee alaikäisenä pakotetuksi naimisiin ventovieraan vanhemman ihmisen kanssa. Onhan Pekkakin saanut ihastua itse. Miksi tämä kuulostaa minun korvissani aivan samalta logiikalta jolla on tavattu polkea naisten seksuaalisia oikeuksia? Syyllistävältä logiikalta, jonka tavoitteena on siirtää keskustelu sivuraiteelle siitä faktasta että painostaminen ja kiristäminen ovat väärin kohdistettuina kehen hyvänsä, jopa aikuiseen mieheen joka teoriassa pystyisi pistämään vastaan.\nHenkisen väkivallan ja painostuksen vähättelyssä ja uhrin täysivaltaisuuden korostamisessa on ensinnäkin se huono puoli, että se on psykopaattilogiikkaa joka sivuuttaa täysin sen seikan että tunteet ja läheisyys tekevät ihmisestä monella tavalla haavoittuvan. Vieraita kohtaan on helppo pysyä tiukkana, vetää rajoja, olla viimeisen päälle järkevä ja pitää kiinni oikeuksistaan. Kun rakkaussuhteesta puhutaan, puhutaan tilanteesta jossa ihmiset taipuvat painostuksen alla niin usein ettei sitä voi pitää epänormaalina muutoin kuin pahalla tahdolla. Entä sitten omat vanhemmat tai tulevat sukulaiset joihin haluaisi rakentaa hyvät välit? Ei perheonnea yleensä takaa se että painostuksen kohde osaa olla taipumaton ja pitää järkkymättä kiinni oikeuksistaan, vaan se ettei painostusta ja kiristystä tapahdu. Psykopaattilogiikka myös rakastaa abstraktioita. On helppo öyhöttää että jokaisen pitää pitää oikeuksistaan kiinni, mutta elämän konkreettisiin epäreiluihin tilanteisiin on vaikeampi ottaa kantaa. Mitäs jos tilanne on esimerkiksi se että oikeuden valita itse, milloin menee naimisiin, toteuttaminen tarkoittaisi vähintään isoon sukuriitaan joutumista jo ennen kuin edes kuuluu sukuun, sekä tietysti oman rakastetun perhesuhteiden perusteellista pilaamista? Tällaisessa tilanteessa ei ole apua edes yleensä hyvästä periaatteesta asettaa toisen hyvä etusijalle.\nVähättely korostaa ohuita negatiivisia vapauksia, eli muodollisten pakkojen ja kieltojen puutetta. Se sivuuttaa positiivisen vapauden, eli yksilön tosiasialliset kyvyt ja mahdollisuudet toteuttaa muodollisia vapauksiaan. Todellisuudessa voi olla niin että ihminen on teoriassa vapaa välttämään avioliiton, mutta painostus tekee välttämisestä niin vaikeaa että taipuminen on ymmärrettävää (ja painostaminen vastaavassa määrin väärin). Myös ihastuminen, halu seurustella ja tutustua lähemmin ovat eri asioita kuin halu mennä pikavauhtia naimisiin. Ikävä tosiasia on, että täältä Suomestakin löytyy ihmisiä, naisia ja miehiä, jotka on hätistetty naimisiin, ehkä liian nuorinakin. Tajuavatko he naimisiinmenon viisauden, eroavatko he vai päätyvätkö katkeroitumaan huonossa liitossa? Suomessa avioliitto on myös sellainen järjestely jota ehtii hyvin katua paitsi etu-, myös jälkikäteen, heti kun painostus hellittää sen verran että ajatus alkaa taas kulkea.\nOttaen huomioon, että päätös naimisiinmenosta on eräs elämän suurista päätöksistä, ei ole kohtuutonta vaatia että jokaisen pitäisi voida päättää naimisiinmenostaan paitsi muodollisesti vapaana, myös käytännössä painostuksesta vapaana. Sen toteuttamiseen eivät riitä hyvät lait, vaan avioliittoon painostamisen pitäisi olla myös kulttuurisesti paheksuttua. Ei vaiettua, ei vähäteltyä, ei ronskin huumorin lähde.\nposted under etiikka, femakkolaakso, perhe, rakkaus | 0 Comments\n”Lasten myötä kotiin tulee hirveästi muovia”, Ofelia huokaisi. Meillä ei ole lapsia, mutta muutama vuosi sitten muovin määrä elämässäni alkoi nyppiä minua muuten vain. Muovia on ihan joka paikassa. Jotakuinkin kaikkea paitsi ruokaa on saatavissa vähintään muovisena vaihtoehtona, ellei muovi ole ainoa vaihtoehto. Se on tietysti epäekologista. Muovi ei myöskään ole kaunista, kovin kestävää, hyvin ikääntyvää eikä sitä voi huoltaa. Halpaa ja kevyttä se kyllä on, ja siksi monet sellaisetkin esineet joihin jokin muu materiaali sopisi paljon paremmin, tehdään nykyään mielellään muovista. Muovi on yleensä myös aidon vastakohta ja usein se on suoraan synonyymi halvalle kopiolle. Moni muoviesine yrittää esittää muuta materiaalia. Mutta keinonahka hilseilee ja murtuu kunnostuskelvottomaksi, kirkas muovi naarmuuntuu nopeasti, metallinväriseksi maalattu muovi ei kestä rasitusta eikä akryyli lämmitä. Mikään ei ole "aitoa muovia". Muovin kemikaalirasitukseen en osaa ottaa sen tarkemmin kantaa. Ftalaateista ja bisfenolista olen toki kuullut, mutta toisaalta monet "luonnollisetkin" materiaalit käsitellään nykyään haitallisilla kemikaaleilla.\nOn tietysti sellaisiakin käyttötarkoituksia joihin muovi sopii loistavasti. En minä sitä. Vielä enemmän on tilanteita joissa muoviselle tavaralle ei löydy muusta materiaalista valmistettua vaihtoehtoa, ainakaan niin helposti kuin kiireessä pitäisi. Silloinkin täytyy tyytyä muoviin. Totaalikieltäytyminen muovista olisi vaikeaa. Määrätietoisella yrittämisellä olen kuitenkin onnistunut vähentämään hitaasti muovin määrää elämässäni. Koitan olla muovipaastolla, vähän niin kuin muslimit ja ortodoksikristityt joille "paastoaminen" ei tarkoita täyttä syömättömyyttä vaan syömisen rajoittamista tiettyjen periaatteiden mukaan mielessä korkeammat päämäärät. Minun korkea päämääräni on ekologisuuden ohella parempi elämä. Olen perusteellisen kyllästynyt muovituotteiden huonoihin puoliin, etenkin siihen miten helposti ne usein hajoavat tai kulahtavat korjauskelvottomaan kuntoon.\nVähitellen muovittomuudesta on tullut minulle itseisarvo. Mietin ostoksilla, onko tarjolla olevalle muoville saatavilla hyvää vaihtoehtoa. Usein lasi, nahka, puu, keramiikka, kumi ja luonnonkuidut ovat aivan kelpo vaihtoehtoja. Hinta on usein korkeampi kuin muovilla, mutta niin ovat yleensä myös käyttömukavuus ja kestävyys. Kun olen totuttanut itseni miettimään tuotteen hintalapun sijaan hintaa käyttökertaa kohti (price per wear), hintaero halpojen mutta lyhytikäisten muovituotteiden ja pitkäikäisempien mutta kalliiden vaihtoehtojen välillä usein tasoittuu ellei peräti keikahda muovittomien vaihtoehtojen hyväksi.