12.06.2020 - 31.07.2023\nKäynnissäKotimainenServices2022-05-04 05:00:13 1663730824\nJatkuva oppiminen on tärkeässä asemassa yhteiskunnan kehittämisessä ja yksi ministeriön kärkitavoitteista. Ammattikorkeakouluilta edellytetään yrityslähtöisiä palvelumalleja ja älykästä erikoistumista strategisesti valittuihin osaamisalueisiin, mistä syystä ne ovat kehittäneet erilaisia palvelumalleja suhteessa omaan strategiaansa. Tämän hankkeen uutuusarvo on se, että palvelumalleja suunnitellaan ja piloitoidaan yhteisesti.\nJATKUMO-Hankkeen tarkoituksena on ammattikorkeakoulujen välisen yhteistyön syventäminen ja jatkuvaan oppimiseen liittyvän palvelumallin luominen. Yhteistyön myötä kullekin ammattikorkeakoululle avautuu mahdollisuus erikoistua tiettyyn kärkiosaamiseen, joka on mallin myötä kaikkien yritysten ja organisaatioiden saatavilla valtakunnallisesti.\nHankkeen myötä eri alueiden yritysten mahdollisuudet saada käyttöönsä parhaat asiantuntijat ja hyödyntää kansallista erityisosaamista kasvavat. Edellä mainittu tarjoaa yrityksille laajemmat mahdollisuudet liiketoiminnan kehittämiseen/työllisyysasteen parantamiseen/työurien pidentämiseen, sillä hankkeen myötä yrityksellä on käytössään erityisosaamista, mitä alueella ei mahdollisesti ole aikaisemmin ollut.


Kalevi Wiikin kolumni 6.7. 2003: Merkillisiä paikannimiä - Pääkirjoitus - Turun Sanomat\nKalevi Wiikin kolumni 6.7. 2003: Merkillisiä paikannimiä\nPääkirjoitus | Turun Sanomat | 6.7.2003 9:35 | 0\nNäin keskikesällä monet liikkuvat saaristossa ja ihmettelevät vastaan tulevia outoja paikannimiä. Mitähän kieltä sellaisetkin nimet kuin Lielax, Birsala, Sydmo, Åvensor, Hucklot, Ojanit ja Surnon mahtavat olla?\nTämän tyyppisiä nimiä esiintyy saaristossa, jossa paikalliset puhuvat ruotsia, ja lisäksi monissa nimissä on suomalaisille outoja kirjaimia å ja x. Moni päättelee: taitavat olla vanhaa ruotsia. Kouluruotsilla niiden alkuperä ei ainakaan selviä.\nMutta ammatti-ihmisille, nimistöntutkijoille, näiden ja saariston monien muiden nimien alkuperä on selvinnyt jo ajat sitten. Ne ovat suomalaisia nimiä, jotka ovat vääntyneet tunnistamattomiksi ruotsalaisten suussa. Selitys on tämä: saaristo on alkujaan ollut kokonaisuudessaan suomenkielisten aluetta, mutta sinne on muuttanut monena eri aikana Ruotsista uudisasukkaita.\nRuotsalaiset ovat omaksuneet paikkojen vanhat suomenkieliset nimet, mutta he ovat ääntäneet ne omalla tavallaan. Jos suomenkielinen nimi päättyi esimerkiksi sanaan lahti (jonka vanhempi suomalainen muoto on laksi), salo, maa, saari, luoto, niittu tai niemi, nämä muuttuivat ruotsalaisten uudisasukkaitten suussa muodoiksi lax, mo, sala, sor, lot, net ja nom.\nOn helppo kuvitella, että ummikkoruotsalaiset kysyivät usein "Mikä tämän paikan nimi on?" Kun suomalaiset alkuasukkaat sanoivat, että se on Lievalahti, Pirttisalo, Sydänmaa, Ahvensaari, Huhtaluoto, Ojaniittu tai Suurniemi, olivat ruotsalaiset hetken ymmällään, mutta sanoivat sitten tyytyväisinä: Jasså, de heter altså Lielax, Birsala, Sydmo, Åvensor, Hucklot, Ojanit ja Surnon.\nKun saariston suomenkieliset myöhemmin sulautuivat ruotsinkielisiin, kukaan ei enää ollut tietämässä, minkälaisia paikkojen alkuperäiset suomenkieliset nimet olivat olleet. Niiden ainoiksi "oikeiksi" nimiksi jäivät niiden ruotsinkieliset väännökset.\nNimistöntutkijat tietävät lisäksi, että näin ei tapahtunut vain kerran; näin tapahtui ainakin kolme kertaa. Ruotsalaisia tuli saaristoomme ensin ajanlaskun ensimmäisten vuosisatojen aikana eli noin 200-400 jKr., sitten noin 1000-1300 jKr. ja vielä uuden ajan alussa 1500- ja 1600-luvuilla. Jokainen uudisasukkaitten aalto kävi läpi saman prosessin: sen oli opeteltava käyttämään outoja suomalaisperäisiä nimiä.\nMoni jää vielä ihmettelemään: voikohan niihin nimistötutkijoihin luottaa? Kyllä voi, heillä on monia luotettavia keinoja.\nHe perustavat tietonsa muun muassa siihen, millä korkeudella merenpinnasta paikat sijaitsevat, minkälainen paikka on ollut pinnanmuodostukseltaan (milloin se on ollut vielä järvi ja milloin se ehkä on kuivunut niityksi), kuinka paikkojen nimet on kirjoitettu vanhimmissa asiakirjoissa, millä tavalla suomen kieltä on ennen äännetty, millä tavalla ruotsin kieli on vuosisatojen kuluessa muuttunut, minkälaiset ääntämisvirheet ovat odotuksenmukaisia, kun ruotsinkieliset ääntävät suomalaisia sanoja jne.\nEikä tämä kaikki koske vain Turun saaristoa. Jopa Ahvenanmaalla on ennen asunut runsaasti suomenkielisiä. Tosin itse nimen Ahvenanmaa - Åland alkuperä on toisenlainen.\nSe ei ole alkujaan suomenkielinen, vaan ruotsinkielinen (oikeastaan germaaninen). Nimi on alkujaan tarkoittanut 'Vesimaata'. Sanan 'vesi' vanha germaaninen muoto on ahva (vrt. latinan aqua), mutta tämä on kehittynyt ruotsissa aivan säännönmukaisesti muodoksi å (samalla kun sen merkitys on muuttunut 'joeksi').\nKun suomenkieliset opettelivat ääntämään sanaa Ahvaland, he käänsivät sanan land oman kielensä sanaksi maa. Samalla he tekivät tulkintavirheen: heistä ahva kuulosti melkein samalta kuin ahvena, ja näin he muokkasivat nimen Ahvanmaa "virheelliseen" asuun Ahvenanmaa.\nRuotsissa sana säilytti oikean muotonsa Åland (vaikkakin ruotsinkieliset alkoivat tulkita nimen tarkoittavan 'jokimaata', ei enää alkuperäistä 'vesimaata').


