Tommi Isoaho - Viimeinen matka\nTommi Isoaho | 09.03.2007 | Rock\nMeillä kaikilla edessä...JOSKUS, omistan tän biisin itselle! KOMMENTTIA KIITOS!!!\nMIKSERI MAINOS 261781 numeroon 173172 (1,90€)\nJäljet hankehen painuneet on askelten.\nLoiste kuun vain tietä valaisee.\nYksin vaeltaa, väsyneenä taivaltaa.\nElon tie ei pitkä enää lie.\nKuusen niin suuren, alla sen oksien\non lämmin, niin lämmin suojassa havujen.\nPäättyneet on sinne jäljet askelten.\nVäsyneen jo silmät sulkeutuu.\nJäljet lumehen peittyneet on askelten.\nTalviyö jo aamuun aukeaa.\nMatka viimeinen alkanut on vanhuksen.\nPäättynyt on taival päällä maan.\non lämmin, niin lämmin vuoteensa viimeinen.\nSiivetönkin lentää valoon auringon,\nluojaltaan kun siivet selkään saa.\nTäyttynyt on jälleen toive vanhuksen,\näiti maa kun uneen tuudittaa.\nTulipa pitkästä aikaa yllätyttyä täysin, kuinka hyvää musiikkia täältä mikseristä löytyi. Melankolisen musiikin ystävänä kappaleesi iskivät kyllä hyvin. Tämä kappale iski parhaiten, lauluäänesi on oikein miellyttävä, muistuttaa jokseenkin edesmenneen kaikkien tuntemaa gösta sundqvistin ääntä. Mutta kyl sinussa on potentiaalia ja asennetta, jatka samaan malliin! :)


Bond mielessä | Illuusioita\nPosted by Kirsi-Maria under elokuvat ja tv, muistoja, ystäviä\nOlen jo jonkin aikaa hyräillyt Adelen Skyfall -kappaletta ja hyristellyt uuden Bond-rainan odotuksessa. Tänään odotus palkittiin ja näin mitä odotin. Kävelin kotiin lumesta pehmenneen iltamaiseman halki enkä voinut lakata hymyilemästä.\nOlen varsin myöhäisherännäinen Bond-fani; vasta Daniel Craig ja hänen myötään säröisempi, inhimillisempi James Bond on saanut minut tykkäämään ilmiöstä. Onhan James Bond tietenkin kummallinen ja epätodellinen hahmo, jos häntä oikeasti ajattelee, mutta parasta näissä viimeisimmissä leffoissa on, että juuri tätä Bondin kertakaikkista outoutta käytetään leffan aineksina. On traumoja, on alkoholiongelma, on särkyneen sydämen vuoksi sitoumisvaikeuksia. Ja Daniel Craig on kaiken räiskinnän keskellä jotenkin ihmismäinen 007 niin, että suoritukset eivät näytä helpoilta – kaikkea muuta – ja juuri siksi tykkään Bondista vielä enemmän.\nSkyfall palautti mieleen myös mukavimman Bond-muistoni. Opiskeluaikoina Turussa järjestimme kerran mahtavat Bond-bileet ystäväni L:n synttäreiden kunniaksi. Varasimme yökerhon kabinettitilan, teimme leffahenkiset kutsukortit joilla baariin pääsi sinä iltana sisälle ja jaioimme niitä ihan kaikille ketä tunsimme. Kaverit auttoivat koristelemaan paikan Bond-henkisesti. Paikan dj oli tuttumme ja hän hoiti teemamusiikit, ja baarimikko valmistautui martiniaineksilla. Pukeutumisen kannalta James Bond on juhlateemana kivan helppo. Miehillä oli kaikilla tummat puvut ja naiset koristautuivat Bond-tytöiksi kuka mitenkin. Niitä juhlia varten hommasin vaalean Moneypenny-peruukkini (jota käytin myös monta vuotta myöhemmin esittäessäni eräissä juhlissa republikaania).Leivoin ison syntymäpäiväkakun mukasalaa ja kiikutin sen baarin jääkaappiin. Yökerhon henkilökunta oli mukavasti avuliasta koko ajan. Jossain vaiheessa iltaa kakku sitten haettiin ja kaikki lauloivat synttärisankarille.\nParhaiten muistan aivan juhlien alun. Asuin keskustassa ja osa vieraista tuli minun luokseni etkoille. L ja minä lähdimme juhlapaikalle hieman ennen kutsukorttiin merkittyä aikaa, että olisimme siellä sitten odottamassa kun vieraat saapuivat. Juhlapaikka oli koristeltu, odotti vain vieraita. Me tilasimme komealta baarimikoltamme martinit ja jännitimme juuri niin täristen kuin juhlia odottaessa vain voi olla: Voi ei tuleeko tänne ketään? Entä jos ketään ei tule? Voi varmasti ei tule ketään, tämä on ihan floppi! Ja sitten kaikki saapuivat paikalle ja loppuilta meni juhlahumussa.\nBond-bileistä on jäänyt vain hyviä muistoja. En muista järjestelystressiä enkä sitä, oliko siellä oikeasti kivaa – muistan vaan miten mahtavat juhlat ne olivat! Nostalgiaa, nostalgiaa. Siihen aikaan valokuvat otettiin vielä paperikuviksi, joten minulla ei valitettavasti ole mitään linkitettäväksi tähän.\nPaljon on vettä virrannut Aura-joessa sen jälkeen… Sellaisia synttäreitä en ole järjestänyt kenellekään sitä ennen enkä sen jälkeen. Voisi alkaa vähitellen olla aika. Toisaalta, jos nyt haluaisin saada yhtä paljon ystäviäni kokoon samaan aikaan, täytyisi minun järjestää tilaisuuteen myös lapsiparkki. Niin ne vaan elämäntilanteet muuttuvat, ja niin pitääkin olla.\nTietysti, jos kaikki hyvin menee, ehkä vuoden päästä juhlitaan vielä isommin. Ei ehkä Bond-teemalla, mutta kuitenkin. Juhlien odottaminen motivoi ehkä myös tekemään töitä kovemmin sen eteen, etteivät aikataulut petä. Niin että varatkaa vaan jo ne lapsenvahdit.\n2 vastausta to “Bond mielessä”\nlokakuu 27, 2012 at 3:04 pm\nAhhahaa! Niin monia muistoja… Todella hyvä että kuvat säilyvät vain albumissa, peruukki oli nimittäin kohtuullisen hiostava! Jösses. Oli kyllä mah-ta-vaa.\nlokakuu 29, 2012 at 9:49 pm\nOnko sulla sitä enää? Mun on myyty pois… 😀\nOli ne kyllä mahtavat juhlat – halaus sulle!\nlokakuu 26, 2012 at 8:51 pm\nelokuvat ja tv, muistoja, ystäviä


Laatuinsinööri, Barona Teollisuus Oy\nIlmoituksen osoite: https://tyopaikat.oikotie.fi/tyopaikka/1297397\nEtsimme laatuinsinööriä asiakkaallemme Helsinkiin. Tehtävä on vakituinen ja aloitus mahdollisimman pian.\nTehtäviesi pääsisältö on laatuun liittyvät tehtävät, joissa toimit itsenäisesti eri osastojen ja sidosryhmien kanssa toimitusprojekteihin liittyvien laatuasioiden ja kehitystyön parissa. Ison osan työajastasi työskentelet dokumentaation parissa, joka on laadullisen tekemisen ytimessä. Teet muun muassa erilaisia selvityksiä, ohjepäivityksiä ynnä muuta projektidokumentaatiota.\nToivomme sinulta motivaatiota ja halua kehittyä laadun ammattilaisena. Työ voi olla ajoittain hektistä, joten on tärkeää, että kykenet työskentelemään myös paineen alla. Roolin selvinä etuina ovat mielenkiintoiset tuotteet ja projektit. Sinulla on vapaus tehdä töitä itsenäisesti ja ottaa vastuuta.\nReipasta ja oma-aloitteista työotetta\nSoveltuvaa teknistä koulusta esim. konetekniikan tai sähkötekniikan insinöörin/DI tutkintoa\nTyökokemusta mielellään raskaan teollisuuden puolelta samankaltaisista tehtävistä tai muista tehtävää tukevista rooleista, kuten projekti-insinöörin tai suunnittelijan tehtävistä.\nHyvää suomen ja englannin kielen kirjallista tuottamista, mutta myös suullista osaamista.\nLisätietoja tehtävästä antaa Barona Engineeringin Karoliina Kröger (050 5151 857) mielellään tiistaisin 13-15.


Garden Of My Dreams: Vinkkejä aloittelevalle puutarhurille\nOlen useassa facebook –ryhmässä törmännyt kysymyksiin; mitä kasveja, mikä ötökkä, millä tuohoan? Näiden kysymysten innoittajana kokosin muutamia linkkejä sekä neuvoja aloittelevalle puutarhurille. Tämän sivun ei ole tarkoitus olla tyhjentävä vastaus kaikkeen, vaan jokainen tekee puutarhastaan oman näköisensä. Jokaisella puutarhurilla on omia niksejä ja neuvoja, tässä niistä vain muutamia, joista olen huomannut itselleni olleen hyötyä.\nTutki ja opiskele\ntalvella on aikaa lukaista muutamia kirjoja puutarhan perustamisesta ja kasvivalikoimista. Tutki puutarhaasi, jos siellä on jo kasveja, niin säästät melkoisen summan, kun käytät olemassa olevia kasveja. Luulisi niille jostain pihan kolkasta paikka löytyvän. Kaikkea ei tarvitse heti hävittää. Jos kasvit ovat rikkaruohojen valtaamia, niin saat niitä käyttöön pesemällä juuriston puhtaaksi. Anna multapaakun liota hetken vesisankossa ja nypi sitten rikat pois. Peseminen kannattaa myös jos saat kasvi lahjoituksia. Ei ole mikään sen keljumpaa, kun kaverilta saadun puskan mukana tulee jokin voimakkaasti leviävä perennan juuri tai rikkaruoho. Moni kasvi tarvitsee vain sen pienen juurenpalan kasvaakseen taas uudestaan.\nParaatipaikan kukkaistutus alue.\nTutki puutarhasi muotoja ja valoisuutta. Kuvaa ja pidä kirjanpitoa milloin aurinko paistaa mihinkin kolkkaan. Kasvin hyvin voinnin a ja o on oikea istutuspaikka. Säästyt myös monelta tuholaiselta, kun kasvi voi hyvin. Esimerkiksi jos lumipalloheisi on istutettu kuivaan paikkaan, niin se on melko varmasti heisinälvikkään valtaama. Kevään ensi kukat (krookukset, scillat ym.) taasen on hyvä istuttaa sellaiseen paikkaan, mistä lumi sulaa ensin ja paikka on valoisa ja lämmin. Varjon kasveja on turha istuttaa paahteiselle paikalle, ne eivät siellä kasva niin komeasti kuin varjossa. Mieti minne laitat pyykinkuivaus telineen, roska-astiat, mahdollisen lasten leikkipaikan, terassin. Nämä kaikki ovat oleellisia arjen sujuvuuden kannalta. Tuskin haluat pyykin kuivaustelinettä olohuoneen ikkunan alle. Mieti näkymiä talon sisältä päin. Mikä on se näkymä mitä haluat näkyvän kun aamulla heräät. Mieti myös minne lumet sijoitetaan talvella. Lumien kasaaminen esim. ruusujen päälle ei ole järkevää, koska ruusujen rungot ja oksat katkeavat tiivistyneen juuren painosta.\nKasvien valinta ja istutusalueen muodostaminen\nMieti kuinka paljon olet valmis tekemään työtä puutarhassasi, mikä on budjettisi, tarvitsetko apua vai selviätkö itse. Suosittelen teettämään puutarha suunnitelman jos budjettisi kestää sen. Luulen, että säästät selvää rahaa, kun esim. kasvit on mietitty oikeille paikoilleen eikä niitä tarvitse siirrellä sen vuoksi, että tulit istuttaneeksi sen väärään paikkaan tai että kasvi kuolee sen vuoksi, kun paikka on väärä tai se on istutettu väärin. Esimerkiksi kärhöt istutetaan niin syvään, että juurenniskan päälle tulee 20cm multaa.\nMuista, että kaikkia kasveja ei tarvitse hankkia kerralla. Voit ajoittaa kasvien hankkimisen usealle vuodelle. Ehkäpä saat jonkin pensaan, mikä suunnitelmaan on merkitty, syksyn alennus myynnistä halvemmalla.\nNo, jos kuitenkin lähdet tekemään puutarhaasi omin päin, niin mieti silloinkin miten paljon haluat töitä tehdä. Sillä esim. rikkaruohot eivät katoa itsenään kukkapenkistä tai kiveykseltä. Toki apuvälineitä on, mutta vastuullinen puutarhuri ei käytä kuin hyväksyttyjä myrkkyjä. Rikkojen poistamiseen esimerkiksi kiveyksiltä voit käyttää tohoa. Niitäkin on nykyään myynnissä monen kokoisia. Ole kuitenkin varovainen tohon kanssa ja muista seurata milloin alueellasi on menossa metsäpalovaroitus, että vahinkoa ei satu.\nMieti istutusalueen reunoja tehdessä nurmikon rajaaminen ja miten nurmikon leikkaaminen pihassasi hoidetaan. Selviät yhdellä laitteella (nurmikon leikkurilla) jos kanttaat istutusalueen reunat säännölliseti, pari kertaa kesässä. Jos teet istutusalueeseen reunan (kivistä, laudasta ym) ja nurmi alkaa heti istutusalueen reunasta niin seuraava hankita on trimmeri, sillä nurmi törröttää rumasti reunusta vasten. Jos käytössäsi on päältä ajettava leikkuri, niin istutusalueiden reunoissa täytyy olla loivia kaarteita (kone ei käänny). Kanttauksen ja reunan välin täytyy lisäksi olla tarpeeksi leveä, että kone mahtuu kulkemaan.\nHuomaatko tässä miten ruoho on heti kviä vasten? Tätä ei voi pitää siistinä kuin trimmerillä. Olen tämän muokannut vuosien mittaan jo saman laiseksi kuin seuraavassa kuvassa olevan penkin reuna. Kuva on siis omasta puurahastani, vielä silloin kun en ymmärtänyt kaikkea:)\nTässä olen kantannut nurmen ja kiven välin. Lisäsin ojaan vain soran, koska teini ikäinen lapseni ajoi myös nurmikkoa, eikä hän uskaltanut muuten ajaa reunaa tarpeeksi läheltä. Tätäkin reunaa olen joutunut leventämään päältä ajettavalle ruohonleikkurille sopivaksi.\nNurmen leikkaamisen helpottamiseksi kannattaa tehdä laajoja istutusalueita usean pienen sijaan. Pensaita ja puitakin voi laittaa myös kukkapenkkiin. Muistat vain tutkia leviääkö pensas juurivesoilla, ettei se valtaa koko istutusaluetta. Jos laitat istutusalueeseen juurivesoilla leviävän pensaan tai perennan, niin voit istuttaa sen pohjattomassa sankossa (perennat) tai käyttää juurimattoa (tarpeeksi vahvaa pensaille, ettei juuret mene läpi). Juurimattoa käytettäessä kannattaa kuopan olla tarpeeksi suuri, että pensaalle jää reilusti tilaa kasvaa.\nTulikohan tarpeeksi laaja istutusalue?\nKasvien valinnassa ota huomioon täysikasvuisen kasvin koko, valon tarve, leviävyys sekä omat mieltymykset värin suhteen. Toinen haluaa kirkkaita värejä toinen rauhoittavaa valkoista. Tutki myös mihin aikaan kukinta tapahtuu. Oikeilla valinnoilla saat puutarhaasi väri-iloa keväästä syksyyn. Jos haluat säästää, niin monia perennoja on helppo kasvattaa siemenestä. Siemen kasvatus vaatii tiloja sisältä ja kaikille se ei ole mahdollista. Perennojen siemeniä voit laittaa kasvamaan ruukkuun pakkasten mentyä varjoisaan paikkaan, muistat vain kastella istutuksia. Taimet voit istuttaa maahan heinä-elokuussa, niin ne ehtivät juurtua ennen pakkasten tuloa.\nPienet erät kannattaa ostaa pussimultana. Rekkakuormallinen multaa on kallista, mutta siinäkään et säästä jos paikallinen ”jobbari” myy sinulle halpaa multaa, missä loppujen lopuksi on läjä päin rikkaruohoja valmiiksi. Rikat lähtevät kasvuun muutaman viikon sisällä. Seulottu multa näyttää hyvälle saapuessaan, mutta totuus laadusta paljastuu jälkikäteen. Jos et käytä kaikkea multaa heti, niin peitä se pressulla, ettei lentävät rikat pesiydy multakasaasi. Minulle on mullan mukana tullut kortetta ja kaikkea muuta mukavaa. Kannattaa siis käyttää luotettavaa mullan toimittajaa ja tilausvaiheessa sanoa käyttötarkoitus (kukkapenkki vai nurmi).\nTällä hetkellä kivi on muodikasta puutarhassa. Kivi alueiden perustukset kannattaa tehdä huolella, sillä muuten käsissäsi on rikkaruohokeidas. Oikeastaan kaikissa perustuksissa säästät selvää rahaa, kun teet ne huolella kerralla kunnolla. Jos teet laatoitusta niin kannattaa ottaa ammattilainen asialle ja kilpailuttaa tekijä.\nKivi näyttää siistille. Tätäkin täytyy kitkeä kerran kesässä. Alla on juurimatto, mutta syksyllä lehdet ja muu lentävä roska täyttää kivien kolot, mihin rikat juurtuvat. Nämä on helppo pitää siistinä toholla, mutta varovaisuutta ettei koko talo pala:)\nKäytä luotettavia lähteitä. Puutarhan keskustelupalstat eivät ole luotettavia tiedon lähteitä. Tässä muutama luotettava ja hyvä tietopankki;\nTietoa tuholaisista ja hyvää tekevistä pieneliöistä sekä tietoa miten niitä torjut; http://www.ötökkätieto.fi/\nTietoa kasveista ja hoidosta; http://suomalainentaimi.fi/\nTietoa kasvien tunnistamisesta; http://www.luontoportti.com/suomi/fi/kasvit/\nTunnista haitalliset kasvien vieraslajit; http://www.vieraslajit.fi/lajit/HBE.MG2/list\nTietoa hyväksytyistä torjunta-aineista; http://www.tukes.fi/Tiedostot/Kemikaalituotteet/kasvinsuojeluaineet/julkaisut/kasvinsuojeluaineet_luettelo_2017.pdf\nLuonnonmukaiset torjunta-aineet; https://www.evira.fi/globalassets/yhteiset/luomu/lannoite-ja-torjunta-aine/kasvinsuojeluaineet.pdf\nPuutarhan hoito ei saisi olla vakavaa puuhaa. Tarkoituksenahan kuitenkin on nauttia omien kätten töistä ja päästä ihailemaan luonnon kauneutta. Senpä vuoksi kannattaa höllätä hetkeksi ja unohtaa työleiri mentaliteetti. Tee puutarhastasi rohkeasti oman näköisesi! Onnistumisen iloa sinulle!