\nYmpäristöeettiseltä kannalta suuri debatti käydään keinonahan kohdalla. Maaeettisestä traditiosta ponnistavana ajattelijana minulle ei ole isompi eettinen ongelma valita nahkaa keinonahan sijaan jos (eli yleensä kun) se on ekologisempi vaihtoehto jos tuotanto-olosuhteiden lisäksi harkitaan tuotteen odotettavissa olevaa elinikää, huollettavuutta, kierrätettävyyttä ja maatuvuutta. Eläinoikeustraditio johon veganistinen ajattelu suurelta osin pohjaa, tekee (tuotanto)eläinten kärsimyksestä ympäristöetiikan keskeisen ongelman. Sillä logiikalla ajateltuna muovi on parempi vaihtoehto. Muovituote ei ole eläinperäinen. Tähän maaeetikon täytyy vain happamasti todeta, että ympäristöön päätyneiden muovihiukkasten syömisestä terveyshaittoja saavat eläimet ja Tyynenmeren jätepyörteen tappamat eläimet on taidettu niissä pohdinnoissa jättää sivuosaan. Paras vaihtoehto olisi tietysti olla kuluttamatta mitään. Eläinoikeusajattelun ja maaetiikan välinen jännite on siis parasta ymmärtää toiseksi parhaan maailman ongelmana.\nAina muovia ei kuitenkaan voi välttää. Ei idea silti huono ole. Edellä esille ottamieni hyvien puolten lisäksi muovin vaihtoehdot yleensä myös tuntuvat miellyttävämmiltä. Muovihan on siitäkin ihmeellinen materiaali ettei se tunnu oikein miltään. Sen monikäyttöisyyden kääntöpuolena on, ettei sillä ole oikein mitään ominaislaatua. Alettuani tietoisesti suosia muita materiaaleja olen huomannut, että tälläkin on merkitystä. Vähämuovisempi elämä tuntuu rikkaammalta, vaikka todellisuudessa kulutetun tavaran määrä vähenee kestävämpien valintojen myötä. Taas yksinkertaistajaa palkitaan.\nSiinä vaiheessa kun tavaratoimitukset uuteen keittiöön olivat saapuneet eikä kalusteiden keskellä meinannut mahtua liikkumaan, se iski. Downshiftaajan syyllisyys. Että tarvitsemmeko todella kaiken tuon uudelta tuoksuvan tavaran? Ajattelin Afrikan lapsia. Muutaman päivän päästä juttelimme remonttimiesten kanssa. ”Tuo on ollut rikki jo pari vuotta. Tuo meni viisi vuotta sitten. Tuo on niin vanha ettei sitä kehtaa kellekään edes ilmaiseksi tarjota. Tuo on aikanaan tehtykin vasemmalla kädellä.” Keskustelun jälkeen mieleeni oli palautunut hyvin elävästi, millä logiikalla olimmekaan tulleet siihen tulokseen ettei mikään täysremonttia pienempi kunnostusoperaatio nyt riitä.\nUlkomaailma viettää sellaisia kulutusjuhlia että downshiftaajan syyllisyys on vähän käsitelty aihe. Todellinen se kuitenkin on. Ekoblogeissa välillä on oikein ylpeyden aihe, kuka tulee toimeen vanhimmalla, rikkinäisimällä, rumimmalla tai muuten vaan vähimmällä. Onko sellaiseen pyrkiminenkään kuitenkaan kohtuullista? Onko äärimmäinen minimalismi sitä mitä tässä todella tavoitellaan? Tarkoittaako tiedostamisen tuska downshiftaajalle sitä että päädymme anteeksipyytelemään olemassaoloamme koko muun ihmiskunnan puolesta?\nDownshiftaajan syyllisyys on siis syyllisyyttä jota tuntee ostaessaan itselleen uutta tai isoa, vaikka ostos olisi sinänsä järkevä, tarpeellinen ja tarkoitukseensa nähden aivan kohtuullinen. Sen alalaji on syyllisyyden kuluttaminen siihen että sijoittaa rahaa johonkin kauniiseen tai mieltä ilahduttavaan. Eihän tavara saisi tuoda hyvää mieltä henkevälle ihmiselle! Ei kauneutta saa vaatia, vaan käytännöllisen pitäisi riittää. Etten vain olisi peräti ekotekopyhä jos puhun etiikasta ja ekologisista arvoista samalla kun ostan itselleni uutta tavaraa sen sijaan että nikkaroisin uuden keittiön olemattomilla puusepäntaidoillani jätelavoilta pelastetuista materiaaleista ja hakisin välttämättömät kodinkoneet kierrätyskeskuksesta? Juuri siksi downshiftaajan syyllisyys on ongelma: se on kuormittavaa ja tekee tiedostamisesta ikävää. Pahaksi äityessään se voi saada ihmisen luopumaan kokonaan tavoittelemasta yksinkertaisempaa elämäntapaa.\nKohtuullisuus on hyve, mutta eihän siitä seuraa että askeettisuus olisi kardinaalihyve. Juuri tästä syystä pidän kovasti projekti 333:n tyylisistä kohtuullistamisideoista. Niissä ei sanota, että yhden käsilaukun pitäisi riittää hyvälle ihmiselle, tai että korut ovat täysiä turhakkeita. Annetaan vain väljä määritelmä kohtuullisuudelle, sellainen jota jokainen voi tavoitella omannäköisellä tavallaan. Annetaan vielä lupa tehdä virallisiinkin sääntöihin muutoksia ja poikkeuksia kunnes rima on niin matalalla että sen ylittäminen näyttää mahdolliselta sillekin joka ei vielä syystä tai toisesta pysty lähtemään mukaan täysillä. Downshiftaamisessa kun on kysymys muustakin kuin vähällä pärjäämisestä. Esimerkiksi, elämänlaadun parantamisesta sekä järkevien ratkaisujen etsimisestä tavaraähkyyn ja loputtomien valintojen suohon. Kauneuden ja hyvinvoinnin viljelemisestä ihastumisen ja tylsistymisen syklissä pyörimisen sijaan. Kuluttamisesta sillä tavalla että se mitä hankitaan, vastaa aidosti niihin tarpeisiin jotka mielessä kuluttamaan on alettu. Maailman pelastaminenkin on tietysti tärkeää. Toisaalta tärkeää on myös huomata, että ihmisinä olemme lähtökohtaisesti osa maailmaa, emme sen vihollisia jotka pitäisi kuihduttaa pois.\nUutta keittiötäni on mietitty myös etiikkanäkökulmasta- myyjän mielestä harvinaisen paljon. Lisäksi olemme koittaneet suunnitella sen mahdollisimman käytännölliseksi ja omannäköiseksi, vaikka muodikkaat ratkaisut ovat tällä hetkellä hieman toisennäköisiä. Olemme koittaneet tehdä sellaisia valintoja joiden kanssa olisi hyvä elää pitkään. Tähän pystyimme tällä kertaa, ja siksi se riittää.\nSenkin muistin, että en minä etiikasta kirjoittele siksi että olen siinä lajissa kaikin puolin erinomainen yksilö jonka esimerkkiä kaikkien sietäisi ihailla valtakunnan tasolla. Vaan siksi että arkisten eettisten kysymysten ääneen miettiminen ja niiden ratkaisun yritteleminen rajallisillakin voimavaroilla kiinnostaa minua. Se ettei toimintani ole aina esimerkillistä, tai että välillä peräti teen jotakin todella typerää, ei ole mikään uutisaihe. Sellaista sattuu täällä vähän väliä. Mikään yksittäinen teko tai valinta ei kuitenkaan kerro ihmisestä täydellistä totuutta eikä määrittele hänen koko olemustaan loppuiäksi. Yksittäisiä saavutuksia tai epäonnistumisia tärkeämpää on aina se että jaksaa yrittää. Niin kauan kuin on elämää, on myös toivoa kehityksestä.