Vähintään megabitti sekunnissa - Digitoday - Ilta-Sanomat\nJulkaistu: 6.11.2002 7:10\n(Washington) Etelä-Korea investoi voimakkaasti nopeisiin Internet-yhteyksiin. Maan teleyhtiöt aikovat sijoittaa lähes 11 miljardia euroa laajakaistayhteyksien rakentamiseen vuoteen 2005 asti.\nEtelä-Korean viestintäministeriön kunnianhimoisen ohjelman tavoitteena on saada laajakaista kaikkien kotien ulottuville vuoteen 2005 mennessä. Silloin jokaiseen kotiin pitäisi olla tarjolla liitäntä, joka siirtää dataa vähintään megabitin sekunnissa.Tälläkin hetkellä Etelä-Korea on kärkimaita nopeiden yhteyksien määrässä. Kymmenellä miljoonalla korealaisella, joka viidennellä maan asukkaalla, on nopea Internet-yhteys. OECD:nhttp://www.oecd.org tilastojen mukaan Etelä-Korea oli selvässä johdossa vuonna 2001, jolloin 17,2 prosentilla asukkaista oli laajakaistayhteys. Kanada oli seuraavana 8,4 prosentilla.Vastaavasti Internet-palvelujen tilaajamäärä kasvaa nopeasti. Vuonna 2005 maassa arvioidaan olevan 13,5 miljoonaa tilaajaa palveluilla, joiden keskimääräinen siirtonopeus on 20 megabittiä sekunnissa. Tällä nopeudella 370-sivuinen sanomalehti saapuu sekunnissa.\nEtelä-Korea kehottaa siruvalmistajia yhteistyöhön\nEtelä-Korean hallitus haluaa, että kaksi suurta korealaista siruvalmistajaa aloittaisi yhteistyön. Etelä-Korean hallitus on etsinyt keinoja auttaa veloista kärsiviä korealaisyrityksiä ja on kehottanut Samsung Electronicsia etsimään tapaa työskennellä yhdessä Hyundai Electronicsin kanssa. Lue lisää ›


Engadin SkiMarathon 2019, Kari Jylhä - Worldloppet Masters Finland ry, rekisterino 214.860\nEngadin SkiMarathon 2019, Kari Jylhä\nEngadin lähtötunnelmia. (Kuva Kari Jylhä)\nMussoliiniin tutustumassa. (Kuva Kari Jylhä)\nEngadin skimarathon - Kari Jylhä kertoo (12.3.2019)\nViikonloppuna 10.3.2019 käytiin hiihtelemässä Engadin skimarathon. Perjantaina aamukoneella Milanon Malpensaan, auton vuokraus ja kovaa ajoa Comon kautta Comojärven pohjoispäähän. Tavanomaisesta poikkeava reitti, yleensä ajetaan järven itälaitaa, mutta nyt länsireunaa, kun olin syksyllä katsonut sen dokumentin Mussolinista. Tulipahan sekin paikka katsottua. Yö ja aamu tyylikkäässä majoituksessa ja maisemassa.\nLauantaina jatkettiin kohti St. Moritzia, ennen rajaa poikettiin täydentämässä eväät Iperalissa. Moritzissa haettiin numerot ja käytiin nauttimassa paikalliset mastereiden tarjoilut. Ripa kerkis imeen ainakin pullon punkkua, mulla oli taas kuskin rooli. Sitten majoitukseen, joka olikin viimevuotinen hotelli, nyt kuitenkin jonkun yksityisen omistama studio, jota ei ollut edes maksettu eikä sitä voinut paikallakaan maksaa, no maanantaina PayPalilla. Eväät repusta.\nAamulla hiihtämään linjurikuljetuksella. Tänä vuonna en joutunut ”Natsi holocausttransportiin” ilman kaasua eli tupaten täyteen bussiin. Mennessä istuin, sama toistui paluumatkalla junassa ja bussissa. Hiihto ei ollut hääviä, väsytti ja korkea ilmanala ei muutenkaan mulle sovi. Hiihtelin isommin yrittämättä ja vasemmalta jatkui lähes koko matkan ohimarssi, mutta en antanut sen haitata. Keli oli paras mitä täällä on sattunut. Yleensä puolenvälin jälkeen on ollut vastatuuli, nyt voimakas myötäinen. Luistelin sauvoitta useita kilometrejä, kun ei yksinkertaisesti kerinnyt työntämään. Viimeset viisi kilometriä hiihdin reippaammin ei olis pitänyt. Olo oli hiihdon jälkeen sitä myöten kuin olis vetänyt itsensä mankelin läpi. Vaihdoin nopeasti vaatteet ja kävin noutamassa auton. Tunnin odottelun jälkeen Ripa ja Teuvokin saapuivat maaliin ja päästiin kotimatkalle.\nKovaa ajoa kohti lentokenttää. Tosin kova ajo päätti reilusti ennen Leccoa. Pari kolme tuntia seistiin toivottomassa ruuhkassa. Pimeässä kaarrettiin lopulta alueen halvimman hotellin pihaan ja yövyttiin. Aamulla auton tankkaus, luovutus ja lento kotiin.\nYläkuvassa Engadinin Masterilaisuuden osanottajia.\nAlla Risto Kemiläinen juuston ja hiihtoystävän seurassa. (Kuvat Kari Jylhä)