Palopupu ja uusi * pelastuslaki - PDF\nDownload "Palopupu ja uusi * pelastuslaki"\n1 Palopupu ja uusi * pelastuslaki Väritettävä pupuhahmo päiväkoti- ikäisille isille Lain tavoite, soveltamisala ja yleiset velvollisuudet tiedoksi jokaiselle, mutta erityisesti pienten lasten vanhemmille * Pelastuslaki 379/2011, 1-7, voimaantulo Yhteistyöterveisin Keski-Suomen pelastuslaitos 7/2011\n2 Pelastuslain tavoite 1 Tämän lain tavoitteena on parantaa ihmisten turvallisuutta ja vähentää onnettomuuksia. Lain tavoitteena on myös, että onnettomuuden uhatessa tai tapahduttua ihmiset pelastetaan, tärkeät toiminnot turvataan ja onnettomuuden seurauksia rajoitetaan tehokkaasti.\n3 Pelastuslain soveltamisala Tässä laissa säädetään ihmisten, yritysten sekä muiden yhteisöjen ja oikeushenkilöiden velvollisuudesta: 1) ehkäistä tulipaloja ja muita onnettomuuksia; 2) varautua onnettomuuksiin sekä toimintaan onnettomuuksien uhatessa ja sattuessa; 3) rajoittaa onnettomuuksien seurauksia; 4) rakentaa ja ylläpitää väestönsuojia; 5) osallistua pelastustoiminnan tehtäviin ja väestönsuojelukoulutukseen. Tässä laissa säädetään lisäksi pelastustoimen viranomaisten: 1) tehtävästä ohjata, neuvoa, valistaa ja valvoa 1 momentissa tarkoitettuja tahoja momentissa säädettyjen velvollisuuksien täyttämisessä; 2) kiireellisistä tehtävistä, joiden tarkoituksena on pelastaa ja suojata ihmisiä, omaisuutta ja ympäristöä onnettomuuden uhatessa tai sattuessa sekä rajoittaa onnettomuudesta aiheutuvia vahinkoja ja lieventää onnettomuuden seurauksia (pelastustoiminta); 3) organisaatiosta, hallinnosta ja toimivallasta. Pelastustoimen viranomaiset huolehtivat toimialaansa kuuluvista maasotavoimiin kuuluvien haavoittuneiden ja sairaiden aseman parantamisesta, merisotavoimiin kuuluvien haavoittuneiden, sairaiden ja haaksirikkoutuneiden aseman parantamisesta, sotavankien kohtelusta sekä siviilihenkilöiden suojelemisesta sodan aikana tehdyissä Geneven sopimuksissa (SopS 8/1955), jäljempänä Geneven yleissopimukset, sekä kansainvälisten aseellisten selkkausten uhrien suojelemisesta ja kansainvälistä luonnetta vailla olevien aseellisten selkkausten uhrien suojelemisesta tehdyissä Geneven yleissopimusten lisäpöytäkirjoissa (SopS 82/1980) määritellyistä väestönsuojelutehtävistä. Tässä laissa säädetään myös yhteistoiminnasta 2 ja 3 momentissa mainittujen tehtävien hoitamisessa sekä niihin varautumisessa. Lisäksi pelastustoimen viranomaisille voi kuulua tehtäviä sen mukaan kuin muussa laissa säädetään. Tämän lain mukainen toiminta on suunniteltava ja järjestettävä siten, että se on mahdollista myös valmiuslain (1080/1991) mukaisissa poikkeusoloissa. Pelastustoimen erityisistä toimivaltuuksista poikkeusoloissa säädetään valmiuslaissa. 2\n4 Yleinen toimintavelvollisuus 3 Jokainen, joka huomaa tai saa tietää tulipalon syttyneen tai muun onnettomuuden tapahtuneen tai uhkaavan eikä voi heti sammuttaa paloa tai torjua vaaraa, on velvollinen viipymättä ilmoittamaan siitä vaarassa oleville, tekemään hätäilmoituksen sekä ryhtymään kykynsä mukaan pelastustoimenpiteisiin.\n5 Huolellisuusvelvollisuus 4 Jokaisen on oltava huolellinen tulipalon tai muun onnettomuuden vaaran ja vahingon välttämiseksi. Jokaisen on mahdollisuuksiensa mukaan valvottava, että hänen määräysvaltansa piirissä noudatetaan tulipalon ja muun onnettomuuden ehkäisemiseksi ja henkilöturvallisuuden varmistamiseksi annettuja säännöksiä ja määräyksiä.\n6 Varovaisuus tulen käsittelyssä 5 Tulta sekä syttyvää, räjähtävää tai muuta vaarallista ainetta on käsiteltävä huolellisesti ja riittävää varovaisuutta noudattaen. Ryhdyttäessä tulityöhön tai sellaiseen korjaustyöhön tai muuhun työhön, jonka johdosta tulipalon tai muun onnettomuuden vaara tuntuvasti lisääntyy, on huolehdittava riittävistä varotoimista.\n7 Avotulen teko 6 Nuotiota tai muuta avotulta ei saa sytyttää, jos olosuhteet kuivuuden, tuulen tai muun syyn takia ovat sellaiset, että metsäpalon, ruohikkopalon tai muun tulipalon vaara on ilmeinen. Avotulta ei saa tehdä toisen maalle ilman maanomistajan lupaa. Alueen pelastusviranomainen voi perustellusta syystä kieltää avotulen teon pelastustoimen alueella tai osassa sitä määräajaksi. Päätöksestä tulee tiedottaa tarpeellisessa laajuudessa.\n8 Kulotus 7 Edellä 6 :ssä säädetyn estämättä saadaan kuivanakin aikana kulottaa erityistä varovaisuutta noudattaen, jollei 6 :n 3 momentista muuta johdu. Metsämaan kulotus on aina suoritettava kulotuksen käytännön työhön perehtyneen metsäammattilaisen valvonnassa.


KeKi:n sopimukset kasassa – Ykköspesiksen etenijäkuningas liittyy joukkueeseen | Urheilu | Kaleva.fi\nEtusivu Urheilu KeKi:n sopimukset kasassa – Ykköspesiksen etenijäkuningas liittyy joukkueeseen\nKeKi:n sopimukset kasassa – Ykköspesiksen etenijäkuningas liittyy joukkueeseen\nUrheilu 6.10.2019 16:38\nKempeleen Kirin miesten Superpesis-joukkue kaudella 2020 on kasassa. Viimeisenä ryhmään liittyy Ykköspesiksen etenijäkuninkuuden viime kesänä Puijon Pesiksen paidassa voittanut Misa Märsylä, joka teki kempeleläisten kanssa vuoteen 2021 ulottuvan sopimuksen.\nYhtä pitkiin papereihin nimensä pistivät myös jatkosopimuksen tehnyt Markus Keski-Petäjä sekä oma kasvatti Lauri Vuollo. Monena vuonna KeKi:n ringissä mukana ollut Tommi Koivisto liittyy harjoitusryhmään try-out-sopimuksella.\nBlue Lagun 7.10.2019 11:30\nLoistavia hankintoja Kekiltä! Ainoastaan pj. on kysymysmerkki, kokemusta ei ole miesten peleista, ja miten tapaus Vihtkari meni? Kakkospelin jiohtaja!\nLukija 7.10.2019 11:35\nAntti todellakin olisi hyvä 2 pj., tuntee pelaajat hyvin ja hänellä myös rutkasti omakohtaista pelikokemusta👍\nTervetuloa Misa 7.10.2019 09:14\nKylläpä on taas negatiivinen sakki löytänyt tiensä kommentoimaan. Mielestäni joukkueeseen on tehty viisaita hankintoja ja edelleen näytettäisiin menevän maltillisesti eteenpäin talouden ehdoilla - toisin kuin useassa muussa seurassa.\nKekin kalansaalis 6.10.2019 17:40\nMissä ne luvatut isot kalat on? Ykköspesiksen miehillä Ykköspesis kutsuu.\nLoppilainen 6.10.2019 17:45\nkateeksi käy kun Kempeleessä pelataan Superia ja me jotain alasarjoja\nTonto 6.10.2019 19:34\nKeki se vaan latoo seteleitä tiskiin, vaikka menestys on ollut olematonta ja katsomot huutavat tyhjyyttä. Ei näköjään helpolla mene oppi perille, ostamalla ei voiteta mestaruuksia!!\nTäytyisi uutisoida 6.10.2019 20:18\nOlisi myös uutisoitava kekin rästissä olevista pelaajapalkkioista. Antin palkka todella pahasti myöhässä.


Quantum Leap, New York, 27.6. – Uusi Sylvi\nMANU: Washington Squaren lähistöltä löytyy sivukatu nimeltään Thompson Street. Täällä on rauhallista jopa tänä hulluna karnevaalikaaos-sunnuntaina, jolloin Greenwich Villagessa järjestetään gay pride –paraati. Jotain Quantum Leapin tapaista olemme toivoneetkin, koska emme ole syöneet kunnollista aamiaista. Viihtyisä, sopivan hippimäinen aamiais-, lounas-, ja illallispaikka, joka tuntuu olevan jo sunnuntain puolen päivän aikaan yli puolillaan paikallisia, kanta-asiakkaan oloisia […]\n– Väärät perunat\n– Burrito: paha.\n– Palvelu tökkii\nSaamani ”burrito” sisälsi risottomaista möhnää, jonne oli sotkettu yhtä jos toistakin juuresta. Kokonaisuus ei maistunut yhtään miltään. Tai tarkemmin sanoen maistui se jollekin sellaiselle, miltä vannoutuneet lihansyöjät varmasti kuvittelevat kaiken vegaaniruoan maistuvan. Ja valitettavasti juuri tämä annos oli poikkeuksellisen suuri.