\nposted under etiikka, hei me rempataan, yksinkertainen elämäntapa | 2 Comments\nKun taiteesta oli nautittu, päätin suunnistaa kauan suunnitteilla olleelle (blogi)vierailulle Ofelian luo. Aamulla Helsingin keskustaan jossa ehtisi käydä kirjastolla, ja sieltä ehtisi Ofelian luokse puolenpäivän jälkeen. Pääsin suunnitellusti peräti moottoritien risteykseen asti kun kännykkä soi. Käräjillä oli istunto alkamassa vartin päästä, pääsisinkö mitenkään tulemaan kun yksi lautamies oli ilmoittanut esteestä viime tingassa? ”No toki”, ajattelin mielessäni muutama edellinen sutjakasti sujunut oikeudenkäynti. ”Eihän tämä mikään kiirepäivä ole, kai minä ehtisin pari tuntia istua kun kerran tarvitaan.” Soitin Ofelialle pienestä viivästyksestä ja selitin tilanteen. Puoliso kurvasi risteyksestä takaisin Lohjalle, ja istunto pääsi alkamaan vain muutaman minuutin myöhässä. Hyvältä näytti.\nSelvisin oikeudesta ulos muutamaa minuuttia ennen neljää, lohtunani vain se, että läsnäolostani oli ollut hieman muutakin hyötyä kuin oikeuden pääluvun täyteen saaminen. Ei ollut sutjakka juttu tämä. Soitin Ofelialle kovasti anteeksipyydellen, ja olin kumma kyllä edelleen tervetullut. Ei kun Helsingin-bussiin siis, bussista metroon ja vielä toiseen bussiin ja niin olin Ofelian sievässä kodissa vähän ennen iltakuutta. En ole yleensä myöhästeleväistä tyyppiä, mutta tässä taisi nyt tulla sitten useamman vuoden myöhästelykiintiö täyteen kerralla. Vierailuhetki oli kuitenkin mukava, Ofelian lapset söpöjä ja pulla erinomaista. Ja keskustelu? No, ainakin yhdestä jutusta olen ajatellut blogata, kunhan kerkeän.\nAlunpitäen minun oli pitänyt olla kotona jo iltakuuden tietämillä. Olinkin sitten puoli kymmeneltä illalla, tietysti vältettyäni nipin napin myöhästymisen Virkkalan-bussista. Päivän aikana keittiöön oli tullut taas paljon uutta, jota en tosin jaksanut paljoa jäädä ihmettelemään. Perjantai-iltapäivän tullen keittiön ilmoitettiin olevan käyttökunnossa, vain pari yksityiskohtaa jäisi viimeisteltäväksi myöhemmin. Tätä kirjoittaessa tavaroiden takaisin kantaminen ja järjestäminen on jo täydessä vauhdissa.\nMinusta tuntuu, että jotakin tuonkin päivän kulusta olisi selvästi pitänyt oppia, mutta mitä? Laamannin viisaan ohjeen mukaan omat menot ja käräjäpäivät ovat lautamiehelle huono yhdistelmä. Emmehän saa edes rikosnimikettä tietoomme ennen oikeuteen saapumista (oikeudenkäynnin oikeudenmukaisuuden varmistamiseen liittyvistä, eli oikein hyvistä) syistä. Mutta aikataulullisesti järkevä käräjäkutsusta kieltäytyminen olisi omalla tavallaan ollut myös huono idea. Joten ehkä nyt opin vain sen, että onnea ovat hyvin pitkämieliset ystävät.\nEipä taas olisi kirjoitusaiheista pulaa, mutta ajasta on. Joten aloitan helpoimmasta päästä ja vastaan haasteeseen jolla Keskeneräinen minua heitti.\n*katsoo ympärilleen* En tiedä, pääasia että väriä on. Olohuoneessa on paljon vihreää, keittiössä keltaista ja punaista, yläkerran-huoneessani on pinkkejä sävyjä...\n2. Designesine tai -huonekalu joka ei ikinä tule meille\nMeiltä ei kyllä taida löytyä ensimmäistäkään designesinettä, joten eivätköhän useimmat designtavarat kuulu tähän luokkaan. Haasteen kunniaksi kaivoin kuitenkin kuvan kaikkien aikojen inhokistani. Bedside Gun on Philippe Starckin Flos:ille suunnittelema yöpöydänlamppu. Estetisoitu ihmisentappoväline yöpöydälle?! Vain minun kuolleen ruumiini yli.\nJaa-a, kun meillä ei tuo telkkari vieläkään näy (jostain syystä mieleeni ei tulekaan se että netin kauttakin voisi katsoa tv-ohjelmia). Sarjoja meillä tietysti välillä katsotaan, mutta hyvissäkään sarjoissa ei välttämättä ole yksittäisiä hurmaavia henkilöhahmoja. Ensimmäinen mieleeni tuleva on Falling Skies:in taisteleva humanisti Tom Mason, ihan sillä perusteella että tv-sarjojen sankareina on harvoin älykköjä jotka eivät ole vähän tärähtäneitä.\nTähän pitäisi varmaan vastata että sekasämpylät, sillä niiden leipominen on kuulunut viikko-ohjelmaani jo kymmenen vuotta. Piiraita, kakkuja ja muita herkkuja teen harvemmin, mutta ne tuovat tullessaan niin paljon onnea, että ansaitsevat tulla huomioiduksi.\nTuossa sivupalkissahan noita on...


Habitus miserabilis: helmikuuta 2010\nTänään on kiinalaisten uuden vuoden juhla. Aattoilta. Nyt alkaa metallitiikerin vuosi. Kaikkea Kiinasta -sivusto kertoo, että tiikerin vuosi tuo usein mullistuksia tullessaan. Kiinalaisten uskomusten mukaan Tiikerin vuonna ei kannata mennä naimisiin. Juhlaa kutsutaan Kiinassa myös kevätjuhlaksi.\nYstäväni Haiyan lähetti Nankingista uuden vuoden toivotus tekstarin, ja kertoi kuinka he odottivat koko perhe suoran lähetyksen alkamista telkkarista.\nOlemme olleet Haiyanin kanssa Kiinassa kuvaamassa uhanalaista Etelä-Kiinan tiikeriä. Guangzhoun eläintarhassa oli muistaakseni vain tämä yksi. Se odotti ruokaa ja oli hyvin levoton.\nJouluaattona 2006 vierailimme myös Etelä-Kiinassa, Guilinissa, Xiongshen Bear and Tiger Mountain Villassa. Suuressa puistomaisessa tarhassa on kuulemma yli tuhat tiikeriä. Guilinin tiikeritarha väittää, että 18 niistä on uhanalaisia kiinan tiikereitä. Koska en ole tiikeriasiantuntija, en voi sanoa onko näin.\nTarha on paikallinen turistinähtävyys, jossa kävellään kiltisti oppaan perässä. Tutustuttuamme paremmin, opas kertoi, että tarhan taloudellinen tilanne ei ole kovin hyvä ja he saavat pienen palkkansa joskus vain joka kolmas kuukausi. Mutta he pitävät omistajasta ja työstään, ja tyytyvät siksi olemaan tarhalla töissä.\nTiikerin pentu, joka kuvassa kiipeilee Haiyanin sylissä, on 2 kuukauden ikäinen. Se tuntui yllättävän karhealta, ja kun sen kanssa oli hetken ollut, haisi pahasti kissalta ja oli täynnä karvoja.\nVideoimme myös sirkusnäytöksen, jossa oli parikymmentä tiikeriä ja kymmenkunta karhua sekä yksi vuohi-apina-pari. Seisoimme vain köysiverkon takana ja tuli väkisinkin mieleen, että siitä läpi tuleminen ei olisi tiikerille temppu eikä mikään. Ilmeisesti en vaikuttanut mielenkiintoiselta tai herkulliselta.\nMaailman Luonnonsuojeluliiton IUCNnän Punaisen listan mukaan Etelä-Kiinan tiikeri on äärimmäisen uhanalainen. Kiinan uhanalaisin laji on kaikkien tiikereiden kantaisä, jota ei enää ole luonnossa villinä. Kiinalaiset sanovat, että vankeudessa Kiinan eläintarhoissa elää reilut 60 Etelä-Kiinan tiikeriä.


