Sirpaleita elämästäni: kesäkuuta 2009\n... eikä syntynyt edes vahinkoja!\nMeikäläinen teki nimittäin pienimuotoisen koeajon kaverin Saabilla. Hän on myymässä sitä pois ja tietysti minulla on aina joka suuntaan silmät ja korvat auki, jos jostain löytyisi jokin kiva auto. Kävin keskustassa toimistolla kirjoittamassa työsopimuksen, joten kaveri ehdotti josko haluaisin ajaa keskustaan, kun hän itsekin oli lähdössä töistä aikaisin, lomille jäämässä. No minähän suostuin.\nKyse on vuoden -04 Saab 93:sta, 1,8 turbo, automaattivaihteisto ja ajettu 54000km. Siihen nähden, että autolla ei ole tuon enempää ajettu, hintapyyntö on mielestäni kohtuullinen. Saab kun ei ole koskaan profiloitunut minään edullisena merkkinä. Päällisin puolin auto on todella siistissä kunnossa.\nTuon lyhyen koeajon perusteella en voi sanoa ihan varauksetta ihastuneeni siihen, tosin se johtuu enimmäkseen siitä, että minun ajaminen sillä oli vähän hakusessa. Jouhea kulku vaatisi ilmeisesti jonkin verran treenausta, vaikka automaatti olikin kiva ja helppo ajaa.\nJa sen myös huomasin, että turbo tosiaan löytyy, lähtee totuttua livakammin liikkeelle kun painaa kaasua. Minä, turbo ja moottoritie ei tasan kuulosta hyvältä yhdistelmältä...\nTarttee varmaan esitellä DI:lle tuota autoa, jos se vaikka innostuisi. Minä en henkilökohtaisesti ole ihan varma, haluanko luopua Ford-haaveistani, mutta ehkä sitä vähän voisi tinkiä. Auto tietoineen löytyy Nettiauto.comista, sikäli jos jotakuta lukijaa kiinnostaa: linkki.\nTalviturkki hus pois\nDI sai illalla päähänsä, että lähdetään johonkin. Mihin? Hetken aivoriihen tuloksena päätimme lähteä rannalle. Pyörät ulos varastosta ja suunta kohti Särkijärveä. Ilta oli kaunis ja aurinkoinen, lämminkin. Sen verran oli vesi lämmennyt syvässä Särkijärvessäkin, että tarkenin käydä kastautumassa. Talviturkki on siis kastetty tälle vuodelle. Viime vuonna se jäikin tekemättä.\nMenen tänään kirjoittamaan työsopimuksen. Taas on puoleksi vuodeksi töitä tiedossa, mikä on suunnattoman hienoa.\nHuomenna lähden töiden jälkeen Nukarille. Torstaiaamuna vien siskon Helsinki-Vantaalle ja ajan siitä Tampereelle töihin. Jänskättää. En ole noin pitkää matkaa ajanutkaan. Moottoritietä tunti, puolitoista. Ajattelin että pidän matkalla parikin taukoa, tähtäimessä on Linnatuuli ja Pirkanhovi. Mutta miten ihmeessä löydän tieni lentoasemalta Tuusulanväylälle?\nklo 10.24 4 kommenttia\nMerkinnät: autot liikenne ja autokoulu, työ, ulkoilmassa\n(tuolla otsikolla saa taas muutaman pornonnälkäisen eksytettyä tähän blogiin hakukoneiden kautta...)\nTässä muutama tirkistelykuva meidän asunnosta.\nTässä on kukkapöytä. Minun kukkapöytäni. Mikä siinä on väärin?\nNo se että ne saintpauliat kukkivat! Kaikki!\nValitin joskus täälläkin, etten saa saintpaulioita menestymään millään. Katsokaa nyt, siinä on minun kaikki neljä santtua ja jokaisessa on kukka ja lisää tulossa! Tosin yhden, kaikkein oikeanpuolimmaisen on äiti tuonut tänä keväänä minulle kukkivana, mutta kolme muuta ovat vuoden vanhoja. Silloinkin äiti toi ne kukkivina, ne kukkivat kukkansa loppuun ja tuota valkoista lukuunottamatta ovat mököttäneet siitä asti. Valkoinen kukki syksyllä vähän. En viitsinyt vaihtaa niihin edes multia keväällä, sentäs lannoitin ne pari viikkoa sitten ensimmäistä kertaa. Ilmeisesti se teki niille hyvää, koska heti alkoi tunkea kukkaa esiin. Ehkä lannoitan niitä vielä toistekin...\nTässä lähikuva olohuoneen verhoista. Kuva on vähän epätarkka, salamalla ei saanut sellaista kuvaa, jossa värit olisivat lähelläkään oikeata, ilman salamaa sai, mutta tärähtäneen kuvan. Tästä kuitenkin selviää, millaista kangasta verhot ovat. Mielestäni todella kaunis.\nJoku tykkää auringonpaahteesta. Rahapuuni ja yksi kaktus (kuva alla) ovat olleet kesäkuusta lähtien parvekkeella. Parveke on etelän suuntaan ja aurinko paistaa sinne vielä pitkälle iltapäiväänkin, koska lännen suunta on avoin. Varsinkin viime päivinä on paahdetta riittänyt ja rahapuun "lehdet" ja varsi ovat muuttuneet punaisiksi. Tulkitsen tämän siten, että ne viihtyvät.\nPunaista on tässä kaktuksessakin, joka myös majailee parvekkeella.\nklo 20.22 3 kommenttia\nPitkästä, pitkästä aikaa lähdimme DI:n kanssa Hella&Huone-ravintolaan syömään porukan kanssa. Meille pidettiin lyhyt ja ytimekäs markkinointipuhe kuuden ruokalajin menusta, joka koostui kahdesta alkuruuasta, pääruuasta ja peräti kolmesta jälkiruuasta. Koko porukka päätti ottaa sen. Olen ihan tyytyväinen tähän, koska tuo menu sisälsi ruokalajeja, jotka ovat minun ns. "mukavuusalueen" ulkopuolella eli itse en olisi niitä missään tapauksessa valinnut. Nyt tuli kuitenkin syötyä näitäkin ja hyviä olivat.\nRuokalajit olivat seuraavat:\n- Kampasimpukkaa "Hot and Cold"\n- Linnunmaksaterriiniä ja parsaa\n- Vasikanfileetä, pistaasipähkinää ja "pyttipannua"\n- Raparperia, samppanjaa ja vaahtokarkkia\n- Sitruunatarteletti ja passionhedelmää\n- Maitosuklaata, appelsiinia ja vihreää teetä\nEn pysty tällä kertaa valitsemaan suosikkiani noista ruokalajeista, koska kaikki olivat enemmän kuin onnistuneita. Yhdestäkään ei jäänyt sellainen "no joo, menettelee"-fiilis. Ehkä mieleenpainuvin tuo sitruunatartelettiannos. Kun saimme sen eteemme, kaiketi jokaisen kommentti oli "Mitä ihmeen sinistä vaahtoa...?". Ihan totta, annos oli reunustettu sinisellä vaahdolla, ei kermavaahdon tapaisella vaan se näytti vähän vaahtoavalta tiskivedeltä. Viimeistään tässä vaiheessa otti rankasti päähän etten ollut ottanut kameraa mukaan, tuo ainakin olisi pitänyt ikuistaa! Vaahto paljastui menthon-vaahdoksi ja sehän sopi ihan loistavasti yhteen sitruunan kanssa.\nSaimme tarjoilijalta myös vinkin: Helsingin Kulinaarinen Instituutti järjestää joskus syksyllä molekyylikokkauskurssin yhdessä kokkimaajoukkueesta ja Tiede-lehdestä tutun Anu Hopian kanssa. Mietiskelin tässä ankarasti, että pitäisiköhän DI:lle hankkia joululahja etukäteen...\nMitäpä sitä juhannuksesta tämän enempää sanomaan?\nklo 18.51 4 kommenttia\nDI:n ruokareseptejä: chipotle-marinadi\nKun tuota DI:n chipotle-marinadia olen kehunut sekä juhannuksena että vappuna ja kun sitä kerran pyydettiin, niin tässä se tulee: DI:n chipotlemarinadi lihalle! Alunperin marinadin ohje on kyllä lähtöisin täältä.\n3 tl chipotlechilijauhetta\n3 appelsiin mehu\nPurista appelsiineista ja limestä mehu. Pilko valkosipuli pieneksi (voi varmaan puristaakin). Sekoita kaikki ainekset keskenään, sauvasekoitinta voi käyttää, sillä saa valkosipulit ainakin pieneksi.\nTuossa marinadimäärässä marinoituu hyvin joku 700 grammaa nautaa, mutta tuota voi hyvin käyttää myös kanalle. Marinointiaika... No, en tiedä, meillä lihat ovat yleensä lilluneet liemessä vähintään 12 tuntia, DI on saattanut välillä käydä kääntämässä lihoja, jotta ne marinoituisivat tasaisesti, mutta se ei liene välttämätöntä. Suosittelen marinointiin tiivistä astiaa, koska liemessä on voimakas tuoksu, joka helposti täyttää koko jääkaapin.\nLopputuloksena liha maistuu sopivan tuliselta, hedelmäiseltä ja raikkaalta. Tuo on kerta kaikkiaan mainio marinadi lihalle.\nJa sitten kun kysytte, että mitä tuo chipotle-chili on ja mistä sitä saa, niin chipotle on savustamalla kuivattua jalapeno chiliä. Sitä saa ainakin Poppamies myy sitä sekä kokonaisena että jauhettuna, jälkimmäinen nimellä savuinen chilijauhe.\nTämä tunnustus tuli Hamsteriblogille Jantalta, mutta siirsin sen tännekin, koska tämä kuitenkin on pääblogini.\nHuh huh, juhannus on sitten tältä vuodelta ohitse, ei tarvitse stressata taas vuoteen ainakaan siitä aiheesta.\nKuten kirjoitin, olimme DI:n ja muutaman hänen kaverinsa kanssa Koskenpäällä, sieltä oli tälle porukalle vuokrattu mökki juhannukseksi. Mökki oli oikein kiva, nätillä paikalla, hienot maisemat Pettämä-järvelle. Ranta oli osin kivikkoinen, osin hiekkainen, joten uimamahdollisuuksiakin olisi ollut, mutta minä valtakunnan virallisena vilukissana kävin ainoastaan torstai-iltana kastautumassa... nilkkojani myöten! Ja hyppelin nopeasti takaisin saunaan.\nRuokatalous oli vähän jokaisella pariskunnalla omanlaisensa, meillä oli DI:n chipotle-valkosipuli-appelsiini-lime-mitälienee-marinadissa marinoitua nautaa ja kanaa, se oli edelleen erinomaisen herkullista. Tarttee varmaan laittaa se ohje tänne joskus, koska tämä ei ole ensimmäinen kerta kun viittaan tähän marinadiin. Sitten oli toki makkaraa ja yhteisistä tarjoiluista perunaa, vihanneksia, salaatteja sun muuta. Eli jos ei muuta, niin ainakin syötyä tuli.\nNiin joo, lisäksi DI oli löytänyt Kauppahallista karhunlihaa! Kova kilohinta sillä oli, DI osti vain yhden pihvin, josta koko porukka sai maistipalaset. Vahvanmakuista ja selkeästi riistaa.\nLähdimme torstai-iltapäivänä DI:n isän kyydillä Tampereelta kohti Jämsänkoskea ja siitä sitten Koskenpäälle. Siis pahamaineista tietä nro 9. Heti kun auton starttasi pihasa, tuli radiosta liikennetiedoitus: juhannusruuhka pahimmillaan, pahimmat paikat mm. ysitie. Jes jes, ajattelin.\nNo, aika vaatimattomat ruuhkat oli, ainakin jos ei Lahteen päin mennyt. Lahdentien ramppi oli tukossa ja liikenne seisoi pitkällä ysitiellä, mutta vasen kaista veti aivan hyvin. Tosin pian tämän jälkeen oli tapahtunut peräänajo ja oikea kaista oli suljettu. Siinä jouduimme vähän aikaa seisoskelemaan ja junnailemaan muutaman metrin kerrallaan. Se oli kuitenkin nopeasti selvitetty ja liikenne lähti vetämään oikein hienosti. No jonossahan jouduimme koko ajan tietysti ajamaan, mutta jono kulki nätisti sitä kahdeksaakymppiä tai satasta, aina rajoituksen mukaan ja matka sujui ihan leppoisasti ja joutuisasti. Vasta ennen Jämsän kiertoliittymää taas tökkäsi kulku sen kiertoliittymän takia. Siitä onneksi pääsimmekin sitten jo pois ysitieltä.\nTänään DI:n pikkuveli haki meidät mökiltä ensin Jämsänkoskelle ja jatkoimme siitä junalla kohti Tamperetta. Meillä ei ollut junalippuja valmiina, koska aikatauluista ei ollut tietoa. Minua vähän epäilytti miten mahtaa olla junissa tilaa. Kuuden aikoihin lähtevään Pendolinoon ei lippuja enää saanut, mutta vähän ennen viittä menevään Turun pkajunaan saimme netin kautta liput ja paikat.\nJämsän asemalla oli aikataulunäytössä tieto, että juna on kymmenen minuuttia myöhässä kun saavuimme asemalle. No, en voi väittää yllättyneeni. Enemmän ärsytti se, että kyse oli pitkästä pikajunasta, jossa on paljon vaunuja eikä missään asemalla ollut minkäänlaista vaunukarttaa. Tampereelta tuttuja raidenäyttöjäkään ei ollut, joten siinähän oli sitten arpomista, että onkohan se vaunu 11 etupäässä vai takapäässä vai kenties keskellä... No, löytyi se vaunu onneksi.\nSiinä Jämsän asemalla juna joutui seisomaan hetkisen odotellessaan toista junaa ja samalla tuli kuulutus: "Urjalassa on ajolangat pudonneet. Tampereelle asti pääsemme normaalisti, mutta muuten tilanteesta ei ole mitään tietoa". Tein jo melkein ristinmerkkejä, että menemme onneksi vain Tampereelle asti emmekä mihinkään pidemmälle. Meillä oli kuitenkin kohtuullisesti tavaraa mukana ja sitä määrää olisi ollut hieman ikävä lähteä vaihtamaan junasta bussiin tai muuten vain säntäilemään ympäriinsä.\nVasta aivan Tampereen asemalla tuli sitten lopulta tieto, että Helsingin suuntaan lähtevä juna pääsee lähtemään ja odottaa meidän junaa, mutta Turkuun päin menijät pakataan linja-autoihin. Tiedotukset kuuluttanut naiskonduktööri kuulosti siltä kuin hän aikoisi vaihtaa kohta hommia, sen verran leipääntyneellä äänensävyllä tuli Tampereen asemalla kuulutuksen loppu: "Pahoittelen TAAS tätä sotkua".