Mitä ajatella kirjablogeista? - Image-blogit\n23.6.2013 at 13:44\nNyt kyllä yksinkertaistat. Kirjablogikirjan lukemalla selviää ihan hyvin, että kirjabloggaajat itse ovat miettineet asemaansa instituutiossa juuri mutuhuttu-yksittäistapausten välityksellä. Se on jäänyt yhteisön muistiin ja kieleen, ja asia on helppo huomata jos seuraa kirjablogeja.\nMinä en pidä kirjablogeja instituution vastavoimana, vaan uskoisin niiden olevan päin vastoin vahvistava voima. Jutussani seurasin pitkälti sitä tapaa, jolla kirjabloggarit määrittelevät itsensä. Olisiko ollut syytä haastaa se vielä uudestaan, kuten edellisessä merkinnässäni tein?\nKyse ei myöskään ole emansipaatiokertomuksesta. Emansipaatio tarkoittaa kulkemista holhouksen alaisuudesta täysivaltaiseksi. Sanaa käytetään esim. naisliikkeestä, historiallisessa mielessä naiset ovat saaneet aiemmin vain miehille kuuluneet oikeudet. Se, että jokin kokemus tulee kirjoitetuksi julkisuuteen, ei oikeastaan ole emansipaatiota. Lukijoilla on ennenkin ollut vapaus kokea ja keskustella, nyt he pystyvät julkaisemaankin ajatuksensa. Mitä emansipatorista siinä on? Meillä on tällä hetkellä enemmän aineistoa lukemisen arjesta kuin koskaan ennen, ja tämä johtuu enimmäkseen kirjablogeista. Onko se aines sitten millään tavalla radikaalisti kumoavaa tai kenttää muuttavaa – tuskin.\nSaattaisin myös olla samaa mieltä Variksen kanssa mutuhuttuilusta. Huttutehtaita on vaan maailma puolillaan, ja kirjabloggarit eivät ole sen pahempia kuin monet muutkaan kirjallisuudesta kirjoittavat. Minäkin kirjablogeihin neutraalisti, vaikka yritin etsiä myönteisiä näkökohtia kirjoitukseeni. Jos johonkin uskon vilpittömästi, niin siihen ettei ole niin hirveän tärkeää mitä mieltä juuri minä olen jossakin kirjoituksessa. En etsi kirjablogeista vastavoimaa, koska ne ovat nimenomaan affirmatiivinen voima, mutta näkyvyyden ja kirjoittamisen vallan suhteen ne muuttavat tasapainoa.\n”Pääjärvi etsii kirjablogeista kulttuurista vastavoimaa, mutta tavallisille kirjabloggareille omien lukukokemusten jakaminen verkossa on vain kiva harrastus. Tästä asetelmasta syntyy tahatonta komiikkaa, kun Pääjärvi tolkuttaa kirjabloggareille, etteivät nämä voi enää suhtautua harrastukseensa viattomasti, koska kirjallisuuden kentällä on meneillään vallan ja näkyvyyden uusjako ja siinä pelissä jyllävät kaupalliset intressit, koska kustantamoissa on ihmisiä, jotka – herra paratkoon! – yrittävät ihan avoimesti ja häpeämättömästi myydä kirjoja.” Tässä kuvaat nyt asioita, joita ei ole koskaan tapahtunut. En ole sanonut kirjabloggareille, että he eivät voi suhtautua harrastukseensa viattomasti. Saati sitten tolkuttanut. Koska ajattelen kirjallisuutta kaupallisena alana, kuvitteletko sinä oitis, että ajattelen sen olevan myös tuomittavaa? Totta vie ja tietysti kustantamoissa on ihmisiä, joiden tehtävä on myydä kirjoja. Kannattaa seurata keskustelua myös kirjablogien puolelta, ja myös tajuta sen verran, että joskus huomiot ovat osa keskustelua, eivät julistuksia. Voithan toki minun kirjoitukseni julistuksina ottaa, myhäilen ajatukselle mielessäni.\nEn minäkään koe sisaruutta kirjabloggareihin, kirjamakuni on ihan erilainen, olen hirveän huono peukuttamaan yhtään mitään muuta kuin onnellisia perhetapahtumia. Maun kysymyksistä olisin juuri kaivannut lisää Pudaksen ja Jalkasen kirjaan, koska yksinkertaisesti koen tämän eron kaikkein henkilökohtaisimmin kirjablogeja lukiessani. Se esimerkiksi minut selvästi sinne ns. vanhan instituution puolelle. En ole kiinnostunut niistä laadukkaista lukuromaaneista, sen sijaan minua kiinnostaa kovasti se, miksi ihmiset rakastavat niitä.\n23.6.2013 at 13:56\nNimi Pudas taipuu muuten Pudas : Putaan.\n23.6.2013 at 14:14\nEhkä yksinkertaistankin. Se on tarttuva tauti, huomaan.\nKirjablogikirjaa en ole lukenut, ja kirjablogeja olen seurannut hyvin kursorisesti, kuten merkinnässäni avoimesti tunnustan.\nSen perusteella mitä olen tästä aihepiiristä käydyistä keskusteluista lukenut, voi kyllä erottaa emansipaatiokertomuksen nuotin. Yksi vahva juonne siinä on, että iloitaan siitä, ettei kriitikoilla ole enää kirjallisuuden vastaanoton monopolia tai itseoikeutettua auktoriteettiasemaa, kun tavalliset lukijat saavat vihdoin äänensä kuuluville. Kyllä tämän nuotin voi sinunkin kirjoituksistasi erottaa. Ainakin minä erotan. Sitä paitsi emansipaatiolla, kuten kaikilla käsitteillä on historiansa. Patriarkaalisemmassa maailmassa se tarkoitti tuota, mitä sanot, mutta nykyaikana on naisten sijasta myös muita ”sorettuja” ja ”vaiettuja” vähemmistöjä, jota nostetaan esiin. Tämä kaava on havaittavissa myös kirjablogikeskusteluissa.\n”Tässä kuvaat nyt asioita, joita ei ole koskaan tapahtunut. En ole sanonut kirjabloggareille, että he eivät voi suhtautua harrastukseensa viattomasti.”\nOkei, mielestäsi et ole sanonut. Tai tolkuttanut. Mutta mielestäni eräissä sanankäänteissäsi on kyllä vähintäänkin hyvin vahva tolkuttava sävy: ”Timonen vetoaa siihen, että kirjallisuusblogaajat ovat vain kirjallisuuden rakastajia, eivätkä havittele ammattikriitikoiden valtaa tai paikkaa. Tässä on aimo annos sokeutta. Kirjabloggarit ovat osa institutionaalista muutosta. Kun instituutio muuttuu, se tarkoittaa toimintatapojen muuttumista ja se taas merkitsee vallan ja näkyvyyden uusjakoa, vaikka kukaan ei sitä olisikaan havitellut.”\n”Koska ajattelen kirjallisuutta kaupallisena alana, kuvitteletko sinä oitis, että ajattelen sen olevan myös tuomittavaa?”\nEn ehkä ajattele, että pidät sitä tuomittavana, mutta kyllä minulle tulee sanavalinnoistasi mieleen tietyllä tapaa asenteellinen suhtautuminen. Esimerkiksi, kun puhut kirjabisneksen agenteista kirjamaailman pörssimeklareina ja sanot heidän ilmentävän Wall Street –romantiikkaa, niin ei tarvita ihan paranoidia lukutapaa aavistellakseen, etteivät nuo luonnehdinnat ole sinulle ihan arvoneutraaleja, vaan kyllä ollaan tekemisessä jotenkin arveluttavan toiminnan kanssa.\nMuthutusta taas: minusta se on ihan asiallinen yleisluonnehdinta, joka pätee myös omaan blogkirjoittamiseen. Kun blogissa ei ole lainkaan julkaisukynnystä, sinne voi työntää mitä vain, kuten itsekin usein työnnän. Ei tarvitse miettiä, kehtaisiko tällaisesta tekstistä joltain maksua pyytää tai oikein kirjan kansien väliin painaa.\n”En ole kiinnostunut niistä laadukkaista lukuromaaneista, sen sijaan minua kiinnostaa kovasti se, miksi ihmiset rakastavat niitä.”\nEhkä he vain aidosti rakastavat sellaista kirjallisuutta. Kuinka pitkälle rakkauksiaan pitää perustella?\n23.6.2013 at 16:00\nTämä oli hyvä: ”Kuinka pitkälle rakkauksiaan pitää perustella?”\nEn tunne itseäni kirjabloggariksi, varsinkaan yhteisölliseksi sellaiseksi, enkä voi sanoa rakastavani kaikkia lukemiani kirjoja, joitakin olen suorastaan inhonnut, mutta lukeminen, kai siinä asiassa voisi puhua rakkaudesta hirveästi tekemättä väkivaltaa tälle sanalle.\nSe että teen merkintöjä lukemistani kirjoista on jonkinlainen yritys virstanpylväisiin, ja se että nämä merkinnät ovat julkisesti saatavilla sen sijaan että ne olisivat jossain yksityisemmässä paikassa on lähinnä mukavuuskysymys: blogialusta sopii hyvin kirja-arvioiden arkistointiin ja arviot ovat löydettävissä missä vain on pääsy nettiin.\nToki se että joskus joku viittaa kirjoittamaani kirja-arvioon vaikkapa vain ohimennen jutellessamme muista asioista tuo mieleen sen että ihan samasta asiasta ei ole kyse siinä kirjoittaako näitä merkintöjä ”pöytälaatikkoon” vai julkisesti netissä.\n23.6.2013 at 20:24\nMinusta kirjablogi on blogi, jossa kirjoitetaan kirjoista. Siihen nähden on tosi mielenkiintoista, miten siellä täällä kirjoista bloggaavat bloggaajat kokevat tarpeelliseksi ilmoittaa, ettei heidän kirjoja käsittelevä bloginsa ole kirjablogi. Minun silmissäni sekä Antiaikalainen että Valopolku ovat kirjablogeja, koska niissä kirjoitetaan bloggauksia kirjoista.\nPuolitien lukemisto -nimisessä blogissa on pitkä perustelu siitä, miksei blogi ole bloggaajan mielestä kirjablogi:\n”Puolitien lukemisto ei ole oikea kirjablogi, vaan Puolitie-blogin sivutoimipiste, jossa kolmekymppinen akateeminenn äiti lueskelee lähinnä spefiä ja toisinaan muutakin proosaa.\nBlogiin ilmestyy satunnaisen epäsäännöllisesti fiilistelyjä tuoreimmista lukukokemuksista. Blogin erottaa kirja-blogista muunmuassa siitä, että fiilikset on puolihuolimattomasti raapaisuiksi kirjoitettu, milloin lyhemmin, milloin pidemmin.”\nJa minun silmiini myös Puolitien lukemisto on kirjablogi.\nOn jännittävää huomata, että selvästi sanat ”kirjablogi” ja ”kirjabloggaaja” herättävät jonkinlaisia assosiaatioita eri ihmisille, jos joillekin syntyy tarve kieltää oman bloginsa kirjablogius, vaikka neutraalisti tarkasteltuna blogit kyllä kuuluvat kirjablogien laajaan joukkoon.\n23.6.2013 at 21:51\nEhkä tähän nettimaailmaan kuuluu myös se että tuntee tarvetta kyseenalaistaa kategorisointi, olkoon se millaista tahansa. Ja kyseenalaista kyseenalaistaminen… ja tämä kyseenalaistaminen.\nEsimerkiksi nostettakoon se, miten jotkut ”kirjabloggaajat” tuntuvat kovasti tuohtuneen siitä että kirjablogeja rinnastettaisiin muotiblogeihin ja vastaaviin. Mutta itsestäni on tuntunut että jotkut kirjablogit kyllä sisällöltään ovat melko lähellä nimenomana muotiblogeja, tai ehkä sisustusblogeja.\nEhkä reaktiona tähän vertaamiseen muutama kirjabloggaaja on ruvennut mainitsemaan miten arvioitu kirja on saatu käsiin, onko se ostettu, saatu arviointia varten, lainattu kirjastosta jne.\nVähän kyllä ihmettelen onko kirjan alkuperä relevantti asia ottaa esille kirjoista puhuttaessa.\nToki aikoinaan sain – ja myös pyysin – kustantajilta kirjoja niiden arviointia varten, mutta ne ajat ovat kaukana takanapäin, nykyisin luotan mainioihin julkisiin palveluihin,.\nTässä on pakostakin kiitettävä – eikä pelkästään viran puolesta – suomalaista kirjastolaitosta ja eritoten Helmetiä siitä mainiosta palvelusta jota kirjojen ”rakastaja” osakseen saa. On hienoa että kirja edelleen elää, olkoon sitten e-versio tai ilman e:tä.\n23.6.2013 at 22:02\nNäen kirjablogien tulevaisuuden samalla tavalla kuin sinä. Olen myös intoutunut keskustelemaan eri henkilöiden blogeissa ja toivonut, ettei vain mentäisi enempää muotiblogien suuntaan. Tämä näkökanta on monesti torjuttu loukkauksena ja syytöksenä, vaikka minä vain uutena bloggaajana hämmästelen, kummastelen ja kyselen.\nKIITOS sinulle raikkaista ja rehellisistä vastauksistasi kirjan tekijöiden kysymyksiin. Minulla kirja on varauksessa. Katsotaan, tuoko se mitään uutta.\nItse kirjoitan, koska siinä tulee samalla mietiskellyksi lukemaansa. Mietiskelin ensin itsekseni noin 700 kirjan verran ja sitten ajattelin kokeilla bloggausta. Edelleen mietin, haluanko jatkaa vai vetäydynkö takaisin. Olen erittäin tarkka omasta itsenäisyydestäni enkä halua joutua minkään muotiaddiktion vietäväksi tai toisten matkimisen tielle.\nMinkähän takia bloggaajat ovat niin puolustusasemissa?\n23.6.2013 at 22:16\nSen perusteella mitä olen piipahdellut kirjabloheissa, niin kyllä niistä useista tulee muotiblogimainen vaikutelma.\nMutta samalla olen ajatellut, että mitäpä se minulle kuuluu. Kukin tyylillään. Ja kun en aktiivisesti kirjablogeissa hengaile enkä miellä itseäni niiden kohderyhmään, jos sellaisesta voi puhua, kuuluvaksi, niin ei minulla ole halua ja tarvetta ruveta miksikään kirjablogikriitikoksi.\nVoi olla perää siinä, että bloggarit ovat puolustusasemissa. Ehkä se on yleisemminkin sosiaalisen median ominaisuus. Keskustelu on luonteeltaan pikemminkin reagointia, kun erittelevää argumentointia. Provosoidutaan ja asetutaan vastahyökkäykseen. Se saattaa olla tämän juhlitun yhteisöllisyyden pimeä puoli. Karahkat nousevat pesään hyökkääjiä vastaan.\n23.6.2013 at 22:19\n…pahoittelen edellisen kommentin lyöntivirheitä ja kun-sanaa väärässä paikassa, näitä minulle tulee iPadin näppäimistöllä…\nMelender: Lainauksessa, jonka esität minulta, sanon että ”osa institutionaalista muutosta”. En tosiaankaan väitä, että kirjabloggaajilla on valta-asema, vaan saattaa olla. Saattaa tulla. Tiedät kyllä, että julkisen sana voi saada suuremman painon kuin mitä sen kirjoittaja tarkoitti. Taviksina harrastuksekseen kirjoittavat saavat yhtäkkiä paljon enemmän huomiota ja lukijoita kuin olivat arvanneetkaan, ja harrastuksen luonne joko muuttuu tai ei muutu sen oivalluksen myötä, että lukijoita on, siteeraajia on ja vaikutusvaltaa saattaa syntyä.\nMutuhutusta en jaksa enää keskustella, minusta vaan on hauskaa miten sen sanan kohdalla kirjablogistanin loukkaantuneisuus kasvoi lystikkääksi keskusteluksi, josta tuli erottautumisretoriikkaa.