Parituhatta keikkaa, nippu polaroideja ja kovalevy | Riffi\nAlangon Päiväkirja\tRiffi 4/2005\nRakas päiväkirja. Jouduin nostalgian valtaan!\nKylläpä nykyään on helppoa tuo keikkailu, tuumasin tässä taannoin. On tietokoneet, pleikkarit, kännykät, digitaalinauhurit ja sitä ja tätä. Bussien ja junienkin aikataulut selviävät tavallisella kännykällä ihan tuosta vaan, sen kummemmin edes asiaa miettimättä. Ja jos lähtee omalla autolla metsän siimekseen, on olemassa kaikenlaisia kikottimia, joilla pystyy paikantamaan huoltoasemat, ravintolat, terveys- ja arvauskeskukset – ja itsensä.\nToista se oli silloin kun minä olin p**kele nuori kakskymppinen tolvana. Kartat pitivät kyllä paikkansa mukavasti, mutta harvemmin tuli tiedettyä täsmällinen sijainti, noin niinkus edes 10 kilometrin tarkkuudella...\nTykkäsin ajella autollani silloin, jopa keskellä yötä, pitkiäkin matkoja. Auto oli aina kattoaan myöten täynnä kaikenlaista sälää ja roipetta. Oli kaksi 20 unitin flight case-räkkiä täynnä efektisälää ja syntikkamoduleita, kaksi isoa alumiinisalkkua täynnä midipiuhoja ja audiopiuhoja, muuntajia ja virtalähteitä, Syquestin siirtokovalevyjä sekä kaikkea muuta. Sitten oli erikseen kotelo tietokoneen monitorille ja jonkunlainen äidin ompelema pehmopussi tietokoneelle (Atari STFM 1040) ja diskettilaatikolle. Lisäksi pikkuauton persuksiin pakattiin noiden lisäksi vielä matkalaukku täynnä henk.koht. välineitä sekä kaiken kukkuraksi hemmetin ikävästi kasattava ja purettava italialainen standi ja neljä keyboardia.\nEräänä sateisena sunnuntaipäivänä 1994 olin palaamassa keikkarundilta ja jossakin Vääksyn eteläpuolella tielle pompsahti rusakko. Koska olen hellämielinen pehmo, väistin pupua ruohopientareelle ja kas: enpäs saanutkaan autoa takaisin tielle vaan liu’uin satasen vauhdissa syvemmälle ojaan, osuin kiveen, napsautin auton kolme kertaa katon kautta ympäri ja katkaisin siinä mennessä yhden sähkötolpankin. Päädyin kuin ihmeen kautta takaisin pyörille, nokka menosuuntaan. Auto oli rehellisesti sanottuna, ihan ammattikielellä, paskana. Vain kuskin puoleinen ovi sekä bensatankin korkki olivat ehjiä. Kaikki muu oli Sunmaid Raisins-tyyppisesti stailattu ja vuosikymmenen päästä tulevaa muotia mukaillen miellyttävän maanläheisesti värittynyttä, suorastaan maastokuvioista.\nJoku ohitraktoroiva maajussi vetäisi autoni sitten takaisin tielle ja ihme ja kumma – sehän liikkui. Hieman vaivalloisesti lenkuttaen, mutta kuitenkin: pääsin vanhempieni luokse Lahteen, vain reilun 10 km päähän kolaripaikasta. Renault 19 meni lunastukseen.\nSiellä etsiskellessäni dreadlockieni joukosta (jep, se oli silloin se) lasinsiruja tulin ajatelleeksi keikkasetin pienentämistä. Koska suuri osa tavarasta joka tapauksessa toistuu samanlaisena keikasta toiseen, oli sulaa hulluutta roudata Frankensteinin avioton lapsi-tyyppistä kammokioskia ympäri Suomea; osa sekvensseistä päätettiinkin siis siirtää ADAT-nauhoille.\nValitettavasti himoamani live-tempo-sync-efektit ja geitatut matot olisivat vaatineet pari hilavitkutinta lisää, joten päätimme luopua moisesta ylellisyydestä. Niiden sijaan tyydyin tylsiin etukäteen tehtyihin delayaika-asetuksiin jne. ja murisin nurkassa säkkiin pukeutuneena, odotellen aikoja parempia syvästi järkyttyneenä. Nuori taidepieruego koki kolauksen. “Nauhakeikkojako? Apua!” No, ei oikeastaan. Totuinkin touhuun nopeasti.\nPaluu kauemmaksi ajassa: Ensimmäinen keikkani kera kone-setupin tapahtui pikkupoikana joskus vähän midin julkistamisen (1983) jälkeen, sillä käytin silloin Rolandin MSQ-100-sekvensseriä joka tahdisti hemmetin vanhan rumpukoneeni (SoundMaster Stix) isäni voileipä-Tupperwareastiaan rakentaman hilavitkuttimen avulla. Toisinaan keikat tehtiin pelkän komppikoneen tahdistamana ja isäni ymmärsi rakentaa keikkoja helpottamaan nerokkaan temponäytön puksuttimeeni vanhasta volttimittarista. Piti vaan merkitä oikeat tempojännitteet teippiin ylös ja vääntää patternit kohdalleen manuaalisesti, samoin kuten tempot. Jossakin vaiheessa (vielä pitkin 90-lukua) roudasin mukanani valtavaa 8-oskillaattorista Roland System 100-m -modulaarisyntikkaa (ja Bossin pikku viritinmittaria), jota kaikki roudarit vihasivat. Otin nimittäin tavakseni niuhottaa valojen asettelusta ja lämmöntasaamisesta. Tein vehkeeseen muutaman peruspatchin, joita oli helppo muuttaa vetelemällä patch-piuhoja vähän irti tai työntelemällä niitä takaisin kiinni... joidenkin biisien aikana selasin läpi taskulampun kanssa polaroid-nippua, jotta sain väännettyä seuraavien biisien soundit kohdalleen. Missä on mun mikki? Mikä biisi? Kuinka tyhmä sitä voikaan olla?