\nKaikenkaikkiaan: oli oikein hienoa istahtaa Tampereen asemalla ilmastoituun taksiin ja todeta että Hervantaan, kiitos.\nMerkinnät: autot liikenne ja autokoulu, joulu juhannus ja muut juhlat, ruoka ja syöminen\nJuhannus tulee, missä on villahousut?\nMinun ja DI:n juhannussuunnitelmiin kuuluu tänä vuonna mökkeilyä kaveriporukalla. Jostain Jämsänkosken tienoilta on vuokrattu mökki koko juhannukseksi. Silläpä ei olekaan kiva lukea sääennusteita: +15, sadetta. Toisaalta ei pidä esittää yllättynyttä, säät nyt eivät yleisestikään suosi juhannusta. Ihmettelen vain että mikä riivattu sai minut ylipäänsä keväällä suostumaan mukisematta moiseen mökkireissuun? Viime vuoden kaupunkijuhannus oli ihan hyvä idea.\nMökillä sentäs on sähköt ja juoksevaa, joskaan ei juomakelpoista vettä saadaan kyllä. Ihan siis alkeellinen se ei ole. Mutta internettiä ei erittäin todennäköisesti ole! Paitsi sen mitä kännykällä pystyy surffailemaan ja pidän aika varmana, ettei alueella kuulu 3G. GPRS:llä surffailemaan vain, hip hurraa...\nUhkasin DI:lle jo pakata mukaan toppatakin, villasukat ja ison kasan kirjoja, koska en aio lähteä neljän seinän sisältä ulos.\nTörmäsinpä tuossa lyhenteeseen DINK, joka on lyhenne sanoista "Double Income No Kids", tahtoo siis tarkoittaa työssäkäyvää, lapsetonta paria. Erityisesti tätä käytetään kaiketi kohtuullisen hyvinkoulutetuista pariskunnista, jolloin tuloja on kohtuullisesti tai jopa runsaasti. Ja kaikki omaan käyttöön, ei ole lapsia.\nNe joilla taloudellinen tilanne ei ole samanlainen paheksuvat tätä ja yrittävät asettua DINK-pariskuntien yläpuolelle kertomalla miten paljon rikkaampaa elämä on lasten kanssa. Puhutaan halveksivasti jupeista ja pintaliitäjistä. Ihan kuin olisi jotenkin moraalisesti väärin saada hyvää palkkaa ja käyttää niitä omiin tarkoituksiinsa?\nMuutamia muitakin samankaltaisia lyhenteitä netistä löytyi:\nDINKWAD = Double Income No Kids with a Dog (tuplatulot, ei lasta, mutta yksi koira)\nDEWK = Double Employed With Kids (lapsia, molemmat vanhemmat töissä)\nSINK = Single Income Numerous Kids (yhden ihmisen tulot, useita lapsia)\nHID = Heavily in Debt (veloissa kaulaansa myöten)\nSINBAD = Single Income No Boyfriend and Desperate (tämä on varmasti napatti Sinkkuelämää-sarjasta: yhden ihmisen tulot, ei poikaystävää ja epätoivoinen)\nSINGAD = Single Income No Girlfriend and Desperate (edellisen miespuolinen vastine, ei tyttöystävää)\nMe olemme DI:n kanssa DINKOH-pariskunta: Double Income, No Kids, One Hamster.\nklo 22.27 6 kommenttia\nLahja, joka ei maksa minulle mitään eikä minun tarvitse mistään luopua\nTein vihdoin ja viimein sen, mikä olisi pitänyt tehdä kauan, kauan sitten. Täytin elinluovutuskortin. Bongasin kortin Tampereen Sokoksen apteekin kassalta ja nappasin talteen.\nKäytännössä tuo on siis pieni kortti, joka kulkee mukana lompakossa ja jolla luovutan elimeni ja kudokseni elinsiirtoon kuolemani jälkeen. Tai ainakin ne osat, joista vielä jollekulle jotain hyötyä on. Mitäpä minä niillä kuolemani jälkeen teen?\nSe blogini lukija, jolla tällaista ei vielä ole, voi tilata sen tuolta Lahja Elämälle-sivulta tai vaikka tulostaa itse.\nklo 18.49 2 kommenttia\nGlamour kohtaa maaseudun\nMaaseutu otti heti alkuunsa 1-0-johdon, josta glamour toipui vain vaivoin, veden, saippuan ja kynsiharjan avustuksella. Peli päättyi tasan.\nEilisillan sateiden jälkeen porkkanapenkki oli tänään märkä, mutta pakko oli mennä sinne nyppimään. Savimaa saa aikaiseksi tällaista jälkeä. Rakennekynnet kestivät tämänkin koettelemuksen.\nUkkonen joka ei oikein ollutkaan ukkonen\nIltasella varoitettiin jo ihan tv-uutisten säätiedotuksessa, että etelästä on tulossa ilmeisen voimakas ukkosrintama. Koko päivä olikin ollut aurinkoinen, melkein jopa helteinen ja ajoittain varsin painostavakin.\nIllalla alkoi tosiaan etelätaivas peittyä varsin muhkeannäköiseen pilvimassaan. Jo varoiksi otimme kaikki ei niin tärkeät sähkölaitteet irti pistorasioista, söimme itsetehtyä sushia ja odottelimme ukkosta, itse kävim vilkuilemassa vuorotellen etelätaivasta, vuorotellen netin ukkostutkia. Jossain ennen kymmentä alkoi sitten sataa ja ensimmäiset jyrinät ja salamatkin näimme. Ukkonen tuntui kuitenkin olevan kaukana, vähintään 3-4 kilometriä saimme laskettua kullekin salamalle etäisyyttä.\nPuoli yhdentoista aikaa sitten järähti ihan päällä. Salama ja jyrinä olivat melkein samanaikaiset enkä tiedä vaikka salama olisi osunutkin johonkin. Ryntäsimme ottamaan seinästä irti pakastimen ja kytkimme kylmäkomerostakin sähköt pois. No, se kuitenkin jäi siihen, toista edes lähellä olevaa salamaa ei näkynyt enää eikä ukonilma siitä tuntunut mitenkään erityisesti kovenevan. Jonkin aikaa katseltuamme kytkimme kylmälaitteet takaisin ja menimme nukkumaan. Vettä kyllä satoi, aika ajoin rankastikin, peltikatto ja sen kohina on oiva mittari sateen rankkuuden arviointiin.\nIlmeisesti muualla etelä-Suomessa ukkosti kai enemmänkin, mutta tämä nimenomainen alue taisi saada vain hännät. Ukkonen tuntui koko ajan olevan jossain lännen suunnassa, juuri siinä suunnassa, jonne ei ole oikein näkyvyyttä meidän pihasta puiden takia. Ihan hyvä sinänsä, sillä vaikka ukkonen onkin mahtava näytös, niin maalla se kyllä pelottaa ihan tosissaan. Eikä vallan aiheettomasti.\nLinkkivinkkinä sitten muutama ukkostutka, joita yleensä seurailen:\nKopteri.netin salamatutka, käsittääkseni Vammalassa sijaitseva salamatutka. Yleensä toimii luotettavasti, näyttää kohtalaisen vähän salamoita. Päivittyy itsekseen puolen minuutin välein.\nTampereen Puhelimen salamatutka, näistä kolmesta se, joka ehkä useimmin ei toimi. Näyttää kohtuullisen vähän salamoita.\nFLC:n ukkostutka, sijaisee Espoossa, yleensä toimii varsin luotettavasti. Näyttää näistä tutkista ylivoimaisesti eniten salamoita, en tiedä voiko tätä sanoa luotettavimmaksi, mutta ainakin eilisiltana sitä oli. Tosin tämä ehkä näyttää vanhempia iskuja kuin muut ja se voi selittää sitä miksi muilla yleensä ei näy mitään, mutta tällä näkyy. En ole niin perehtynyt noihin merkintöihin.\nklo 11.04 2 kommenttia\nMerkinnät: linkki, sää\nNyt on sitten ajettu ensimmäiset kilometrit ilman opettajaa, ilman inssiä ja ilman ylipäänsä mitään henkistä turvaa. Vain minä ja Fusion, kahdestaan kohti auringonlaskua...\nKävin "ulkoiluttamassa" sitä kirkolla eli suunnilleen semmoiset vajaan 20 kilometriä sillä ajelin. Se on kiva auto ajaa! Epäröin ensin sitä kytkintä, kun ainahan sanotaan että jokaisessa autossa on vähän erilainen ja että bensakone on paljon nirsompi kuin diesel, jollainen autokoulussa oli. Mutta kissan villat, pääsin heti sen kanssa kaveriksi, yhtään ei tarvinnut tapella. Mäkilähtöäkin treenailin pihassa vähän etukäteen, mäkinen piha tarjoaa siihen loistavat mahdollisuudet enkä saanut edes sammumaan sitä. Systerin sanoin, siinä todellakin on kiltti kytkin.\nTotta jumaliste, DI saa kuulla entistä tarmokkaampia luentoja aiheesta "Miksi Fusion olisi meille juuri hyvä auto".\nUunituoreen ajokortin lisäksi sain uuden näytön. Tai ei ihan uuden, käytetyn, jonka DI oli hommannut jostain joko pilkkahintaan tai ilmaiseksi. Minulle kuitenkin uusi ja näyttää toimivan moitteettomasti. Ei näkynyt rikkinäisiä pikseleitä. Tämä on 19-tuumainen BenQ:n laajakuva-TFT. Maailma tai ainakin internet näyttää nyt suurelta ja kirkkaalta!\nInssiajo oli sitten tänään. Kuten kirjoitin aikaisemmin, en minä sitä ihan kamalasti jännittänyt, varsinkin kun treenailimme vielä opettajan kanssa tunnin verran ennen inssiä. Maha tietysti oli vähän poikkiteloin eikä aamulla ihan kauheasti ruokakaan maistunut. Mutta viis siitä, en minä mahallani aja.\nJostain kumman syystä opettaja taisi lukea ajattajan ajatukset ja kiersimme aamulle melkein pilkulleen saman reitin kuin mitä ajoin sitten varsinaisessa koeajossakin. Moottoritiellä emme inssissä käyneet, taisi ajattaja katsoa, että vauhtia löytyy muutenkin, joskus jopa liikaa. Sillä ainoa huomautus tuli ajoittaisesta, lievästä ylinopeudesta. Varsinkin alamäissä tahtoi 50:n alueella nopeusmittari heilahtaa hyvin lähelle kuuttakymppiä. Tai vastaavasti neljänkympin alueella viiteenkymppiin. Hyi minua.\nParkkeeraus peruuttamalla sujui ihan hyvin enkä muutenkaan töpeksinyt. Ajattaja jopa kysyi, että olenko ajanut autoa ennen autokoulua. Ainakin vakuuttavasti esitti hämmästynyttä, kun sanoin että en, ihan keltanokkana tulin. Kuulemma motoriikka toimii varsin hyvin, vaihtaminen sujuu ja niin edelleen.\nNiin että läpi meni! JIPPIII!! Nyt on sitten paperilappunen lompakossa, kortin saan parin viikon kuluttua.\nJa oikein, oikein lämpimästi voin suositella Ajotaito GP:tä, jos kukaan ikinä Tampereella haluaa korttia ajaa. Kalusto on ok ja opettajat tosi mukavia. Ja tehokastakin opetus tuntuu olevan, jos kerran meikäläinenkin koulitaan minimituntimäärässä "miten tää käynnistyy"-tasolta sille mallille, että inssi menee kerrasta läpi ja vain vähäisin nuhtein. (Ei siis vähäisin, ylinopeus on paha juttu ja milloin ikinä itse ajan, niin lupaan vahtia nopeusmittaria vieläkin tarkemmin.)\nklo 9.08 11 kommenttia\nKyl se siitä...\nTotta puhuakseni, itseäni ei niin kauheasti hermostuta inssi, mutta maha on taas toista mieltä asiasta. Se on aina näin, muuten kaikki olisi ihan leppoisaa ja sujuisi hyvin, mutta sitten maha päättää alkaa panikoida aivojen puolesta. Rauhottuisi nyt, prkl.\nklo 6.33 2 kommenttia\nLöysin nyt nimen koirista ihmisiin tarttuvasta, ihmiselle vaarallisesta loisesta, jonka ohimennen mainitsin huhtikuussa kirjoittamassani tekstissä "Paperiton mutta puhdasrotuinen? Ja paskat!"\nKeski-Euroopassa ja Venäjällä esiintyy melko yleisesti Echinococcus-heisimatoa, jonka pääisäntäeläin on koira, susi tai kettu, joskus ilmeisesti kissakin. Mato on suhteellisen vaaraton tälle pääisännälleen. Sen sijaan toukkavaiheensa mato elää väli-isännässä, joka on myyräekinokokilla jokin pikkujyrsijä, hirviekinokokilla jokin märehtijä, mutta se voi myös olla ihminen.\nVäli-isännälle se aiheuttaa ekinokokkoosi-infektion, jossa maksaan kehittyy loiskysta ja se tuhoaa maksaa. Ikävän tästä tekee se, että yleensä oireilu alkaa vasta sitten kun maksa on jo pahasti tuhoutunut. Se siis voi olla hengenvaarallinen.\nIhminen voi saada loistartunnan myös ketun/koiran ulosteiden saastuttamien marjojen syömisestä. Suomessa ekinokokkia ei juuri esiinny, joten suomalaisia marjoja voi edelleen aivan turvallisin mielin syödä suoraan metsästä. Ulkomaisen marjat sen sijaan tulee kuumentaa tai keittää, pakastaminen ei tuhoa loista, kuten ei tuhoa listeriaa eikä norovirustakaan.\nTämä on se syy, miksi ulkomailta tuodut koirat tulee madottaa heisimatolääkkeellä, koska sattuneesta syystä ekinokokin ei haluta missään nimessä leviävän Suomeen. Tässä asia alkaa sitten liipata tuota aiempaa tekstiäni: ostakaa vain se halpa, söötti pikkukoira, jolla ei ole papereita! Voipi olla että on salakuljetettu vaikkapa itärajan takaa eikä ole ikinä matolääkettä nähnytkään. Kyllä kannattaa, kun halvalla saa! Tuokaa vain niitä Espanjan tai Viipurin kulkukoiria Suomeen, kyllä niistä jokin onnistuu välttämään matolääkityksen!\nEli ei. Ei koskaan halpaa, paperitonta koiranpentua. Et koskaan voi olla varma sen alkuperästä. Et vaikka myyjä kuinka vakuuttaisi sen olevan ihan suomalainen ja vaikka myyjä olisi miten luotettavan oloinen tahansa.\nLähteinä on käytetty seuraavia sivuja:\nklo 9.41 3 kommenttia\nVika ajotunti oli sitten tänään. Ei se ihan huonosti mennyt, tällä kertaa olin ekstravarovainen kaikkien risteysten sun muiden kanssa. Huomenna on sitten inssi, heti aamusta. Ennen sitä on vielä tunti aikaa treenailla ajamista opettajan kanssa. Voi minun mahaparkaani. Voi voi.