Otto Jaakkosen 124-vuotiaasta kuusesta sahattiin himoittua 25x25-millistä rimaa – omakotitalon sisällä huomaa heti, miten valtavasti puuta arvostetaan Etelä-Koreassa - Taloussanomat - Ilta-Sanomat\nOtto Jaakkosen 124-vuotiaasta kuusesta sahattiin himoittua 25x25-millistä rimaa – omakotitalon sisällä huomaa heti, miten valtavasti puuta arvostetaan Etelä-Koreassa\nSuomessa kaadettiin 2019 satoja miljoonia runkopuita. Niistä yhden matkaa IS alkoi seurata siitä hetkestä, kun kuusi viime maaliskuussa kaatui. Vajaa vuosi kaatamisen jälkeen puun myynyt toimittaja vieraili eteläkorealaisessa kodissa, jonka rakenteisiin hänen isoisänsä mukaan nimetty kuusi oli päätynyt.\n11.4.2020 13:42 | Päivitetty 14.4.2020 17:59\nVedellä on ihmeellinen voima.\nSe on uurtanut Korean niemimaan vuoristoon kapean laakson, joka pinnistelee vuorten puristuksessa kolmisenkymmentä kilometriä rannikolta sisämaahan.\nVeden tasoittamaan laaksoon on vuosisatojen kuluessa voinut rakentaa tien, raivata peltoja ja pystyttää puusta paikallisiin oloihin sopivia taloja, hanokeja. Syntyi rakentamisen kulttuuri, jossa puu ja sen henki on kaiken keskiössä.\nSatoja vuosia vanha korealainen puutalo hanoki. Päätyisikö Otto Jaakkosen kuusi tällaiseen taloon, vai kenties johonkin modernimpaan? Se oli pakko selvittää. Kuva: Keith Levit\nHanoki oli enemmän kuin suoja säätä vastaan. Sen ympärille rakentui perheen elämä ja korealaisen kulttuurin ydin. Hanokiin tarvitaan puuta, mutta niitä ei auton ikkunasta näy. Korean puuvarojen olemattomuus on pohjimmiltaan syy siihen, että suomalainen metsänomistaja istuu nyt korealaisen puunostajan autossa.\nLue tästä koko pitkä tarina kuusitukin matkasta Etelä-Koreaan, jota IS seurasi syksyllä.\nPuutavarayhtiö NamChangin toimitusjohtajan J.Y. Namin kaasujalka on raskas. Ajamme mutkaista tietä numero 1021 pohjoiseen. On ajettu toista tuntia. Aurinko on kohta laskemassa niemimaata halkovien Sobaekin vuorijonon ensimmäisten kukkuloiden taa.\nJonnekin tänne, johonkin jokilaakson taloon on päätynyt se kuusi, joka viime vuonna 6. maaliskuuta kaatui rymisten lapsuusmaisemissani, matalan moreeniharjun päällä Laukaan Vihtavuoressa.\nMatka on ollut pitkä, mutta niin oli kuusen historiakin.\nKuusi oli vuosirenkaiden perusteella itänyt vuonna 1896.\nKanto paljasti heti kaadon jälkeen, että puu oli terve. Silti sen kaatamisen aika oli tullut. Vuosirenkaat paljastivat kasvun hidastuneen. Oli ajan kysymys, että se voisi sairastua esimerkiksi lahoon, jolloin tukista ei enää olisi sahatavaraksi. Kuva: Aleksi Jalava\nKuusen ikä määritettiin Luonnonvarakeskuksen (Luke) laboratoriossa Helsingin Viikissä. Ikää oli 123 vuotta.\nKorkealta kasvupaikaltaan se ehti nähdä torpparikapinat, rautatien tulon, Suomen itsenäistymisen, yli lentävät lentokoneet ja sotavuodet, jolloin talon väki läheisen Valtion Ruutitehtaan pommitusten pelossa haki suojaa metsästä. Kuusten alta, kuten suomalaiset olivat ikiaikaisesti oppineet tekemään.