\nNiin tyhmä, että ottaa keikalle Ensoniq Miragen. Tai Roland S-10:n. Tai Yamaha DMP-7:n “ihan vaan keyboardmikseriksi”. Tai minkä tahansa vehkeen, jonka datan joutui joka kerta lataamaan KASETILTA tai DISKETILTÄ. Mihinkähän järveen se MC-50 muuten heitettiinkään?\nNiin paljoa en kuitenkaan säätämistä vihaa, ettenkö harkitsisi uudestaan ihan tosissani modulaarisyntikan ottamista keikoille. Pelkkä soittaminen on jotenkin – tylsää? Ehkä vocoder ja pari efektiä? Niin, extremeurheiluahan tämä on, keikkailu nimittäin. Ensi viikonloppuna pääsee taas keikalle. Mukaan lähtevät vain PowerBook, kamera, kovalevy, audiointerface, kaksi moduulia, iPod sekä matkalaukku ja pari sikaria. Pleikkari ja pelit ovatkin jo bussissa. Kovalevy toimii myös mainiona matkaviihdyttimenä, sillä sinne mahtuu backupin lisäksi monta mukavaa leffaa – DVD:t jäävät kotiin. Kätevää!\nVain yhtä on ikävä: keikkabussissa tai takahuoneissa itse väsättyjä lyhytelokuvia. Pitänee ottaa myös videokamera mukaan...\nRakas päiväkirjani: miksi näitä mahtavia leluja ja tehokkaita läppäreitä ei ollut silloin kun minä olin nuori ja selkäni oli vielä ehjä?\nTerv. nimim. “Välilevyn pullistuma vm. -70” :-D


Rinnalta vieroittaminen? Kuuntele lapsesi viestejä | Vauva | Vau.fi\nKoti Vauva Imetys Rinnalta vieroittaminen? Kuuntele lapsesi viestejä\nLapsen kehityskaudet tulisi ottaa huomioon imetystä lopetettaessa.\nRinnalta vieroittaminen? Kuuntele lapsesi viestejä\nHanna Roihuvaara, Tiina Pokkinen\nMonelle äidille saattaa tulla yllätyksenä se, kuinka ristiriitaisia tunteita ajatus imetyksen lopettaminen hänessä aiheuttaa. Mitä vanhempien olisi syytä tietää imetyksen lopettamisesta?\nAsiantuntijat suosittelevat täysimetyksen jatkamista vähintään puolen vuoden ikään asti. Osittaisimetys on suositeltavaa ainakin yksivuotiaaksi asti.\nLapsen kehityskaudet tulisi ottaa huomioon imetystä lopettaessa. Jos lapsella on meneillään vaihe, jolloin hän kaipaa paljon läheisyyttä, aika ei ole otollisin rinnasta vieroittumiselle.\nEsimerkiksi eroahdistuksen ollessa kovimmillaan, noin yhden vuoden iässä, vieroittaminen voi olla hyvin vaikeaa. Itsenäistymiskauden aikana vieroittuminen voi taas tapahtua kuin itsestään.\nOle herkkä lapsellesi\nLapsen viestien kuuntelu helpottaa imetyksen lopettamista. Yleensä vieroittamiseen ei ole mitään pakottavaa tarvetta, joten sopivaa hetkeä voi kuulostella rauhassa.\nJos lapsi reagoi imetyksen vähenemiseen hyvin voimakkaasti, vieroitusta kannattaa hidastaa tai jättää se hetkeksi sikseen, ja koittaa myöhemmin uudelleen.\nToisinaan lapsen on helpompi hyväksyä imetyksen väheneminen, jos puoliso hoitaa lasta ruokailutilanteessa ja lapsen mennessä nukkumaan.\nNäin rintamaidon tuoksu ei houkuttele lasta vaatimaan rintaa.\nLue myös: Rintamaito pumppaa järkeä päähän\nHidas totuttelu kaikille helpointa\nVieroittamiseen on suositeltavaa varata rittävästi aikaa. Useita viikkoja tai jopa kuukausia kestävä vieroittaminen on hyvä vaihtoehto sekä lapsen että äidin kannalta.\nSiinä missä lapsen pitää totutella syömään muuta ravintoa, äidin keho puolestaan tarvitsee aikaa maidontuotannosta luopumiseen. Imetyksen vähentäminen pikkuhiljaa ennaltaehkäisee maitotiehyeiden tukkeutumista ja rintatulehdusta.\nJätä tärkein viimeiseksi\nImetyskertoja vähennetään asteittain siten, että esimerkiksi päivittäisistä imetyskerroista vähennetään yksi imetyskerta joka viikko, ja lapselle tarjotaan tällöin muuta ravintoa imetyksen sijaan. Jos lapsi on yhteistyöhaluinen, päivittäistä imetysmäärää saa vähentää nopeamminkin.