\nKysymyshän ei ole siitä, läpäisenkö inssin vaan siitä, uskaltaisinko antaa itselleni ajoon auton, jonka omistan itse. Tai mikä vielä pahempaa, auton josta omistan puolikkaan ja toisen puolen sisko ja jos jotakin sattuu autolle, ovat minun niskavillat vaarassa. Eilisen tunnin perusteella vastaus olisi varovainen "ei", tämän päiväisen tunnin jälkeen ehdoton... "ehkä"?\nHuomenna lähtö on niin epäkristillisen aikaisin kuin seiskalta. Koska tarvitse kunnon yöunet, on tämän illan ohjelma sellainen, että kuudelta lenkille, kasilta saunaan ja ysiltä nukkumaan. Mies saa hoitaa hamsterin, joka yleensä suostuu silloin yhdeksän aikaan vasta näyttämään nenäänsä vähän pesämökin suuaukolla.\nKyl se siitä, kyl se siitä...\nklo 9.08 6 kommenttia\nToiseksi viimeinen ajotunti (luultavasti)\nOli tänään taas ajotunti. Hyvä painella kahdeksaksi autokoululle vielä puolinukuksissa. Tunti ei alkanut todellakaan lupaavasti, sain taas ajaa auton ulos parkkihallista. Kapea, jyrkänlainen liuska ovelle koitui taas kohtaloksi, kun sain auton sammumaan siihen kerta toisensa jälkeen. Kamalan tarkkana sai olla kytkimen ja kaasun kanssa ja jarruakin joutui käyttämään, ettei auto lähtisi valumaan taaksepäin.\nJa jos inssi johonkin kusahtaa, niin tasa-arvoisiin risteyksiin ja yksisuuntaisiin katuihin. Minulta jäi yksi tasa-arvoisesti oikealta tuleva katu huomaamatta, se oli kyllä sellainen paikka, katu tuli takaviistosta oikealta, että opettaja varmasti ajatti minut siitä tahallaan, katsoakseen olenko hereillä. Joo, en ollut. Pitäisi olla silmät selässäkin. Toisella kertaa samasta kohdasta mennessä ryhmittyminen vasemmalle kääntyessä meni miten sattui. Kyse on siis yksisuuntaisesta, joten vasemmalle käännyttäessä mennäänkin ihan vasempaan reunaan. Kun kaksisuuntaisuus on normi, on tämä vaikeata.\nHuomenna on taas ajotunti, luultavasti saan tuomion siitä kannattaako torstaina edes yrittää inssiä. Tämä päivä ei ihan sataprosenttisen lupaavalta näyttänyt. Saa nähdä miten likan käy...\nMutta hei! Taskuparkkeeraamisen kanssa en tuhertanut enää niin paljon kuin aikaisemmin.\nKas tässä screen shot Google Mapsista. Huomaatteko mitään omituista?\nJuttu alkoi siitä kun DI selaili Google Mapsia ja ihmetteli ääneen, että miksi ihmeessä melkein kaikki kaupungin nimet ovat ruotsinkielisiä? Helsingfors, Esbo, Åbo, Vilmanstrand... Minäkin sitä siinä ihmettelemään, mutta esimerkiksi Tampere oli kyllä Tampere eikä Tammerfors. Heitin sitten huvikseni, että ei kai nyt Raalaa ole nimetty Råskogiksi, joka nyt on kylän virallinen ruotsinkielinen nimi, mutta jota ei ikinä käytetä eikä sitä juuri kukaan tiedä. Raalaa ei oltu merkitty karttaan lainkaan, mutta olin vetäistä limpparit väärään kurkkuun, kun näin tämän näkymän.\nNuckars! Ei kun Nukari! Ei Nukari ole Nuckars, paitsi ollut ehkä joissain Ruotsin-vallan aikaisissa dokumenteissa, joissa kylän nimi kirjoitettiin milloin mitenkin kun se piti vääntää suomenkielisestä ruotsalaisille soveltuvaksi. Mutta että tämä on siis ajalta ennen 1810-lukua. Nukari on Nukari, piste.\nMihin tästä voi valittaa...\nKuten kirjoitin, olin tänään kuvaamassa arboretumissa. Nätti ilma, nättejä kukkia. Tässä kevätvuohenjuuri.\nMerkinnät: historia, valokuvaus\nAi tässäkö naisten salaisuudet?\nAi jumaliste, että Iltasanomat on revennyt taas huumorilinjalle: Tätä miehille ei kerrota - 15 salaisuutta. Eli siis 15 "naisten salaisuutta". Mistähän ihmeen käytetyimpien kliseiden kaivosta nuokin on mahdettu onkia?\nNo, minä en siis ole varmaankaan nainen, koska noista 15 salaisuudesta vain yksi pätee ilman lisäehtoja ja aika moni juttu on ihan päinvastoin.\n- Joo, ei tiedä. Ei tiedä kaverit, ei edes sisko, ei äiti, ei mummu, ei työkaverit, ei kukaan ainakaan minun kauttani. Pankkitilin kokoa en tiedä minä itsekään. Miksi ketussa naisten oletetaan juoruavan kaikki asiat ystävilleen?\n- Anteeksi mitä? Tunnustan kyllä sen, että katson miesten käsiä joskus, pidän tietyistä käsistä ja toisista taas en. Katsomisesta on kuitenkin pitkä matka kiihottumiseen. Mistähän tämäkin "tieto" on ongittu?\n- Tämä voi joidenkin kohdalla ehkä pitää paikkansa. Meillä ainakin erotetaan sekaisin menneet peitot ja tyynyt hajun perusteella: "Tää haisee sulta, tää multa". T-paitaa en käytä lohtuna, olen kasvanut turvarätti-iästä ohitse erinnäisiä vuosia sitten.\n- Tästähän olenkin kirjoittanut hetki sitten: K18: paljonko on paljon. No, itse en kerro lukumääriä ikinä, en totuutta enkä valhetta. Ei DI sitä halunnut edes tietää, juttelimme joskus (tuon blogitekstin innoittamana) aiheesta eikä DI sitä udellut edes kautta rantain.\n- No tämä varmasti pitääkin paikkaansa. Ja miehillä asia ei tietysti käy edes mielessä ennen ensimmäistä kertaa? Yeah right...\n- Harvoin, hyvin harvoin tulee entisiä ajatelleeksi. Yleensä silloin jos sattuu joku tulemaan vastaan jossain. Harvoin sitäkään sattuu. En minä ajattele päivittäin kaikkia peruskoulussa tai lukiossa kärsimiäni vääryyksiäkään tai kolmen vuoden takaisia maailmanpolitiikan uutisia, niin miksi sitten entisiä miehiä?\n7. Naiset googlaavat miehen entiset tyttöystävät ja etsivät kaiken tiedon, mitä löytävät.\n- Hah ja hah. Ja kuka ylipäänsä netissä levittää täydellistä seurusteluhistoriaansa? DI:n kotisivun kävin katsomassa siitä syystä, että sen osoite oli ensimmäisessä sähköpostissa, jonka häneltä sain.\n- Kaikkien yli 16-vuotiaiden miesten pitäisi tämä tietää. Meikäläinen ainakin sheivailee ihan kylmästi DI:n silmien alla.\n- No tämä pitää kyllä paikkaansa.\n- No voi venäjä! Viitaten kohtaan 1, en TODELLAKAAN esittele näitä viestejä ystävilleni. Mutta sen tunnustan, että yksi DI:ltä tullut sähköpostiviesti on tallennettu ihan tietoisesti. Oli sen verran ihana. Se ei tosin ollut mikään suhteen alkuvaiheessa lähetetty.\n- No hei, tietenkin katsoo enemmän kuin mies tietää. Eihän mies voi tietää, miten usein nainen katsoo takapuolta, kun miehellä ei ole persiissä kuin yksi silmä ja sekin sokea. Pitäisikö naisen muka aina raportoida ääneen katsomisiaan: "Taas kattoin sun takamusta", "Ja taas", "Taas katsoin"?\nItse en ole koskaan ollut mikään perse-orientoitunut, joten vieraiden miesten takamukset saavat minun puolestani olla ihan niin kuin ne ovat, joten en allekirjoita sitäkään, että tuijottelisin muiden ahtereita.\n- No, tämä voi pitää paikkaansa, vaikka minulla on kyllä kasakaupalla muita keinoja huomion saamiseksi. Kutittaminen on yksi varsin tehokas. Aikuisen naisen kuitenkin olettaisi osaavan kertoa huomionhalustaan muutenkin kuin riitelemällä...\n- Maata?! Tämän perusteella naisen pitäisi kai haluta maata myös miehen veljien, siskojen, isän ja äidin kanssa? Tärkeitähän hekin, yleensä jopa tärkeämpiä kuin ystävät. En minä kyllä ole koskaan ajatellut DI:n kavereita tältä kantilta.\n- Sivuaa taas kohtia 1 ja 10. En minä jaa ainakaan kaikkia asioitani ystävien kesken.\n- Tämä pitää paikkaansa, muttei varmaan ihan joka kerta?\nMerkinnät: huumori, ihmissuhteista, seksi\nEurovaalitulokset on sitten tulleet. Olen todella, todella ihmeissäni, että keskustan Riikka Manner pääsi läpi. 27-vuotias! Nainen! No, jälkimmäinen ei ole ihme, läpipäässeitä naisiahan on 8 kun miehiä vain on 5. Isot onnittelut silti! Etelä-Suomen ehdokkaat jyräsivät, Tampereen pohjoispuolelta pääsi parlamenttiin vain 3 edustajaa, Jaakonsaari Oulusta, Manner Varkaudesta ja Takkula Rovaniemeltä.\nItseäni vähän ihmetyttää kuka äänestää europarlamenttiin eu-vastaisia ehdokkaita ja puolueita. Anteeksi, ei saa sanoa eu-vastainen, pitää sanoa eu-kriittinen... Mutta kuitenkin sama asia. Eikö olisikin aika loogista, että nämä edustajat yrittävät europarlamentissa haitata sen toimintaa kaikin mahdollisin keinoin, jotta pääsevät sitten kotimaassa paukuttelemaan henkseleitään: "Mitäs minä sanoin? Ei se EU toimi, se on ihan perseestä".\nSuomen Piraattipuoluekin on sitten rekisteröity. Harmillisesti valitsivat ajankohdan mahdollisimman huonosti, kaikki vähänkään politiikasta kirjoittavat toimittajat ovat juosseet viimeiset kaksi kuukautta nuoleskelemassa tai naljailemassa Soinia, joten Piraattipuolueen rekisteröinti saatiin suorittaa kaikessa hiljaisuudessa.\nJotkut kitisevät siitä, että puolue tukee rikollista toimintaa. No hei, onhan Suomessa islamilainenkin puolue, joka ainakin haaveilee sharia-laista, joka puolestaan rikkoisi luultavasti kymmeniä nykyisiä lakeja. Vastavuoroisesti sharia taas tekisi laittomia monista nykyisin sallituista asioista, kuten lapsen synnyttämisestä avioliiton ulkopuolella. Tässä seurassa Piraattipuolue on suorastaan pyhäkouluoppilas. Ja Piraattipuolueen päätarkoitus ei ole lain rikkominen vaan järkevämmän tietoyhteiskunnan kehittäminen yleisesti.\nVerhotkin ovat sitten olohuoneen pantoja vaille ripustetut. Saimme eilen kapat paikoilleen makuuhuoneeseen ja olohuoneeseen. Olohuoneen vihreä kappa on aika hallitseva, mutta mielestäni ihan pirteä ja toimii kivasti verhojen kanssa. Makuuhuoneesta tuli aivan yli-nätti.\nKamera on tänään mukana, lähden töistä suoraan Hatanpään arboretumiin. Jospa siellä kukkisivat omenapuut ja talonpoikaissyreenit. Ulkona paistaa aurinko, iltapäiväksi on luvattu tuulenkin tyyntyvän, tuskin maltan odottaa.\nklo 9.20 0 kommenttia\nMerkinnät: ajankohtaisia aiheita maailmalta, asuminen ja kotityöt, valokuvaus\nHS: "Leveäkaistaiset tiet eivät parannakaan turvallisuutta"\nHS uutisoi otsikolla "Leveäkaistaiset tiet eivät parannakaan turvallisuutta". No oho! Oliko tuokin nyt muka jokin uusi uutinen? Olisitte tulleet kysymään minulta jo 6 vuotta sitten, niin olisin voinut tämänkin kertoa...\nLahdesta itäänpäin ajettaessa on leveäkaistatietä jonkin verran. Nämä tulivat tutuksi vuosina 2003-2006, jolloin exäni kanssa kesäisin ajettiin aika montakin kertaa väliä Tampere-Ruokolahti. Tästä olenkin kirjoittanut. Ne leveäkaistatiet olivat aika korkealla painajaislistallani, vihasin, inhosin ja pelkäsin niitä.\nAi miksi? No kun ihmiset ajavat niillä miten sattuu. Kylteissä lukee selvällä suomenkielellä (myös ruotsiksi ja venäjäksi, olikohan englantikin mukana?), että ajakaa jumalauta siellä oikeassa reunassa.\nLiian monet ajavat joko keskellä kaistaa, idiooteimmat keskiviivan tuntumassa. Ohittaminen ei onnistu ja koko leveäkaistatien idea kompastuu siihen. Ja tietysti mukaan mahtui kumman paljon näitä raskaan kaasujalan kuljettajia, joiden mielestä leveäkaistatie tarkoittaa 120 km/h vähimmäisnopeutta. Yhdistettynä nämä kahdeksaakymppiä keskiviivaa pitkin köröttäviin kuljettajiin saatiin aikaiseksi muutama hiuksia nostattava tilanne ja monta hampaiden kiristystä. Eikä sen takia, että minun kuskini olisi paahtanut talla tiskissä.\nAutokoulussa sain ahaa-elämyksen: siis autollahan pitää ajaa aina kaistan oikeassa reunassa, ei kaistan keskellä eikä varsinkaan lähellä keskiviivaa, ellei nyt juuri olla ryhmittäytymässä vasemmalle kääntymistä varten. Siis AINA pitää ajaa oikeassa reunassa, oli kaistanleveys mikä tahansa! Siis bingostako tuolla liikkuvat autoilijat ovat ajokorttinsa voittaneet? Vai missä mättää?\nLeveäkaistatiehän on ideana mainio, ainakin parempi kuin lyhyet ohituskaistat (lue: liihdytyskaistat) ja edullisempi kuin moottoritie. Koko jutun tekee turhaksi ihmisten uskomaton välinpitämättömyys liikennesääntöjä ja selkeitä ohjeita kohtaan. Minä tunnustan, ettei minulla ole sattuneesta syystä minkäänlaista toleranssia liikenteessä tapahtuvaa välinpitämättömyyttä kohtaan, joten minun mielestäni moni kuljettaja ansaitsisi kirvestä takaraivoonsa. Teräpuoli edellä.