\nWall Street -romantiikka on eräs aikamme keskeisiä ja uljaimpia romantiikkoja. Olkoonkin, että sen romantiikan, kuten monen muunkin romantiikan, varjolla on tyritty aika monta asiaa. Kun romantiikka muuttuu ideologiseksi suhmuroinniksi, tulee Wall Street -romantiikasta johdannaiskauppaa ja lännenromantiikasta NRA.\nEn ole pyytänyt ketään perustelemaan rakkauksiaan. Toisten sanat voivat joinakin hetkinä antaa jonkun tajun siitä, mitä he rakastavat. Ja mistä sitä aina omista rakkauksistaankaan tietää.\nMarjatta Mentula: bloggaajat ovat puolustusasemissa, koska monet heistä eivät halua olla ”kaupallisia” tai ”markkinahenkisiä”. Luultavasti muotiblogien (ei ehkä samassa mittakaavassa) kaltaisia kirjablogeja vielä tulee. Sehän ei ole vielä mitenkään valmis maailma. & Melenderille: minullekin tulee muotiblogimainen vaikutelma, johtunee ennen kaikkea kirjan esiintymisestä kulutushyödykkeenä. Esimerkiksi kirjallisuutemme syysmallistoa 2013 on esitelty blogeissa kustantajien luetteloiden perusteella jonkin verran. Puolustusasemat tosiaan ovat somen reagointia. Tein ison työn päästäkseni niiden läpi, ja keskustelu on levinnyt. Siinä tuli kyllä varmaan tolkutettua.\n23.6.2013 at 23:35\nEn jaksa muuten kommentoida kuin että itse mainitsen toisinaan, miten kirja on itselleni päätynyt. Blogini on nimittäin lukupäiväkirja ja se merkintä on lähinnä minua itseäni varten. Ennen nettiä saati blogeja pidin ihan omin käsin kirjoitettua lukupäiväkirjaa, johon tein saman merkinnän.\nMinusta alkuperäisessä blogipostauksessa on kiehtovaa se, että bloggaaja kirjoittaa kirjasta, jota ei ole lukenut sekä kirjablogeista, joita ei edes seuraa vaan on kirjoittanut juttunsa ”olen kuullut” -perusteella (kuten on mainittu postauksessa). 😀\nKorjaan vielä yhden sanan verran kysymystäni:Minkähän takia MONET bloggaajat ovat niin puolustusasemissa?\nTotta, sometyyliähän se usein on, peukuttamista ja ärähtelyä. En ole naamakirjassa enkä tviittaa, joten tätäkin olen vain sivusta joskus seurannut. Vanha hitaampi tyyli tuottaa perustellumpaa pohdintaa, mistä pidän.\n24.6.2013 at 06:38\n”Minusta alkuperäisessä blogipostauksessa on kiehtovaa se, että bloggaaja kirjoittaa kirjasta, jota ei ole lukenut sekä kirjablogeista, joita ei edes seuraa vaan on kirjoittanut juttunsa ”olen kuullut” -perusteella”\nMutta enhän minä kirjablogikirjasta kirjoita mitään muuta kuin että a) sellainen on ilmestynyt, b) annoin omat vastaukseni sen tekijöille ja c) Pääjärvi on arvioinut ja referoinut sen sisältöä Luutiissa. Merkintäni ei siis ole ko. teosta koskeva arvio tai kannanotto.\nKirjablogeja taas en seuraa aktiivisesti, kuten useampaan kertaan sanoin, mutta olen niissä kyllä satunnaisesti vieraillut. Yksi merkintäni pointeista oli tuoda esiin sitä, että tästä ilmiöstä on mielikuvia aika monella kaltaisellani, ja nyt kun minä tulin vastanneeksi kirjablogikirjan tekijöiden kysymyksiin, niin jouduin noita mielikuvia puntaroimaan ja reflektoimaan. Kuten merkinnässä sanon, käsitykseni kirjablogeista varmasti monipuolistuisi Rivien välissä -teoksen lukiessani.\nAika monet kommentoivat sosiaalisessa mediassa asioita ja ilmiöitä varsin hataralta kokemuspohjalta. Useimmiten tämän hataruuden kätkien. Minä taas avoimesti myönsin, niin merkinnässäni kuin kirjablogikirjaan antamissani vastauksissa, että asiantuntemukseni ilmiöstä nimeltä kirjablogit on ohutta. Tässä tullaan sitten rajankäyntiin: kenen on soveliasta puhua tai kirjoittaa kirjablogeista: sellaisten, jotka seuraavat säännöllisesti 100 eri kirjablogia vai kaltaisteni satunnaiskävijöiden? No, minä tuskin olisin tästä aiheesta mitään blogiini laittanut, ellen olisi tullut kirjablogikirjan kysymyksiin vastanneeksi.\nTuosta mutuhutusta myönnän etten huonosti blogikeskusteluja seuraavana ollut perillä siitä, millainen erottautumisretoriikan väline siitä on tullut kirjabloggareille, joten taisin merkinnässäni syyttää sinua huonoin perustein pakkotoistosta, koska vaikutelmani oli, että sinä vain et yksinkertaisesti osaa etkä halua kirjoittaa mitään kirjablogeista mainitsematta Tuulaliina Varista ja hänen heittoaan. Pahoitteluni siitä.\n24.6.2013 at 08:02\n…lisäisin vielä sen, että vaikken aktiivisesti seuraa kirjablogeja, niin esimerkiksi kustannusmaailman tunnen hyvin ja tiedän aika tarkasti, miten siellä kirjablogien viestinnällisestä ja markkinoinnillisesta potentiaalista ajatellaan, joten näitä asioita koskevat huomioni eivät ole pelkkää kuulopuheiden toistelua….\n24.6.2013 at 08:17\nEn tiedä mikä nyt lasketaan puolustuskannalla olemiseksi ja mikä vain keskusteluksi, mutta ihan uteliaisuudesta olisin kiinnostunut kuulemaan lisää tuosta muotiblogi- ja sisustusblogirinnastuksesta! Miten ne siis rinnastuvat? Ulkoasultaan? Kaupallisuudeltaan (perusteluja?)? Kirjoitustyyliltään?\nEn kyllä itse seuraa muoti- tai sistusblogeja. Joskus satunnaisella klikkauksella olen sellaisiin päätynyt ja minusta ne ovat kovin valokuvapainotteisia ja vähän tekstiä sisältäviä. Eli ehkä kyse ei ole siis siitä.\nJuha Haatajalle vielä kirjan alkuperästä ja relevanttisuudesta. ASML:n mielestä se ilmeisesti on tärkeä asia.\n24.6.2013 at 08:36\n”Miten ne siis rinnastuvat?”\nPääjärvi osaltaan jo vastasi tähän viitatessaan siihen, että kirjoista puhutaan ikään kuin kulutushyödykkeinä ja kustantamoiden uutuuksia esitellään kuin kirjallisuuden syysmallistoina.\nKyse lienee kaikkinensa kokonaisvaikutelmasta, joka syntyy visuaalisista ja tekstuaalisista nyannsseista ja kaavoista, tietynlaisesta lifestylemäisestä kuplivasta kepeydestä & hyvistä fiiliksistä, josta on (tai olisi) varsin lyhyt matka puhtaaseen tuotteistusmeininkiin. Lisäksi varmaan myös tavasta kirjoittaa kirjoista sen kaltaisesta aika lailla konsumeristisesta näkökulmasta että ”saanko tästä vastinetta rahoilleni”, joka hieman muistuttaa pohdintoja siitä, ovatko jonkin tietyn valmistajan meikit hintansa väärtejä.\nItse en siis tehnyt suoraa rinnastusta vaan puhuin kommentissani muotiblogimaisuudesta ja noissa kirjablogikirjaan antamissani vastauksissa lainausmerkeissä kirjallisuuden ”muotiblogeista”. En siis väitä, että kirjablogit olisivat samanlaisia kuin muotiblogit, tuskin ne ovat, mutta jonkinlaista etäistä perheyhtäläisyyttä ihan puhtaasti vaikutelmien tasolla minulle on eräistä kirjablogeista syntynyt. Ei läheskään kaikista.\nTähdennän vielä, etten halua moralisoida tai paheksua kenenkään tyyliä tai tapaa pitää kirjablogia. Saati profiloitua minkäänlaisena kirjablogikriitikkona. Kunhan vain kerroin henkilökohtaisista ehkä hyvinkin niukalla otoksella syntyneistä vaikutelmistani, ja täsmensin, kun kerran sitä pyydettiin.\nÄlkääs nyt kukaan täällä liioitelko kirjablogien ”valtaa” meihin lukijoihin. Itse nappaan näistä minulle tuntemattomia nimiä, tsekkaan jos on aikaa ja teen omat johtopäätökseni kirjan suhteen. Tosin en siinä mielessä onko kirja hyvä vai huono, se ei ole lukemiseni peruste.\nKirjallisuus yleisharrastuksena ei kiinnosta enää, reippaasti keski-ikäisenä sitä haluaa lukea vain todella läpitulevaa tekstiä, tässä tulee mieleen Thomas Bernhard johon olen tutustunut uudestaan; ilman TM:n diggailua elämästäni puuttuisi Hengityksen ja Kylmyyden kokoinen musta aukko.\nKirjablogit yleensä, kuten kirjapiiritkin ovat ärsyttäviä: jengi esittelemässä lukemisiaan ja ”kokemisiaan”. Siinä mielessä vanha kunnon kírja-arvostelu on monta kertaa parempi. Kehtaan tunnustaa että vuosikymmenten saatossa olen nimenomaan laadukkaiden kirja-arvostelujen kautta löytänyt mm. Michel Houellebecqín ja Matti Pulkkisen. Tosin aina todellakaan ei mene niin että hehkutettu kirjailija toimii, esimerkkeinä lonkalta vaikkapa nyt Auster ja Oksanen\nKehitys menee varmasti niin, että kirjablogit (sanana jo oksetus) ovat pian samaa kamaa ruoka-, muoti-, ja matkablogien kanssa. Ja tiedättekö mitä, siitä ei voi syyttää blogisteja ja pinnallisia ihmisiä, vaan pinnallista ja helppoa kirjallisuutta, joka ei tarjoa filosofisia ja poliittisesti epäilyttäviä näkökulmia maailmaan, vaan tarjoaa samaa poliittisesti korrektia yleisliberaalia oopiumia kuin mediakin.\nMiten enää keskustella uudesta kirjallisuudesta esim. blogeissa kun ei ole Pulkkisen, Berhardin kaltaisia tekijöitä? Siinä on blogien ongelma nro 1.\n24.6.2013 at 08:46\nMinäkin kannan paljon enemmän huolta siitä, minkälaista kirjallisuutta kirjoitetaan ja julkaistaan kuin siitä, alkavatko kirjablogit muistuttaa muotiblogeja.\nYksi motiivini tehdä Yhden hengen orgioiden kaltainen kirja oli nostaa esiin Thomas Bernhardin ja Curzio Malaparten kaltaisia kirjailijoita, jotka nykymuotoisessa kirjallisessa julkisuudessa hautautuvat taustalle, vaikka ovat tekijöinä ihan omassa sarjassaan verrattuna useimpiin nykykirjallisuuden hehkutetuimpiin nimiin.\n24.6.2013 at 08:50\nKiitos, Tommi! Jo valkeni 🙂 Enkä siis ottanut vertausta pahana, kun en tavoittanut sen ajatusta. Nyt tavoitan.\nEnkä osaa loukkaantua nytkään. Sen verran hyvin tuo perustelu puri. Ja ehkä siksikään, etten osaa omaa blogiani liittää tuohon vertaukseen, mutta olen tietysti itse jäävi arvioimaan sitä 😉\n24.6.2013 at 11:02\nMiksi kirjablogi-sana on oksettava? Onhan Antiaikalainenkin kirjablogi, jonne jope kommentoi.\n– jape –\n24.6.2013 at 12:31\nMorre, mielestäni ASML:n näkemys nimenomaan korostaa ajattelua kirjasta myytävänä tuotteena, siis esineellistää kirjaa, ja tuo samalla kirjablogin pitämisen lähellä muoti- ja sisustusblogeja, ikään kuin kirja olisi sisustusta (mahdollisesti henkisessäkin mielessä?) jota määrittelee markkinoinnin ja myynnin logiikka.\nTästä tuleekin mieleen, että kun monet kirjablogit nostavat esille vanhempia ja tuntemattomampia teoksia, tämäkin istuu tähän myytävän tuotteen logiikkaan esim. vintage-näkökulmasta. ”Sisusta kirjahyllysi sellaiseksi josta olet aina unelmoinut.” ”Nyt ennen vauvaa koko kirjahylly uusiksi.”\nItse en ole juurikaan ajatellut kirjoja myynnin näkökulmasta, vaikka olen aiemmin työskennellyt ja ollut hallituksen jäsenenä organisaatioissa joilla on kustannustoimintaa. Jotenkin vain kirja on minulle epäaineellinen asia, vailla kaupallista merkitystä – vaikka toki kirjoilla on mitä suurimmassa määrin fyysinen ilmentymä (e-kirjat olkoon asia erikseen).\nToisaalta kieltämättä kirjan hinnalla on ollut merkitystä, erityisesti silloin kun opiskelin ja rahasta teki tiukkaa, ja myös silloin kun kiertelin divareita ja kirja-alennusmyyntejä löytöjen toivossa. Lähes kaikki nämä kirjat olen antanut kierrätykseen. Nykyisin kirjarakkauteni väylä on ennen kaikkea Helmet, josta lainaan satoja kirjoja vuosittain.\n24.6.2013 at 14:20\nJape kyseli aiheellisesti miksi minulle ( jope ) kirjablogi on ”oksettava?” No, huonoihin tapoihini kuuluu sanoa asioita yli ( työväenluokan taustani :), mutta totta toinen puoli tuosta lausunnosta kuitenkin on. Tämä ei ole mikään järkiperuste, mutta menee/meneekö se jotenkin niin että monet kirjablogit pyörittävät jutuissaan yleisesti jo muutenkin valmiiksi tunnustettuja ”keskiluokan kirjasuosikkeja”, Nobel- ja Finlandia-palkintokamaa, Keltaista kirjastoa ja ”syksyn uutukaisia” jne. ja tämä minua sitten ärsyttää? Melenderin blogi sen sijaan on tuonut esiin muunkinlaista kirjallisuutta ja olen tehnyt tämän blogin kautta yhden merkittävimmistä löydöistä kirjallisuuden saralla aikoihin, tuon Bernhardin. Mutta totta kai lukemisiaan ja lukemiskokemuksiaan saa jokainen esitellä, kirjablogeja tarvitaan, olen niistä jopa kiinnostunut. Merkittävimmät tekijäsuosikkini olen löytänyt ehkä kuitenkin\nkirjailijahaastatteluista, eli ketju ikään kuin vihjaa ketjun seuraavaan lenkkiin. Blogikin voi parhaimmillaan toimia sellaisen suunnan annon alustana. Eli otan tuolta osin sanani nöyrästi takaisin, minä nyt vain metsästän kaikkia yleisliberaalin keskiluokan huvituksia teloitustarkoituksella koko ajan.\n24.6.2013 at 15:17\nJuha Haataja kirjoitti…\n”Tästä tuleekin mieleen, että kun monet kirjablogit nostavat esille vanhempia ja tuntemattomampia teoksia, tämäkin istuu tähän myytävän tuotteen logiikkaan esim. vintage-näkökulmasta. ”Sisusta kirjahyllysi sellaiseksi josta olet aina unelmoinut.” ”Nyt ennen vauvaa koko kirjahylly uusiksi.” ”\nÖh.. Nyt kyllä menee lujaa yli hilseen.\nOn tietysti ihan hyväkin, että (mahdollinen) kaupallinen kytkös tiedostetaan enkä pidä sitä mörkönäkään.\nMutta ei sitä minusta pidä liioitellakaan. Näkemys vanhojen kirjojen lukemisesta vintage-tyylisen kirjahyllysisustuksen näkökulmasta on hyvin hämmentävä ja outo.\nMorre, yritin esittää tietäväisempää kuin olenkaan. Ilmeisesti tuolla vintage-sanalla on merkitys jota en tunnistanut. Termi jotenkin tuli mieleen, ja Google tarjoili nuo kaksi mainiota esimerkkilausetta joihin korvasin sanan kirjahylly alkuperäisen sanan tilalle…\nYritin käyttää kirjahyllyä vertauskuvana pään sisäiselle maailmalle, niille ”tyyliin kuuluville” teoksille jotka on ”ihan pakko” lukea.