\nUsein iltaimetys on lapselle se ”tärkein”, joten se jää monella viimeiseksi. Kannattaa kuunnella itseään ja lastaan, ja aloittaa siitä ”helpoimmasta” kerrasta.\nLiian nopea lopetus on shokki keholle\nImetyskertojen liian nopea vähentäminen aiheuttaa äidille usein epämiellyttäviä tuntemuksia. Rinnat saattavat tuntua hyvin pingottuneilta.\nKivuliasta pingotusta voi vähentää lypsämällä rintoja hieman. Rintoja ei kuitenkaan kannata tyhjentää kokonaan, sillä liika tyhjentäminen kiihdyttää maidontuotantoa.\nLue myös: Vierastaminen on luottamuksen osoitus\nLapsi tarvitsee edelleen läheisyyttä\nMonet äidit tuntevat olevansa erityisessä yhteydessä lapseensa imettäessään. Rinnalla oleminen onkin lapselle ja äidille muutakin kuin ravinnon antamista: Imetyshetkellä äiti ja lapsi saavat toisiltaan myös rutkasti läheisyyttä.\nRinnasta vieroitettaessa onkin pidettävä huoli, että lapsi saa edelleen riittävästi läheisyyttä. Näin turvataan lapsen turvallisuudentunteen säilyminen.\nLäheisyyden lisäksi erilaiset rutiinit auttavat lasta hyväksymään imetyksen lopettamisen. Lapsen kanssa voi esimerkiksi lukea päivittäin iltasatukirjan ja juoda sadun jälkeen iltajuoman.\nVähitellen lapsi oppii uuden rutiinin, eikä enää vaadi rintaa mennessään nukkumaan.\nÄidin haikeus imetyksen loppuessa\nÄidille saattaa tulla yllätyksenä, kuinka ristiriitaisia tunteita imetyksen lopettaminen hänessä aiheuttaa. Hormonitoiminnan muutokset imetyksen loppuessa ovat omiaan ruokkimaan mielialan heilahteluja.\nÄidit ovat usein toisaalta helpottuneita, kun lapsi ei ole enää koko ajan rinnalla, mutta toisaalta he kokevat myös syyllisyyttä imetyksen lopettamisesta. On kuitenkin hyvä muistaa, ettei äidin läheinen suhde lapsen kanssa katoa mihinkään imetyksen loppuessa. Vanhemmat voivat täyttää lapsen tarpeet myös muulla tavoin kuin imettämällä.\nÄlä suostu painostukseen!\nToisinaan äiti kokee, että häntä painostetaan joko imetyksen jatkamiseen tai sen lopettamiseen. Muista, että sinä äitinä päätät viime kädessä omasta kehostasi: sinulla on oikeus päättää, milloin imetys loppuu.\nVähennä imetyskertojen määrää vähitellen.\nAloita imetyskerrasta, joka ei ole lapselle tärkein.\nAnna lapselle paljon läheisyyttä.\nHellittele ja pidä lasta sylissä.\nVälttele tilanteita, joissa lapsi yleensä vaatii rintaa.\nLaita esimerkiksi aamupala valmiiksi ennen lapsen heräämistä ja ohjaa hänet suoraan pöytään. Pyydä isää tai muuta henkilöä nukuttamaan ja syöttämään lasta.\nPidennä väliä nukahtamisen ja imetyksen välillä.\nLuo nukkumaan menoon uusi rutiini. Anna esimerkiksi ensin maitoa eri huoneessa ja nukuta lapsi sänkyyn vasta sen jälkeen. Silittely ja iltasadun lukeminen voivat auttaa nukuttamisessa. Lyhennä iltaimetyksen kestoa vähitellen, kunnes jätät sen kokonaan pois.\nJärjestä lapselle paljon puuhaa.\nLapsi ei välttämättä muista kaivata rintaa, kun hänellä on paljon muuta tekemistä.\nAnna lapselle rinnan sijaan jotain muuta hyvää syötävää.\nUudet jännittävät ruoat tai vaikkapa oma sporttikorkkinen juomapullo voivat auttaa saamaan lapsen ajatukset pois äidin rinnasta.\nImetyksen loppumisesta voi kertoa lapselle avoimesti.\nRutiinien avulla lapsi oppii hyväksymään, ettei saa rintaa heti halutessaan. Kerro lapselle, että maitoa saa esimerkiksi vain unien jälkeen tai nukkumaan mennessä.\nLähteet: Australian Breastfeeding Association, THL, Sanna-Mari Prusila: Tukea imetyksen arkeen