\nklo 19.49 3 kommenttia\nMerkinnät: ajankohtaisia aiheita maailmalta, autot liikenne ja autokoulu\nKun kerrankin aurinko paistoi, lähdimme DI:n kanssa ulkoilemaan. DI kävi samalla äänestämässä, äänestyspaikka on ihan kivenheiton päässä kodistamme. Itse äänestin jo ennakkoon.\nLähdimme siitä sitten kiertämään Suolijärven rantaa ja koska meillä ei ollut kiire, piipahdimme Särkijärven rannassakin. Kummallakin oli kamera mukana ja muutamia kivoja kuvia sain napattua. Rentukat ovat lopettaneet kukkimisensa, sen sijaan suopursu, lakka, metsätähti ja orvokit kukkivat kovasti.\nPari tuntia ulkoiluun meni, matkaa DI:n kännykän ja Sports Trackerin mukaan tuli kymmenkunta kilometriä, mutta se ei liene ihan tarkka lukema. Jostain syystä ainakin minun puhelimet katkovat GPS-yhteyttä aina jossain kohdin. Sen verran kai katvealuetta, korkeita kallioita ja puustoa, että yhteys pätkii.\nMutta on se vaan kiva kun on kesä.\nKun verhojen ripustamisessa rälläkkää tarvittiin...\nRälläkkä ei valitettavasti kuulu meidän city-asunnon varustukseen, joten oli pärjättävä sillä mitä oli. Eli lähinnä metalliviilalla.\nAi mitäkö tällä on tekemistä verhojen ripustamisen kanssa? No sitä, että meidän keittiön verhokiskot on asennettu päin helvettiä. Kiskoissa ei ollut klipsuja valmiiksi ja kiskon molemmat päät olivat niin lähellä seinää, ettei klipsut mahtuneet siitä. Ei ollut kiva yllätys.\nDI sitten ähisi, puhisi, pyysi väliin viilaa, väliin pihtejä ja väliin klipsua kokeiltavaksi ja sai jotenkin murjottua kiskojen päitä niin että klipsut pystyttiin muiluttamaan paikoilleen. Nyt on sitten verhot paikoillaan, olohuoneesta ja makuuhuoneesta puuttuvat vielä kapat, laitamme ne huomenna.\nTyöhuoneesta tuli vihreiden verhojen ansiosta rauhallinen ja nätti. Keittiöstä tuli aurinkoinen, makuuhuoneesta sininen, mutta olohuoneen verhot näyttävät ilman valoa vähän mitäänsanomattomilta. Kauniit ne kyllä ovat, mutta hämärässä ne hukkaavat värinsä ja kauniin kuviointinsa. Täytyy toivoa auringonpaistetta tahi alkaa käyttää olohuoneessa enemmän valoja.\nTäytyy kyllä sanoa, että voin lämpimästi suositella Leinon Verhon palveluja. Ei se ehkä halvin mahdollinen paikka ole hankkia verhot, mutta tulevat täysin valmiina, jopa silitettynä ja meille verhot tuotiin ovelle asti. Samaan kasaan saimme myös verhoklipsuja, joiden määrän oli ammattilainen laskenut. Kaikki menivät, mutta yhtäkään ei olisi tarvittu enempää. Samoin kappojen ripustamiseen tarvittu tarranauha oli valmiiksi mitattu niin että se riitti sinne minne pitikin. Lukuunottamatta tuota verhokiskoepisodia ei verhojen hankinta olisi voinut juuri helpompaa olla.\nPeriferialife-blogi on jäänyt kaiketi tauolle tai ainakaan uutta kollaastihaastetta ei ole kuulunut, niin päätin sitten tehdä itse kollaasin itse keksimästäni aiheesta.\nAihe on tällä kertaa "Vanha". Niinpä tässä on kaikkea vanhaa ja vielä vanhempaa.\nYlärivi: 18-vuotiasta Caol Ila-viskiä, vanha Ford Anglia, Olavinlinnan torni\nToiseksi ylin rivi: Jokelan rautatieaseman rakennus (ikää noin satakunta vuotta), nuupahtanut ruusu, lajike on Astrid Lindgren\nToiseksi alin rivi: lato, kamera jostain 20-30-luvulta, vanha ruosteinen John Deere\nAlin rivi: kuusenkanto, laskimme siitä yli 130 vuosirengasta ennen kuin menimme sekaisin, kuvan on ottanut siskoni (jonka saappaat näkyvät kuvassa), sukelluspuku Sea Lifen aulasta.\nSalatut elämät ja vähän muutakin\nNettilehtiä selatessani en ole viime päivinä voinut välttyä Salattujen elämien jonkin jakson aiheuttamalta kohulta. On haudattu elävältä, räjäytetty, kuristettu tai jotakin. Tunnustan, en seuraa kyseistä sarjaa, joten en tiedä muuta kuin mitä olen lukenut. Asiasta tietysti nousi meteli, oli kuulemma aivan liian pelottava lapsille, kamalaa-kamalaa.\nKrhöm, joo. Minä ymmärtäisin, jos Pikku Kakkosessa tai jossain muussa lastenohjelmassa esitettäisiin väkivaltaisia kohtauksia ja että siitä nousisi meteli. Mutta onko Salkkarit jokin lastenohjelma, kysyn vain? Kuinka moni vanhempi antaa pienen lapsensa katsoa sitä ja sitten itkee julkisesti, että on kamalaa esittää lapsille tuollaista? Eikö se paljasta vanhempien lepsuuden, tyhmyyden tai suoranaisen välinpitämättömyyden, jos antaa alle kymmenvuotiaan lapsensa katsoa ohjelmaa, joka selkeästi ja terveellä järjellä ajatellen nimenomaan ei ole alle kymmenvuotiaalle sopiva ohjelma? Pitäisivät päänsä kiinni ja häpeäisivät. Sen jälkeen voisivat tarkistaa vähän sitä, mitä pikku-kullannuput saavat tehdä ja onko kaiken salliminen järkevää.\nNo, ei tuo vielä mitään. Nyt uutisoitiin jossain iltapäivälehdessä, että jonnekin sarjan tapahtumapaikalle oli tuotu muistokynttilöitä, kun joku oli sarjassa kuollut.\nSiis mit-vit? Eivätkö ihmiset erota totuutta ja satua keskenään? Siis kukaan nimenomaan ei kuollut oikeasti, kellekään ei tarvitse tuoda oikeita muistokynttilöitä. Missä maailmassa nämäkin ihmiset elävät? Onko vähän mennyt fakta ja fiktio sekaisin? Olisiko syytä käydä tarkistuttamassa korvien väli?\nTai sitten jollakulla on todella kieroutunut huumorintaju. Melkein uskon enemmän tähän vaihtoehtoon, sillä eihän sellaisia ihmisiä voi olla olemassakaan, jotka toisivat tv-sarjassa kuolleen muistoksi kynttilöitä.\nMeidän verhot tuodaan tänään. Jännittää jo valmiiksi, miten vieraalta koko huusholli tulee näyttämään kun ne on saatu ripustettua. Täytyy ehkä ottaa "ennen ja jälkeen"-kuvat.\nklo 11.23 1 kommenttia\nLompakko uusiksi ja muuta pohdintaa\nMinun pitäisi oikeastaan hankkia uusi lompakko. Ei nykyisessä mitään vikaa ole, se vain on vähän iso. Ja kieltämättä hieman kulunutkin. Iso se on sen takia, että sinne täytyy mahtua passi, se on minulla ollut tähän asti ainoa virallinen henkilöllisyystodistus. Nyt kun jossain välissä saan sen ajokortin, ei minun tarvitse kantaa passia mukanani enää.\nKoska nykyisin tulee harvemmin enää kanniskeltua käteistä rahaakaan mukanaan, kortteja vain, voisi lompakon suunnitella kokonaan uusiksi. Paljon siis paikkoja korteille eikä juuri muuta. Olen yrittänyt katsella vähän uutta lompakkoa, mutta ei ole osunut vielä silmiin sopivaa.\nLompakko on kuitenkin sellainen jokapäiväinen juttu, jonka on syytä olla toimiva. En halua ärsyyntyä joka päivä sen takia, että minulla on jollain tavoin käyttööni soveltumaton lompakko. Siksi vaihdan lompakkoani äärimmäisen harvoin. Nykyisen kyllä ostin täysin hetken mielijohteesta (tai voisiko sanoa pakkomielteestä?), koska se oli niin upean sininen. Onneksi se osoittautui myös käytännölliseksi kapistukseksi, joten sitä käytti mielellään sen takia ja ekstramielellään värin vuoksi.\nOlen jumittunut tyystin huhtikuussa ostamiini kävelykenkiin, joiden oli alunperin tarkoitus toimia vain ajokenkinä. Mutta ei, kävelen ne kohta puhki tätä menoa. Olivan varsin hintavat, Gaborit merkiltään, mutta jalassa mukavat kuin aamutossut. Ei tarvitse sitoa nauhoja eikä kiinnittää solkia, senkus vetäisee jalkaa vain. Täydelliset!\nMyös ripsiväri on sellainen, että hyvän löydettyäni jumitun siihen ja vain siihen. Yritän välttää keräilemästä itselleni kauheasti kosmetiikkaa, lukuunottamatta luomivärejä ja huulipunia, joita voi olla useita erisävyisiä. Ripsivärejä sen sijaan on vain se yksi musta ja ehkä toinen ruskea. Tuorein löytö ja ihastus on Chanelin Inimitable, joka tekee hyvää jälkeä päivästä toiseen, ei leviä eikä varise ja on muutenkin kaikin puolin hyvä. Hintaa tietysti on, Chanel kun on, mutta eipä tarvitse ostaa ripsivärejä joka toinen kuukausi ja kokeilla, mikä toimii.\nklo 13.01 2 kommenttia\nMerkinnät: kosmetiikka ja kauneudenhoito, kunhan taas ajattelin..., pukeutuminen\nAfgaaniruokaa tai jotain sinne päin\nPiipahdimme eilen DI:n kanssa syömässä Kabulissa, vastikään avatussa afganistanilaisessa ravintolassa Aleksanterinkadulla. Olimme jo kai kuukausi sitten huomanneet kyltit paikalle avattavasta afgaaniravintolasta ja koska Tampereella ei afganistanilaista paikkaa ole eikä meistä kumpikaan ole sellaista ruokaa koskaan syönyt, olimme jokseenkin innoissamme.\nNyt se sitten oli avattu ja päätimme käydä katsastamassa paikan. Heti kärkeen ruokalista oli melkoinen pettymys: lohkoperunoita, pippuripihviä ja mitä aurajuustokastiketta listalta löytyikään! To-del-la afganilaista? Minähän en tietysti tiedä, mutta jotenkin en usko noiden olevan perinteisiä afgaaniruokia.\nLöytyi listalta toki muutamia eksoottisemmalta kuulostavia annoksia ja valitsimme sellaiset. Ruoka oli maukasta, aika tavalla intialaisen kaltaista, minkä tietysti olisi voinut arvata etukäteenkin: melkein rajanaapureitahan Intia ja Afganistan ovat.\nEi tuosta nyt toistaiseksi meidän suosikkipaikkaa tullut, mutta vaikuttaa kuitenkin aika kehityskelpoiselta ravintolalta, jos vain malttaisi jatkossa keskittyä siihen afganistanilaiseen puoleen. Ja pakko sanoa vielä paikan taustamusiikistakin: NRJ:n soittama Suomi-räppi ei minusta oikein sovellu afganistanilaiseen paikkaan...\nSalainen agentti 007 ja puoli\nJoskus tulee puhetta asioista, joita itse pitää ihan normaaleina ja jokapäiväisinä, mutta jotka ovat jollekulle toiselle vieraita ja heille ehkä syntyy vääriä mielikuvia niistä. Yksi tällainen on it-alan salassapitosopimukset ja varsinkin vähänkään isompien toimistotilojen turvajärjestelyt. Minähän siis olen tottunut kantamaan badgea (kuvallinen, kaulassa roikkuva henkilökortti, joka personoi minut firman x työntekijäksi) kaulassani niin että se on kasvanut melkein jo kiinni. Napanuora, sanoisi isä. Joissain firmoissa, varsinkin pienemmissä, joissa (melkein) kaikki tuntevat itsensä ulkonäöltä ainakin on badgen käyttö joskus hieman joustavaa. Itse kuitenkin opettelin sitä työharjoitteluun tullessani käyttämään säännönmukaisesti aina.\nToinen juttu ovat sitten lukitut ovet. Itse näytän avainläpyskääni kolmessa lukossa ennen kuin pääsen ulkoa työpisteelleni. Täysin normaalia, kun normaali on se, että kaikki ovet ovat lukossa. Paitsi pääovi, jossa onkin sitten vastassa respa ja siitä ei pääse badgetta eteenpäin ilman henkilötietolomakkeen täyttämistä ja saattajaa.\nMinulle ei tullut ikinä mieleenkään, että tällaiset arkipäiväiset ja ihan vain tervettä järkeä edustavat jutut olisivat jollekulle toiselle merkki siitä, että teen vähintäänkin jotain salaisen poliisin huippusalaista tiedustelutehtävää tai ehkä jopa agenttihommia tyyliin James Bond. Voi harmi, smokkiin pukeutuneita Pierce Brosnaneita kyllä katselisi työpaikallakin ihan mielellään, martinia siemaillen. Totuus on, että nuo työt ovat aika arkisia luonteeltaan, sitten loppujen lopuksi.\nKuitenkin noissa tiloissa käsitellään asioita ja tavaroita, jotka eivät ole julkisia ja jotka eivät saa päätyä firman ulkopuolelle. Tätä varten on suljettu rakennusten lisäksi myös työntekijöiden suut: jokainen joutuu kirjoittamaan salassapitosopimuksen, joka käytännössä tarkoittaa sitä, että työpaikan ulkopuolella kaikki töitä koskevat lausunnot on parempi olla lyhyitä ja ytimekkäitä: "Minen tiiä mistää mittää". Niin että jos joistakuista lukijoista tuntuu joskus siltä, että olen vähän niukkasanainen töideni suhteen tässä blogissanikin, niin tässä selitys siihen.\nAi niin, joskus tulee kivoja ylläreitä kuten tänään: viime vuoden bonukset maksettiin tilille tänään. Kiva, muutama satku ylimääräistä tilillä ei ole koskaan paha juttu. Voisi melkein lähteä tuhlaamaan sitä...\nLahja, joka ei maksa minulle mitään eikä minun tar...\nHS: "Leveäkaistaiset tiet eivät parannakaan turval...\nKun verhojen ripustamisessa rälläkkää tarvittiin.....