\nOlen ollut aina herkkä reagoimaan siihen että joku määrittäisi mikä kirja pitäisi lukea ja mikä taas on huonoa luettavaa, jopa niin että olen jättänyt monia ns. klassikkoja lukematta koska niitä niin paljon hehkutetaan.\nKaiketi olen yliallerginen sellaiselle maailmankuvalle jossa ”stailataan” elämää jonkin mielivaltaisen normin mukaiseksi, ja mielestäni tämä stailaus ulottuu pahimmillaan myös ajatteluun.\nVälillä tuntuu siltä, että meidän koko maailmamme on pelkkää stailausta, eli toisin sanoen on tärkeämpää se miltä asia näyttää kuin se mitä oikeasti tapahtuu. Kyse ei ole enää vain huomiotaloudesta, vaan itse elämästä on tullut globaalisti kilpailtua performanssia.\nHyvänä esimerkkinä on tuore NSA-vakoilujupakka, jossa tiedotusvälineitä tuntuu kokonaan unohtuvan se mistä tässä puhutaan. Jutusta on tullut mediasirkus jota taas on helppo johdatella yhä enemmän epäolennaisuuksien suuntaan.\nMutta palatakseni kirjoihin, Pierre Bayardin teos ”Miten puhua kirjoista joita ei ole lukenut” oli vapauttava lukukokemus, sillä teos kuvaa sitä miten vähän loppujen lopuksi luetusta kirjasta muistaa (eli on vaikea saada ”henkistä vammaa” mistään kirjasta), ja miten helppo on feikata lukeneensa jokin tietty teos.\nNyttemmin olen lukenut jopa Tuntemattoman sotilaan, jota aiemmin pidin juuri tällaisena pakkopullana, vaikkakin rohkeutta kerätäkseni luin ensin siivun Linnan muuta tuotantoa.\nMutta on myös paljon kirjoja jotka kaikesta hehkutuksesta huolimatta tuntuvat täysin yhdentekeviltä, esimerkkinä Haruki Murakamin teokset. Ehkä sen olen oppinut, että itse on muodostettava mielipiteensä, eikä jonkin tietyn kirjan lukematta jättäminen mikään synti ole.\n24.6.2013 at 16:34\nKomppaan Juhaa Murakamin osalta: hän on hyvää vauhtia haastamassa Paul Austerin maailman yliarvostetuimman kirjailijan tittelistä kilpailtaessa.\nTuntematon sotilas on harvoja romaaneja, joita tulin teini-iässä lukeneeksi. Tietyssä mielessä se on yksi elämäni väkevimmistä lukukokemuksista, vaikka en laittaisikaan sitä enää listalle, jos minun pitäisi luetella esimerkiksi 50 parasta lukemaani romaania. Kirjan hyvyys ja lukukokemuksen väkevyys eivät aina välttämättä suoraan korreloi.\n24.6.2013 at 16:46\nNo nyt valkeni, Juha! Ymmärrän mitä tarkoitat ja olen samaa mieltäkin. Joskus tosiaan tuntuu siltä, että koska olet tyyliltäsi X, sinun pitäisi tykätä asioista A, B ja C ollaksesi jotenkin uskottava tms. Tämä korostuu jonkun verran mielestäni muotimaailmassa, mutta miksei kirjallisuudessakin.\nErityisesti Tuntematon sotilas -vertauksesi kolahti. Mieltä kaivelee vieläkin, että lukiossa aikanaan yhdestä äikän kurssista tuli arvosanaksi 4, kun en saanut TS:a luetuksi. Muuten kun arvosanat olivat 9 ja 10 vaihdellen.\nPikkujuttuhan se oli kokonaisarvosanassa ja elämässä muutenkin, mutta toimi hyvänä esimerkkinä yhden teoksen vallasta.\nVajaat 10 vuotta myöhemmin sitten luin sen. Ihan ok.\n24.6.2013 at 22:22\nMinä pidän sinua enemmän kirjailijabloggarina kuin kirjabloggarina, Melender, enkä tarkoita sillä mitään pahaa, vaikka sanat ovatkin nuorekkaita eli rumia. Eihän se tarkoita muuta kuin blogin aiheen rajausta (ei perhe-elämää, ei matematiikkaa, ei vaatteiden esittelyä, kirjailijoita vain). Yhteisöllisyyden karttaminen täällä nettimaailmassa on toki lähtökohtaisesti vitsi. Ehkä kirjoittavat ihmiset ajattelevat, että välttävät yhteisöllisyyttä, kun kykenevät itse valitsemaan, millaista yhteisöllisyyttä ottavat vastaan.\nTämän kirjoituksesi pohjalta syntyvä keskustelu on kai sellaista yhteisöllisyyttä, jota et oikeastaan halua, vai? Jostain syystä minäkin silti kommentoin juuri tätä, vaikka olisin voinut tuolla aiemmin kertoa, millaista oli lukea Limonovia tai sinun omaa uuttasi tai Salteria joskus nuorena. Luulen, että minulle kyse on lukemiskokemuksen yksityisyydestä. En osaa puhua kirjallisuudesta. En halua puhua kirjallisuudesta. Oikeastaan on pyhäinhäväistys puhua kirjallisuudesta. Kokemus on liian yksityinen. (Ja helvettiäkös sekään sinulle kuuluu, mitä minä sinun esseitäsi lukiessa ajattelen.)\nEn siis usko, että yhteisöllistä kirja/kirjailija/kirjallisuusblogia on mahdollistakaan pitää. Blogiinsa voi kirjoittaa yksisuuntaisesti, mutta kommentoida voi vain jotenkin näennäisesti: huudahdella, hyökkäillä tai kertoa, että hei tästä tuli ihan mieleen toi Blanchot. Ja semmoinen on jotenkin niin tyhjää kommentointia. Ei se kirjoittajaa kohtaa. Siksi kirjallisuusjuttujen edessä on syytä olla hiljaa.\nMutta näillä vetävillä aiheilla, niin kuin tämä kirjablogijuttu, on paikkansa. Kun blogiin hetkeksi pelmahtaa joukko ihmisiä kertomaan näkemyksiään, tietää olevansa luettu. Sitten niistä kommentoijista voi taas rauhassa ärtyä ja työnnellä kauemmas. Ja kirjoittaa jostakin tärkeämmästä.\nMinä muuten olen viime aikoina lukenut laadukkaita lukuromaaneja esitteleviä kirjablogeja, teinityttöjen blogeja ja kuolevien ihmisten blogeja. Vaikea ajatella, että jokin muu olisi tähdellisempää. Luettavat kirjat tulevat sitten ihan muualta.\n25.6.2013 at 09:58\nYleisesti kirjabloggaajien vaikutusvallasta: se ei ole suoraa. Siis lukijaan ei vaikuteta vain siten, että saadaan hänet lukemaan kirja ja mahdollisesti kirjoittamaan siitä omaan blogiinsa tai suosittelemaan sitä kavereilleen. Se on toki ilmeisin vaikuttamisen muoto. Mutta merkitystä on myös kokonaisuudella – syntyy käsityksiä siitä, mitä kirjallisuuteen ylipäätään kuuluu. Kirjallisuuskäsitykset muokkautuvat myös sen perusteella mistä kirjoitetaan, vaikka ei ikinä lukisi niitä kirjoja. Siihenhän klassikkokaanonkin perustuu. Kirjoihin, joista kaikki ovat lukeneet, mutta joita läheskään kaikki eivät ole lukeneet.\nMinä pidän tätä blogia samantyyppisenä kuin omaanikin ja vertautan sen jotenkin siihen lukemisen merkitykseen: saattaa olla että olen väärässä, mutta jotenkin tällainen blogi kulkee hyvin sen oletuksen kanssa, että joillekin lukeminen on jonkinlaista selviytymistä ja että tietynlainen huvilukeminen on samalla heille suurelta osin vierasta. Muistelen, että olet Tommi joskus kirjoittanut jotakin tällaista? Korjaa, jos olen väärässä.\nMutta silti sellainen tietyllä tavalla intohimoinen suhtautuminen kirjallisuuteen teksteistä, tai pikemminkin rivien välistä, näkyy: jotakin sitä rakastaa, jotakin vihaa, ja joitakuita siltä väliltä. Ja kun saa jollakin tavalla tärkeän lukukokemuksen, siitä aiheutuva reaktio alkaa pakottaa otsaa, haluaa tulla ulos ja sitten sitä kirjoittaa blogikirjoituksen.\nMinä kirjoittelin ennen kiinnostavista kirjoista huomioita ylös, mutta en pitänyt mitään varsinaista lukupäiväkirjaa. Blogin myötä tarve sellaiseen huomioiden ylöspanemiseen on huomattavasti vähentynyt.\n25.6.2013 at 19:51\nKirjallisuus on aikamoinen avaruusmeri. En usko että suuruusluokka on väärä, mutta muistaakseni pelkästään Euroopassa julkaistaan vuosittain (!) kymmeniä tuhansia uusia kaunokirjallisia teoksia. Tämä tarkoittaa vuosikymmen tasolla satoja tuhansia kirjoja! Jos luemme tuosta määrästä 100 kirjaa vuodessa, jäämme massiivisesti ”jälkeen” kumuloituvalla nopeudella kirjojen julkaisutahdista. Kirjailijoitakin on Euroopassa viisinumeroinen lukumäärä, ajatelkaas sitä, kirjalijoille kateelliset ainakin! Kukaan meistä ei voi siis ”pysyä ajan tasalla” siitä mitä kirjallisuudessa tapahtuu.\nOlemme tuomittuja jäämään paitsi suurimmasta osasta kirjallisuudesta, ja jos em. voluumia miettii, on noissa kymmenissä tuhansissa teoksissa varmasti paljon korkeatasoista tavaraa, täytyy olla. Nykymaailman yksi paradoksi on siinä että kaikkea, ehkä myös laatua, on todella paljon, liikaa, me hukumme kirjoihin yhden hengen orgioissamme ellemme rajaa jollakin kriteerillä mitä luemme. Välillä pännii olla suomalainen, olo on marginaalissa olemista, koska suurin osa kirjallisuuden ytimestä tapahtuu muualla, toisilla kielialueilla, itse ajattelen ikävästi että kirjallisuus tapahtuu nykyään angloamerikkalaisessa, ranskalaisessa ja saksalaisessa kielimaailmassa. Me muut, tässä tarkoitan meitä finskejä, olemme auttamatta sivustakatsojia realistisen ja lyhytlauseisen kirjallisuutemme kanssa. Tämän kauhean ja epäisänmaallisen mielipiteeni ( sehän se vain on) esitän, koska keksin kuin keksinkin mihin minä tarvitsen kirjablogeja: juuri noiden minulle muuten tuntemattomaksi jäävien kirjojen löytämiseksi valtavasta julkaistujen ja julkaistavien kirjojen merestä. Minä itse sitten päätän mitä kukin kirjailija juuri minulle merkitsee. Edelleen olen onnekas tuon aiemmin mainitsemani Bernhardin ( joka oli siis superiso nimi jo pitkään eurooppalaisessa kirjallisuudessa ennen kuin vasta tästä blogista sen vasta nappasin…?) vuoksi joka kirjoitti päähäni juuri sen, mikä siellä aina oli, mutta jota en ollut koskaan muista hyllyni kirjoista löytänyt. Bernhard osoitti kirjallisuuden keinoin että pahimmat epäilyni ihmisen suhteen pitävät valitettavasti paikkansa, hah. Kirjabloggaajat, te teette sittenkin tärkeää hommaa kun jaksatte naputella juttujanne mielikirjoistanne. Odotan teiltä oikeastaan aika paljon, en ehdotuksia kirjaksi takkatulen ääreen tai kirjapiirin teekeskusteluun. Odotan kirjoja jotka ovat vaikeita, haastavia, rikkovia, mutta niitä taitaa, ah, hah, olla kovin vähän?\n26.6.2013 at 22:42\nMaaria Pääjärvi, kiteytit hyvin ajatuksen, mitä olen itsekin tavoitellut, blogien ei-suorasta vallasta ja vaikutuksesta kirjallisuuskäsitykseen, siihen mitä kirjallisuuteen kuuluu ja mitä kirjallisuudelle kuuluu.\nOlen vasta muutaman kuukauden ajan käynyt kurkkailemassa blogimaailmassa. Tässä blogissa ja keskusteluketjussa uskallan sen sanoa: minua hämmästyttää blogimaailmassa vallitseva lapsellisuus. Pyydän heti samalla kiireesti anteeksi. Juu, antaa vain kaikkien kukkien kukkia – enkä tarkoita kenenkään blogia vaan yleiskuvaa, mikä syntyy! En ole tuomitsemassa enkä pidä itseäni parempana, olen vain kysymässä, näenkö oikein ja näkeekö kukaan muu kuten minä. Olen vanha ihminen ja tottunut pitämään kirjallisuutta arvokkaana asiana. Olen varma, että parikymmentä vuotta sitten kirjallisuusblogit olisivat olleet – kirjallisempia.\nMediatutkija Veijo Hietanen sanoi jo vuosia sitten, että kulttuurimme on lapsellistumassa ja narsistumassa. Onko kyse tästä vai siitä, että meistä jöröistä suomalaisista on tullut lopultakin höpöttäjiä?\nEt ole tuntoinesi yksin. Sieltä täältä on tullut kommennteja kirjablogien ”lapsellisuudesta” . Esimerkiksi pitkän linjan kirjallisuusvaikuttaja, entinen Ruotsin akatemian jäsen Horace Engdahl on sanonut, että blogien myötä kirjallisuus taantuu teini-ikäisyyteen. Leif Salmen nyökyttelee Engdahlille uudessa esseekokoelmassaan.\nEn välttämättä ole samaa mieltä, mutta mielestäni on hienoa, että jotkut uskaltavat esittää näin avoimesti elitistisiä ja vallitsevia käsityksiä kumartelemattomia mielipiteitä. Voin kuvitella, millainen huuto ja parku sellaisista aina seuraa. Ja tietysti pilkka: vanhat kelkasta pudonneet sedät, säälittävät menneen maailman miehet…\n27.6.2013 at 08:14\nOlen toisinaan, miettinyt rakastanko kirjoja ja kirjallisuutta liian paljon vai liian vähän.\nPieni osa kirjoista herättää minussa voimakkaita inhon tunteita, valtaisa enemmistö taas ei merkitse minulle kerrassaan mitään.\nSitten on vielä pieni osa kirjoja, jotka ovat minulle tärkeitä ja vielä pienempi osa kirjoja, jotka koen itselleni suorastaan välttämättömiksi.\nOnko kaltaiseni ihminen kirjallisuuden vihaaja vai rakastaja? Siinäpä kysymys.\n27.6.2013 at 08:18\n…vielä lisäisin, että luullakseni moni kunnianhimoinen kirjailija ei haaveile pelkästään siitä, että hänen kirjojaan rakastetaan vaan siinä sivussa myös siitä, että tietyt ihmiset vihaisivat heidän kirjojaan.\nHah ha, tuo viha-aspekti on hyvä, ja hyvä jos näin on.\nItse näen myös että kirjalijat\novat ”lapsellistumassa” – Anna-lehden kannessa on lopulta jokainen joka sinne pääsee?\nOnko se pakko? Jos on, niin ymmärrän.\nSaatan olla naivi mutta odotan kovan linjan ja kovan tason\n( älkää kysykö, mitä tarkoitan) kirjailijoilta jonkinlaista ulosjäämistä, hylkiöitymistä, poliittista ja taiteellista marginaliaa tyyliin juuri tuo esillä ollut Bernhard\n( toivottavasti TM et jo kadu ikonisi esiin tuomista kun me tavitsekin sen löydämme, hah) tai Ranskan antiaikalainen Michael H.\nTai mitä oli Suomessa loppuvaiheessaan M. Pulkkinen.\nKysyn uudestaan, miten hitossa tässä maassa kirjablogeissa tai muualla kotimaisesta kirjallisuudesta käytäisiin syvää keskustelua, kun jengi lukee täällä tätä arkirealistista lyhytlauseista tarinaa, tarinaa ja tarinaa. Kyllä siinä kai jutut lapsellistuvat kun kirja = mitä sen ihmisille tapahtuivat ja miten ne kasvoivat rooleissaan. Ja estetiikka = miten tiiviisti se osasi kaiken sen kiteyttääkään.\nNo, kärjistän tietenkin taas. Yllätyksiäkin tulee, luin eilen kirjastossa ( en siis omassa) Korhosen Nuku lähelläni -romaania. Tavara oli siinä hyvää.