\nKuusen viimeisenä talvena, lumen ja hankien aateloimana maaliskuuna 2019 se sai nimen isoisäni isän torppari Otto Jaakkosen (1866–1948) mukaan.\nTorppari Otto Jaakkonen (1869-1948) oli kuusen ensimmäinen omistaja. Puu ehti kasvaa viiden sukupolven ajan ennen kuin sen korjuun aika tuli. Kuva: Otto Jaakkosen kotialbumi\nKuusen viimeiseksi jäänyt omistaja oli Otto Jaakkosen pojan pojan poika. Kuva: Aleksi Jalava\nHän oli ollut kuusen ensimmäinen omistaja. Jossakin vaiheessa tuli seuraavien sukupolvien vuoro päättää elämänsä ehtoopuolelle varttuneen 26 metrisen metsän ylvään kuusen kohtalosta. Nyt ollaan sillä tiellä, kuusen pitkän taipaleen loppuvaiheiden selvittelyssä, Korean harvaan asutulla maaseudulla, hanokien maassa.\nJoki kuihtuu kivien välistä sieltä täältä pilkahtavaksi puroksi. Laakso kapenee. Yeongehak-Ri on laakson toiseksi viimeisen kylän nimi. Kohta pitäisi alkaa tapahtua. Kartan mukaan tie loppuu edessä kohoavaan vuoristoon.\nKuskin paikalla istuva puutavarayhtiö NamChang Ltd:n toimitusjohtaja, bisnekielessämme herra Nam aistii kaukaa Suomesta saapuneiden vieraiden kärsimättömyyden.\n– Ei ole enää pitkä matka. Kohta näet talon, missä sinun puusi on, Nam, sanoo hymyillen.\nEhkä tuo vaaleanpunainen? Vai ehkä tämä tiilikattoinen?\nVilkku kääntyy vasemmalle ja auto seisahtuu kallionjyrkänteelle pengerretyn talon pihaan.\n– Olemme perillä, Nam kääntyy puoleeni.\nPerillä! Tähän laaksoon huipentuu se tarina, joka alkoi kannolta liki vuosi sitten, kun vasta kaadettu tukki maalattiin liki vuosi sitten oranssilla merkkimaalilla. Ja kuka täällä asuu?\nKorealaisessa rakennusperinteessä myös kivi on puun ohella tärkeässä roolissa. Sitä on vuoristojen pirstomassa maassa riittämiin omasta takaa. Kuva: IS / Aleksi Jalava\nKorean talous on riippuvainen viennistä. Kiinan ja Yhdysvaltain kauppasota on tehnyt rakentajista varovaisia, Nam sanoo vakavana ja osoittaa ulos konttorinsa ikkunasta. Siellä on paljon sahaamatonta puutavaraa.\nEnnen lähtöä talolle, sahatavaran ostanut perheyritys NamChang haluaa esitellä meille tehtaansa. Se on Changnyoungissa reilun sadan kilometrin päässä Pusanista. Sen satamaan Kotkan Mussalosta aprillipäivänä laivattu sahatavarakontti saapui kesäkuun alussa 2019.\nVihreässä kontissa lähtivät matkaan Otto Jaakkosen kuusesta sahatut laudat. Kotkan satamasta laivattu 14 kontin lautavaraerä aloitti matkansa kohti Koreaa 1. huhtikuuta 2019. Kuva: Pasi Jaakkonen\nSahatavaralasti matkasi Kielin kanavan kautta Hampuriin. Sitten kontit uudelleenlastattiin valtamerilaivaan.\nSuomalainen puutavara matkasi Aasiaan jättimäisessä noin 14000 konttia vetävässä merten jättiläisessä Thalassa Doxa-kottilaivassa. Kuva: Matti Rintamäki\nNamCahang jalostaa täällä laudoista tarukia. 