Tallinnan sataman uuden kävelysillan rakennusprojekti on jäissä valituksen takia – Asia menee oikeuteen ensi viikolla | Tallinna24\nTallinnan sataman uuden kävelysillan rakennusprojekti on jäissä valituksen takia – Asia menee oikeuteen ensi viikolla\nViron yleisradion uutisen mukaan Tallinnan matkustajasatamaan A- ja D-terminaalien väliin suunnitellun kävelysillan rakennusprojekti on jäissä yhden satama-alueen yrittäjän tekemän valituksen takia.\nAlkuperäisen suunnitelman mukaan uuden kävelysillan olisi pitänyt valmistua vuoden 2018 loppuun mennessä ja yhdistää molemmat matkustajaterminaalit kätevästi toisiinsa.\nKävelysillan rakennustöitä ei ole kuitenkaan päästy edes aloittamaan, sillä satama-alueella toimiva yritys on tehnyt siltahankkeesta valituksen ja aikoo viedä asian tuomioistuimen käsiteltäväksi ensi viikolla.\nKaikki rakennusprojektiin liittyvät asiat ovat muuten valmiit: rakennuslupa hankkeelle on myönnetty elokuussa ja tarjouskilpailu työn suorittamisesta on käynnissä. Tuloksia odotetaan marraskuun loppuun mennessä.\nLootsi Holding, joka sijaitsee tulevan kävelysillan naapurissa olevassa toimistorakennuksessa, vastustaa Tallinnan sataman suunnitelmia ja on vienyt asian Tallinnan hallinto-oikeuteen käsiteltäväksi.\nYritys haluaa alueelle pienemmän sillan, joka sijaitsee kauempana rakennuksesta. Yrityksen mukaan silta muuttaa rauhallisen alueen rauhattomaksi ja jalankulkijoiden lisäksi alueelle tulee valo- ja melusaastetta. Valituksen mukaan silta on myös kooltaan liian suuri, kun se on tarkoitettu vain jalankulkijoiden käyttöön.\nTallinnan sataman matkustajaterminaalit yhdistävä jalankulkusilta valmistuu jo ensi vuonna - Katso kuvat upeasta sillasta!18.7.2017 11.55


Vuoden 2018 raksatapahtumat - Blogivirta.fi\nTänään on 24.05.2019 04:00 ja nimipäiviään viettävät: Tuukka, Touko ja Alarik. Käytämme EVÄSTEITÄ | MOBIILIVERSIO M.BLOGIVIRTA.FI\n» Lue blogi... Julkaistu: 08.01.2019 17:00 · Päivitetty: 08.01.2019 18:30\nAika kerrata viime vuoden suurimmat edistysaskeleet raksalla, joka siis on ollut kotimme jo kuukausia. Alkuvuoden viikot olivatkin varsin vilkkaat aina pääsiäisenä tapahtuneeseen muuttoon asti. Erilaisia työmiehiä vilisi paikalla ihan päntiönään, ja itse pakerrettiin kaikki vapaat illat ja viikonloput. Muuton jälkeen tahti ja talo hiljeni mutta saatiinpa kuitenkin pihatyöt tehtyä ja talo rappautettua kesän aikana. Ja monta pientä ja vähän isompaakin asiaa viimeisteltyä. Ennen kaikkea tänä vuonna on tapahtunut kaikkea näkyvää, sillä enää ei juuri tehty rakenteita vaan pintoja sekä kalusteita. Se on amatöörirakentajasta tietenkin varsin motivoivaa. Tammikuun alussa pääsimme ihastelemaan ammattilaisten tasoittamia ja maalaamia valkoisia seiniä sisällä. Ulkona pellitysfirma asenteli syöksyjä, kouruja ja peltejä, ja runnoi siinä ohessa nosturilla mm. lavallisen harkkoja. Alaslaskuja, lednauhan lippoja, alakerran ruiskumaalattu katto sekä deltapalkki. En sitä lähestulkoon enää huomaa... Peltien kohdallahan kävi sitten ilmi, että en ollut huomannut tarkistaa mustina tilattujen ikkunoiden värikoodia ja pellit olivatkin paljon mustemmat kuin ikkunat. Mustia molemmat mutta eri sävyä. Vaan niin oli toki lopulta rapattu seinä ja maalatut puuosat. Kiertoilmatakka asennettiin heti vuoden alussa myös, jotta päästiin tekemään ensin yläkerran rimakattoa ja sitten laattalattiaa. Rimakatossa meitä jelppi timpuri ja laatat asensi myös ammattimies, vaikka jokunen laatta on tullut itsekin asennettua aikaisemmin remonttikohteissamme. Nyt ei aika riittänyt tehdä itse. Ja tässähän niitä jo näkyy. Samaa laattalattiaa löytyy kaikista yleisistä tilosita kosteiden tilojen lisäksi, ja olemme olleet ratkaisuun tyytyväisiä. Ei näy naarmut, helppo puhdistaa, lämmin jalkojen alla ja raikastaa tilaa rimakaton vastapainona. Aloitimme samoihin aikoihin itse myös parketin asennuksen makuuhuoneisiin. Tämä Timberwisen öljyvahattu ja harjattu parketti on myös ollut nappiratkaisu, sillä se ei myöskään ole liukas ja eikä siinä naarmut näy. Ja parketin asennushan on niin kertakaikkisen nopeaa ja helppoa hommaa, että se kannattaa kyllä tehdä itse. Yksi huone tulee illassa valmiiksi. Helmikuussa pinnat olivat valmiit ja päästiin jo asentelemaan kiintokalusteita. Sitä ennen asennettiin kuitenkin metallipinnakaiteet sisälle portaisiin ja ulos parvekkeelle. No ei niitäkään itse, vaan toimittajan miehet kävivät niitä asentamassa ja vähän korjailemassakin asennusjälkeä. Ei kai sitten sekään ihan helppoa hommaa. Mustat metallipinnakaiteet ja tammiset käsijuoksut jaksavat aina vaan ilahduttaa. Kyllähän niitä suunniteltiinkin. Ulkopuolen kaiteet ovat vähän rouheammat, erityisesti kiinnitykseltään mutta näillä mennään. Keittiö alkoi kuoriutua esiin. Ovet menivät kyllä tuosta vaihtoon pari kertaa pintavikojen vuoksi. Yläkerran vessaan asennettiin samaa sarjaa olevat kalusteet ja erityiskorkeat peilikaapit. Alakerran kodinhoitohuoneessa on myös vanerireunanauhalla varustetut ovet, mutta mattavalkoisena. Kapeaan lasten vessan asennettiin mattalasia olevat liukuovet. Jälkikäteen ajatellen laatoittaisin allasseinän mustalla pystytiililaatalla, värimaailma on vähän turhankin rauhallinen omaan makuun. Valkoiseksi maalattu seinä on pysynyt kuitenkin hyvässä kunnossa, sinne ei näytä juuri vettä roiskuvan. Maaliskuussa sitten asenneltiin ovia, listoja ja saumattiin laattalattioiden listattomia seinärajoja. Saimme myös juoksevan veden sekä takka viimeisteltiin tiili-imitaatiolaatoilla. "Tiilitakka" ei paljon häpeä aidolle. Vettä, voi hyvä sylvi. Ja mustaa kiiltävää kivitasoa. Saatiin sitten lopulta yläkertaan samaa tyyliä olevat väliovet kuin kiintokalusteetkin. Hetki ennen muuttoa. Sähkötyötkin siis tehtynä muuttolupavaiheeseen. Vielähän nuo muuten ovat kesken. Ennen kaikkea saimme muuttoluvan maaliskuun lopulla, eli noin vuosi rakennusluvan saamisesta. Muutimmekin sisään vähän keskeneräiseen taloon pääsiäisenä, saatuamme muuttoapua. Pääosa tavaroistammehan on ollut paikkakunnan vaihdon vuoksi varastoissa (ja osa edelleenkin), joten muutettavaa oli siinä rykäyksessä vain vuokra-asunnon kalusteet. Mutta olihan siinäkin kannettavaa ja lämmöllä muistan saamaamme riuskaa sukulaisapua pesukoneen ja sohvan raahaamisessa uuteen kotiinsa. Huhtikuussa saimme portaisiin kokolattiamaton, jonka asensi myös ammattimies. Eihän tuo vaikealta hommalta näyttänyt, mutta harvoin mikään ammattilaisen tekemänä vaikealta näyttää. Mustaa kokolattiamattoa, hyvä kitka mutta imuroi kyllä kaikki roskat sukkien pohjalta itseensä. Joutuu imuroimaan omaan makuun turhan usein. Aloitimme myös saunan ja pesuhuoneen paneloinnin. Tänne tuli peräseinälle mustaa vaneripaneelia ja seinään ja kattoon leveää lämpöhaapaa. Lauteiden teko jäi vielä kesälle. Tässä panelointi työn alla ja mallaillemme miten ratkomme puusmyygillä tuon ikkunaongelman, se kun oli liian leveä. Ratkesi sekin sitten jotenkin mutta ei kyllä suunnitelmien mukaan. Lämmin touko- ja kesäkuu meni pihatöissä. Ne eivät rinnepihalla ole kovin yksinkertaiset mutta nurmikko saatiin kasvamaan ja merkittävä osa istutuksia tehtyä. Rantakin onnistui jotenkin pengertää kivenlohkareilla vaikka kone meinasi upota kerran ruoppausmassan alla muhineeseen pehmeään lettoon. Laituriakin tehtiin sen verran, että saimme veneen kiinni. Ja tulihan tuota tehtyä etupihalle myös aita. Pihan pohjoisreuna jo hyvällä mallilla. Allekirjoittanut kävi näillä keväthelteillä itse kalisemassa hyisessä Irlannissa mutta homma eteni ilman piällysnaistakin, ehkä jopa paremmin. Ja sitten myös eteläreunakin sekä talon viereinen rinne. Aikanaan osa sora-alueesta kivetään liuskekivellä mutta se onkin sitten oma tarinansa. Kuuman kesän vuoksi jouduimme pumppaamaan vettä istutuksille ja nurmelle joka päivä mutta se maksoi vaivan. Ruoho kasvoi kohisten. Eteläreunan istutuksia, suurin osa näyttää selvinneen kesästä. Paitsi tietenkin ne kalliit pesäkuuset. Etupihan aita, tässäkin tusatessa hurahti jokunen viikko. Kuka olisi arvannut. Heinäkuussa valmistui sauna, vaikka puuttuu siitä kyllä tosin vielä pari lankunpätkää...lienee löytävät paikkansa seuraavaan heinäkuuhun mennessä. Jossain vaiheessa kesää saapuivat myös kaikki lasitukset ja seinän sisään liukuvat peiliovet. Lasituksia ei alettu itse asentamaan, särkymisvaara oli liian suuri. Heinäkuussa myös sisätasoitustyöt tehnyt porukka kävi rappaamassa talon mustaksi. Caparol kehitti sitä varten ihan uuden sävyn ja talo lienee kyllä nyt sitten mustin kivitalo näillä main. Maalattiinpa silloin myös venevaja, ja laitettiin uudet huovat kattoon. Laiturissa riittää vielä hommaa ensi kesälle, kuten kuvasta näkyy. Fiksattu venevaja, vähän peltejä vielä katolle ensi kesänä, niin sekin on valmis. Kauhea homma oli kyllä kiskoa vene sinne, kun vedet ehtivät laskea vähän liikaa. Elokuussa viimeisteltiin parvekkeen pilastereita ja laudoitettiin etupuolen käytävän katto. Laudat piti sitä ennen kuullottaa Tikkurilan Sora-sävyllä, ja edelleen olisi noin 50 neliötä lautaa kuullotettavana. En kyllä jaksaisi. Syyskuussa maalasimme Nordica MATT-maalilla musta puuosat, jotka olivat välimaalattu edellisenä kesänä teollisesti. Nosturia siinäkin tarvittiin sitten lopulta mutta sitähän varten me pihatöissä laajennettiin taloa ympäröivää sora-aluetta. Lokakuussa tehtiin ruokakomeron hyllyköt ja kuullotettiin vaihteeksi rimoja parvekkeen kaiteiksi. Ööö, aika kaukana pinterestin hienoista "pantry organization" kuvista... Marraskuussa sitten asenneltiin niitä itämaishenkiseksi osoittautuneita rimakaiteita. Vielä puuttuu yksi osio tuolta maantasolta. Ja joulukuussa päästiin viimein jatkamaan vuosi sitten sisältä kesken jäänyttä autotallia. Autotallissa on rakennettu varaston ja tallin välinen seinä, tasoitettu ja maalattu kipsilevyseiniä sekä maalattu varaston puolen katto. Lisäksi varastoon on saatu jo hyllyjä seinille. Kunhan sähkäri ehtii paikalle, saadaan sinne sähkökeskus ja sähköt toivottavasti myös talon ulkoseinävaloihin. Tulisi tarpeeseen kyllä. Ja arvatkaa mitä, sinne mahtui jo yksi autokin säilöön. Autotallista jatkamme nyt vuonna 2019, talliin pitää vielä tehdä kurapiste sekä tasoittaa ja maalata 1,5 seinää. Ehkä sinne saadaan ne listatkin paikoilleen, nehän nyt edelleen puuttuvatkin sisältä parketti-huoneiden lattiarajasta... Talli ja varasto työn alla, tästä vistosta tasoitusurakasta saattaa tulla vielä postaus ennen kuin aika kultaa muistot. Vuosi on siis mennyt ja tähän on tultu. Hyvänen aika, onhan tässä tehty itse asiassa aika paljon muuton jälkeenkin. Vaikka tuntuu, että välillä on vain vedetty lonkkaa.\nAvainsanat: aika nopea muutto musti musta muisto mitä mies merkittävä kuva leveä laskea laatta maksaa piha pesukone pesuhuone parveke pari pysyä helmikuu heinäkuu elokuu asennus ammattimies ammattilainen alku alue allekirjoittanut alkuvuosi alakerta ajatella aita ihastella häpeä main maaliskuu maali maalattu maalata lämpö lämmin lokakuu liukas lista me kesä kesäkuu keittiö kehittää kauhea katto kasvaa kaluste jälkeenkin kulta koti kone huopa huone huhtikuu homma hetki helppo jalka jaksaa irlanti ilta ikkuna joulukuussa puhdistaa postaus porukka matt marraskuu malli paikkakunta ovi näyttää näyttänyt nurmikko nordica pitää pinta pinterest sauna sarja saapua ruoho roska rinne rauhallinen raksa rakenne pääsiäinen pääosa päivä sävy sähkö syyskuu sylvi suuri suunnitelma sukka sora sohva seinä tuli toimittaja tila tiili teko tarkistaa tarina tammikuu talo vessa vene vesi varasto vapaa valmis valkoinen vaiva vaihto vaihe tässä tänne tyyli rakennuspäiväkirja yläkerta värimaailma vuosi vuokra voi viikko viikonloppu talli takka tahti


Rentoutumista Kasnäsin kylpylässä ja syksyn tuomaa myynnin hiljentymistä – Koti saaressa\nRentoutumista Kasnäsin kylpylässä ja syksyn tuomaa myynnin hiljentymistä\nTässä syksyn tuomassa myynnin notkahduksessa on joutunut miettimään konsteja menojen hillitsemiseen ja tulojen kasvattamiseen.\nKesä oli kuuma ja vilkas mikä näkyi mukavasti jälleenmyyjien hyvänä myyntinä ja meillä tuotannon kasvuna. Kesä kuitenkin vaihtui syksyyn ja niin myyntikin alkoi pikkuhiljaa hiljenemään ja tässä laajentamisen aiheuttamissa megalomaansissa menoissa on ollut pakko pohtia mistä tuloja saisi lisää ja missä menoja voisi vähentää.\nPohdin jopa siirtymistä saippuoiden ekopapereista pahvirasiaan; tämä säästäisi meiltä kahden työntekijän päiväpalkan, kun näitä käy tällä hetkellä 2 pienyrittäjää palkattuna kahtena päivänä viikossa paketoimassa.\nMutta pahvirasia kaikessa helppoudessaan viestii kaikkea sitä mitä Saaren Taika ei ole; helppo, nopea, teollinen, massatuote.\nItse suunnitellut, itse painetut ja itse leikatut saippuavyötteet itse leikatun ekosilkkipaperin kanssa viestii sitä käsityöläisyyttä, tuotteiden yksilöllisyyttä ja tuotteen korkeaa laatua mitä Saaren Taika aidosti onkin! Miten voisin pakata nämä tuotteet pahvirasiaan vaikka se säästäisi meiltä miten paljon aikaa ja rahaa?\nMyynnin hiipumisen aiheuttama stressi on myös syönyt naista ja miestä täällä ja joinakin päivinä mietin päätäni puhki asian ratkaisemiseksi niin kovin etten kuule enkä näe ympärillä olevaa. Niinpä kaunis syksykin uhkaa mennä sivu suun asiaa murehtiessa 😥\nTänään kuitenkin otettiin hetki lomaa stressistä ja ajettiin naapurisaareen Kemiöön, Kasnäsin kylpylään.\nMaisemat matkalla ovat rauhoittavat ja kylpylän nautinnolliset altaat ja veden äänet saavat murheet taka-alalle.\nEhkäpä tämä tästä vielä iloksi muuttuu?\nHauska päivä! Koulutin mun miestä saippuantekijäksi Saaren Taialle!\n4 thoughts on “Rentoutumista Kasnäsin kylpylässä ja syksyn tuomaa myynnin hiljentymistä”\nVirve Takala sanoo:\nSelasin wordpressiä ekaa kertaa ja heti osui sinun blogi eteen. Miten ihana sattuma, olen meinaan alle kouluikäisenä asunut Förbyssä. Mukava katsella kuvia siltä seudulta.\nNo sattuipa hauska yllätys <3 Kivaa, että luit, näyttääkä Förby vielä samalta kuin ennen?\nAivan samalta! Siitä on varmaan kymmenen vuotta, kun kävin viimeksi piipahtamassa. Se on sellainen oma sielunmaisema.\nOnhan se, itse ollaan kyllä vasta 2 vuotta asuttu mutta varsin ihastuttu paikkaan, etenkin luontoon <3


Rytmikorjaamo julkisti lisää keikkoja – Children Of Bodom tulee Seinäjoelle | Ilkka-Pohjalainen\nKulttuuri Julkaistu 29.08.2019 14:28 (Päivitetty 29.08.2019 19:38)\nRytmikorjaamo julkisti lisää keikkoja – Children Of Bodom tulee Seinäjoelle\nChildren of Bodom tulee Rytmikorjaamolle.\nRytmikorjaamo on julkistanut lisää loppuvuoden keikkoja. Alexi Laihon luotsaama Children Of Bodom esiintyy Seinäjoella joulukuun 5. päivä.\nTänä vuonna ilmestyneen Hexed-albumin tiimolta järjestettävä kiertue pysähtyy Seinäjoen lisäksi muun muassa Helsingissä, Turussa, Tampereella ja Oulussa. Kiertueen lämmittelijät julkistetaan myöhemmin.\nChildren Of Bodom vastaanotti vastikään kultalevyn vuonna 2015 ilmestyneestä I Worship Chaos -albumistaan. Yhtye esiintyi uransa suurimmalla Suomen-keikalla Kaisaniemen puistossa Helsingissä viime viikolla.\nRytmikorjaamon syksyn raskaan musiikin kattaukseen lukeutuvat lisäksi muun muassa The 69 Eyes. Vuonna 1989 perustettu bändi juhlii tänä vuonna 30-vuotista taivaltaan ja julkaisee syyskuussa uuden albumin. Kiertue saapuu Rytmikorjaamolle lauantaina 26.10. Lemiläsen metalliyhtyeen Stam1nan Octopussy 2019 -kiertue saapuu Rytmikorjaamolle marraskuun alussa 2. päivä. Ruotsalainen modernin metallin jättiläinen Amaranthe esiintyy Rytmikorjaamolla marraskuun 21.päivä.\nMarraskuussa Selmu järjestää Seinäjoki Areenalla Amorphiksen keikan yhdessä TuskaLiven ja Grey Beardin kanssa.