\nMutta kirjailijat, pistäkää meidät lukijat koville, yrittäkää vaikeudella, epäilyttävyydellä ja elitismillä karkoittaa viimeinenkin lukija perästänne! Se olisi oikeasti hienoa, hah ha.\n28.6.2013 at 09:34\nTämähän on kiinnostavaa keskustelua. Ei tule poru eikä raivari. Olen itse varsin suorasanainen tyyppi, joten arvostan sellaista muiltakin – kunhan se perustellaan hyvin.\nLapsellisuudella tarkoitetaan ilmeisesti (kokonaiskuvallisesti) iloista ulkoasua ja positiivista ”Ihana kirja! Minäkin haluan lukea!” -meininkiä?\nEn minäkään kirjablogeja yleisesti ottaen kovin syvällisinä pidä. En itse kaipaakaan sellaista. Pyrin pitämään (varsin itsekkäästi) sellaista blogia, missä itse viihdyn. Samaa suosittelen muillekin. Jos ei tykkää lapsellisista blogeista, niin ei muuta kuin oma pystyyn ja tekee siitä sellaisen kuin haluaa.\nTämä Melenderin blogi on mielestäni ihan hyvä esimerkki. En parhaalla tahdollanikaan väittäisi tätä lapselliseksi. En tiedä onko tämä syvällinenkään, kun en niin aktiivisesti seuraa, mutta oletettavasti kirjoittaja itse viihtyy täällä.\nKäyn syvälliset keskustelut mieluummin kasvotusten hyvässä seurassa. Netissä kokemukseni mukaan syvällinen keskustelu vaatii aika pitkiä puheenvuoroja (enemmän siis kuin ”Ihana! Mäkin tykkäsin!”) ja se vie aikaa ja energiaa.\nMinä käytän kirjoittamisenergiani mieluummin omaan kaunokirjalliseen tekstiin. Sekään ei ole kyllä taatusti haastavaa, vaan sekin on kirjallisuutta, jonka parissa itse viihdyn.\n28.6.2013 at 09:53\nTuskinpa tämä syvällinen blogi on, mitä ikinä sillä tarkoitetaankaan.\nKaiken minkä tänne kirjoitan naputtelen yhdeltä istumalta mielessäni sillä hetkellä pyörivistä asioista. Alusta lähtien on periaatteeni ollut, että en rupea tekemään tästä itselleni millään tavalla henkisesti velvoittavaa tai kirjallisesti tekstialustaa.\nMinulle eräs blogitekstin määritelmä on, että se on nopeasti kirjoitettu. Siksi on silloin tällöin tullut tehtyä myös juttuja, jotka jälkikäteen näyttäytyvät mm. lapsellisiltakin. Toisaalta joistakin kehitelmistä on syntynyt aihoita, joita olen laajentanut esseiksi.\nMinunkin kirjoittamisenergiastani varmastikin reilusti yli 90 % suuntautuu muualle kuin tähän blogiin. Tämän voin lopettaa koska vain, jos siltä tuntuu. Sekin oli yksi lähtökohta tätä blogia perustaessani.\n28.6.2013 at 09:55\n…tai kirjallisesti tavoitteellista tekstialustaa\niPadin näppäimistö taas\n28.6.2013 at 10:07\nJopelle kotimaisesta kirjallisuudesta:\nOnhan meillä eräitä todella hyviä, kansainvälisen tason tekijöitä, jotka eivät kirjoita umpitylsää koivuklapia.\nTuleepa mieleen, että The Guardianissa julkaistiin ihan äskettäin hieno arvio Kristina Carlsonin Herra Darwinin puutarhurista, joka on ehdottomasti 2000-luvun suomalaisen proosan helmiä\n28.6.2013 at 11:32\nKultturin pinnallistumista huokailtiin jo Antiikin Roomassa, joten väittämässä on enemmän kyse sen esittäjän asettumisesta tiettyyn kulmaan. Ihmiset ovat kiinnostuneet helposta jo vuosituhansia, mutta se on yllätys sukupolvelle toisensa jälkeen.\nAmerikkalainen viihdetaiteilija Will Smith kertoi taannoin haastattelussa pyrkimyksistään täydellisyyteen. Hän halusi yltää parhaaseensa joka hetkessä isänä, miehenä ja näyttelijänä. Hän latasi kaikkensa tehdäkseen jokaisesta aamiaisesta, jokaisesta haastattelusta, jokaisesta kohtauksesta, koti-illasta, kuntosalitreenistä ja elokuvasta parhaan mahdollisen. Mies tavoitteli tosissaan ruumiin ja hengen ykseyttä. Miksi jalo tavoite ja pyrkimys tavanomaisen ja helpon yläpuolelle saa hänet vaikuttamaan hölmöltä?\nKuljemme kohti kuolemaa kivisellä planeetalla keskellä tyhjää avaruutta. Silti jotkut pitävät eskapismia rintamakarkuruutena.\n28.6.2013 at 11:42\nMitä tahansa on sanottu, tunnettu tai koettu jo antiikin ajoista.\n28.6.2013 at 11:45\nMaaria: ”Yleisesti kirjabloggaajien vaikutusvallasta: se ei ole suoraa. Siis lukijaan ei vaikuteta vain siten, että saadaan hänet lukemaan kirja ja mahdollisesti kirjoittamaan siitä omaan blogiinsa tai suosittelemaan sitä kavereilleen. Se on toki ilmeisin vaikuttamisen muoto. Mutta merkitystä on myös kokonaisuudella – syntyy käsityksiä siitä, mitä kirjallisuuteen ylipäätään kuuluu. Kirjallisuuskäsitykset muokkautuvat myös sen perusteella mistä kirjoitetaan, vaikka ei ikinä lukisi niitä kirjoja. Siihenhän klassikkokaanonkin perustuu. Kirjoihin, joista kaikki ovat lukeneet, mutta joita läheskään kaikki eivät ole lukeneet.”\nHirmu mielenkiintoista: kenen pitäisi/kuka saa osallistua ’kirjallisuuskäsityksen’ luomiseen ennen, nyt ja tulevaisuudessa?\nToinen kysymys, mikä näissä kirjablogikeskusteluissa kivittää pääkoppaani on se, kuinka suuri osa suomalaisista lukijoista lukee kirjablogeja? Ilman tuota tietoa en oikein osaa hahmottaa kuinka syvällä polskimme vesilasin aallokossa?\n28.6.2013 at 13:24\n”Toinen kysymys, mikä näissä kirjablogikeskusteluissa kivittää pääkoppaani on se, kuinka suuri osa suomalaisista lukijoista lukee kirjablogeja?”\nMinusta parempi kysymys on: mikä epäsuora vaikutus kirjablogilla on esimerkiksi mainontaan? Tarkoitan, että asia ei varmasti ole niin yksinkertainen. Sen lisäksi, että joku yksittäinen ihminen eksyy blogiin ja näin kirjoitukselle syntyy mainosarvo, voi blogikirjoitusta siteerata muualla (mitä jo tapahtuu). Julkisen kirjablogikirjoituksen voi valjastaa muuhun käyttöön, halusi sen kirjoittaja sitä tai ei.\nMielestäni tässä on pidemmälti kyse tietynlaisten autoritääristen tahojen muuntumisesta/muuttumisesta, ja kentän uudelleen asettumisesta. Ja nimenomaan siksi että tavat käyttää kirjallisuutta muuttuvat: lukeminen viihteellistyy, joten tottakai sitä siivittävät arvostelutkin ym. ympärillä olevat instanssit viihteellistyvät.\nAivan samoin on käynyt elokuvalle: Filmihullu on ainoa perinteinen media, josta voi lukea pohdiskelevia/pohdituttavia artikkeleita. Muuten annetaan tähtiä ja mainitaan lauseella pääosaesittäjät.\nKirjallisuuden kohdalla tullaan ilman muuta samankaltaisiin asioihin, milloin ja miten: en osaa sanoa. Mutta jotenkin kirjablogit liittyvät siihen. En tiedä vielä miten.\nOn sitten näkökulmista kiinni, kuten edelläkin on kirjoitettu, onko se hyvä juttu vai. Itse pidän joistakin kirjablogeista, joitakin en halua lukea ollenkaan. Jotkut ovat yhdentekeviä kirjoituksia, jotkut pohdiskelevia. Vähän kuten elokuvien parissakin: On Filmihullu, ja sitten on Hesarin Nyt-liite (jonka perusteella olen oppinut pitämään kaikista niistä elokuvista, jotka on arvioitu ko. lehdessä huonoiksi). Muutama kirjailija bloggaa kiinnostavasti elokuvista. Se on tuonut tervetullutta vaihtelua. Ehkä kirjablogeihinkin tulee aikaa myöten yhä enemmän diversiteettiä.\nVäittäisin, että jonkinlainen käsitys kirjablogien naiiviudesta perustuu lähinnä mielikuvaan, jonka totuuspohja ei ehkä ole kovin leveä. Se on osin lukijan vika, toisaalta internet on niin älyttömän iso suo, että ei sieltä mitään löydä ja toisaalta löytää vaikka mitä.\n28.6.2013 at 13:41\nOlen elokuvafriikki ja Filmihullun tilaaja.\nPitkät, pohdiskelevat elokuvaesseet ovat parhaimmillaan lähestulkoon parasta mitä ihminen (tai siis kaltaiseni ihminen) voi lukea. Kesälukemistooni kuuluu tänä vuonna Pauline Kaelin kootutut kirjoitukset.\nHesarin NYTin leffakritiikkien lukemisen olen lopettanut.\nTässä blogikeskustelussa täytyy muistaa myös kansainvälinen näkökulma. Ihan yhtä lailla, kun ihmiset eivät ole pelkän suomeksi painetun kirjallisuuden varassa, eivät he myöskään ole pelkkien suomenkielisten blogien varassa.\nSen ajan, jonka säästän, kun en seuraa aktiivisesti suomalaisia kirjablogeja, voin käyttää esimerkiksi HTML Giantin seuraamiseen.\n”Minusta parempi kysymys on: mikä epäsuora vaikutus kirjablogilla on esimerkiksi mainontaan? Tarkoitan, että asia ei varmasti ole niin yksinkertainen.”\nJuu, aivan totta, mutta silti minua kiinnostaisi ensihätään se, kuinka paljon ’suoraa’ vaikutusta reaalimaailmassa kirjablogeilla on kirjamarkkinoilla, sen jälkeen sitten voisi katsella sitä kierompaa vaikutusta.\n”Mielestäni tässä on pidemmälti kyse tietynlaisten autoritääristen tahojen muuntumisesta/muuttumisesta, ja kentän uudelleen asettumisesta.”\n”Ja nimenomaan siksi että tavat käyttää kirjallisuutta muuttuvat: lukeminen viihteellistyy, joten tottakai sitä siivittävät arvostelutkin ym. ympärillä olevat instanssit viihteellistyvät.”\nEn usko, että esim 20 vuotta sitten luettiin ainoastaan ryppyotsaisena yhteiskunnallista pohdintaa tms, vaan kirjoilla ja lukemisella on mutun perusteella ollut tuollainen viihteellinen funktio normaali-ihmisten elämässä jo pitkään. Ensimmäisistä saduista ja romaaneista alkaen.\n”Aivan samoin on käynyt elokuvalle: Filmihullu on ainoa perinteinen media, josta voi lukea pohdiskelevia/pohdituttavia artikkeleita. Muuten annetaan tähtiä ja mainitaan lauseella pääosaesittäjät.”\nMinä lueskelin sattumalta hiljattain leffakirjoituksia 50-luvun lehdistä: juoni- ja tähditysperiaatteella mentiin silloinkin 🙂 Luulen, että tulkintojen ja kirjoitustapojen moninaisuus säilyy ja sen soisikin säilyvän: olisi pelottavaa, jos kaikki kaikissa medioissa kirjoittaisivat samaan tyyliin kaikista asioista, olipa se sitten syvällistä tai ’lapsellista’.\n”Väittäisin, että jonkinlainen käsitys kirjablogien naiiviudesta perustuu lähinnä mielikuvaan, jonka totuuspohja ei ehkä ole kovin leveä. Se on osin lukijan vika, toisaalta internet on niin älyttömän iso suo, että ei sieltä mitään löydä ja toisaalta löytää vaikka mitä.”\nSamaa mieltä, blogeja on paljon ja kaikenlaisia, minäkin vasta nyt hokasin tämän blogin, esimerkiksi 🙂\n28.6.2013 at 14:07\n”Minä lueskelin sattumalta hiljattain leffakirjoituksia 50-luvun lehdistä: juoni- ja tähditysperiaatteella mentiin silloinkin :-)”\nTähditys on ollut elokuvajournalismin historiaa jo kauan. Se on suunnilleen yhtä vanha ilmiö kuin Hollywood.\nEturivin leffakriitikotkin jakelevat rutiininomaisesti tähtiä, kuuluu työn kuvaan. Jossain netissä näin listan siitä, mille elokuville Tapani Maskula on antanut viisi tähteä.\nKirjallisuuskritiikin perinteeseen taas tähditys ei ole perinteisesti kuulunut. Mutta nykyään se alkaa olla aika yleistä.\nMinulle sinänsä ihan sama, onko arvostelun perässä jaettu tähtiä vai ei, tärkeämpää on se, miten itse arvostelu on kirjoitettu.\nJoskus luin artikkelin, jossa enemmän tai vähemmän tieteellisesti todisteltiin, että ennakkoon hypetetyimmät leffat saavat helposti valtavirtakriitikoilta ylimääräisen tähden, koska elokuva tuntuu tavallista tärkeämmältä, kun siitä jo etukäteen niin paljon kohistaan.\nKirjallinen julkisuus samoin kuin kulttuurimme ylipäänsä voi olla infantiilimpaa ja samalla avoimemmin kaupallisempaa kuin ennen. Esimerkkejä tästä olisi varmasti helppo luetella yhden paksun kirjan verran.\nEn kuitenkaan jaksa henkilökohtaisesti hirveästi siitä huolta kantaa, vaikka välillä ärsyyntymisen puuskia tuleekin. Tasokastakin luettavaa nimittäin riittää enemmän kuin ikipäivänä ehdin lukea, eikä sitä ole edes erityisen vaikea kaivaa esiin. Esimerkiksi Amazonin suositusten kautta olen löytänyt monia kiintoisia kirjoja ja kirjailijoita. Amazon on tietysti läpeensä kaupallinen palvelu, mutta samalla se on myös niin hienosti toteutettu, että se osaa palvella myös kaltaistani varsin marginaalisen kirjamaun ihmistä ihailtavan hyvin.\n”Joskus luin artikkelin, jossa enemmän tai vähemmän tieteellisesti todisteltiin, että ennakkoon hypetetyimmät leffat saavat helposti valtavirtakriitikoilta ylimääräisen tähden, koska elokuva tuntuu tavallista tärkeämmältä, kun siitä jo etukäteen niin paljon kohistaan.”\nLuulen, että tuo on aika luonnollinen reaktio ihmisille ennen ja nyt, vaikka hypetyksen kanavat ovat erit.\n”Kirjallinen julkisuus samoin kuin kulttuurimme ylipäänsä voi olla infantiilimpaa ja samalla avoimemmin kaupallisempaa kuin ennen. Esimerkkejä tästä olisi varmasti helppo luetella yhden paksun kirjan verran.”\nEn ole varma olivatko asiat ennen paremmin, ihmiset sivistyneempiä, kirjallisuus tasokkaampaa, kaupallisuus sivistyneempää jne. Nyt vain netti, tv jne tarjoavat enemmän kaikkea silmien eteen. Minä luen paljon vanhoja sanomalehtiä, joista huokuu ajan henki. Kyllä sieltäkin löytyy kaupallista, infantiilia ja suorastaan tyhmää juttua. Mainokset varsinkin – ei mitään rajaa!\n”Tasokastakin luettavaa nimittäin riittää enemmän kuin ikipäivänä ehdin lukea, eikä sitä ole edes erityisen vaikea kaivaa esiin.”\nJuu, ei huolta. Aivoille on varmasti käyttöä tulevaisuudessakin!\n”En ole varma olivatko asiat ennen paremmin, ihmiset sivistyneempiä, kirjallisuus tasokkaampaa, kaupallisuus sivistyneempää jne.”