KUVAHAASTE: Vuosi 2018 kuvina - MUUTTOLINTU -matkablogi\nVuosi lähestyy loppuaan, ja mikä huikea vuosi se onkaan ollut. Ennen kuin se loppuu olemme viilettäneet 12 eri maassa, tutustuneet eri kulttuureihin ja kokeneet ikimuistoisia hetkiä. Tässä kymmenen kuvan verran tunnelmia tältä vuodelta ja kuvahaaste bloggaajille!\nKappadokia oli unelmien täyttymys. Joka aamu täällä taivaalle nousee 150+ kuumailmapalloa. Se olisi jo itsessään satumainen näky, mutta Kappadokian ihmeelliset luolakaupunkien ja kalliomuodostelmien maisemat tekevät siitä vieläkin huikeamman.\nOkei, meillä on ollut tänä vuonna aika epätavallinen arki… Vietnamissa nomadielämän arjen luksusta on se, kun pääsee työpäivän päätteeksi pulahtamaan altaaseen kylmän bissen kera.\nPiiitkästä aikaa pääsimme viettämään kesää Suomessa. Kun on monta kesää viettänyt ulkomailla, valoisat lämpimät kesäillat järven rannalla tuntuivat sitäkin täydellisimmiltä.\nVuoteen on mahtunut lukemattomia ihania majoituksia, mutta tässä yksi lemppareista! Santorinilta löysimme ihanan luola-asunnon omalla uima-altaalla ja mielettömillä näkymillä Oían kuvaukselliseen kylään.\nVietnamin yksisarviskahvilassa pääsin päästämään sisäisen lapseni valloilleen. Voi sitä riemun määrää, kun jaoin sateenkaarikakun ja taikapirtelön yksisarvisystävieni kanssa.\nBalilla hotellien uusi villitys ovat kelluvat aamiaiset. Ei ehkä se käytännöllisin tapa nauttia ateriaa, mutta eihän se ole pääasia 😉 Mitähän ne keksivät seuraavaksi?\nReissuelämään mahtuu myös vähemmän hohdokkaita hetkiä. Tämä oli ehkä se kurjin. Balilla sain kiusaksi ameeban, joka jäi vaivaamaan useammaksi viikoksi. Yhden yön pääsin viettämään myös Ubudin klinikalla, jossa sain onneksi hurjan hyvää hoitoa.\nRohan viihtyy paremmin kameran takana. Joskus sentään saan hänet houkuteltua myös mukaan kameran toiselle puolelle. Jatkuva reissaaminen on joskus koetellut parisuhdetta, mutta on se vaan hienoa, että on löytänyt samanlaisen levottoman sielun rinnalle reissuun.\nPalmun alla olen elementissäni, ja onneksi niistä on tänä vuonna saatu nauttia melkein kyllästymiseen saakka. Tähän hetkeen liittyy onnellisia muistoja viimeisestä illasta Langkawilla, jonka vietimme hiljaisen rantabaarin edustalla rantahiekalla istuskellen ja auringonlaskua ihaillen.\nArvoin pitkään valitsenko tähän unohtumattoman näyn Vietnamin Halong Bayn karstikallioiden yllä vai tämän näkymän Indonesian Komodon huipulta. Molemmat ovat tatuoitu verkkokalvoihin. Komodon saarihyppely kuitenkin jäi mieleeni kenties lempparireissuistani koko vuonna.\nAnna2018-12-13T21:31:53+03:00joulukuu 3, 2018|Matkailu|\njoulukuu 22, 2018| 12 Comments\nSuvi / Suvin matkassa joulukuu 2, 2018 10:07 am - Vastaa\nKiitos Anna ihanasta kuvahaasteesta! Inspiroiduin siitä niin, että tein omani sillä istumalla 🙂\nMun kuvahaaste löytyy täältä: https://www.rantapallo.fi/suvinmatkassa\nAnna joulukuu 13, 2018 9:31 pm - Vastaa\nKiitos Suvi, ihania kuvia!\nJenni Siusluoto joulukuu 2, 2018 5:38 pm - Vastaa\nIhania kuvia ja hauska haaste! Tähän tulen vastaamaan ehdottomasti. Ihan vielä ei kuitenkaan pysty koska uusia paikkoja loppuvuodelle vielä tulossa. Vuodenvaihteessa siis. 😉\nItselläkin muuten tuo 12 maata jo plakkarissa tälle vuodelle. Huikea reissuvuosi kertakaikkiaan, kiitos elämä.\nAnna joulukuu 13, 2018 9:32 pm - Vastaa\nTeillä on ihan mieletön reissu vielä tulossa tänä vuonna, jään innolla odottelemaan kuvia 🙂\nEnni joulukuu 4, 2018 5:53 pm - Vastaa\nNää sinun kuvasi on vaan minun lemppareita!??? mikä ton hotellin/asunnon nimi Santoriinilta on??\nAnna joulukuu 13, 2018 9:33 pm - Vastaa\nOi kiitti! <3 Se asunto oli Airbnb:ssä nimellä Big Blue 🙂\nSusanna joulukuu 4, 2018 9:13 pm - Vastaa\nHyvät kuvat ja tarinat niiden takaa. Santorini on minunkin haavelistalla, se on vaan aika kallis majoittumiseen mutta ehkä siellä voisi käydä vaikkapa laiva/lauttaretken muodossa joskus. Kamala varmaan se ameeba? onneksi sen sai häädettyä. Minulle tuli kerran paha vatsatauti Itävallassa, mutta se loppui ihme kyllä viikossa juuri ennen sitä kun melkein löysin vapaan ajan lääkärille. Olin syönyt pähkinöitä mutta en usko sen taudin johtuneen niistä, sillä syön nytkin aina välillä pähkinöitä ilman sellaisia oireita.\nLiisa - Studying the World joulukuu 5, 2018 6:45 pm - Vastaa\nIhana haaste – tämä lähtee ehdottomasti toteutukseen osana mun joulukalenteri-sarjaa (kuvat ei ehkä tule olemaan kovin jouluisia, mutta no.. :D). Kiitos ideasta! 🙂\nLiisa - Studying the World joulukuu 13, 2018 7:12 pm - Vastaa\nJa tässä mun vastaus haasteeseen :https://www.studyingtheworld.net/fi/matkat/kuvahaaste-vuosi-2018-kuvina/\nKiitos vielä, tätä oli hauska tehdä! 