Hevostalli.netin foorumi - Seniorit - Re: Kivi anturassa, teippaus? (Koirista)\nKivi anturassa, teippaus? (Koirista)\nPäivämäärä: 10.8.13 18:04:47\nOnko sennuilla kokemuksia kesäisestä ilon aiheesta, kivistä koiran anturassa? Omassa rodussa (whippet) kovin yleistä imuroida pieniä kiviä anturoihin, ja niiden poistaminen on arkipäivää.\nTänään kaivelin yhden anturan sitkeän ontumisen, ja pullautin reiästä kaksi melkoista kiveä ulos. Reikä pitäisi saada muutaman päivän ajan suojattua, ja tossut hiertää. Nyt paketoin sitten tassun parin päivän ajan.\nToisella koirallani toimii hyvin hansaplastin laastariteippi, sitä suoraan anturaan palanen ja kuluu itsekseen pois parissa päivässä, suojaa kiven jättämää koloa siis juuri sen ajan että ehtii mennä umpeen.\nToiselle koiralle kyseinen teippi on huono idea, ei pysy kunnolla ja liima imuroi sitten anturaan lisää kiviä.\nKysymys kuuluukin, onko sennuilla kokemusta hyvästä tavasta anturoiden suojaamiseen? Jokin teippi joka varmasti pysyy, ja kuluu pikkuhiljaa pois, jättämättä liimaa?\nOlen kuullut että esimerkiksi huskyilla hoidetaan anturavammoja teipaten, ja varmaan joillain muillakin roduilla ongelmia anturoiden kanssa on. Anturan suojauskertomuksia ja vinkkejä siis kaivataan.\nRe: Kivi anturassa, teippaus? (Koirista)\nPäivämäärä: 10.8.13 19:32:39\nLaitetaanpas uppia jos osuisi jollekin silmään...\nPäivämäärä: 10.8.13 19:35:36\nai siis pihalta menee kiviä ihan anturan sisään? anteeksi tyhmä kysymykseni, mutta en oo ikinä törmänny moiseen ongelmaan ja koiria on ollu elämässä paljon, hämmentää =D aina oppii näköjään uutta\nPäivämäärä: 10.8.13 20:07:56\nHahhah :D Aina voi oppia uutta ;) Joo ihan tavallista ja whippeteille ja greylle tyypillistä. Varpaiden anturat on ne herkimmät, etenkin etujalkojen varpaissa. Asfalttilenkeillä noita enimmäkseen saa aikaiseksi, lyhyilläkin pätkillä eikä tarvitse edes olla kuuma ilma. Menee kyllä hiekkateillä tai ihan maastossakin. Pienen pienet terävät kivet siis uppoavat anturaan, usein aukosta voi sitten mennä sinne useampikin. Niitä ei edes välttämättä huomaa kuin vasta sitten kun ovat kulkeutuneet syvemmälle. Neulalla nuo sitten kaivellaan sieltä ulos. Paikalle jää reikä, kolo johon voi mennä uusi kivi ennenkuin haava paranee. Siihen siis tarvitsisin sitä teippiä. Osaavathan käyttävät anturahaavoihin ihan pikaliimaakin, itse en uskalla.\nPäivämäärä: 10.8.13 20:14:02\njahas, ompas erikoista =D kiitoksia tästä topasta! vaikka miusta ei apua ollut, mutta siusta oli miulle, en tosiaan oo kuullutkaan tämmösestä! =D pitää painaa muistiin tämä asia, ties vaikka joskus joutuu moisen ongelman eteen. miun on kyllä nyt pakko mennä varuiks tutkimaan koirien anturat... =D\nPäivämäärä: 10.8.13 20:20:44\nAnturakivet bongaa helpoiten heti lenkin jälkeen. Siitä kielii pienenpienet tummat pisteet anturassa, jos ei ihan ole kivikin hieman näkymässä siinä kiiltäen. Niistä tummista pisteistä on tullut hieman verta tai läpinäkyvää kudosnestettä. Varmaan suurimmalla osalla koirista ei moista huolta edes ole, vaan anturoista kaivetaan sitten ihan rehellisesti lasia... Myös muuten ruusunpiikit voivat upota sinne kipeästi.\nEi varmaan täällä moni olekaan törmännyt, oikeastaan ajattelinkin jos vaikka jollain on lähinnä haavojen tai kulumien vuoksi kokemusta teippaamisesta, esim valjakkoihmisillä voi ollakin.\nPäivämäärä: 10.8.13 20:30:32\nTuli tästä topasta mieleen että omallakin koiralla oli kerran kivi anturassa, sitä ei vain silloin heti tajunnut, kun ei semmoista mahdollisuutta tullut mielenkään. Aluksi huomasi vain, että koira ontuu hieman, mutta tassuista en mitään syytä sille löytänyt niinkuin ei muutkaan jotka tassuja katsoi. ajattelin silloin että varmaan on vain jalan vähän venäyttänyt. ontuminen sitten loppui ja meni kuukauden tai reilunkin ilman mitään oireita kunnes alkoi taas ontumaan jolloin vasta näin anturassa jäljen josta kivi oli alkanut itsestään työntytö ulos päin, siellä reijässä se sitten kiilteli kudosnesteen kera tosin aika syvällä vieläkin. silloin sain se sitten onneksi räpellettyä ulos anturasta. En kylläkään muista millä reijän sillon peitin...\nPäivämäärä: 10.8.13 23:00:25\nJoo noi mystiset ontumat voi muuten hyvinkin olla just kivi anturassa. Se on voinut olla siellä vaikka kuinka kauan ja siihen reagoidaanki ehkä vasta kun se on kulkeutunut tarpeeks ärsyttävään paikkaan. Osa näkyy röntgenissä, osa ei. Mut se on kyllä ihan hyvä muistaa just jos epäillään mystistä, ehkä lihasperäistä ontumaa joka esiintyy vaan joskus ja häviää ja tulee uudestaan. Voi olla tosiaan anturakivi.\nPäivämäärä: 10.8.13 23:08:27\nEn minäkään ole tällaisesta ennen kuullutkaan, mutta oman koirani antura halkesi viime keväänä. Siinä ei pysynyt mikään side tai tossu, joten ainoaksi vaihtoehdoksi jäi haavan huolellinen puhdistus monta kertaa päivässä ja lisäksi laitoin halkeamaan Vetramil-voidetta (puhdistaa ja nopeuttaa paranemista). Lenkit olivat toki lyhkäisiä niin kauan että haava umpeutui.\nEn tiedä, oliko tästä apua mutta kerroin kuitenkin :)\nPäivämäärä: 11.8.13 00:24:49\nMission: Yksi tutun käyttämä teknikkaa on laittaa anturaa vasten haavataitos ja teipata se sitten paikoilleen haavateipillä. Tulee vähän isompi paketti kyllä.\nTuossa kuvia aiheesta: http://teamkenzongos.blogspot.fi/2012/06/hypafix-tassuteippaus.html\nPäivämäärä: 11.8.13 01:26:34\nMielenkiintoista. Kiinnitetäänkö tuohon jalostuksessa huomiota? Ts onko kyseessä jonkinlainen anturoiden heikkous kyseisillä roduilla?\nPäivämäärä: 11.8.13 01:32:14\nNo mulla on wipukoita enkä ole koskaan kuullutkaan tälläisesta ongelmasta :D Kuitenkin ihan aktiivisia harrastuskoiria, joiden kanssa liikutaan paljon vaihtelevissa maaastoissa...\nPäivämäärä: 11.8.13 02:14:33\nNo eipä tuo silti harvinaista ole. Kannattaa vilkaista tuota kahden tähden linkittämää blogia jossa kerrotaan enemmänkin. Eikä tosiaan ole ihan ainoa lähde josta kulee "kivitassuista"\nJuu jalostuksessa kiinnitetään erityisesti huomiota anturakiviin. Vinoihin viiksikarvoihin ja vääränvärisiin ripsiin myös. (Just kidding)\nTaitaa vaivata eniten kuitenkin kaupunkilaiskoiria, jotka eivät asfaltitta pysty elämäänsä elämään. Vaikka meilläkin pyritään pois asfaltilta niin paljon kuin mahdollista, ei viitseliäisyys kuitenkaan riitä siihen etteikö asfalttilenkkejä välillä tulisi. Asfalttiakin joutuu tallustamaan ennenkuin pääsee lähimaastoihin, ja autolla ei aivan joka ikinen päivä viitsi ajella paremman perässä, eikä ainakaan montaa kertaa päivässä...\nPaketointi tsekattu, itseasiassa väännän tohon nyt huomenna vähän erilaisen paketin mutta vastaisuuden varalle ajattelin tilata jenkkilästä tämmöisiä:\nPäivämäärä: 11.8.13 09:12:03\nJoo, tuo kiviongelma ei tosiaan ole mitenkän hirveän harvinaista ja olen kuullut sitä tapahtuvan myös muille roduille. Oma whippet ei ole toistaiseksi imuroinut anturoihinsa mitään ylimääräistä (paitsi kerran tuhri tassunsa pihkaan/muuhun tahmaan ja sen jälkeen käveli hiekkatiellä --> olipa aika perkeleellistä nyhtää sitä kivitahmakerrosta tassusta jälkeenpäin) mutta sen emä on muutaman kerran saanut kiven anturaansa. Ei ainakaan tuo ominaisuus siis ole meille periytynyt. Ja tuon emänkin kohdalla kivet anturassa eivät ole mikään yleinen ongelma, vaan max. 1 kivi/vuosi.\nPäivämäärä: 11.8.13 09:31:08\nEhkä kuitenkin kannattaisi miettiä, voisiko jalostusvalinnoilla vähentää ongelmaa? Nimim. itsekin koiria kaupungissa pitänyt ja asvaltilla kulkenut (rotuvalikoimassa terrieri, lapinkoira, spk) eikä ikinä ole noin käynyt.\nVeljeni harrastamassa rodussa esiintyy tassu/anturaongelmia, ja ihan on perinnölliseksi vaivaksi myönnetty.\nPäivämäärä: 11.8.13 11:04:32\nMinulla on ollut koiria yli 50 vuotta, mut nyt sain ensimmäistä kertaa tietää tällaisestakin ongelmasta. En suosittele kasvattajille tuon ongelman vähättelemistä: heikko anturan laatu on varmasti perinnöllistä ja vinttikoiralle suorastaan invalidisoivaa.\nPäivämäärä: 11.8.13 15:17:38\nMeillä yhdellä pikku terrierillä tassu ongelma.\nNyt ollaan suosiolla käytetty tossuja ja tassut pysynyt hyvänä.\nHetken kesti koissun tottua tossuihin, mutta nyt viipottaa tyytyväisenä :)\nPäivämäärä: 11.8.13 15:26:25\nTäytyy muistaa että tuollainen voi olla muistakin syistä johtuvaa kuin perinnöllisistä. Suurimmaksi osaksi muutenkin kaupunkilaiskoirien ongelma, saattaa olla että vinttikoiraa ei ole jalostettu asfaltille. Jos siitä muiden ominaisuuksien lisäksi pitäisi vielä jalostaa kaupunkikävelykoira niin voi olla että jalostukseen alkaa tulla jo vähän turhan paljon kriteerejä. En ole kasvattaja joten en silti väitä etteikö tällaista vaikkapa joku ottaisikin huomioon.\nKuumemmissa maissa muuten kyseistä ongelmaa esiintyy laajemminkin, siis muillakin roduilla, kuuma asfaltti ja kuumentuneet tassut, erittäin helppo nakki viheliäisille pikkukiville...\nPäivämäärä: 11.8.13 15:56:22\nSelittely ja vähättely ovat jalostuksen pahimpia kompastuskiviä.\nPäivämäärä: 11.8.13 16:11:00\nJoo edelleenkin ite en ole mikään kasvattaja, ja yhä uskon että asialla on muitakin tekijöitä kuin pelkästään jalostus.\nUskon sitäpaitsi että monella ei edes ole hajuakaan että omienkin koirien tassuihin saattaa joskus upota kivensiru. Kaikilla ei välttämättä ole tarve niitä kaivella pois ellei koira suoranaisesti onnu.\nPäivämäärä: 11.8.13 16:52:54\nEi todellakaan ole vain vinttikoirien ongelma tämä. Mutta ehkä vinttikoiraihmiset ovat vain hereillä ja tiedostavat asian ja puhuvat siitä, monille muille ei tule mieleenkään että koiran ontumisen syy voisi olla kivensiru tassussa.\nPikaisella laskutoimituksella mulle tulee mieleen tuttavapiiristä seitsemän tapausta, joissa koiran ontumisen on aiheuttanut anturassa oleva kivi. Kaikilla koirilla ontuminen on alkanut yhtäkkiä, mennyt levolla ohi, mutta aina vaiva on palannut takaisin. Koira saattaa nurmikolla/pehmeällä hiekkatiellä liikkua täysin ongelmitta mutta kovalla alustalla yhtäkkiä ontuu taas. Koirien kanssa on rampattu eläinlääkäreillä ties missä lonkkakuvissa sun muissa, fyssareilla, hierojilla... Eikä ole tullut mieleenkään katsoa koiran tassuja. Sitten yhdellä näistä havaittiin kivi kun kuvattiin koko jalka vikaa etsittäessä. Antura auki, kivi pois ja tadaa, koira oli täysin kunnossa taas. Nyt kun tieto tämänkin vaivan mahdollisuudesta on levinnyt omiin harrastuspiireihin niin omistajat osaavat heti ontumisen ilmaannuttua syynätä tassut läpi.\nKuinkahan monella suomalaisella koiralla tälläkin hetkellä tutkitaan sitkeän ontumisen syytä ja vaivan aiheuttaja on pikkuinen kivensiru...\nNiin joo, yksikään mun tietämistä tapauksista ei ole vinttikoira. Sekaan mahtuu niin pieniä kuin isompiakin paimenia, alkukantaisia rotuja, noutajia jne.\nPäivämäärä: 19.8.13 00:25:52\nTähän vanhaan vielä lainaus:\n"Jan Räihä kertoi, että whippetillä (ja greyllä) anturapinta on pieni verrattuna esim. noutajaan. Noutajan antura "leviää" askeltaessa kuin hanska, mutta whippetin antura on pieni ja tiivis osuessa maahan. Jos whippetin laittaa seisomaan lasipöydälle ja menee itse sen alle tarkastelemaan lasiin osuvaa anturapintaa, se on sangen pieni.\nKoiran painosta 60-70% on etujaloilla, mikä osaltaan selittää asiaa. Lisäksi nivelillä on erilainen jousto; noutajan nivelet joustavat ihan eri tavalla kuin esim. whippetin. Whippetillä on lisäksi sangen jämäkät varpaat, ne ovat osittain jopa "kulmautuneet" eri tavalla kuin muilla koiraroduilla. Ja kun antura ei astuttaessa leviä kuin hanska maahan, pinta-ala pysyy pienenä astuttaessa."\nVähän menee tosiaan nyt vaikeaksi jalostaa yhtäkkiä whippetin ja greyn anturat tuosta vaan paremmiksi kestämään asfalttia, pitäisi vissiin risteyttää noutajien kanssa niitä.\nPäivämäärä: 19.8.13 00:27:27\nEn jaksanu lukee koko ketjua... mutta ei kyllä ole kellään koiristani anturaan sisään kivet uponneet. eikä muutenkaan jalkojen mukana kulkeneet varsinaisemmin.\nPäivämäärä: 19.8.13 00:33:20\nPäivämäärä: 19.8.13 13:04:54\nMulla basulla meni viime talvena kävyn sellainen pieni kuoripalanen anturan sisään. Onneksi sain kaivettua kokonaisena pois. Suojauksena käytin haavataitosta ja sellaista venyvää ihoteippiä? En nyt muista millä nimellä se oikeasti kulkee. Sillä kuitenkin pysyi hyvin. Lisäsuojana laitoin sidoksen päälle sukan, jonka kiinnitin myös teipillä. Basu kun oli kova repimään sidosta.