\nKyllä kai se on kiistatonta, että koulutustasolla, kielitaidolla, eri kulttuurien tuntemuksella ja kirjallisen sivistyksen määrällä nykyajan ihmiset noin yhteenlaskettuna ovat selvästi edellä aiempia sukupolvia.\nSe entisaikojen sivistys, jonka perään joskus haaveillaan, rajoittui tiettyyn aika vähälukuiseen kulttuuriseen eliittiin.\nMutta jos ihan puhtaasti kirjallisuuskritiikkejä ajatellaan, niin kyllähän joskus 60- ja 70-luvulla painettiin lehtiin paljon pitempiä ja paneutuneempiakin tekstejä. Nykyään on aika tarkkaan määritetyt merkkimitat, ja jokainen lehtikritiikkiä tekevä tai tehnyt tietää, miten ne voivat sanottavaa typistää tai rajoittaa.\nNo, nettiin voi sitten kirjoittaa ilman mitään merkkirajoja. Se on yksi hyvä syy toivoa, että tasokkaita kirjajuttuja ilmestyy vielä tulevaisuudessakin.\nMainoksista taas: olisi melkoisen mahdoton kuvitella jotain 50-luvun mainoksia nykypäivänä julkaistaviksi. Ei pelkästään siksi että niissä oli paljon enemmän kuluttajan manipulointia ja harhauttamista (johon viranomaiset reagoisivat nyt nopeasti) vaan ennen muuta siksi että ne edustavat aika lailla poliittisesti epäkorrektia maailmankuvaa, kuten avointa seksismiä tai rasismia (”Vain Afrikan neekeri ei veikkaa. Kaikki muut veikkaavat ja saavat veikkausvoittoja.”\n28.6.2013 at 15:24\nPointti ei ollut trivialisoida rappiota, vaan esittää se kultturisena vakiona. Olemme jatkuvassa murroksessa ja kulttuurisessa eroosiossa vuosisadasta toiseen. Miksi se yllättää ketään?\nMitä rappiolle pitäisi tehdä? Elitistin identiteetti perustuu makuun rappion yläpuolella. Massojen kosketus laskee teosten arvoa tehden niistä koluttuja ja tavallisia. Jos massat kurkottavat hyvän kirjallisuuden suuntaan, elitismin kehää täytyy siirtää vaikeampaan maastoon. Onko rappio vähentynyt? Väheneekö rappio luetuttamalla klassikoita kouluissa? Kultturirappiota vastaan taisteltiin joissain maissa kovin ottein, mutta kiellot ja väkivalta pikemminkin lisäsivät rappiota.\nJos nimekäs kultturihenkilö varoittaa kultturisesta rappiosta, onko se muutakin kuin elitistien identiteettiä vahvistava urahdus? Ovatko infantilisoituneet teokset tavattoman erilaisia saagojen, satujen ja nuotiotulilla kerrottujen tarinoiden perinteestä, hallitsivatko vaikeat ja hyvät teokset jossain vaiheessa lukijoita, vai onko kyseessä perinteisen jakelukanavan ja muutaman subventoidun instituution ahdinko?\nTarkoitukseni ei ole (pelkästään) irvailla. Olisin mieluusti elitisti ja hyvien puolella pahaa vastaan, mutta tämä kaikki on niin sekavaa.\n28.6.2013 at 16:02\n”Massojen kosketus laskee teosten arvoa tehden niistä koluttuja ja tavallisia. Jos massat kurkottavat hyvän kirjallisuuden suuntaan, elitismin kehää täytyy siirtää vaikeampaan maastoon.”\nMielestäni on virheellinen tai vähintäänkin rajusti yksinkertaistava käsitys, että avantgardistinen, kokeellinen yms. taide olisi vain reaktiota massojen maun kehittymiseen ja narsistista erottatumisentarvetta, kuten erilaisten elitismikritiikkien standardiargumentti kuuluu.\nTaiteessa ja kirjallisuudessa on monenlaisia traditioita, joista eräs liittyy vanhojen kaavojen haastamiseen ja vakiintuneiden konventioiden koettelemiseen. Yksi modernismin määritelmä voisi olla se, että modernistit tiedostivat, miten ei enää voi tehdä taidetta tai kirjallisuutta: ”Tämä on imetty tyhjiin jo, pakko siirtyä eteenpäin.”\nKyse ei siis ole mistään poseeraamisen tarpeesta ja eksentrisyyden tavoittelusta vaan aidosta halusta etsiä uudenlaisia ilmaisukeinoja ja laajentaa taiteellisen tai kirjallisen mielikuvituksen rajoja ynnä tietysti kokemus siitä että vanhat tavat kuvata maailmaa eivät enää vastaa tavoitteitaan.\nMuutamien kymmenien vuosien viipeellä nämä uudistajien luomat tyylikeinot leviävät sitten valtavirtateoksiin. Näinhän kävi monille jutuille, jotka olivat aikanaan räväkän modernistisia. William Faulknerin kirjoittaessa näkökulmatekniikalla se oli uutta ja jännittävää, nykyään taas (hieman kärjistäen) joka toinen tai kolmas kotimainen laaturomaani hyödyntää näkökulmatekniikkaa.\nJos pitäisi veikata, niin uskoisin että ne jutut mitä viime vuosina on nähty esimerkiksi uuden runouden piirissä, ovat enemmän tai vähemmän vakiintunutta kamaa 2030-luvun kirjallisuudessa.\nJos taas elitismistä puhutaan, niin monet nykyään sellaiseksi itseään nimittävät mieltävät itsensä pikemminkin ns. klassisten sivistysihanteiden puolustajiksi ja vaalijoiksi kuin massojen makua pakoonjuokseviksi uudistusmielisiksi. Esimerkiksi Matti Klinge on oikein tyypillinen nykypäivän elitisti prototyyppi: mieleltään hengen aristokraatti mutta sukutaustaltaan porvari, joka inhoaa englannin kielen ja amerikkalaisen kulttuurin ylivaltaa, ihannoi vanhaa tapakulttuuria ja kavahtaa ilmiöitä, joiden katsoo kuvastavan sivistyksen rappiota.\n28.6.2013 at 18:31\nKiitos. Hyvä vastaus.\nAjattelin eliittiä ja elitistejä eri porukkana niin, että edelliset on kulttuurin piirissä tekijöitä ja jälkimmäiset soosottelevia cheer leadereitä samaan tapaan kuin Marx ja marxistit. Lienen väärässä.\nEpämääräinen kulttuurisen rappion huutelu herättää kysymyksiä, eikä minulle ole selvää, miten rappiota vastaan taistellaan. Annetaanko koulutusta? Uudelleenkoulutusta? Tiukennetaanko valvontaa?\n28.6.2013 at 19:38\nOnpas ihmiset innostuneet ajatustenvaihtoon! Ei ole Melenderin blogi ja siinä käytävät keskustelut lapsellisia, ei. Tämä on varmaan aikuisin blogi, jossa olen piipahtanut, ellen nyt itse laske tasoa.\nEhkä suurin ero nykyisen ja entisen (ennen sosiaalista mediaa käydyn) kirjallisuuskeskustelun välillä on määrässä. Minusta on epämukavaa, että kaikkea on niin paljon, liikaa. Blogeja on esimerkiksi satoja – vai onko tuhansia – ulkomaisissa blogeissa en ole käynytkään, vaikka luen enemmän englanniksi kuin suomeksi. Aikaa tuhrautuu hukkaan, kun joutuu etsimään ja valitsemaan. Tämähän on se nykyajan hyvinvointi-ihmisen suuri ongelma, ”ongelma”, oikein 3rd world problem! Varsinkin Juha Makkosen mainitsemille Will Smith -perfektionisteille niukkuus olisi siedettävämpää.\n28.6.2013 at 20:59\nHyvää on, keskustelu. Sitä kyllä joskus mietin että missä määrin kirjoittaminen lopulta eroaa käsillä tekemisen taidosta, vaikkapa kirveenvarren veistämisestä tai muun tarvekalun tekemisestä. Itse olen tavattoman huono missään tämmöisessä, enkä kirjoittaakaan osaa, mutta sitä tulen usein miettineeksi, onko kirjailijan ”hyvyydelle” olennaista pyrkiä kirjoittamaan olemassaolevien genre-luokittelujen ulkopuolella tai niitä haastaen, tai toisin päin: voiko sanoa jotain olennaista elämästä samalla pysyen olemassaolevan kirjallisuudenlajin sisällä.\nLukijana olen sekä/että, luen dekkareita, tieteiskirjallisuutta, fantasiaa siinä missä ”vakavasti otettavaa” kirjallisuuttakin, ja ihan tyylilajista riippumatta pystyn niin inhoamaan kuin pitämäänkin. No, chick-lit on ehkä asia erikseen.\nJa kun en katso televisiota, jää aikaa lukemiselle, ja itse asiassa on niin että se aika mitä käytän ”kevyen” kirjallisuuden lukemiseen olisi varmaan aikoinaan kulunut telkkaria turtana töllöttäen. Ja saattaa mennä viikkoja etten lue muuta kuin kevyttä ja helposti sulatettavaa. Sen olen oppinut itselleni sallimaan.\n28.6.2013 at 21:49\nSannabanana kuules, kyllä se julkisen kirjoitetun kielen viihteellistyminen on totta, no question about it!\nViihteellisyyteen kuuluu esim. kevyt itsestä kirjoittelu. Ennen oli hyvän lehtimiestavan mukaista, ettei kirjoittanut kolumneissa itsestä ja omasta perheestä. Nyt niissä – muissakin kuin Mattiesko Hytösen, jonka omaan tyyliin tietysti kuuluu tyttöystävän kermajuustoisen ihon kuvailu – ei paljon muuta olekaan kuin minä-minä-minä. Kirjallisuusblogeissakin monet kertovat päiväkirjanomaisesti itsestään. En sano, että se olisi väärin, mutta ennenvanhaan (määrittelemätön ennen, in the golden olden days) tällaista olisi pidetty pinnallisena.\nKuvien käyttö on myös lisääntynyt lehtiartikkeleissa ja muussakin kirjallisessa ilmaisussa, isot kuvat ja vähän tekstiä lyhyissä kappaleissa. Olemmeko me taantuneet kuvakirjan katselijoiksi? Ja taas, en hyljeksi kuvia enkä kaipaa mitään pravdatyyliä, mutta tämä muutos on erittäin näkyvä.\nVarmaan on muutakin viihteellistymistä, joka pulpahtaa mieleeni heti kun olen tämän lähettänyt. Tällaistahan tämä viestittely on, haparointia, ideoiden alkuja …\n29.6.2013 at 03:03\n”Viihteellisyyteen kuuluu esim. kevyt itsestä kirjoittelu. Ennen oli hyvän lehtimiestavan mukaista, ettei kirjoittanut kolumneissa itsestä ja omasta perheestä.”\nRiippuu varmasti siita kuinka kauas katsoo. Olen viimeisen kuukauden taas samonnut lapi australialaisia lehtia 1800-luvulta. Silloin uutisissa olikin usein juuri oman ja muiden perheen tapahtumat, kuka meni minne ja miksi jne. Tai sitten yksityiskohtaisia kuvauksia omista reissuista ympari mannerta, usein myos omaa paremmuutta korostaen, kavereita ylistaen ja toisia pilkaten. Taallapain ainakin vuolaasti kehuttiin ja itsekehuttiin ihmisia maasta taivaaseen. Ehka taalla on aina sitten ollut huonoa journalismia? Suomalaisissakin lehdissa muistaakseni harrastettiin tallaista: henkilokohtaisia taistoja, mielipiteita, puoltenottoa.\nAikaisista aussilehdista tuli mieleen, etta silloin lehtiin kirjoittelivat myos tavalliset pulliaiset, eivat ainoastaan toimittajat tai kolumnistit. Vahan niin kuin bloggailua, mutta pitkalla aikavalilla 😀 Enta sitten 1900-luvun alun (?) sanomalehdissa ilmestyneet imelat rakkaustarinat? Kaukana mistaan kaunokirjallisuudesta tai asiallisuudesta? Ja torkean harhaanjohtavat mainokset saivat myos aikaisemmin paljon tilaa lehdissa.\nOlikohan tuon ja nykypaivan valissa sitten jonkinlainen journalistinen kultakausi?\nMinusta taas on positiivista se, etta kirjoittajan henkilokin tulee hiukan esille. Mieluummin niin, kuin etta lehtien jutut putkahtaisivat esiin nimettomana jumalansanana, niin kuin joskus aikaisemmin oli.\nSita yritan sanoa (varmaan hiukan Juhan jalanjaljilla), etta kun tarpeeksi kauas katsoo, samaa huolta on kannettu aiemmin ja siihen on ollut aihetta, vaikka kentta on ollut eri. Eri asiat koetaan tarkeina ja arvokkaina eri aikoina. Muinaisessa Egyptissa jopa kirjoitettiin kuvin 😀\nTaisin nyt kirjoittaa hiukan lapsellisesti, anteeksi! Varmasti on ihan totta, etta muutosta on tapahtunut, ja luulen internetin 24/7 -olemuksen olevan sen takana – juttujen teossa on kiire, toimituksessa ei ole aikaa tutkia ja vasertaa pitkia analyyseja. Paperilehdetkin myyvat vahemman kuin ennen, on paineita. Kylla se harmittaa. Mutta henkilokohtaisesti tykkaan netista juuri sen suuren valikoiman vuoksi: asioita on helppo tarkastella useammasta kuin yhdesta nakokulmasta netin ansiosta. Mielenkiintoisia, pitkia analyyseja asiantuntevien ihmisten kirjoittamina loytyy kylla muualtakin kuin sanomalehdista (ainakin Australiasta), esim blogeista!\nMinulle mieluummin moninaisuutta, kuin muutama ’totuuden torvi’, kiitos. Se nimenomaan haastaa kayttamaan omia aivoja.\n29.6.2013 at 06:39\nMarjatta, kenties minun täytyisi mennä suoraan blogiisi antamaan palautetta, mutta koska keskusteluketju on syntynyt täällä, osallistun tähän.\nOlet Marjatta moneen eri otteeseen kritisoinut kirjablogeja yleistävään sävyyn. Olet esittänyt, että kirjablogit ovat lapsellisia, kaupallisia ja niissä luetaan liikaa kirjoja.\nHaluan muistuttaa sinulle, että kirjablogeja ei koordinoi mikään kattojärjestö. Jokainen kirjabloggaaja on ikään kuin oman sanomalehtensä tai tv-kanavansa johtaja. Kukaan kirjabloggaaja ei ole vastuussa siitä, mitä toisessa kirjablogissa kirjoitetaan. Jokainen bloggaaja on 100% itse vastuussa oman bloginsa sisällöstä.\nTämän vuoksi tuollainen yleistäminen on tarpeetonta. Jos haluat antaa palautetta kirjablogien lapsellisuudesta, ainoa toimiva tapa on tämä: mene kirjablogiin, jonka lapsellisuus sinua ärsyttää, ja anna palaute siellä. Bloggaaja voi huomioida palautteesi ja muuttaa tyyliään, tai hän voi jatkaa vanhalla linjalla ja silloin ainoa keino mitä sinä voit käyttää, on olla lukematta ko. blogia.\nYleistäminen on vähän hassua siksikin, että kumoat jatkuvasti itse omat väitteesi. Koska kehut Antiaikalaista ei-lapselliseksi, olet jo itse todistanut että kaikki kirjablogit eivät ole lapsellisia. Ole siis ystävällinen äläkä jatka yleistysten tuuttaamista.\nTulen mielelläni jatkossa suoraan sinun blogiisi antamaan palautettani. Toistaiseksi blogilinjasi on minun silmiini profiloitunut lähinnä muiden kirjabloggaajien moitiskeluna, joten kaipaisin sinulta jatkossa enemmän persoonallisia ja ajatuksia herättäviä kirjajuttuja.\n29.6.2013 at 07:36\nSalla, väärä tulkinta. Minusta tässä ovat KAIKKI puhuneet kaiken aikaa YLEISESTI blogeista ja kirjallisuudesta. Miksi minun mielipiteeni pitäisi ottaa jotenkin henkilökohtaisemmin kuin muiden? En ole maininnut ketään nimeltä negatiivisessa mielessä. Olen ollut niin vähän aikaa mukana koko bloggailussa, etten edes paljon erota bloggareita toisistaan, siksi minun mielipiteeni ovat todella yleisiä. Tämä Melenderin blogi on positiivisella tavalla erilainen kuin muut. Pidän tästä eikä se ole moite muille!