150 milliä leveät laudat höylätään ja jakosahataan neliömäiseksi 25x25-milliseksi rimaksi. Korealaisessa talonrakennusperinteessä se vastaa suomalaista kattokoolausta.\nJoku voi kysyä, miksi tarukia ei tehdä Suomessa. Yksi syy taitaa olla perinne ja kansallistunne. Korealainen ostaja haluaa kotiinsa Koreassa tehtyä tarukia.\nSamaa koskee myös sahatavaran vientiä laajemmin. Jokaisella markkinalla on omat erityispiirteensä. Suomalaisella sahalla ei ole rahkeita luoda vähittäiskaupan vaatimaa jakeluorganisaatiota ja syrjäyttää paikallisia jalostajia saatikka ryhtyä esimerkiksi huonekaluvalmistajaksi. Siksi puuraaka-aine viedään yleensä jokaiselle markkinalle kelpaavana puolivalmisteena eli sahatavarana Suomesta.\nKorealaissahan varastokentällä on lautatavaraa eri puolilta maailmaa. Jos Versowoodin vihreään muoviin kääritystä lautanippusta ei olisi tehty kauppoja, sen tilalla olisi ehkä Ruotsin puuta. Kuva: IS / Aleksi Jalava\nOtto Jaakkosen kuusilautojen kanssa Etelä-Korean Pusaniin laivattiin 14 konttia lautaa. Ne kaikki sahattiin tarukiksi. Keväällä 2019 laivattu erä on jo sahattu myyty rakennuksille, kuten myös valtaosa sen jälkeen viedystä sahatavarasta.\nLautanippuja on tehtaan pihalla odottamassa pääsyä höyliin ja jakosahaukseen. Pihalla näkyy ruotsalaisten, latvialaisten ja venäläisten ja itävaltalaisten sahaamia lautanippuja. Niiden keskellä vilahtavan Versowoodin vihreäksi säkitetyt lautataapelit lämmittävät mieltä. Suomalaista puuta.\nMyyjät ja ostaja eivät tietenkään kerro hintojaan. Jotain voi arvioida vientitilastoista. Niiden perusteella jokaisen lautanipun voi arvioida jättäneen Suomen kansantalouteen pitkälti yli toista tuhatta euroa. Sahatavara oli 2018 Suomen kuudenneksi tärkein vientituote. Se toi 1,9 miljardia euroa Suomeen. Koska sahatavaran jalostuksessa työ, raaka-aine ja jopa koneet ovat suomalaista, siitä saatava vientitulo on puhdasta nettotuloa. Metsäteollisuus maksaa vuodessa palkkoja noin 2,2 miljardia euroa. Sillä summalla kattaisi Suomen puolustusministeriön menot. Noin 62 000 suomalaista saa suoraan elantonsa metsäsektorilta, välillisesti metsä tuo leivän 140 000 suomalaisen pöytään.\nSuomen ja Korean liput koristavat neuvotteluhuonetta. Vaihdamme lahjoja. Suomalainen gini näyttää kiinnostavan isäntiä.\n– Metsä... minä tunnen tämän sanan, Nam sanoo.\nNamCang yhtiön toimitusjohtaja J.Y. Nam (vas.) kertoo yhtiönsä puunhankinnasta suomalaiselle metsänomistajalle Ilta-Sanomien toimittajalle Pasi Jaakkoselle. Kuva: IS / Aleksi Jalava\nToimitusjohtaja Nam ei avaa pulloa, vaan tietokoneen. Seinän näytölle ponnahtaa tilastopiirakka Korean havupuutavaran tuonnista. Haluan vihdoin tietää, miksi hän osti kuusen minun metsästäni vaikka sitä saisi lähempääkin, vaikka Sergeiltä Siperiasta.\n– Suomalaisen puun laatu on hyvää. Saamme sellaista tavaraa, jota tarvitsemme.