Tanssikoulu Baila Baila Opetustasot -\nBAILA BAILAN OPETUSTASOT\nKELTAINEN = ALKEET Alkeistason tunneille osallistuminen ei edellytä aikaisempaa tanssikokemusta. Tunneilla käydään läpi tanssien perusteita ja tarvittavaa tekniikkaa. Tästä on hyvä aloittaa! Kun olet käynyt puoli vuotta alkeistunneilla, syys tai kevätkauden (tai sinulla on vastaavat tiedot ja taidot), niin voit siirtyä rohkeasti kokeilemaan seuraavia tasoja. Myös ns. kaikille avoimet ja kaiken tasoisille sopivat tunnit on merkattu aikatauluun keltaisella, kuten boombata, jooga, zumba.\nVIHREÄ = KESKITASO Uusi vihreä on yhdistelmä vanhaa vihreää ja sinistä. Tällä keskitason tunnilla yhdistyy alkeisjatko tunnit ja vanhan keskitason tunnit. Vihreillä tunneilla edellytetään jo tanssin perusteiden hallintaa sekä peruskuvioiden osaamista. Tämän tason tuntien haastavuus kasvaa viikottain (kunkin kauden alusta lähtien). Tällä tasolla vahvistetaan alemman tason perusasioita, opetellaan uusia kuvioita, opitaan tanssimaan nopeampaan musiikkiin ja paritunneilla keskitytään myös sosiaalitanssin hallitsemiseen. Kauden loppua kohden vihreät tunnit vastaavat tasoltaan vanhoja sinisiä, joten kehittyminen ja eteneminen omassa tanssissa on taattua! Kaikki erikoistunnit esimerkiksi ladies style, rumba, salsa con rumba vaativat jo perusaskeleiden osaamista, siksi niitä pääsääntöisesti tarjotaan vain tällä tasolla.\nPINKKI = EDISTYNEET Edistyneiden tunnit ovat sekoitus vanhoja sinisen ja pinkin tason tunteja. Edistyneen tason tunnit on suunnattu harjaantuneille tanssijoille, joilla on rytmit, kuviot ja tyylittelytaidotkin jo hallussa. Tämä taso on tarkoitettu useamman vuoden tanssinneille, jotka ovat tutustuneet laajemmin tanssin kuvioihin ja rytmeihin. Tunneilla keskitytään uusien kuvioiden lisäksi tyylisekkoihin ja oman tanssitavan löytämiseen. Tunnit ovat tasoltaan haastavia viikottain.\nTanssikoulu Baila Baila2020-08-08T19:31:12+03:00


Asiakas pyytää avuksi Herraa ja Poliisia - Aasiakas.net\nPalvelupisteellä | 11.11.2013 | 1 Kommentti\nSattuipa kerran niin, että neuvontapisteelleni käveli eläkeikää lähentelevä naisihminen. Aluksi hän vaikutti aivan mukavalta ja rauhalliselta normaalilta naiselta, mutta hänen ongelmansa osoittautui hankalammaksi selvitellä.\nAasi: Päivää. Minä haluaisin poliisin.\nHerra Ohje: (ajattelee: no niin minäkin.) Haluatteko siis poliisiasemalle vai poliisimiehen paikalle tähän näin?\nAasi: Haluan poliisimiehen tänne nyt. Kun täällä teidän kauppakeskuksessanne harjoitetaan vakoilua ja kyttäämistä.\nHerra Ohje: Anteeksi? Voitteko selventää.\nAasi: Nuo teidän vartijat. Ne kyttäävät minua. Seisoskelevat tuolla kakkoskerroksessa ja katselevat alaspäin ja kyttäävät. Aina kun menen ohi.\nHerra Ohje: No ensinäkään he eivät ole vartijoita vaan järjestyslainmukaisia järjestyksenvalvojia… Ja heidän työnkuvansa on valvoa että kauppakeskuksessa vallitsee järjestys… Yläkuvakulmasta tehtävä on helpointa suorittaa…\nAasi: MUTTA H KYTTÄÄVÄT MINUA! Äsken minä jäin oikein tahallani tyrkylle tuohon keskusaukiolle ja ne kyttäsivät minua ihan koko ajan! Minä sitten vihaan vartijoita!\nJuttelimme pitkähkön tovin vartioinnista, järjestyksenvalvonnasta ja heidän tehtävistään kauppakeskuksessa. Aasi rupesi vähitellen ymmärtämään että mistään kyttäämisestä ei ole kyse, ja että vartijan ja järjestyslainmukaisen järjestyksenvalvojan oikeudet sekä toimenkuva poikkeavat toisistaan aika lailla – pääosin siinä, että vartija vartioi omaisuutta ja järjestyksenvalvoja ylläpitää järjestystä (helppoa, eikös?). Sitten yllättäen, tämä vanhempi rouva päätti heittää jonkin aivan uuden vaihteen päälle, ja kyynelsilmin kohotti katseensa kattoa kohti, käsillään ilmaa kourien.\nAasi: Minä tästä lähtien aina kun näen vartijan, alan rukoilla Taivaan Isää että suojelee minua heidän kyttäykseltään ja antaa heille jonkinlaista muuta mielenrauhaa! Jospa hekin löytäisivät Juma! lan ja kohottaisivat katseensa taivaalle että heidän ei tarvitse kytätä ihmisiä! En tiedä mitä tyydytystä he siitä saavat… Ihmisen täytyy olla kurja jos toisia kyttäämällä voi tunnontuskitta nostaa palkkaa!\nHerra Ohje: … (ja minä selitin tälle aasille sitä vartijoiden/JLJV:iden toimenkuvaa tosiaan edelliset 30 min…)\nAasi: Onneksi löytyy sinunkin kaltaisia ymmärtäväisiä ihmisiä. Toivottavasti he eivät sinua kiusaa kun olet täällä töissäkin.\nHerra Ohje: Niin nyt täytyy tunnustaa että oikeastaan nämä meidän vartijat ovat minun kollegoita.\nAasi: (täysin pöyristyneenä ja tyrmistyneenä) Että sinäkin olet vartija, niinkö?\nHerra Ohje: Muunmuassa – yhdessä kohteessa toimin myös esimiehenä.\nAasi: (kyynelsilmin) Ne ovat saaneet siis sinutkin. Kyllä Paha asuu kaikkialla meissä syntyisissä… JUMALAN SIUNAUSTA (lähtee pois)\nTuli kyllä ihan jotakin muuta, kuin siunattu olo.\nTottahan se on, että kaikenlaista paranoidia on liikentessä, mutta voin vakuuttaa, että useimmilla järkkäreillä on kuitenkin ihan oikeitakin tehtäviä hoidettavana, vaikka se ei siltä päällepäin aina näytäkään. Silmälläpitoa ja tilannearvion tekemistä pystyy tekemään parhaiten juuri niin, että vaikuttaa lungilta, mitä nyt omasta kokemuksestani pystyn sanomaan.\n« Yksityisellä lääkäriasemalla\nVaikeasti ymmärrettävää? »\nRaija\t January 16, 2014 Reply\nOn niin paljon avo-hoitopotilaita liikkeellä terveydenhuollon vajavaisten resurssien takia, joten tällaista varmaan sattuu enemmänkin.


VATT: Perustulo ei vaikuttanut halukkuuteen käyttää työllisyyspalveluja\nPerustulo ei ole vaikuttanut halukkuuteen osallistua työllistämispalveluihin, kertoo Valtion taloudellinen tutkimuskeskus VATT.\nPerustulon saajat kävivät vapaaehtoisesti työvoimatoimistoissa, vaikka he olisivat voineet välttää työttömille työnhakijoille asetetut velvollisuudet.\n– Työvoimahallinnon tarjoamat toimenpiteet eivät näiden tulosten valossa vaikuta kovinkaan epämiellyttäviltä. Perustuloryhmä osallistui niihin lähes samalla tavalla kuin muutkin, vaikka vastikkeeton perustulo tarjosi kaikki mahdollisuudet vältellä työnhaulle asetettuja velvoitteita, kertoo VATTin johtava tutkija Kari Hämäläinen.\nKokeiluun osallistuneiden työllisyyteen perustulo ei vaikuttanut.\n– Avokätinen perustulo ei näytä olevan toimiva keino työllisyyden lisäämiseen, arvioi VATTin erikoistutkija Jouko Verho.