🙂\nMerja / Merjan matkassa joulukuu 6, 2018 4:20 pm - Vastaa\nSantorini näyttää päivä päivältä houkuttelevammalta. Minuakin kiinnostelisi tietää minkä niminen hotelli tuo oli? Oma suosikkini noista on kuitenkin viimeinen kuva. Todella loistava! Tein myös oman kuvahaasteen. Se löytyy täältä: https://www.rantapallo.fi/merjanmatkassa/2018/12/06/milta-nayttaa-vuosi-2018-kuvina/\nPiyya joulukuu 9, 2018 10:51 am - Vastaa\nIhana hyvän mielen haaste ja sun kuvathan on niin upeita. Kuinkahan monta kertaa Senja todenneena, no ehkä osa kerroista on tapahtunut vaan omassa mielessä.\nTämän haasteen otan myös itse vastaan ja teen sen heti kun sopiva hetki sille löytyy.\nAnni|Rajatapaukset joulukuu 9, 2018 8:40 pm - Vastaa\nKiva idea! Taidan tehdä oman kanssa, täytyy vaan vielä muistaa käydä linkittämässä se tänne kun saan julkaistua 🙂\nAnni | Rajatapaukset joulukuu 13, 2018 8:50 pm - Vastaa\nNysse on siä, kiitos ideasta! 😀\nTarja joulukuu 9, 2018 8:57 pm - Vastaa\nAnna joulukuu 14, 2018 9:28 am - Vastaa\nIra/Coconuts & Good Vibes joulukuu 9, 2018 9:56 pm - Vastaa\nKiitos ihanasta haasteesta. Ihana postaus, ihan mielettömät kuvat <3 On ollut mukava seurata teidän reissuvuotta somesta! Meidän postaus aiheesta: https://coconutsandgoodvibesmatkablogi.blogspot.com/2018/12/kuvahaaste-vuosi-2018-kuvina.html\nLotta-Maaria / delfiininselassa joulukuu 10, 2018 4:08 am - Vastaa\nMeinasin sanoa, että meillähän vois olla hyvinkin kaksi samasta paikasta otettua kuvaa, mutta nro 5 onkin Vietnamista! Bangkokissa on myös yksisarviskahvila, käytiin alkuvuodesta ? Itse asiassa 2 vierekkäin, en tiedä kumpi olikaan aito alkuperäinen.\nHauska ja inspiroiva haaste, osallistun ehdottomasti! Vielä pitäisi tosin malttaa hetki, sillä paikkoja tulee koko ajan lisää.\nVEERAPIRITA / Aurinkorasvaa ja aloe Veeraa joulukuu 10, 2018 2:32 pm - Vastaa\nOi mikä vuosi! Vähän kyllä naurahdin tuon toisen kuvan kohdalla – olispa miunkin arjen luksus tuon näköistä. Itsellä se on kun herätyskello soi vasta kahdeksan maissa. :’D Pitääpäs itsekin tarttua tähän haasteeseen, kunhan ehdin alkaa purkamaan tämän vuoden reissuja blogiin. Kohtahan se vuosi jo vaihtuu, hitsit miten nopeasti aika on mennyt!\nPeriaatteen Nainen joulukuu 14, 2018 11:26 am - Vastaa\nHieno haaste (ja siis täällä ihanan inspiroiva toteutus). Oli pakko tarttua siihen: https://periaatteennainen.com/2018/12/14/kuvahaaste-vuosi-2018-kuvina/ !\nEmilia / Merkintöjä maailmasta joulukuu 14, 2018 4:07 pm - Vastaa\nUpeita kuvia ja mielenkiintoisia tarinoita niiden takana.? tosi kiva tämä haaste muutenkin, haluan kanssa tarttua tähän!\nJenna / Citylights & sunsets joulukuu 14, 2018 4:51 pm - Vastaa\nTuttuja teemoja mun joskus alulle laittamasta 10 matkakuvan haasteesta, kiva että tää ajatus on jatkanut eloaan vähän uudessa muodossa 🙂 Ihania kuvia!\nJerry / Pako Arjesta joulukuu 14, 2018 7:31 pm - Vastaa\nNäyttää kyllä aika upealta vuodelta :). Nuo Kappadokian kuumailmapallot ovat jotenkin maaginen näky (kuvissa, itse en ole nähnyt), kun ne leijailevat ilmassa samaan aikaan. En ihan tiedä, miten helppoa tuo aamiaisen syöminen altaassa olisi, mutta kai sitäkin voisi joskus kokeilla, koska ainakin se näyttää hauskalta 😛\nMartta / Martan matkassa joulukuu 15, 2018 11:38 am - Vastaa\nOmpa kiva haaste ja mahtavia kuvia sekä muistoja! Täytyypä miettiä jos tekisi aiheesta omankin postauksen!\nErityisesti mieleeni jäi tuo Santorinin kuva sillä kohde on ollut pitkään listallani, mainitsit aikaisemmin kohteen nimen, pistän sen heti muistiin. Upeat on näkymät, mutta minkälainen oli itse majoitus? Täytyypä miettiä jos tekisi aiheesta omankin postauksen!\nMarttiina / Onioni.fi joulukuu 15, 2018 2:13 pm - Vastaa\nOnpa kiva yhteenveto vuodesta, joka teillä on ollut kyllä mieletön.? Näitä kuvia nyt on aina ihana muutenkin katsoa. Pitääpä tarttua itsekin haasteeseen.?\nAino Aloha joulukuu 15, 2018 7:36 pm - Vastaa\nUpeita kuvia, suorastaan satumainen tunnelma monessa! 