Haluaisitko pelata lacrossea? | turkutitans.com\nKattava lacrossen eli haavipallon tietopankki\nPallo haaviin ja menoksi – lacrosse Suomessa\nupdated on December 28, 2018 December 28, 2018 by isabelLeave a Comment on Pallo haaviin ja menoksi – lacrosse Suomessa\nLacrosse on joukkuelaji, jota pelataan haavipäisellä lacrosse-mailalla ja lacrosse-pallolla. Lajilla on pitkä historia, ja sen juuret ovat Pohjois-Amerikassa, jossa sitä ovat alkujaan pelanneet intiaaniheimot. Tuolloin pelillä oli sodankäyntiin liittyviä sekä uskonnollisia merkityksiä, jotka ovat sittemmin jääneet historiaan.\nAlkuperäiset lacrosse-ottelut saattoivat olla hyvinkin rajuja tapahtumia, joissa pahimmillaan menetettiin ihmishenkiä. Niin hurjalta kuin tämä kuulostaakin, on tänä päivänä tilanne toki aivan toinen. Vaikka kyse onkin kontaktilajista, ehkäisevät pelisäännöt ja suojavarusteet vakavia loukkaantumisia.\nLacrossesta on neljä eri versiota, joita pelataan erilaisin säännöin ja varustein. Näistä kenttälacrosse ja sisälacrosse ovat miesten pelejä ja lisäksi on naisten lacrosse, joka kieltää kehokontaktin. Neljäs versio on intercrosse, joka on eräänlainen lacrossen kevytversio. Intercrossea voidaan pelata sekajoukkuein. Yhdysvalloissa lacrosse on suosittu koulu-urheilulaji. Nuorempien oppilaiden keskuudessa pelataan paljon nimenomaan intercrossea. Collegelacrosse puolestaan on tyypillisesti kovatasoista pelaamista, josta saatetaan hyvinkin ponnahtaa jopa ammattimaiseen lacrossen pelaamiseen. Suomessa laji on vielä tuntemattomampi, mutta kasvattaa suosiotaan tasaisesti.\nLacrossen harrastajaksi Suomessa\nSuomeen lacrosse on rantautunut vasta tällä vuosituhannella. Tietoisuus lacrossesta ja kiinnostus lajia kohtaan on kuitenkin koko ajan kasvanut. Useilla paikkakunnilla pelataan jo lacrossea, mutta Suomen Lacrosseliitto etsii koko ajan uusia kiinnostuneita pelaajia myös kaupungeista, joissa ei vielä ole lacrossejoukkuetta. Kiinnostuneet uudet harrastajat voivat täyttää yhteydenottolomakkeen netissä, minkä jälkeen Lacrosseliitto auttaa selvittämään, löytyisikö samalta paikkakunnalta muitakin kiinnostuneita. Lacrosse-seuroja on tällä hetkellä Helsingissä, Jyväskylässä, Turussa, Lahdessa, Littoisissa ja Vaasassa, mutta joukkueita löytyy monelta muultakin paikkakunnalta.\nTunnusomaisin varuste, jonka lajin harrastamiseen tarvitsee, on lacrosse-maila. Maila koostuu kahdesta osasta: haavimaisesta päästä ja varresta. Lacrosse-pallo on halkaisijaltaan hieman alle 6,5 cm:n kokoinen kumipallo. Kuten missä tahansa vauhdikkaassa lajissa, myös lacrossessa suojavarusteiden käyttö on tärkeää. Pelaajat tarvitsevat kypärän, johon kuuluu kasvo- ja leukasuojus. Lisäksi käytetään hanskoja, kyynärsuojia ja hartiasuojia. Koska naisten lacrossessa ei sallita taklauksia tai kontaktia toiseen pelaajaan, myös suojavarusteet ovat toisenlaiset. Yleensä suojalasit ja hammassuojat riittävät.\nMiltä näyttää lacrossen tulevaisuus Suomessa?\nVaikka monelle laji on edelleen tuttu lähinnä amerikkalaisista TV-sarjoista, alkaa tunnettuus myös Suomessa pelattavana lajina pikkuhiljaa lisääntyä. Lacrosse on laji, josta on helppo kiinnostua, sillä nopeatempoisessa pelissä riittää taklauksia ja maaleja. Tästä syystä pelien seuraaminen on myös katsojalle mielenkiintoista puuhaa, mikä auttaa osaltaan uusia harrastajia kiinnostumaan lacrossesta. Kiinnostuksen kasvaessa uusia joukkueita perustetaan pikkuhiljaa. Lacrossen tulevaisuuden kannalta merkittävää on erityisesti se, että on alettu perustamaan juniorijoukkueita. Näin lajille saadaan harrastajia pitkälle tulevaisuuteen.\nMoni suomalainen lacrosse-seura oli vielä muutamia vuosia sitten lähinnä kaveriporukan juttu, mutta tänä päivänä ne ovat jo huomionarvoisia urheiluseuroja. Mistä tämä nopea kehitys sitten johtuu? Suomalaiset ovat perinteisesti pesäpallokansaa ja jääkiekkokansaa. Näitä molempia lajeja muistuttava, vauhdikas ja innostava lacrosse sopii loistavasti tämän joukon jatkeeksi. Ei ole ihme, että lacrosse on ollut nosteessa jo vuosia. Voidaan odottaa, että trendi jatkuu ja lacrosse kasvaa yhä suositummaksi lajiksi myös tulevaisuudessa. Ehkä suomalaiset ovat tulevaisuudessa myös lacrossekansaa?\nSuomen lacrossen korkein sarjataso on SM-sarja, jota on pelattu jo yli kymmenen vuotta. Osallistuvien joukkueiden määrä on vuosien varrella vaihdellut, ja nyt Suomen mestaruudesta kilpaillaan kolmessa sarjassa: miesten box lacrossen sekä field lacrossen SM-sarjassa sekä naisten field lacrossen SM-sarjassa. Myös junioreilla on ollut oma SM-sarjansa. Vuonna 2018 miesten field lacrossen SM-kultaa sai Turku Titans ja naisten Helsinki Chiefettes. Box lacrossessa kausi 2018 pelattiin kokeilumielessä sekajoukkuein, joten SM-sarjaa ei virallisesti pelattu.\nLacrossen SM-tason alkusarjasta neljä parasta pääsevät ylempään jatkosarjaan, ja muut jatkavat alempaan jatkosarjaan. Osallistuvien joukkueiden määrä määrittää pelattavien otteluiden määrän. Esimerkiksi vuonna 2018 miesten SM-sarjassa kukin joukkue pelasi neljä ottelua ja naisten sarjassa kahdeksan ottelua. SM-kisojen kausi ajoittuu kesäkuusta aina elo-syyskuuhun saakka. SM-sarjojen lisäksi lacrossea pelataan Suomessa myös erilaisissa turnauksissa, joita järjestetään sekä field lacrosselle että box lacrosselle. Turnauksia järjestetään ympäri vuotta. Kotimaisten kilpailuiden lisäksi suomalaiset lacrosse-joukkueet osallistuvat myös ulkomailla järjestettäviin turnauksiin.\nSuomea edustamassa maailmalla\nSuomessa on kolme lacrossen maajoukkuetta. Miesten field lacrosse -joukkue ja box lacrosse -joukkue sekä naisten field lacrosse -joukkue. Tähän mennessä paras arvokisasijoitus field lacrossesta on tullut vuonna 2016 miesten EM-kisoissa Unkarissa, jolloin Suomen joukkue sai kotiutua pronssimitalit kaulassaan. Myös miesten box lacrossessa on tullut menestystä, sillä vuoden 2017 kotikisoissa Suomen joukkue sai loistavan päätöksen kisoille voittamalla EM-pronssia. Menestys kisoissa puhuu selvää kieltä siitä, että Suomi on tänä päivänä Euroopan parhaimpien joukossa miesten lacrosessa.\nOlisiko lacrosse sinunkin lajisi?\nLacrosse on hyvän fiiliksen kontaktilaji, joka tarjoaa viihdykettä niin pelaajille kuin katsojillekin. Monilta paikkakunnilla löytyy joukkueita, joiden parissa voi päästä testaamaan, olisiko lacrosse sinunkin juttusi. Suomessa on myös aktiivinen lacrosseliitto, joka auttaa alkuun silloinkin, kun et tiedä, mistä aloittaa. Lacrosse on innostava laji, joka tempaisee helposti mukaansa. Varsinkin aiemmin pesäpallon tai jääkiekon kaltaisia lajeja harrastanut pääsee nopeasti mukaan lacrossen imuun. Sekä naisten että miesten suosiossa oleva lacrosse toivottaa uudet kiinnostuneet mukaan harrastamaan!\nTekeekö haavipallo paluun olympiakentille?\nLacrosseseurat ympäri maailmaa\nYhä useampi valitsee lacrossen harrastukseksi – miksi?\nFastScoop tulee vauhdilla!\nToivotamme sinut tervetulleeksi lacrossen maailmaan\nLacrosse-pelaajan ruokavalio ja treenaaminen\nLacrosse kasvattaa suosiotaan maailmalla\nSamantyylisiä lajeja kuin lacrosse\n© Copyright 2021 turkutitans.com. All Rights Reserved. Blossom Health Coach by Blossom Themes. Powered by WordPress.


Tupla harppaus - Hattarapilven varjossa\nIhana rakas perhostyttöni Aada täyttää ensi kuussa jo viisi vuotta. Hymyilyttää ja melkein itkettää ilosta, että olen ollut pian viiden vuoden ajan tuon aurinkoisen tytön äiti. Tämä matka minkä olen kulkenut hänen kanssaan, on ollut hyvin haasteellinen, mutta siltikin äärettömän rikas. Edelleen tekisi mieli huutaa teille kaikille siellä ruudun toisella puolella, että erityislapsi tekee elämästä merkityksellistä, rikasta ja ainutlaatuista. Ihan niin kuin jokainen lapsi, mutta erityislapsen kanssa se on vaan jollain tavalla niin erityistä. En osaa selittää, mutta niin se vaan on. Ehkä siksi kun alusta lähtien on taisteltu ja kehitykseen on todella joutunut panostamaan myös äitinä. On ollut fysioterapiaa, puheterapiaa ja nyt toimintaterapiaa. Puhumattakaan niistä ainaisista käynneistä Endolla. Onneksi asumme Suomessa ja täällä saa niin hyvää hoitoa. Ilman näitä kaikkia me ei oltaisi vielä tässä pisteessä. Käsittämätöntä miten paljon terapioista on ollut apua <3\nItkettää kun mietin sitä kaikkea, mitä olen saanut kokea näiden viiden vuoden aikana. Paljon se kaikki on pitänyt sisällään tahtoa, taistelua ja onnistumisen kokemuksia. Tämä kaikki on ollut aivan mahtavaa.\nSaimme muutama kuukausi sitten Suomen voimistelutuotteelta Aadalle trapetsin sekä voimistelurenkaat. Aada on opetellut roikkumista paljon toimintaterapiassa ja onkin vahvistunut siinä kokoajan lisää. Positiivinen palaute jota toimintaterapeutilta saan lämmittää aina sydäntäni. Ja mikä parasta nyt hän pystyy harjoittelemaan taitojaan vielä enemmän kotona.\nAsensimme trapetsin Aadan huoneeseen ja tutustuimme siihen parin viikon ajan. Tämä oli Aadan ehdoton lemppari. Aluksi laitoimme trapetsin melko korkealle. Myöhemmin laskimme sitä, että Aada pääsi trapetsiin myös paremmin istumaan. Edelleen se hieman pelottaa Aadaa vaikka hän kuulemma pitää siitä enemmän kuin renkaista.\nRenkaat on Aadalle helpommat ja niissä roikkuminen onnistuu paremmin. Päätimme, että koska asumme vuokra- asunnossa niin emme voi laittaa kattoon neljiä reikiä joten vaihtelemme näiden paikkaa. Silloin kun Aada haluaa keinua, otamme trapetsin kaapista tai jos hän haluaa olla renkailla, otamme ne kaapista. Tämä on toiminut meillä hyvin.\nOlen ollut todella kiitollinen näistä tuotteista ja suosittelen näitä etenkin erityislapsille. Tässä siis oiva vinkki vaikka joululahjaan. Jos lapsellasi on aistiyliherkkyyttä, arkuutta liikkumisessa niin nämä jos mitkä tsemppaavat häntä onnistumisen kokemuksiin.\nAada on edelleen hyvin arka esim. kiipeämään trapetsin päälle istumaan tai seisomaan. Hän ei hallitse täysin vielä omaa kehoaan ja on todella arka. Hän pelkää ja itkee, että putoaa. Kokoajan hän kuitenkin saa rohkeutta lisää ja näiden avulla sitä rohkeutta tulee tuplasti päivässä lisää.\nMuistan kuinka minulle luvattiin Aadan vauva aikana, että hän tulisi kolme vuotiaana pääsemään samalle tasolle muiden ikäistensä kanssa. Nyt voin sanoa täysin, että Aada on juuri sillä tasolla millä muut viisi vuotiaat. Toki hän on edelleen arka ja hyvin paljon pienempi kuin muut ikäisensä. Onhan se hullua, että Elia käyttää pian 68 cm vaatteita, mitä Aada käytti kaksi vuotiaana. Nyt Aada käyttää 92 cm vaatteita joita Elia tulee käyttämään varmaan jo ensi kesänä.\nÄitinä olen kuitenkin äärettömän ylpeä tyttärestäni. Muistelimme juuri toimintaterapeutin kanssa, että kuinka paljon on tapahtunut vuodessa. Aada on ottanut valtavan kehitys harppauksen eteenpäin. Hän on oppinut todella paljon asioita. Hän on oppinut pukemaan, piirtämään, kiipeilemään, puhumaan, askartelemaan, käyttämään saksia, rakentamaan Legoilla jne. Ikinä ennen en ole joutunut puuttumaan Aadan tekemisiin, mutta nyt on alkanut sekin. Pari päivää sitten hän oli värittänyt nuken peiton sinisellä tussilla ja toissa päivänä hän kantoi kannullisen vettä huoneeseensa ja kaatoi sen pöydälleen. Tätäkö se elämä pienten lasten kanssa todella on? Olen nyt vasta päässyt mukaan siihen mistä kaikki aina höpöttää :D Voi että, kyllä hän on vaan jo niin iso tyttö. Eihän tässä kauaa enää mene kun hän lähtee koulun penkille. Hurjaa!\nPsst. Instagramiin ilmestyy muutaman päivän sisällä arvonta jossa voi voittaa itselleen Trapetsin. Käyhän osallistumassa ja tägää kaveritkin mukaan.\n* Yhteistyössä: Suomen Voimistelutuote\nTunnisteet: aistiyliherkkyys, erityislapsi, turnerinoireyhtymä, yhteistyö\nJäikö sinne mahaan vielä toinenkin vauva?