\nNyt en varmaan ehdi muutamaan päivään käydä koko blogimaailmassa, mutta palailen asiaan , jos on tarpeen.\nSalla, kiteytit kirjablogin olemuksen loistavasti!\nMinuakaan ei kirjablogien moninaisuus haittaa ollenkaan. Sellaisia kirjablogeja, joiden tyylista ja sisallosta pidan on paljon (ellei liikaa), ja niita, joiden sisallosta en pida, en lue. Sitten on noiden kahden kategorian ulkopuolella varmasti maarallisesti suurin osa kirjablogeista, eli ne, joihin en ole koskaan edes tormannyt!\nBlogimaailmassa on kylla mukavaa se, etta omasta blogista voi tehda aivan niin syvallisen ja hienon kuin mahdollista. Saa jopa itse maaritella bloginsa funktion: onko se kirjoista heranneita satunnaisia ajatuksia ja tunteita, rupattelua, tai sitten jotain kunnianhimoisempaa. On jotenkin huvittavaa, etta osoitellaan paheksuen kirjablogia, jossa puhutaan henkilokohtaisista tuntemuksista, jos blogin kirjoittaja on sen juuri sellaiseen tarkoitukseen luonut!\nKeskusteluakin voi omassa blogissa halutessaan rajata kuin diktaattori, jos vaikka sellaiset kommentit kuten ’minakin pidin tasta kirjasta’ arsyttavat ja haluaa julkaista vain syvallista pohdiskelua.\nAjan rajallisuus, tyo, perhe ja muu sosiaalinen elama kuitenkin asettaa suurimmalle osalle harrastajabloggareista jonkinlaisia rajoitteita sen suhteen, kuinka laajaa tutkimusta ja analyysia jokaisen postauksen taustalle on mahdollista suorittaa. Henk koht minusta bloggaamisessa mukavaa on juuri tuollainen kahvipoytakeskustelun laajentuminen. Kahvipoydassa jutellaan joskus pinnallisia, joskus syvallisia, ja poydan aaressa on kaikenlaisia ihmisia. Arvostan tallaista vuoroin kevyempaa, vuoroin raskaampaa mielipiteidenvaihtoa kovasti.\n29.6.2013 at 09:19\nJa vieläkin Sallalle:\nJos aiheena on ”Mitä ajatella kirjablogeista?”, niin eikö siihen saa kommentoida, mitä ajettelee kirjablogeista.\nKun moitit minua moitiskelusta, niin huomaa, että minä havainnoin ja sinä moitit minua vääristä havainnoista. Vainko kehu hyväksytään? Tulee vähän sellainen olo, että sinä moitit minua ikäväksi Eipäs Possuksi (Richard Scarryn kuvakirjahahmo) ja vihjaat, että tämän vikuroivan oppilaan on mentävä nurkkaan. Onko täällä blogeissa joku sellainen hierarkia, että vain ne saavat puhua, jotka ovat bloganneet pitkään ja joilla on oma tasokas blogi? Olen huomaavinani, että kommentoijissa on niitäkin, joilla ei ole omaa blogia.\nItse en vielä tiedä, mihin suuntaan omaa blogiani kehitän. En aio ainakaan kirjoittaa usein, koska se vie niin paljon lukemiselta aikaa.\nMarjatta, olisiko kuvien käytön kulta-aika kuitenkin menossa ohi, esimerkkinä se että jotkin lehdet ovat antaneet potkut valokuvaajille. Toimittajat ottavat valokuvat kännykkäkameroillaan tai sitten käytetään ”lukijan kuvia”.\nValokuvaamisen taidosta kiinnostuneelle tilanne näyttää huolestuttavalta. Tässä kahden lehden kansikuvien vertailu, toisessa valokuvaaja on ollut ammattilainen, osaatko arvata kummassa?\nSitten vielä genre-kirjallisuuden ja ”vakavan” kirjallisuuden eroista. Jostakin syystä vastikään kiinnostuin zombiaiheisesta kirjallisuudesta, mikä yllätti itseni. Lähtölaukaus taisi olla kirjastossa esillä ollut Robert Kirkmanin sarjakuva-albumi.\nIso osa zombiaiheisesta kirjallisuudesta kytkeytyy survivalismiin, siis varautumiseen yhteiskunnan laajamittaiseen romahtamiseen, missä ”zombien hyökkäys” on vertauskuva ilmastonmuutokselle, energiapulalle, talouskriisille, yhteiskunnan rajulle epäoikeudenmukaisuudelle jne., siis mille tahansa syylle joka voisi saada yhteiskunnan turvaverkot romahtamaan. Mm. Kreikassa tästä taitaa olla jo kohtalaisesti esimerkkiä.\nSamaa aihetta lähestytään toki myös ”vakavan” kirjallisuuden keinoin, mutta syystä tai tykkään siitä suoraviivaisesta (ja joskus tarkoituksettoman ja toisinaan tarkoituksellisen humoristisesta) kerronnasta jota löytyy näistä kirjoista. Edustava esimerkki on Max Brooksin fiktiivinen ”opaskirja” Zombi – taistelijan opas, jossa vakavalla naamalla viedään yhteiskunnan romahtamisen ilmiö äärimmäiseen muotoonsa ja pohdiskellaan eloonjäämisen edellytyksiä, esimerkiksi zombeihin tepsivän aseen valintaa, tilanteessa jossa keneenkään ei voi luottaa.\nMutta jos näistä kirjoista joskus tehtäisiin elokuva (ja varmaan monista onkin jo tehty), en sitä menisi katsomaan. Syynä on se, että kirja sallii lukijan luoda vapaasti oman tulkintansa, elokuva taas ei.\n30.6.2013 at 06:08\nMarjatta: ihmettelen yleistämistä kohdallasi siksi, että pidät itse mitä tyypillisintä kirjablogia. Jos väität kirjablogeja lapsellisiksi ja kaupallisiksi ja kirjoitat itse kirjablogia, niin etkö silloin itsekin myönnä kirjoittavasi lapsellista ja kaupallista blogia?\nMitä Richard Scarryyn yms. tulee, niin käytit mitä tyypillisintä olkinukkeargumentointia. Voin luvata, että harjoiteltuasi verkkokeskustelua jonkun aikaa opit kyllä tunnistamaan olkinuket niin omissa kuin muiden väitteissä. Jos olkinukke ei ole sinulle tuttu, suosittelen googletusta.\nRakentavin terveisin Salla\nOho. Olin vastata jotakin alkuperäiseen kirjoitukseen, jotain mikä liittyi omiin kirjoihini ja kovaksikeitettyyn taidekirjallisuuteen, mutta jätän sen tekemättä, koska en ehdi lukea ajatuksella kaikkia 61 kommenttia ennen sitä. No, ainakin kirjablogit näemmä puhuttavat.\n1.7.2013 at 17:38\nTäällä taas! Vastailen kronologisessa järjestyksessä.\nKuvista. Kyllä näinkin voi käydä. Zombikirjallisuutta en ole lukenut, mutta ympäristöscifiä olen. Pidän scifistä juuri siksi, että se antaa mahdollisuuden kärjistykseen,mikä nostaa asian esiin paremmin kuin asiateksti. Ehkä kokeilen zombeja!\nEn ole osoitellut paheksuen kenenkään blogia. Olen puhunut blogien valtavirrasta ja lehtiteksteistä tekemistäni huomioista, ja yrittänyt olla jopa hauska. Ilmeisesti en ole sitten onnistunut. Saatan vielä tuntea houkutusta kirjoittaa itsekin kevyemmin ja henkilökohtaisemmin, mutta tuskin henkilökohtaisia kuvia käyttäen. Olen sivumennen sanoen valokuvataiteen suuri ystävä.\nYritin vain leppoistaa keskustelua ja lievittää tiettyä mielipiteisiini kohdistuvaa paheksuntaa. ”Eipäs Possu” lojui tuossa pöydällä suu mutrussa ja ajattelin, että siinähän minä änkyrä erimielinen, jota määräillään menemään blogeihin komentelemaan ihmisiä, kun yritän puhua havaintojani julkisesta kirjoitetusta kielestä ja muutoksista siinä. Aunt Sally,hmmm? Miksi minä olen se, joka ei saa kirjoittaa yleisesti? Jopekin (raikkaita kirjoituksia Jope, kiitos!) kirjoittaa tosi kovia kyseenalaistuksia ja voisi olla minua parempi kinastelija. Mie en jaksa, pyydän armoa!\nEn ole tyytyväinen omaan tyypilliseen blogiini. Tällä hetkellä, tällä hitaalla, perfektionistisella tyylilläni pystyn juuri ja juuri tähän. Yllättäen en ole kauhean kunnianhimoinenkaan sen suhteen. Mutta saanhan minä kait silti toivoa toisilta lukunautinnokseni jotain uutta ja upeaa!\nAnteeksi tämä blogissasi käyty … whatever. En nyt aio enää jatkaa tätä.\nVielä zombeista: mietiskelin taustoja tälle kiinnostukselleni zombi-teemaan ja tajusin, että Saramago on samankaltaiseen teemaan myös tarttunut,. Pari vuotta sitten luin romaanit Kertomus sokeudesta/näkevistä, joissa Saramago kirjoittaa ihmisestä toiseen tarttuvasta sokeus-epidemiasta, joka saa yhteiskunnan kaaokseen.\nJa toisaalta Saramagon romaani Luola kertoo teknistyvästä valvontayhteiskunnasta, jossa ihmisyys on vaarassa kadota. Saramagon Platon-viittausta pohdiskelen aika ajoin, enkä vieläkään oikein ymmärrä sen tarkoitusta, vaikka tavallaan ehkä sittenkin, ikään kuin varjoja seinällä.\nNiin, mitä ajatella kirjablogeista? Minäkään en ”ajattele kirjablogeista” yhtään mitään, kirjoitan omaani silloin tällöin, ja olen iloinen jos ja kun joku silloin tällöin tekstejäni lukee ja kommentoi.\nMielenkiintoista on se, että blogimaailman kautta minäkin olen mm. Thoms Bernhardiin tutustunut; omaa nykymusiikkia käsittelevään blogitekstiini taannoin tulleen oikeastaan aika omituisen kommentin perusteella.\nJa harvakseltaan on mukava myös käydä joitakuita mielenkiintoisia tekstejä itse kommentoimassa.\nKirjablogikirjaa tuskin innostun lukemaan. Entä jos olisikin julkaistu kirjablogi-blogi? Jotenkin se tuntuisi luonnollisemmalta.\n2.7.2013 at 19:37\nMarjatta, kirjoitin ihan yleisesti paheksuen osoittelusta, en viitannut sinuun!


Pisara: Värini on valkoinen ja kolmekymmentä muuta\nIsät ovat joskus värikkäämpiä, jopa muffinsien tekijöitä:)\nPaula / Luen ja kirjoitan torstaina, 18 elokuuta, 2011\nYrttirahka! Nyt toivon, että muutut vähäksi aikaa ruokabloggaajaksi ja julkaiset sen reseptin. :-P\nNiin, joskushan nuo isät heittäytyvät kaulimen ääreen.\nRuokabloggaajaksi?! Minä?! Apua, ei kannata toivoa. Siitä ei seuraisi kuin kaamea, hirveä sotku ja ruma lopputulos :D\nMutta voin kyllä tsekata, miten tuo yrttirahka on tehty..ja kertoa sitten. Se on ihan hirmuisen hyvää. En enää pysty syömään leipää ilman sitä..\nVillasukka kirjahyllyssä perjantaina, 19 elokuuta, 2011\nHeittopulla tuli perille, yritän rouskuttaa sen illalla. Kiitos muistamisesta :)\nTuo yrttirahkalevite kiinnostaa minuakin. Reseptinkin nappaisin, joten mars tekemään tieteellistä levitekoostumustutkimusta jossain välissä ;)\nHmm..pitää siis todella tarttua yrttirahkapurkkiin ja keksiä, miten ihmeessä se on niin loistokasta ;)


Tämän mamman matkassa: Vauvan soseita ja lunta\nLunta, ihanaa. Ainakin toistaiseksi vielä maa on valkoinen, mutta näillä lämpöasteilla ei kauaa tämä ihanuus pysy.\nPihassa on tänä vuonna näkynyt todella usein peuroja. Jos tästä tulee yhtä kova talvi kuin on luvattu, niin voi olla kova talvi myös peuroille.\nIhan valtavaa vauhtia aika mennyt. Nuorimmaisemme ryömii ja on nyt reilut kuukauden päivät syönyt kiinteää ruokaa hyvällä ruokahalulla. Neidin erityisherkku on tälläinen:\nPorkkanoiden keitinvettä soseutukseen\nOreganoa maun mukaan (aluksi vaikkapa puoli teelusikkaa, mutta äidin ja vauvan maun mukaan voi laittaa vaikkapa parikin teelusikallista)\nOliiviöljyä pari ruokalusikkaa (tätäkin maun mukaan)\nEli yksinkertaisuudessaan porkkanat vähän pienittynä johonkin soseutuskuppiin. Ja sauvasekoittimella mössöksi. Soseutuksen aikana lisätään pienissä erissä vettä, jotta saadaan sileä sose. Kannattaa varovasti lisätä, koska keittoa ei ole hauska kauhoa vauvan suuhun. Kun sose on valmista, niin lisään valmiiseeen annokseen lautaselle oreganon ja oliiviöljyn.\nKun pakastan sosetta, niin laitan sen ilman mitään mausteita, jotta voin monipuolisemmin maustaa sitä kulloisenkin yhdistelmään sopivaksi. Pakastan kaikki kasvikset erikseen jääpalakuutiolokerikossa. Paitsi tietysti herne-maissi-paprikat yms. valmiit kasvispakasteet, joita käytän soseisiin.\nLihasoseetkin maustan. Esim. maustamattomalla tomaattisoseella saa kätevästi tehtyä vaikkapa jauhelihakastikkeen. Jauhelihan yleensä keitän esim. persiljassa tai vaikkapa oreganossa ja basilikassa. Tällöin liha itsessään imaisee hiukan keitinvedestä makua. Jossain kohtaa keittämistä kypsymisajanmukaan hiukan kasviksia sekaan ja keitinveden poiskaatamisen jälkeen tomaattisose. Sitten sauvasekoittimella sileäksi ja maustaminen oliiviöljyllä, oreganolla ja basilikalla.\nKanan kanssa aivan loistavasti sopii ihan pieni määrä inkivääriä. Siis todella todella pieni määrä. Olen käyttänyt ihan jauhettua kuivamaustetta. Ja lisäksi luomu kookosöljyä.\nMeillä neidillä aiheuttaa valmispiltit kauhistuneen reaktion, kun on tottunut tälläisiin kulinaristisiin nautintoihin. Periaatteenani vauvan ruuissa on se, että en yritä syöttää mitään sen makuista, mikä ei omasta kurkusta alas menisi. Suolaa luonnollisesti ei käytetä yhtään vauvan ruuissa. Ja alussa vain mietoja mausteita. Lisäksi kun antaa mielikuvitukselle vallan, niin usein pystyy valmistamaan pienelle ruuan samoista aineista kuin muillekkin.\nTalvi on saapui viime viikolla kynsiinkin:\nPohjana on geelaukset ja värittömän lakan päälle leimasin fauxnad levyllä BM14 lumihiutaleita kirkkaansinillä leimauslakalla ja valkoisella leimauslakalla. Leimauslakat eivät siis ole aitoa konadia, vaan jotain merkittömiä versioita. Peukussa muistaakseni Frauleinin sinisiä rhinestone tähtiä leimakuvioiden päällä, nimettömässä kynsilävistys, jossa ebaysta ostettu kynsikoru. Lisäksi kummankin käden pikkurillissä on akryylikuviot, jotka on päällystetty glitter nail art lakalla. Glitter nail art lakka on myös ebaystä.\nTunnisteet: Koti on ihana paikka..., Lasten matkassa, Äidin omat jutut\nPassion for Nails/Suvi 15. marraskuuta 2010 klo 22.23\nVauhtimamma 16. marraskuuta 2010 klo 0.48