9 näkymättömiä kuvia Shriya Saran ilman meikkiä Tyylit klo LIfe | progressivenewsdaily.info\nHome > Artikkelit > 9 näkymättömiä kuvia Shriya Saran ilman meikkiä Tyylit klo LIfe\nShriya Saran on tunnetusti tunnettu etelä-intialainen näyttelijä, joka oli tehnyt debyyttinsä tamililevyllä "Ishtam" vuonna 2001. Hän on työskennellyt eri Tamil-, Telugu- ja Malayalam-elokuvissa ja jopa tukenut rooleja hindielokuvissa. Hänet tunnustetaan ilmentymisvalvojaksi, koska hänen silmänsä vain puhuvat. Saamme selville, kuinka mukavasti hän pukeutuu ja näyttää yhtä kauniilta ilman meikkiä.\nShriya Saran ilman meikkiä:\nKatso joitain viimeisimpiä kuvia shriya saranista ilman meikkiä henkilökohtaisesta sosiaalisesta profiilista.\nShriya Saran oli pukeutunut täydellisesti ulos kesäpäivänä ja hän näyttää äärimmäisen söpöltä tässä "avatarissa". Hänellä on päällinen polka täplä eri sävyillä vaaleanpunaisella. Hän on pitänyt hiuksensa auki ja jakanut sen sivuttain. Pari aurinkolasit, jotka peittävät hänen kauniit silmänsä ja valkoisen käsilaukun harteillaan hopealla.\nTämä on still-kuva elokuvasta. Ilmaisulla täynnä ajatuksia ja hieman hymyä näyttelijä shriya saran ilman meikkiä hän näyttää melko tasaiselta. Hän näyttää pukeutuneen vaaleanruskeaan sävyyn, jonka tähdet on valkoisella. Hänellä on ohut pyöreät korvakorut kuluneet ja hän jättää hiuksensa auki, joka pienenee hieman vasemmalta.\nLue myös: ileana ilman make up kuvia\nVoimme selvittää, että näyttelijä on joko lenkkeily tai koripallo. Hänellä on rento laivasto sininen väri t-paita, jossa on valkoinen kuva painettu sille kontrasti, pari kuumia housuja järkyttävä vaaleanpunainen on kulunut myös. Hänen hiuksensa on siististi sidottu poniin ja hänellä on violetti väriset lenkkarit.\nTämä on toinen harjoitus, jossa hän on keltaisessa ja mustassa urheiluvaatteessa. Hänen hiuksensa on jälleen siististi sidottu takana ja hän antaa luja ilmaisu. Hänellä on samat kengät ja sukat aivan kuten näimme edellisessä kuvassa ja hänellä on kädessä pullo vettä kävelessään.\nLue myös: Nayanthara Photos Without Makeup\nShriya Saran "Save Mumbain" kampanjan aikana:\nTämä kuva on napsautettu, kun näyttelijä oli tullut tukemaan Save Mumbai -kampanjassa, joka pidettiin Mumbain kirkon portilla yhdessä Shaina NC: n kanssa. Näyttelijä näyttää niin trendikkäältä hänen farkkujen parissa sekä valkoisen muodollisen paidan, joka on peittänyt kätensä. Hänen hiuksensa pysyy avoimena, ja hän on pysynyt vasemmalla. Hänen sandaalit näyttävät hyvin "desi" ja hänen kynnet on maalattu punaisella.\nShriya Saran Half Sareessa:\nNäemme yksinkertaisen eteläisen Intian ulkoasun tämän näyttelijän toimesta. Hänellä on tavallinen sininen saree yhdessä oranssin puseron kanssa, jolla on tulosteita sen päällä ja myös sama sininen raja, joka sopii yhteen sareen kanssa. Kolmioinen bindi otsassa, pieni ketju kaulan ympärillä, pari korvakorusta ja avoimet hiukset ovat kaikki mitä hän tarvitsee näyttää yksinkertaisesti kaunis.\nAmpua uinnin aikana:\nTämä kuva on ammuttu kuvauksesta, jossa Shriya Saran on uima-allas. Hänellä on loisteputki, keltainen ja sininen raidallinen uimapuku ja näyttää ihan tavalta.\nLue myös: Jyothika ilman makeup-kuvia\nHauskaa ystävien kanssa:\nTätä kuvaa napsautetaan juhlissa, jossa näyttelijä on hauskaa ystäviensä kanssa. Hän on yksinkertaisesti rento, jolla on hihansuissa päälliset. Voimme jopa nähdä hänet pukeutuneena vasemman kätensä kiinnittämättömän kellon kanssa, kun hän hymyilee saadakseen hänet napsauttamalla.\nShriya Saran Full Sareessa:\nIntialaiset naiset näyttävät parhaiten Sareessa riippumatta siitä, kuinka paljon he vievät länsiä. Näyttelijä on kulunut keltainen saree vaaleanpunainen pusero syvästi leikattu takana ja sidottu kuin solmu. Hänen ilmeensä voi yksinkertaisesti ottaa tuhansia sydämiä jopa ilman meikkiä.


Yksilöllinen kokonaisvaltainen valmennus\nTOECA tarjoaa yksilö- ja joukkuelajien urheilijoille fyysisen harjoittelun palveluita. Valmennuspalvelumme perustuvat korkeaan koulutustasoon ja käytännön kokemukseen.\nFyysisen harjoittelun merkitys on tärkeää, puhutaan sitten yksilö- tai joukkueurheilusta. Nykypäivän urheilijoiden tärkein työväline on heidän oma kehonsa.\nUrheilijan kokonaissuorituskyky lajisuorituksessa määräytyy taidon, fyysisten ominaisuuksien ja henkisen kapasiteetin mukaan. Kaiken valmennustoiminnan tärkeimpänä lähtökohtana pitää olla ihmisen kokonaisvaltainen turvaaminen, jolloin valmentaja kuuntelee urheilijaa ja jolloin valmentaja ottaa urheilijansa mielipiteet huomioon. Psyyke on mielenhallintaa, jota voi kehittää. Näin ollen se kuuluu taito- ominaisuuksiin. Taito on tärkein ominaisuus käytännössä kaikissa urheilulajeissa. Kuitenkin vain hyvä fyysinen suorituskyky mahdollistaa taidon toteuttamisen. Nämä kaksi ominaisuutta täytyy osata suhteuttaa toisiinsa. Ennen kaikkea kun harjoitellaan fyysisiä ominaisuuksia taito ei saa kärsiä.\nOnkin tärkeää, että urheilija on fyysisesti kunnossa, jotta hän pystyy keskittymään oman lajinsa suoritukseen täydellisesti. Pelkkä lajiharjoittelu ei riitä tähän, tarvitaan apuharjoitteita eri lajeista. Jokainen urheilija tarvitsee hyvän koordinaation, tasapainon, liikkuvuuden, rytmitajun, oman vartalon hallinnan ja hyvin kehittyneet voimaominaisuudet.\nUrheilijoille laaditaan yksilöllinen harjoitteluohjelma fyysisten ominaisuuksien kehittämiseksi. Harjoittelu suunnitellaan urheilijan tarpeiden ja kykyjen mukaan. Tämä tarkoittaa urheilijan kanssa käytäviä vuorovaikutuksellisia keskusteluja säännöllisesti sekä lajianalyysin tekemistä. Pyrimme kehittämään lihastasapainoa, nopeutta, liikkuvuutta, koordinaatiota ja eri voimaominaisuuksia lajin vaatimalla tavalla.


Aistit-tunnilla aiheena on se, miten monin eri tavoin yksilö aistii maailmaa maku-, haju-, kuulo-, tunto-, näkö- ja asentoaistien avulla. Puhutaan läheisyydestä, kosketuksesta, ihmissuhteista, hellyyden kaipuusta, pehmoleluista ja lemmikeistä. Millaista on kivun ja mielihyvän aistiminen? Ketään ei saa koskettaa pahasti. Jokaisella on oikeus kehon koskemattomuuteen.\nTehdään erilaisia aistikokeiluja. Käytetään kaikkia aisteja, ja erityisesti tuntoaistia, kosketuksia.\nKeskustellaan kosketuksen monimuotoisuudesta ja merkityksestä.\nEri aistien kokeilutehtävät voivat olla puuhapisteinä ympäri luokkaa. Joka pisteessä olisi hyvä olla yksi aikuinen. Tähän voi hyvin ottaa mukaan vaikka musiikin, käsityön ja teknisen työn opettajat! Kokeilusarjan lopuksi kädet pestään ja voidellaan hyväntuoksuisella käsivoiteella.\nErilaiselta tuntuvia kosketeltavia esineitä, materiaaleja ja pintoja. Esimerkiksi. sametti, karhea pellava, harjas, hiekkapapereita, sileä nahka, turkis, sileä lautanen, terävä haarukka, karhea tiili, muoveja, puupintoja, laseja, papereita. Sokeain pistekirjoitusta paperilla.\nKipoissa erilaisia aineita: soraa, styrox-palloja, jauhoja, auringonkukan siemeniä, lasikuulia, pumpulia, öljyä, lunta tai jäämurskaa. Emäs- ja happoliuosta laseissa.\nTäriseviä esineitä, esim. porakone, vatkain, herätyskello, sähköhammasharja.\nKylmä/kuuma aistimus: kolme pesuvatia, joissa on kuumaa, huoneenlämpöistä ja kylmää vettä.\nHiustenkuivaaja avuksi tuulen tekoon; tuntuu kädessä tai kasvoilla.\nKuiva/märkä tuntemus. Esimerkiksi kuiva ja märkä pesusieni.\nTerävä ja tylppä kosketus. Useita eripaksuisia A4- papereita/ tai pahveja.\nKova ääni – hiljainen ääni. Ääniviestintä: morsetus. Soittimia, torvi, kattilan kansia.\nKirkas valo – hämärä. Huoneen valaiseminen eri tavoin. Kaleidoskooppi. Värinäön tutkimistesti.\nKoeputki- tai purkkisarjaan eri tuoksuisia aromeja: kahvipulveria, ammoniakkia, vaniljaa, kanelia, etikkaa, bensaa, aromiöljyjä.\nHyvän tuoksuinen käsivoide.