Helsingin Polarn O. Pyret myymälät - VeniceExpert\nHelsingin Polarn O. Pyret myymälät\nRuotsalainen lastenvaatekaupan ketju Polarn O. Pyret on Helsingissä kahdella myymälällä, ostoskeskuksissa Kamppi ja Itis.\nVuonna 1976 perustettu Polarn O. Pyret valmistaa persoonallisia lastenvaatteita, joissa lähtökohtina ovat korkea laatu, uniikki design, ja vaatteiden toimivuus vauhdikkaimmissakin leikeissä.\nVaatteita löytyy myymälöissä 0-11-vuotiaille lapsille, kokoluokkaan 152 cm saakka, kuin myös odottaville äideille.\nTuotevalikoimat on jaettu viiteen eri pääkategoriaan, 0-6 kk lapset, 6 kk – 2 v lapset, 2-6 v lapset, 6-12 v lapset, sekä aikuiset.\n0 – 6 KK (koot 40 – 68): bodyt ja potkuhousut, lyhythihaiset ja hihattomat, pitkähihaiset ja hupparit, housut ja shortsit, mekot ja hameet, sukat, sukkahousut ja leggingsit, yö- ja alusasut, hatut ja hanskat, ulkovaatteet, tossut ja kumisaappaat, uima-asut, asusteet, ECO-vaatteet, PO.P Originals, aluskerrastot, välikerros.\n6 KK – 2 V (koot 74 – 92): bodyt ja potkuhousut, lyhythihaiset ja hihattomat, pitkähihaiset ja hupparit, housut ja shortsit, mekot ja hameet, sukat, sukkahousut ja leggingsit, yö- ja alusasut, hatut ja hanskat, ulkovaatteet, tossut ja kumisaappaat, uima-asut, asusteet, ECO vaatteet, PO.P Originals, aluskerrastot, välikerros, farkut.\n2 – 6 V (koot 98 – 116): lyhythihaiset ja hihattomat, pitkähihaiset ja hupparit, housut ja shortsit, mekot ja hameet, sukat, sukkahousut ja leggingsit, yö- ja alusasut, hatut ja hanskat, ulkovaatteet, tossut ja kumisaappaat, uima-asut, asusteet, ECO-vaatteet, PO.P Originals, aluskerrastot, välikerros, farkut.\n6 – 12 V (koot 122 – 152): lyhythihaiset ja hihattomat, pitkähihaiset ja hupparit, housut ja shortsit, mekot ja hameet, sukat, sukkahousut ja leggingsit, yö- ja alusasut, hatut ja hanskat, ulkovaatteet, tossut ja kumisaappaat, uima-asut, asusteet, ECO-vaatteet, PO.P Originals, aluskerrastot, välikerros, farkut.\nAIKUISET: lyhythihaiset ja hihattomat, pitkähihaiset ja hupparit, housut ja shortsit, mekot ja hameet, sukat, sukkahousut ja leggingsit, yö- ja alusasut, ulkovaatteet, asusteet, ECO-vaatteet, PO.P Originals, aluskerrastot, välikerros.\nKoko tuotekuvasto on selattavissa hintoineen Polarn O. Pyretin verkkokaupan kautta, osoitteessa www.polarnopyret.fi.\nTyyliltään vaatteet ovat persoonallisia ja iloisia, joissa käytetään selkeitä ja hilpeitä värejä, leikkisiä kuoseja, sekä klassista raitaa.\nUlkovaatteiden suhteen Polarn O. Pyretin tuotteet on suunniteltu teknisiltä ominaisuuksiltaan ja istuvuudeltaan leikkivän lapsen tarpeisiin, vaihteleviin sääolosuhteisiin.\nVaatteet on tarkoitettu ennen kaikkea kestämään lapsen arkisissa tarpeissa, mutta vaihtoehtoihin kuuluu myös ratkaisuja juhlatilaisuuksiin.\nPolarn O. Pyret ketjun saaman suosion takaa löytyy yhtäältä myös firman filosofian painottama toiminnan ympäristöystävällisyys ja sosiaalinen vastuu.\nJos haluat tukea tätä puolta yrityksen toiminnasta, kaikkein ympäristöystävällisimmin valmistettu osa mallistoista on tunnistettavissa ECO-merkistä.\nPolarn O. Pyret ketjuun kuuluu kaiken kaikkiaan yli 110 myymälää, 10:ssä eri maassa.\nHelsingin Polarn O. Pyret myymälät – yhteystiedot\nPolarn O. Pyret Kauppakeskus Itis\nPolarn O. Pyret Kauppakeskus Kamppi\nUrho Kekkosenkatu 1, 3. kerros\nPolarn O. Pyret myymälät muualla Suomessa – yhteystiedot\nPolarn O. Pyret Espoo Kauppakeskus Sello\nPolarn O. Pyret Hyvinkää Kauppakeskus Willa\nPolarn O. Pyret Jyväskylä Kauppakeskus Forum\nPolarn O. Pyret Kempele Kauppakeskus Zeppelin\nPolarn O. Pyret Kokkola Kauppakeskus Chydenia\nPolarn O. Pyret Kuopio Matkus Shopping Center\nAukioloajat: ma-pe klo 10-21, la klo 09-18, su klo 12-18\nPolarn O. Pyret Lahti Kauppakeskus Trio\nPolarn O. Pyret Lappeenranta Kauppakeskus Galleria\nPolarn O. Pyret Lempäälä Ideapark\nPolarn O. Pyret Outlet Raisio Kauppakeskus Mylly\nPolarn O. Pyret Rovaniemi Kauppakeskus Revontuli\nPolarn O. Pyret Turku Kauppakeskus Skanssi\nPolarn O. Pyret Vaasa HS Centre\nPolarn O. Pyret Vantaa Viihdekeskus Flamingo\nSuomen Polarn O. Pyret ketjun virallinen Facebook-sivusto on sijoitettu osoitteeseen www.facebook.com/polarnopyretfinland.\nFacebook-sivuille tulee muun muassa Polarn O. Pyret tyylivinkkejä, tietoja uusista tuotteista, ja tiedotteita ajankohtaisista alennusmyynneistä.


Voittoa tavoittelevan käsityökerhon perustaminen Kiinaan\nVihakara, Sarianne (2018)\nOpinnäytetyön tarkoituksena oli tutkia voittoa tavoittelevan käsityökerhon perustamista Kiinan suurkaupunkiin Shenzheniin ja sen markkinoita. Opinnäytetyön ensimmäisenä tavoitteena oli tutustua Kiinaan toimintaympäristönä ja tutkia millaisia ovat kiinalaiset kuluttajat. Toisena tavoitteena oli perehtyä kilpailija- ja asiakasanalyysiin. Opinnäytetyön kolmantena tavoitteena oli toteuttaa markkinatutkimus.\nTeoreettisessa viitekehyksessä käsitellään alan kilpailutyyppejä ja rooleja, kilpailuetuja, viittä markkinavoimaa, kilpailustrategioita, kuluttajakäyttäytymistä ja kiinalaisia kuluttajia sekä asiakasanalyysiä segmentoinnin muodossa.\nTutkimusmenetelminä käytettiin sekä määrällistä että laadullista tutkimusta. Määrällisen tutkimuksen tulokset kerättiin Webropol-ohjelmalla luodun kyselylomakkeen avulla, joka lähetettiin kiinalaisen pikaviestimen avulla yli 600 kiinalaiselle. Vastauksia tähän kyselyyn saatiin 104 kappaletta. Laadullinen tutkimus toteutettiin mystery shoppauksena, jonka avulla kerättiin tietoa kuudesta kilpailevasta yrityksestä.\nOpinnäytetyön tuloksista kävi ilmi, että käsityötunneille on kysyntää. Kiinnostus käsityötunteihin oli hyvin tasaista, eikä selkeää asiakassegmenttiä löytynyt, vaan lopullinen segmentointivaihtoehto riippuu paljon sijainnista. Kyselytulokset osoittivat, että käsitöistä kiinnostuneet vastaajat ovat kiinnostuneita monenlaisista käsitöistä, opetus halutaan kaksikielisenä tai englanniksi ja osan opettajista toivotaan olevan kiinalaisia ja osan ulkomaalaisia. Mystery shoppingista kävi ilmi, että useat kilpailijat ovat ryhmittyneet ja suurin osa sijaitsee ostoskeskuksissa, kilpailijoiden keskimääräinen palvelun hintataso on korkeampi kuin kyselylomakkeeseen vastanneet ovat valmiita maksamaan ja kilpailijat ovat keskittäneet palvelunsa kapeille segmenteille. Näistä tuloksista päätelmänä oli, että käsityökerholle, joka tarjoaa monipuolisia käsityötunteja englanniksi ja kiinaksi, on kysyntää eikä vastaavaa markkinoilla ole. Suurimpana alalle tulon esteenä on valtion harjoittama politiikka, joka saattaa evätä kaikki alalle tulon mahdollisuudet ulkomaalaiselta sijoittajalta tai yrittäjältä.


Podcastit | Arter Akatemia | Oivaltavia Kuunteluhetkiä\nKuuntele Arterin oivaltavia podcasteja!\nTäältä löydät koottuna Arterin kaikki Podcastit. Tarjoamme monipuolisesti sisältöä, joka palvelee osaamisen ja liiketoiminnan kehittämistä ajasta ja paikasta riippumatta. Haluamme jakaa asiantuntijoidemme osaamista, kokemuksia ja oivaltavia tarinoita sinulle niin, että voit helposti ja säännöllisesti kehittää osaamistasi - podcastimme ovat lyhyitä, kuuntele vaikka työmatkalla! Paina siis play:ta ja kuuntele tallenteita ajankohtaisista aiheista silloin kun sinulle sopii, omalla selaimellasi.\nLaatulöpinät IMS Qualitas Fennica\nLaatulöpinät Podcast on Arterin uusi podcast-sarja, jossa pohditaan laatuun ja toiminnan kehittämiseen liittyviä myyttejä, uskomuksia ja vahvassa eläviä käytänteitä. Podcast-isäntänä Laatulöpinöissä toimii konsulttitiimin esimies Markus Meurman. Markuksen mottona on: "Laatu on hauskaa", ja laadunhallinta onkin ollut lähellä hänen sydäntään jo heti uran alkuajoista lähtien.\nUudistunut EFQM-malli 2020\nPodcastissa ollaan tällä kertaa todella uuden äärellä, sillä tässä jaksossa käydään läpi uudistunutta EFQM-mallia 2020. Markus Meurman ja podcast-jaksomme vieras, Laatukeskuksen vanhempi asiantuntija Maija Vaismaa pohtivat, mitä uutta malli pitää sisällään, miten sitä voi oppia hyödyntämään, ja mikä sana mallissa toistuu eniten.\nLean asiantuntijatyössä -podcastissa keskitytään leanin todelliseen ytimeen, jossa sana lean ei ole pelkkä etuliite tai oikotie onneen. Jos lean on pohjimmiltaan avoimuuden kulttuuri, mitä tapahtuu jos osa organisaatiosta toimii kuin musta laatikko? Entä miten kiire sopii leaniin asiantuntijatyöhön?\nProsessiautomaatio - Hyödyt, mahdollisuudet ja haasteet\nProsessien automatisoinnissa saadaan teknologiaa hyödyntämällä uudenlaista näkökulmaa prosessityöhön. Mitä prosessiautomaatio tarkoittaa ja mitä konkreettisia hyötyjä siitä voidaan saada? Miten lähteä liikkeelle prosessien automatisoinnissa?\n6 laatuväittämää työnantajamarkkinoinnista\nKun laadun vaatimustenmukaisuudesta siirrytään vaatimusten ja odostusten ylittämiseen, kohti erinomaisuutta, saadaan mukaan muutkin sidosryhmät, kuten henkilöstö. Tällöin erinomainen organisaatio täyttää tai ylittää myös henkilöstönsä odotukset.\nKetteryyden perusasia on muutoksen hyväksyminen. Suunnitelmat muuttuvat, kun reagoidaan nopeasti, ja loppujen lopuksi tärkeintä on asiakkaan tarpeisiin vastaaminen. Laatulöpinöissä sukelletaan tällä kertaa ketteryyden ytimeen, kun podcastin teemoina ovat ketteryys ja scrum.\nKokonaisarkkitehtuurityö hyvin tehtynä avaa paljon uusia mahdollisuuksia ja luo organisaatiolle digitaalisia kyvykkyyksiä. Millaisille organisaatioille kokonaisarkkitehtuurin tekeminen soveltuu? Mihin osa-alueisiin laajalta tuntuva kokonaisarkkitehtuuri voidaan jakaa ja mitä ovat sen eri viitekehykset? Entä mitä hyötyä kokonaisarkkitehtuurista lopulta on?\nTässä kyberturvallisuusaiheisessa podcastissa keskustellaan muun muassa hyvistä salasanakäytännöistä, tietoturvarikkomuksista, sekä sertifioinnista tietoturvan korkean tason osoituksena. Hyvä tietoturva varmistetaan aina ihmisten, prosessien ja teknologian muodostaman kokonaisuuden kautta.\nLaadunhallinta - Sano mitä teet ja tee mitä sanot\nMitä kaikkea laatu on, ja ketä laatua oikein vaatii? Tällä kertaa podcast keskittyy laadunhallintaan ja sen uskomuksiin. Lopuksi pohditaan myös laadun nykytilaa ja tulevaisuutta.\nStrategia - Toivomuslista vai mahdollisuus onnistua?\nOli strategian muoto mikä tahansa, sen tarkoitus on vaikuttaa, sekä tuottaa toimintaa. Mitä strategia lopulta oikein on ja miten siinä voi onnistua?\nLean on ollut jo pitkään pinnalla erilaisissa laadun ja toiminnan kehittämisen pöhinäpiireissä. Lean-toimintaan kohdistuukin yleensä hyvin paljon erilaisia odotuksia ja ennakkoluuloja. Arterin Laatulöpinät Podcast-sarjassa ollaan edetty jo kolmanteen jaksoon. Tällä kertaa kuullaan mitä mysteereitä liittyykään Leaniin.\nOnko auditointi kamalaa?\nLaatulöpinät Podcast-sarjan toisessa osassa aiheena ovat standardit ja auditointi. Ihmetellään, onko standardeilla ja auditoinneilla vielä paikkansa nykyajassa, vai ovatko ne menneiden aikojen jäänteitä, joihin edelleen tarraudutaan?\nEnsimmäisessä Laatulöpinät-podcastissa kuullaan Markus Meurmanin johdolla kuusi erilaista prosessiväittämää, ja päästään pohtimaan niiden paikkaansapitävyyttä.\nMiksi osallistua IMS-koulutuksiin?\nHaluamme tukea asiakkaittemme ohjelmistokouluttautumista mahdollisimman laajasti. Tarjoammekin useita eri ohjelmistokoulutuksia asiakkaan tarpeesta riippuen.\nMonipuolinen laatupäällikön tehtäväkenttä\nQF-podcastien kahdeksannessa osassa avataan laatupäällikön monipuolista tehtäväkenttää yrityksessä.\nMiksi kouluttautuminen ja uuden oppiminen on tärkeää?\nHalu oppia uutta, kehittyä ja saada uutta näkökulmaa asioihin on tärkeää. Ihmiset ovat kehityshaluisia ja kehityskykyisiä. Kun yksilö oppii ja hyödyntää osaamista omassa työssään, myös organisaatio hyötyy siitä.\nOlympialaisten aikana pohditaan menestystä. Mitä menestyminen vaatii? Ja kuinka urheilu ja yrittäminen liittyvät toisiinsa?\nMiten laadunhallinta liittyy joulupipareihin?\nVuodenvaihteessa podcastin aiheena oli laadunhallinta. Lähestyvän joulun kunniaksi pohdittiinkin laadunhallinnan ja joulupiparien yhteyttä.\nAsiakas on valmis maksamaan työstä, joka luo arvoa\nLean-ajattelun keskeinen elementti - hukka, kannattaa karsia pois arvovirrasta. Mutta kuinka? Kuuntele podcast ja ota ideat talteen.\nTässä podcastissa pureudutaan syvemmälle prosessityöhön ja sen toteuttamiseen organisaatiossa onnistuneesti.\nProsessimaiseen toimintamalliin sisältyy prosessien ja niiden vuorovaikutuksen järjestelmällinen määrittely ja hallinta. Mitä kaikkea tulisi ottaa huomioon ennen prosessilähtöisen toimintatavan toteuttamista?\nTässä podcastissa pohditaan, miten laadunhallinta tukee liiketoimintaa ja menestystä.\nKuuntele Arterin toimitusjohtajan Ossi Ritolan mietteitä yrittäjyydestä. Miksi ryhtyä yrittäjäksi, mikä on yrittäjyydessä tärkeää ja mitä olisi voinut tehdä myös toisin?