\nKoreaan viedyn puun entisenä omistajana puhe hivelee korvia, mutta tilastot palauttavat maan pinnalle. Venäjä on tärkein tuontimaa, sitten Saksa, Ruotsi, jopa Latvia ja Itävalta myyvät moninkertaisesti enemmän sahatavaraa Koreaan kuin Suomi. Meillä hirvitellään metsien hakkuita. Sitä keskustelua ei käydä Ruotsissa, vaikka se hakkaa metsien kasvustaan enemmän kuin Suomi.\nKiusallisen selväksi käy se, että jos Suomi ei myy puuta, NamChangin konttorin oven takana odottaa halukkaita myyjiä. Onneksi NamChang luottaa suomalaiseen puuhun. Suomalaisen puutuonnin osuus yhtiön ostoista on ollut viime vuosina noin 12 prosenttia.\nKun tilastoja katsoo, Koreassa on metsää runsaasti. Läheltä tarkastellen tilanne on toinen. Korean metsät ovat vaikeasti hyödynnettäviä. Viljava maa vuorten välissä on raivattu pelloksi. Maan pinta-alasta vuoria on 70 prosenttia. Korean mäntyä, Pinus koraiensista kasvaa kyllä vuorten rinteillä. Kaukaa katsoen vihreät alat näyttävät metsältä, mutta lähempää katsoen leimikko olisi sahurin painajainen: suoraa runkoa ei tahdo löytyä hakemallakaan, ja oksat täyttävät rungon.\n– Meillä on täällä myös yksi hoidettu metsä, vähän niin kuin Suomessa. Haluatteko mennä katsomaan, herra Nam kysyy kun lähdemme ajamaan tehtaalta talolle.\n– Ehkäpä, jos jää aikaa, vastaan.\nPolttelee jo päästä talolle. Repussa on suomalaisten tupaantuliaisten tapaan näkkileipää ja suolaa. Mutta myös jotain henkilökohtaisempaa.\nOtto Jaakkosen kuusen vieressä kasvoi kataja. Kaadoin sen ennen matkaa ja tein puusta syömäpuikot. Koversin niille kotelon katajan rungosta ja päähän vedin saman oranssin maalin, millä tarukiksi päätyneet tukit merkittiin.\nSuuresta kuusesta katkaistut tukit maalattiin jo metsässä merkkimaalilla, että puutavara ei katoasi jalostusmatkan aikana. Lautoja kuljettanut kontti varustettiin myös satelliittipaikantimella. Kuva: Aleksi Jalava\nKeväinen talvipäivä oli kauneimmillaan, kun kuusi jätti kasvupaikkansa. Seuraavana päivänä se purettiin Otavassa kuljettimelle. Sahan asetukset optimoivat lautatavaran saannin tukista. Kuva: Aleksi Jalava\nSilloin metsässä tuoksui pihka ja havu, maaliskuun ensipäivien rapsakka pakkanen poltteli näpeissä.\nLaukaan Vihtavuoressa kuusen vieressä kasvanut kataja jalostui tupaantuliaislahjaksi korealaiseen kotiin. Kuusen kaatopaikan koordinaatit kertovat, mistä puu on tullut. Kuva: IS / Aleksi Jalava\nAjatukset katkaisee NamChangin ulkomaisen puutavaran ostopäällikön puhelu.\n– Täällä on muitakin suomalaisia. Olen hakenut Verswoodin seurueen Pusanin lentokentältä. Hekin tulevat talolle, ostopäällikkö S.Y. Lee kertoo.\nSiinä se on. Otto Jaakkosen kuusen lopullinen kohde. Kaivan esiin pihassa leipäpaketin, suolan ja katajaisen syömäpuikkorasian esiin. Missä isäntä viipyy, osataanko meitä odottaa?