Vanhasen suunnittelema presidenttiehdokkaiden keskustelu peruttiin – eikä uutta järjestetä - Kotimaa - Ilta-Sanomat\nKeskustelijoiden määrä kuihtui vain muutamaan.\nKeskustan presidenttiehdokkaan Matti Vanhasen https://www.is.fi/haku/?query=matti+vanhasenmukaan uutta ehdokkaiden keskustelutilaisuutta ei järjestetä perutun tilaisuuden tilalle. Keskusta tiedotti maanantaina, että elokuulle suunniteltu keskustelutilaisuus Salossa perutaan vähäisen osanottajamäärän takia.\n– Ryhdyin laskemaan, ketkä olisivat mahdollisia osallistujia, ja päädyimme siihen, että sen verran on päällekkäisiä esteitä, ettei tilaisuutta ole mielekästä järjestää. Luotamme siihen, että eri tahojen paneeleita on syksyn aikana riittävästi, Vanhanen kommentoi.\nTilaisuuteen oli osallistumassa RKP:n ehdokas Nils Torvaldshttps://www.is.fi/haku/?query=nils+torvalds, ja alustavan ilmoittautumisensa oli antanut SDP:n ehdokkuutta tavoitteleva Maarit Feldt-Rantahttps://www.is.fi/haku/?query=maarit+feldt-ranta. Vasemmistoliiton Merja Kyllönen https://www.is.fi/haku/?query=merja+kyllonenilmoitti esteellisyydestään heti ja vihreiden Pekka Haavisto https://www.is.fi/haku/?query=pekka+haavistoperui tulemisensa ulkomaanmatkan vuoksi.\nVanhanen sanoo, että tavoitteena oli saada mukaan myös presidentti Sauli Niinistöhttps://www.is.fi/haku/?query=sauli+niinisto. Niinistö ei ole vielä virallisesti ehdokas, sillä hänen kannattajansa keräävät parhaillaan kannattajakortteja. Niinistö ei pyri jatkokaudelle kokoomuksen ehdokkaana, vaan valitsijayhdistyksen kautta.\nPresidenttikisaan ilmoittautunut Paavo Väyrynen https://www.is.fi/haku/?query=paavo+vayrynenei saanut kutsua tilaisuuteen. STT kysyi sunnuntaina, miksi kutsua ei lähetetty. Vanhanen kommentoi, ettei Väyrynen ollut ilmoittanut aikeistaan, kun kutsut lähetettiin.\nIhmetystä herätti myös se, miksi SDP:stä kutsun sai vain Feldt-Ranta. SDP:n presidenttiehdokkuutta tavoittelee Feldt-Rannan lisäksi Tuula Haatainen https://www.is.fi/haku/?query=tuula+haatainenja Sirpa Paaterohttps://www.is.fi/haku/?query=sirpa+paatero.


Lakeuden portaat -hankkeessa vastataan nuorten työelämään siirtymisen haasteisiin. Hankkeen tavoitteina on parantaa koulutuksen vaikuttavuutta edistämällä opiskelijoiden työllistymistä työsuhteeseen tai yrittäjinä. Toisena tavoitteena on rakentaa sujuvia polkuja koulutuksen nivelvaiheisiin (koulutuksesta työelämään tai koulutuksesta koulutukseen). Kolmantena tavoitteena on lisätä opetus- ja ohjaushenkilöstön osaamista osaamisperusteisen ja työelämäläheisen koulutuksen sekä yrittäjyyskasvatuksen toteuttamisessa.\nLuovin lähtökohtana ja tavoitteena hankkeen toteuttamiselle on tarve edistää erityistä tukea tarvitsevien henkilöiden työllistymistä avoimille työmarkkinoille. Taustalla ovat vuonna 2018 voimaan astuvan ammatillisen koulutuksen reformin, Sipilän hallitusohjelman ja sen kärkihankkeen ”Osatyökykyisille tie työelämään” sekä Pohjois-Pohjanmaan\nmaakuntasuunnitelman 2040 tavoitteet sekä koetut haasteet erityistä tukea tarvitsevien henkilöiden työllistymisessä.\nLuovin tavoitteena on kehittää ja ottaa käyttöön pedagoginen työosuuskuntamalli erityistä tukea tarvitseville opiskelijoille. Pedagogisella työosuuskunnalla tarkoitetaan tässä työelämälähtöistä toimintaympäristöä, jossa opiskelijalla on mahdollisuus tehdä töitä todelliselle asiakkaalle opintojen aikana ja työllistää itsensä osuuskunnassa myös valmistumisen jälkeen. Pedagogisessa työosuuskunnassa opiskelija kehittää tutkinnon ammattitaitovaatimusten edellyttämää osaamista aidoissa työtehtävissä, asiakastilausten mukaisesti. Pedagogisessa työosuuskunnassa yhdistyy oppimisympäristö ja liiketoimintaympäristö, mikä tulee oman alan ammattitaidon ja yrittäjyysosaamisen kehittämistä. Osaamisen kehittäminen aidoissa työtehtävissä tukee työllistymistä ja mahdollistaa matalan kynnyksen yrittäjyyteen. Toimintamallia pilotoidaan hankkeessa tekniikan alan koulutuksissa.\nHanke toteutetaan ESR-osarahoituksella 1.8.2018-31.12.2020. Hanketta koordinoi Oulun seudun ammattiopisto. Hankeverkostoon kuuluvat myös Oulun seudun ammattikorkeakoulu ja Kempeleen kunta.\nAjankohtaista Lakeuden portaat -hankkeessa\nLakeuden portaat -hanke etenee Luovissa kohti osuuskunnan perustamisprosessia…\nProjektipäällikkö Hannu Isojärvi


Eliitin Esoteeriset Symbolit: Nina Kokkinen ja Totuudenetsijä\nNina Kokkinen ja Totuudenetsijä\nVajaa vuosi sitten Ylen uutisissa julkaistiin juttu Akseli Gallen-Kallelan Juseliuksen mausoleumin freskojen luonnoksissa esiintyneestä mystiesestä hahmosta, joka syystä tai toisesta jäi pois lopullisista maalauksista.\nGallen-Kallela poisti Juselius-freskoistaan mystisen hahmon\nJuseliuksen mausoleumi on keuhkotautiin 11-vuotiaana kuolleen Sigridin muistomerkki Porin Käppärän hautausmaalla. Sen freskot teki Akseli Gallen-Kallela. Taiteilijan freskoluonnoksiin tutustumalla tutkija Nina Kokkinen löysi oudon hahmon, joka lopullisista teoksista häipyi. Tutkijalla on poistamiselle oma tulkintansa.\nSatakunnan museoon sijoitettuihin freskoluonnoksiin tutustui perusteellisesti myös Turun yliopiston tutkija Nina Kokkinen. Hän analysoi teosten kuva-aiheita. Esityöt ja luonnokset ovat toimineet johtolankana taiteilijan tarinan hahmottamisessa.\n– Huomioni kiinnitti, kun isokokoisesta hiilipiirroksesta oli pyyhitty jotain pois. Lopulta helposti tunnistettava hahmo löytyi lähes jokaisen teoksen luonnoksista.\nValtavasta määrästä luonnoksia hän löysi monta samantyylistä hahmoa, jotka luonnostyön edistyessä pikkuhiljaa häviävät.\n– Tyyppi kulkee aluksi mukana kaikissa isoissa teoksissa Keväästä Paratiisiin. Hahmolla on kaapu ja sauva. Kutsun häntä Totuudenetsijäksi, kertoo Kokkinen.\nTaiteilijan luonnoksista lopulta hahmo häviää.\nTutkijan mukaan yhteen valmiiseen teokseen hahmo jäi - mutta muuttuneena.\nTuonelan joella –freskossa on taiteilijan omakuva, joka luonnoksissa oli vielä kaapuun ja sauvaan sonnustautunut Totuudenetsijä.