🙂 Kiitos myös kuvahaasteesta, toteutan ehdottomasti itsekin!\nSandra joulukuu 16, 2018 6:57 am - Vastaa\nIhana kuvahaaste ja sulla nyt tota materiaaliakin löytyy! Pitää laittaa korvan taakse, jos saisin itsekin toteutettua vastaavan :). Miten aiotte vielä jatkaa nomadiarkea, vai onko veri vetämässä taas Ausseihin? Tai peräti Suomeen?\nVirpi/Hätälasku matkablogi joulukuu 16, 2018 10:56 am - Vastaa\nIhania kuvia ja luulenpa että minullakin Kappadokia nousee aikalailla vuoden kohokohtiin. Täytyypä yrittää osallistua haasteeseen myös! 🙂\nMarttiina / Onioni.fi joulukuu 16, 2018 11:53 am - Vastaa\nTästä inspiroituneena, oma versio haasteesta. ☺? http://onioni.fi/2018/12/16/vuosi-2018-kiinasta-matkaan-ja-takaisin/\nSini joulukuu 17, 2018 9:21 pm - Vastaa\nKiitos hyvästä postausideasta 🙂\nEila Kuronen joulukuu 19, 2018 4:33 pm - Vastaa\nKiva haasteidea tehdä yhteenveto kuluneesta vuodesta kymmenen kuvan avulla. Kiitokset siitä! Löysin myös postauksesi Australiasta, joka on ollut haavekohteeni jo vuosikymmeniä. Toivottavasti ehdin sinne ennen kuin Suuret valliriutat ovat kokonaan tuhoutuneet. Omat kuvani löytyvät täältä: https://metkaamatkustelua.blogspot.com/2018/12/kuvahaaste-vuosi-2018-kuvina.html\nEeva / Eevagamunda-blogi joulukuu 21, 2018 3:08 pm - Vastaa\nHeti kun luin tämän, mietin, että tähän haasteeseen on tartuttava. Nyt, kun lahjat on saatu paketteihin, ehdin viimein laittaa oman reissuvuotenikin pakettiin. Täällä minun vuoteni 2018 kuvina: https://eevagamunda.com/2018/12/20/kuvahaaste-vuosi-2018/\nVirpi/Hätälasku matkablogi joulukuu 23, 2018 8:56 am - Vastaa\nPitihän tähän osallistua! Tässä minun vuoden otokseni! 🙂\nLotta-Maaria / delfiininselassa joulukuu 25, 2018 2:56 pm - Vastaa\nOsallistuin ensimmäistä kertaa ikinä tällaiseen kuvahaasteeseen! Kiitos inspiroivasta ideasta, tätä tehdessä on ollut hauskaa 🙂\nHeli / Drama On The Road joulukuu 28, 2018 1:12 pm - Vastaa\nOlipa piristävää käydä omatkin kuvat läpi ja nauttia muiden koosteista! Kiitos haasteesta, omani löytyy täältä:\nEmilia / Merkintöjä maailmasta joulukuu 28, 2018 4:19 pm - Vastaa\nKiitos vielä inspiroivasta haasteesta, tässä minun vuoteni 2018 kuvina: http://www.merkintojamaailmasta.fi/muut-merkinnat/kuvahaaste-vuosi-2018-kuvina/\nTiina joulukuu 29, 2018 8:52 pm - Vastaa\nParempi myöhään kuin ei milloinkaan, mutta nyt vihdoista viimein on myös oma vuosi saatu pakettiin. Kiitoksia haasteesta, se oli hyvä tapa käydä läpi kulunut ihana vuosi! Vuosi on sisältänyt hienoja muistoja ulkomaille muuton muodossa, tässä minun kuvani: http://www.kookospalmunalla.fi/espanja/kuvahaaste-vuosi-2018-kuvina/\nPäivi tammikuu 1, 2019 7:04 pm - Vastaa\nKiitos ideasta! Tässä minun vuoteni 🙂\nOikein ihanaa vuotta 2019!\nEveliina | Korkkarit rinkassa tammikuu 6, 2019 5:05 pm - Vastaa\nMahtavaa vuotta 2019! <3 Osallistuminen meni vuoden vaihteen hulinoiden vuoksi hiukan pitkäksi, mutta tuli kuitenkin: https://www.eveliinatyllinen.fi/kuvahaaste/\nEliza Does Oz tammikuu 7, 2019 7:07 am - Vastaa\nTeillä on ollut huikea matkavuosi, ihana seurata juttuja eri puolilta maailmaa! 🙂 Kiitos hauskasta kuvahaasteesta, tässä oma vuoteni 2018 kuvina: http://elizadoesoz.blogspot.com/2019/01/kuvahaaste-matkavuosi-2018-kuvina.html


Lontoossa tarjoillaan lihattomasta lihasta tehty hampurilainen - Ulkomaat | HS.fi\nLontoossa tarjoillaan lihattomasta lihasta tehty hampurilainen\nLaboratoriossa kehitetty lihaton liha antaisi tutkijoiden mukaan puitteet kestävälle lihatuotannolle, jos Lontoossa pian tarjottava hampurilainen maistuu hyvälle.\nKantasoluista kasvatettu liha vähentäisi tutkijoiden mukaan kasvihuonekaasujen tuotantoa miljardeilla tonneilla, koska se ei vaadi tuotantoeläimiä. (KUVA: REALsience)\nJulkaistu: 15.7.2013 14:03\nLihattomasta lihasta valmistettu hampurilainen aiotaan valmistaa ja syödä ensi kuussa Lontoossa. The Telegraph -lehti kertoi asiasta verkkosivuillaan maanantaina. Aine on peräisin Maastrichtin yliopiston laboratoriosta, jossa professori Mark Post on kasvattanut sitä kantasoluista.