\nIkuisuudelta tuntuvan hetken jälkeen talon takaa kävelee vastaan hymyilevä herra. Esittelen asiani tulkin kautta.\n– Hyvää päivää! Olemme Suomesta, minun metsästäni kaadettua puuta on käytetty teidän talossanne. Voimmeko tulla kylään?\nMaapallon toiselle laidalla matkannut suomalainen kuusi päätyi lopulta Yong-Man Shinin kotiin. Metsänomistajan mieluisa tehtävä oli tuoda terveiset kuusen kasvupaikalta Suomesta. Kuva: IS / Aleksi Jalava\nKumarran syvään, kuten olen nähnyt muidenkin tekevän ja ojennan lahjat. Vaihdamme hitaasti käyntikortteja ja tavaamme nimiä kauan.\n– Ilo tutustua, Mr Yong-Man Shin.\n– Kiitos, olen kuullut teistä. Tulkaa sisälle.\nRiisumme kengät ja alamme tutustua taloon.\nSe ei vastaa ulospäin ennakkokäsitystäni hankokista. Talo on moderni. Monimetrisestä ikkunasta avautuu huikea näköala edessä avautuvaan jokilaaksoon. Huoneita on kolme, mutta ne ovat suuria. Talossa asuu kolme ihmistä.\n– Talon pinta-ala on 198 neliömetriä. Koreassa useimmat ihmiset haluavat asua puutalossa, jos se olisi mahdollista, Shin sanoo.\nSuomalaiskuusen talosta avautuu näköala jokilaaksoon,jossa asutusta on ollut tuhansia vuosia. Puutavara on ollut talojen ikiaikainen materiaali, mutta sitä ei riitä omasta takaa. Kuva: IS / Aleksi Jalava\nMiten, osaammeko me suomalaiset arvostaa puuta yhtä paljon? Emme taida. Sitä on meillä liian helposti saatavilla.\nShin on tehnyt uransa teollisuudessa, hän on hydrauliikkakomponentteja autoteollisuudelle valmistavan yrityksen varatoimitusjohtaja. Maailman köyhimpiin maihin 1950-luvulla kuuluneen Etelä-Korean vaurastuminen maailman 12. suurimmaksi taloudeksi on korealaisille ylpeyden aihe, ja siitä saa puhua. Herra Shinin viime kesänä valmistunut talo on tullut maksamaan yli 900 000 euroa yhdessä tontin kanssa.\nPuu on arvostettu ja arvokas materiaali Koreassa. Siksi panelointi kattaa vain osan katosta. Kuva: IS / Aleksi Jalava\nKaikkialla huomaa, että puu on Koreassa on arvostettu, mutta kallis materiaali. Siksi sitä on käytetty säästeliäästi. Kattoja ei ole paneloitu puulla kokonaan, vaan sinne on tehty muutaman neliön puupintoja. Ne eivät ole minun metsästäni, vaan jostain Pohjois-Amerikasta tuodusta puulajista. Otto Jaakkosen kuusesta tehdyt tarukit ovat piilossa talon kattolevyjen alla.\nMyös Versowoodin seurue saapuu talolle. Toimitusjohtaja Ville Kopra esittelee seurueensa, johon kuuluvat vientipäällikkö Eero Valio ja kuusisahatavarasta vastaava vientipäällikkö Harri Rantala.\n– Teillä on hieno koti, onnea, Kopra sanoo isännälle.\nPuupinnat ovat hallitsevia Yong-Man Shinin talossa. Kuva: IS / Aleksi Jalava\nHerra Shihin tekee suomalaisittain tutun rituaalin ja kutsuu kahvipöytään. NamChangin ja Versowoodin miehet tuntevat hyvin toisensa liikeyhteyksien takia. Seuraavana päivänä on edessä seuraavan kvartaalin myynnistä sopiminen.\n– Te olette kovia neuvottelemaan, ostopäällikkö Lee sanoo.