\nKoko juttu: http://yle.fi/uutiset/gallen-kallela_poisti_juselius-freskoistaan_mystisen_hahmon/7904849\nMyös Satakunnan kansa kiinnostui Kokkisen löydöistä:\nTutkija Nina Kokkinen avaa uuden näkökulman Juséliuksen mausoleumiin. Hautamuistomerkkiä täyttävät erikoiset symbolit, jotka eivät edusta perinteistä kristillistä linjaa. Akseli Gallen-Kallela luonnosteli mausoleumin seinille muun muassa avaruusmaisemia, tuonelan virran, egyptiläisen Ankh-ristin ja muurauslastan.\nKokkinen sukelsi taitelijan henkiseen aatemaailmaan. Gallen-Kallela oli vapaamuurari, mutta Kokkinen varoittaa tulkitsemasta Juséliuksen mausoleumin symboleita ja maalauksia yksioikoisesti tästä näkökulmasta. Taiteilijan suhde henkisyyteen oli hyvin monimutkainen.\nVäitöskirjaa tekevä Turun yliopiston tutkija Nina Kokkinen on tehnyt aiheesta ansiokasta tutkimusta. Seuraavassa otteita hänen julkaisemastaan artikkelista Totuudenetsijä.\nKuvaohjelman tärkein hahmo on pyyhitty seiniltä pois. Havahdun ajatukseeni arkiston hämärässä nojautuessani lähemmäs Kevään luonnosta, jonka Akseli Gallen-Kallela teki luonnolliseen kokoon hahmottaakseen sen avulla millaiselta teos näyttäisi hautamausoleumin seinällä. Rullalle käärityn paperin keskelle on jäänyt muisto poispyyhityistä piirroista. Ne muodostavat kaapuun kietoutuneen hahmon, joka nousee ylös mäenrinnettä sauvaansa tukeutuen. Kutsun hahmoa totuudenetsijäksi ja uskon, että hän kantaa mukanaan tärkeää avainta koko hautakappelin kuvaohjelman tulkitsemiseksi. Termi on peräisin vuosisadanvaihteen aikalaislähteistä, joissa totuuden etsimisestä kirjoitettiin muun muassa August Strindbergin ja Eino Leinon kaltaisten taiteilijoiden yhteydessä. Lähden etsimään hahmon visuaalisia ilmaisuja Gallen-Kallelan taiteesta tukeutumalla Kevään poispyyhityn totuudenetsijän piirteisiin: kaavun ja sauvan tunnusmerkkeihin sekä vaeltamisen mielikuviin. Poispyyhittynä, muunneltuna ja erilaisiin naamioihin verhottuna hahmo jatkaa taivallustaan läpi hautamausoleumin oikeanpuoleisen seinän päätyen viimein Paratiisiin. Hänen jäljissään kulkeminen tarjoaa mahdollisuuden nähdä hautakappelin maalaukset uudessa valossa.\nAloitetaanpa sieltä, minne jäljet päättyvät. Totuudenetsijän vaellus johtaa lopulta Paratiisiin – kuorin oviaukon ylle maalattuun teokseen, joka tuonpuoleisen maisemana muodostaa luontevan jatkon oikeanpuoleisen seinän maalliselle taivallukselle. Vaikka teos on totuudenetsijän (tilallisen) vaelluksen päätepiste, mausoleumin kuvaohjelman ajallisen kehittymisen näkökulmasta se sijoittuu kuitenkin alkuun. Juuri Paratiisin maisemiin totuudenetsijä ilmestyy ensimmäisenä. Teoksen kuva-aihe kiinnittyi jo projektin varhaisessa vaiheessa. Gallen-Kallela luonnosteli ensimmäiset versiot siitä syksyllä 1901, jolloin suurin osa mausoleumin muusta kuvaohjelmasta eli vielä vahvasti Stenbäckin ehdottaman kuolemantanssiteeman ympärillä ja muuttui jatkuvasti.\nParatiisin aiempien luonnosten tarkasteleminen paljastaa valkoasuisen ”pyhiinvaeltajan” totuudenetsijän muunnelmaksi. Kun hahmo ensimmäisen kerran ilmestyi luonnoksiin talven aikana, hän taivalsi ilotarhan polkua selkeämmin kaapuun pukeutuneena ja sauvaansa tukeutuen.\nJuselius-mausoleumin kuvaohjelmassa kaapuun kiedottu totuudenetsijä ilmestyykin seuraavaksi Tuonelan joelle – taiteilijana itsenään.\nTuonelan joella, luonnos\nKyseinen luonnos vahvistaakin edelleen käsitystäni siitä, että hautamausoleumin kuvaohjelmassa vaeltavalla totuudenetsijällä on hallussaan korkeampaa, henkistä viisautta. Kuoleman edessäkään hän ei hätkähdä, vaan jatkaa matkaansa kenties uuden tiedon toivossa.\nKallela-kirjan lukua, josta kyseinen tunnustus löytyy, kuvittaa teos, jossa kaapuun sonnustettu hahmo kulkee sauvaan tukeutuen tuonpuoleiseen viittaavassa maisemassa. Se on selvästikin hyvin läheistä (kuvallista) sukua mausoleumin seinillä vaeltavalle totuudenetsijälle.\nTotuudenetsijän kaavun alta näyttäisikin siten olevan kuorittavissa esiin kuva ”henkisemmän” taiteen tekijästä. Tämä muutos konkretisoituu myös luonnoksissa, joiden myötä Tuonelan joella saa viimein lopullisen muotonsa. Prosessin aikana Gallen-Kallelan uhmakas, kaapuun puettu omakuva muuntuu hiljalleen taitelijamuurariksi essuineen ja lastoineen.\nSen jälkeen, kun Gallen-Kallela oli toteuttanut kaavunkääntönsä totuudenetsijästä ”henkisemmän” taiteen tekijäksi Tuonelan joella, hän sovitti hahmoa vielä yhteen teokseen: Kevääseen, jonka äärellä ensi kerran havahduin pohtimaan sen merkitystä. Totuudenetsijä ilmestyy rinteeseen verrattain myöhäisessä vaiheessa, todennäköisesti loppuvuodesta 1902, jolloin teoksen sommitelma nuorine neitoineen, jousiampujineen ja lapsineen oli käytännössä jo valmis.\nGallen-Kallela kaavussa Tarvaspäässä 1928\nKaikesta päätellen Nina Kokkinen on älykäs ja ammatissaan pätevä tutkija. Julkaisussa on kuitenkin yksi erikoinen piirre. Kokkinen analysoi hahmoa, joka on kaapuun puettu, sauvaan tukeutuva ja vaeltava mies, jolla on hallussaan korkeaa viisautta. Kokkinen jopa nimeää hahmon Totuudenetsijäksi. Erikoista Kokkisen kattavassa ja korkealuokkaisessa analyysissä on se, että hän ei mainitse kertaakaan sanoja tarot tai Erakko.\nHerää kysymys: Miksi?\nMiksi symboliikkaa, taidehistoriaa ja okkultismia tutkinut asiantuntija jättää mainitsematta, että vapaamuurari Gallen-Kallelan kaapuun pukeutunut Totuudenetsijä on viittaus tarotin Erakkoon?\nEhkä hän ei vain tunne tarotia?\nTuntee. Totta kai tuntee. Ajatus, että ammattitaitoinen symboliikkaa tutkiva taidehistorian asiantuntija ei tuntisi tarotia, on naurettava.\nKokkinen tuntee tarotin varsin hyvin. Omien sanojensa mukaan hänellä on tarot-pakka työpöydällään.\nOte Kokkisen haastattelusta ESSWE-lehdessä\nJos Kokkinen siis tietää, että Gallen-Kallelan kaapuun pukeutunut mies on tarotin Erakko, miksi hän tekee tietoisen valinnan ja jättää kertomatta näin oleellisen tiedon? Eikö hän halua kertoa koko totuutta - vai eikö hän voi?\nOli vastaus kysymykseen kumpi tahansa, lopputulos on sama. Kokkisen tutkimus ei pyri totuudellisuuteen - siis koko totuuden kertomiseen. Eikö valikoiva totuus ja totuuden kertomatta jättäminen ole valehtelun läheisiä sukulaisia?\nNina Kokkisen Totuudenetsijää koskeva tutkimus on valitettavan kuvaava esimerkki akateemista tutkimusmaailmaa vaivaavasta sensuurista. Asioita jätetään tietoisesti kertomatta, koska on olemassa tiettyjä rajoja, joita tutkijat eivät voi (tai halua) ylittää.\nSama ilmiö näkyy suomalaisten museoiden toiminnassa. Suomesta löytyy kymmeniä tarot-patsaita, mutta yksikään museo ei kerro tästä ilmiöstä mitään. Kyse ei ole tietämättömyydestä. Kyse on valinnasta.\nLue myös aiheeseen liittyvä kirjoitus Hyvä veli.\nErakko-kortin symboliikasta kiinnostuneille suosittelen Michael Tsarionin videoluentoa The Hermit:\nNina Kokkinen vieraili 3.5.2016 Perttu Häkkisen radio-ohjelmassa (Yle Puhe) kertomassa työstään. Ohjelmassa käytiin seuraava keskustelu:\nPerttu Häkkinen: Millaista palautetta sinä sitten olet saanut?\nNina Kokkinen: Oikeastaan laidasta laitaan. (naurahdus) Se on kiinostavaa. Mä itse asiassa viime viikollakohan löysin sellaisen blogikirjoituksen, jossa tota... joku analysoi mun artikkelia, missä siis puhuttiin Akseli Gallen-Kallelan esoteerisuudesta.\nPH: Se oli tämä Eliitin Esoteeriset Symbolit -blogi.\nNK: Se muuten varmaan oli se... Jossa epäiltiin ja mietittiin sitä, että olenko minä jotenkin estynyt kertomasta sitä, että näillä kuvilla jota siinä analysoin on myös yhteys tarot-kortteihin. Naureskelin siinä itsekseni, että noh, hän ei varmaan ole kirjoittanut koskaan artikkeleita. Niillä on tietty määrä mitä niihin voi oikeasti kertoa asioita. Toisaalta kannattaa ehkä säästää jotain myös väitöstutkimukseen.\nPH: Eli et tahallasi jättänyt tätä Erakko-kortin yhteneväisyyttä pois?\nNH: Juu ei. Ei. Se oli... Tai no, jätin tahallisesti. Siitä syystä, että sivutila loppuu kesken. Et en voi avata kaikkea... mutta tota... Tavallaan se oli hauska... hauska tota niin niin... tämmönen, minkä itse nyt vasta tässä löysin... Mut on todella niinkun... Hyvin semmosta niinkun voimakasta agressiota tullu. Ja sitten myöskin... myöskin niinkun... tavallaan otetaan niin voimakkaasti todesta se mitä minä olen sanonut, että... Että tota... Kehotetaan, et älkää enää menkö Juselius-mausoleumiin katsomaan näitä kuvia, koska ne ovat saatanasta, mikä on hyvin outo reaktio minusta myöskin.\n"Sivutila loppui kesken." Että sellainen selitys.\nOhjelman voi kuunnella kokonaisuudessaan täällä: http://areena.yle.fi/1-3419868\nLähettänyt Antero V klo 15.15\nTunnisteet: tarot, uutiset\nAntero V 4. toukokuuta 2016 klo 13.09\nPäivitetty 4.5.2016. Nina Kokkinen kertoo miksi hän ei maininnut artikkelissaan tarotia.\nUnknown 6. tammikuuta 2018 klo 21.45\nTulipa tästä artikkelista mieleeni:\n"asteet on jaettu kolmeen luokkaan tai "triadiin": Maan ihminen (0º – P∴I∴), Rakastaja (Vº – VIIº), ja Erakko (VIIIº – IXº)."\nSuora lainaus OTO suomenkielisiltä kotisivuilta oto(piste)fi.\nKäy hyvin selväksi, että "Erakko" on siis melko korkealla tämän erittäin sairastakin historiaa omaavan järjestön hiearkiassa.\nEn väitä, että Akseli Gallen-Kallelalla olisi ollut tuon salaseuran kanssa jotain tekemistä, mutta pisti vaan silmään. Kannattaa käydä tsekkaamassa nuokin sivut jos asia kiinnostaa.\n"Korkeimpien asteiden (Vº – IXº) rituaalit ja opetukset liittyvät siis elämisen taitoon; ne sisältävät opetusta Hermeettisessä Filosofiassa, Kabbalassa, Magiassa ja Joogassa.\nNäiden kaikkien tarkoituksena on valmistaa vihkiytynyt yhden Suurimman Salaisuuden paljastamiseen ja valjastamiseen."\nMm. tällaisiakin "voimia" Suomessa siis toimii. Ihan jo yleissivistävääkin tämä ihmisten tiedostaa. En ole blogiasi niin tarkkaan lukenut, saattaa olla, että olet jo aihetta käsitellytkin. Mutta näin pienenä kertauksena tai vinkkinä edes sitten jos sallitaan.\nAntero V 6. tammikuuta 2018 klo 23.11\nKiitos. En ainakaan muista että olisin varsinaisesti käsitellyt OTO:a, mutta on siitä mainittu ainakin tässä kirjoituksessa:\nUusi maailma: Rokotteet - aikakautemme kaasukammio?\nKoronadenialistit ovat vaaraksi demokratialle\nKalevala - osa 11: Sampo ja sumuinen saari\nKalevala - osa 10: Väinämöinen sumussa\nSymboliikkaa lapsille - osa 7: Lumikki\nArman ja pöllö\nSymboliikkaa lapsille - osa 6: Monsterit\nAstro-teologia - osa 30: Lasarus\nMiekat Suomen vaakunassa\nTuonelan hauen pää\nAstro-teologia - osa 29: 70 opetuslasta\nSymboliikkaa lapsille - osa 5: Tiny Toons\nSymboliikkaa lapsille - osa 4: Yu-Gi-Oh!\nSymboliikkaa lapsille - osa 3: Paavo Pesusieni\nSymboliikkaa lapsille - osa 2: Simpsonit\nSymboliikkaa lapsille - osa 1: Bimbo's initiation\n5-5-5 akaa akhenaton akhet albert pike alitajunta alkemia amon arkku armillaari astro-teologia astrologia athene aton-kultti auringonsäteet aurinko ja kuu aurinkoristi automerkit avain avonainen kirja barcelona black sun chi rho daavid dionysos egypti elokapina espoo fabianismi feenikslintu fleur de lis game of thrones helsingin tuomiokirkko helsinki hiram abiff hyksos hyvinkää hämeenlinna härkä illuminati ilmastonmuutos irlanti islam israel jaakobin tikkaat jesuiitat joensuu joutsen jyväskylä kabbala kalevala kallo kognitiivinen dissonanssi kolikot korea korona kotka kreikka kristinusko Kumma-Eliitti kunniamerkit kuopio kuutio käsimerkit kättelevät kädet käärme kööpenhamina lappeenranta leijona linjat lions club logot lontoo mainonta mannerheim mikael agricola muinaiset viisaat murtunut pilari musta hevonen muut julkaisijat narrit taiteessa nato numerologia obeliskit oktagoni oliivinoksa opus dei oulu ouroboros P2 paavi pankit patsaat pedofilia pietari pizzagate poliitikot portugali posse pyramidit pöllö QAnon quintessence raahe rakennukset red lady ritarikunnat rituaalit rotary rothschild royal arch runeberg ruusu ruusuristiläisyys ruutulattia sanaleikit sarvet sateenkaari satelliittikuvat sattuma saturnus seinäjoki senaatintori siionin veljeskunta silmä snellman soihtu sosialismi symboliikkaa lapsille tampere tarot tetragrammaton thule tiimalasi tukholma turku two ladies usa uutiset vaakunat vaalit valkeakoski vantaa vapaamuurarit vasara venetsia viihdeteollisuus viipuri waltari