\n– Samoin olette te, Rantala vastaa ja koko seurue nauraa.\nRantala paljastaa, että neuvottelut ovat tiukkoja.\n– Jokainen euro ratkaisee. Mutta kun sopimus on tehty, se pitää.\nSuomalaiset ja korealaiset herra Shinin talon edustalla. Vasemmalla NamChangin toimitusjohtaja JooYoung Nam, Versowoodin kuusituotteiden vientijohtaja Harri Rantala, toimitusjohtaja Ville Kopra, talon omistaja Yong-Man Shin, myyntijohtaja Eero Valio, toimittaja-metsänomistaja Pasi Jaakkonen, Sang A-timber Ltd:n toimitusjohtaja Man Gil Yu, sekä johtajat Jung Nam Moon, Seung Hyun Lee, Su Yong Lee NamChagnista. Kuva: Aleksi Jalava\nSuomalaisten sahojen myyntimiehet ovat itse asiassa paljon vartijoita. Tuhansien sahateollisuudesta ja sen arvoketjusta elantonsa saavien elämä nojaa siihen, miten kaupat sujuvat. Myös sellu- ja massatehtaat tarvitsevat sahoja, joiden sivutuotevirrat ovat niille tärkeä raaka-aine. Metsäteollisuus tarjoaa Suomessa työtä ja elintasoa yli 60 000 ihmiselle.\nKorealaiset ovat tarkkoja ostajia laadun suhteen.\n– Vaikka taruki jää rakenteiden alle piiloon, korealaisten laatuvaatimukset ovat hämmästyttävän kovat, Kopra sanoo.\nKorealainen ”sauna” ondol-bang on suomalaisten mielestä lähinnä lattialämmitetty huone. Kuva: IS / Aleksi Jalava\nTalon olohuone. Kuva: IS / Aleksi Jalava\nTalon keittiöstäkin löytyy puuta. Kuva: IS / Aleksi Jalava\nVersowoodin sahoilta lähtee joka kuukausi noin 20 konttia puutavaraa Koreaan. Se tarkoittaa noin 1 000:ta kuutiometriä lautatavaraa. Siihen on talletettu noin 750 tonnia suomalaismetsissä sidottua hiilidioksidia, 370 henkilöauton vuosittaiset päästöt.\nSuomen sahateollisuus vie vuosittain ulkomaille noin 9,5 miljoonaa kuutiometriä puuta, mikä vastaa yli 7 miljoonaa tonnia ilmakehästä sidottua CO2:ta. Määrää on kutakuinkin saman verran kuin kaikkien Suomen henkilöautojen hiilidioksidipäästöt yhteensä ja Helsingin Hanasaaren hiilivoimala siihen päälle. Herra Shinin talon tarukeissa hiili pysyy tallessa arvatenkin kymmeniä, ellei satoja vuosia.\n– Ei, tätä taloa ei ole tarkoitus purkaa, Shinin naurahtaa.\nMoni uskoo metsien olevan paras hiilivarasto, mutta luonto on osoittanut metsien olevan siinä suhteessa arvaamaton. Samana vuonna kun Otto Jaakkosen kuusesta sahatut laudat päätyivät hiilivarastoon Koreaan, Saksassa tuhoutui 70 miljoonaa kuutiometriä puutavaraa eli likimain saman verran mitä Suomessa samana vuonna hakattiin. Kanadassa huonolle hoidolle jääneet metsät eivät sido hiiltä, eivät enää edes varastoi. Lahoavista metsistä on tullut hiililähde.\nLaskevan auringon viimeiset säteet siivilöityvät vuoren takaa. Hyvästelemme. Tämä talo oli tärkeä nähdä. Nyt tiedän, minne puu päätyi. Tunnen hivenen ylpeyttä.\nYong-Man Shin omakotitalonsa edustalla. Kuva: IS / Aleksi Jalava\nKotimatkalla lentokoneen ikkunasta avautuu Siperiaa. Sen pintaa kiertävät joet ovat jäässä, mutta lunta ei näy. Täytyy toivoa, että ikirouta ei sula ja vapauttaa kasvihuonekaasuista yhtä voimakkainta, metaania, ilmakehään. Suomen ja maailman metsillä on iso rooli ihmisen ilmakehään päästämän hiilen sitomisessa ja varastoinnissa.\nPerillä Suomessa menin Koreaan päätyneen kuusen kannolle. Oli satanut lunta. Kuusien latvat notkuivat satojen käpyjen painosta. Kuukauden parin kuluttua ne avautuvat. Metsiin sataa vuosikymmeniin suurin kuusen siemennys.\nEhkä samanlainen nähtiin 124 vuotta sitten, kun Otto Jaakkosen kuusi aloitti kasvunsa. Silloin Suomen metsissä oli puuta alle puolet nykyisestä.\n2018 Suomessa kaadettiin puuta enemmän kuin kuin koskaan. Sitä kauhisteltiin, vaikka puiden kaato jäi kymmeniä miljoonia motteja siitä, mitä metsien kestävä käyttö sallisi. Suomen metsät eivät ole häviämässä, koska ne kasvat jatkuvasti enemmän kuin niitä kaadetaan. Tilastot ovat lahjomattomia. 1950-luvulla hehtaarilla oli puuta 50 mottia, nyt 94.\nSuomen metsät sitovat joka kesä hiiltä kymmeniä miljoonia tonneja, ja niiden kasvu on ollut kiihtyvää. Ikään kuin luonto olisi tunnistanut metsien hakkuista käydyn keskustelun ja valmistanut tätä kevättä varten kaikkien aikojen siemensadon. Luontonäytelmää varten rakensin metsään neliömetrin koealan. Leikki-ikäinen tyttäreni seurasi vierestä, kun kaivoin lautakehikon lumeen kannon viereen.\n– Neliölle voi sataa 400–500 kuusen siementä, hehtaarille 4–5 miljoonaa. Jos prosentti selviää, syntyy 4 000 uutta kuusta, laskin ajatuksissani.\n– Tuleeko tähän metsään miljoona kuusta, havahduin lapsen kirkkaaseen ääneen.\n– Ei ehkä tähän. Mutta Suomen metsiin.\nKun kevät lämmittää maan, kasvuun silloin ryöpsähtävien kuusien kohtalo on seuraavien sukupolven käsissä. Niin oli ennen ja niin on vastakin oleva.\nKun Otto Jaakkosen kuusi aloitti kasvunsa 1896, oli todennäköisesti hyvä siemenvuosi. Tänä keväänä tulee vuosikymmeniin paras kuusen siemenvuosi. Lukematon määrä uusia kuusia aloittaa kasvunsa Suomen metsissä.


Lainsäädäntö ohjaa lukion opiskelijavalintoja - Keskisuomalainen\nLainsäädäntö ohjaa lukion opiskelijavalintoja\nKeskisuomalaisessa 4.2.2009 oli luettavissa Jyväskylän sivistyslautakunnan jäsenen, Matti-Vesa Volasen (vas.) mielipide, jossa annettiin harhaanjohtavaa kuvaa lukioiden opiskelijavalintojen toimeenpanosta. Volasen mukaan "lukioihin hakeutumista voitaisiin kehittää siten, että oppilaat hakeutuvat yhdellä yhteishakukoodilla Jyväskylän lukioon ja opiskelijat sijoitetaan esimerkiksi läheisyysperiaatteen mukaan omaan lukioyksikköönsä".\nJotta tässä ei muodostuisi sellaista kuvaa, että "kehittäminen" olisi noin vain välittömästi järjestettävissä, jos poliittista tahtoa löytyy, haluamme vastuullisina virkamiehinä ja lukioiden rehtoreina muistuttaa, että opiskelijavalintoja ohjaa lainsäädäntö.\nVoimassaolevan lainsäädännön mukaan oppilailla on vapaa hakeutumisoikeus perusopetuksen jälkeisiin toisen asteen opintoihin: lukiokoulutukseen ja ammatilliseen peruskoulutukseen. Edelleen on oleellista todeta, että oppilaat hakeutuvat nimenomaan oppilaitoksiin, ei koulutuksen järjestäjälle.\nSiten ei tunneta eikä tunnisteta yhteistä hakukoodia esim. Jyväskylän kaupunkiin tai muuhun koulutusyhteisöön, vaan yksittäiset oppilaitokset toimivat hakukohteina ja myös vastaavat opiskelijavalinnoista (Jyväskylässä lukioiden rehtorit). Tiedossamme ei ole, että opetusministeriössä valmisteltaisiin muutosta voimassaolevaan käytäntöön.\nErityisen oudolta Volasen artikkelissa tuntuu vetoaminen "kumpujen yöhön": opiskelijavalintojen ja -virtojen ohjaamista "yhteiskunnallisesti" (lue: hallintoehtoisesti) harrastettiin 1980-luvulle saakka - sen jälkeen suomalaisessa yhteiskunnassa siirryttiin luottamaan oppilaisiin ja vanhempiin koulutuspäätöksen itsellisinä toimeenpanijoina. Nykyaikaa on sekin, että vanhemmat voivat tietyssä määrin tehdä itsenäisiä oppilaitosvalintoja jopa peruskoulutuksessa.\nJORMA LEMPINEN YRJÖ DAMSKÄGG SEPPO HAAVISTO sekä neljä muuta kirjoittajaa Jyväskylä


Tee työtä kanssamme | Inspiration | Forever Living\nKiinnostaisiko sinua uusi ura? Tai haluaisitko ansaita lisätuloja täysin omilla ehdoillasi? Siinä tapauksessa jatka lukemista.\nPäätä itse milloin, missä ja kuinka paljon työskentelet. Kuulostaako mukavalta? Foreverin jälleenmyyjänä olet oma pomosi ja päätät itse omasta työstäsi. Tarjoamme kaksi ansaintamahdollisuutta, myynnin ja rekrytoinnin, ja sinä päätät itse, kumpaan haluat keskittyä.\nForever on perheyritys, joka perustettiin Yhdysvalloissa vuonna 1978. Nykyään olemme Aloe veran suurin viljelijä, valmistaja ja jakelija maailmassa, ja meillä on toimipisteitä yli 160 maassa. Forever-liiketoiminnan perustamiseen liittyy vain vähän kustannuksia ja riskejä ja alkuun pääsee nopeasti – voit aloittaa heti kun olet rekisteröitynyt ja tehnyt ensimmäisen tilauksesi. Visiomme on tarjota rikkaampaa elämää. Sillä tarkoitamme:\nTerveyttä ja hyvinvointia tukevia tuotteita\nLiiketoimintamahdollisuutta, joka tarjoaa mahdollisuuden työskennellä missä,\nmilloin ja kuinka paljon haluat\nHenkilökohtaista kehitystä, jota saat olemalla oma pomosi sekä innostamalla ja johtamalla muita jälleenmyyjiä\nForeverin liiketoimintamallia kutsutaan verkostomarkkinoinniksi. Se on suoramyynnin muoto, jossa voit itsenäisenä myyjänä rakentaa oman myyntiorganisaatiosi ja valmentaa tiimiäsi menestykseen. Toiminta perustuu suosituksiin: kerrot käyttämistäsi ja hyväksi havaitsemistasi tuotteista ystäville ja tutuille. Rahat, jotka tavallisesti menevät välikäsille ja mainontaan, maksetaan suoraan sinulle kiitokseksi siitä, että suosittelet tuotteita ja autat yritystä kasvamaan. Kuka tahansa koulutustaustaan ja kokemukseen katsomatta voi menestyä verkostomarkkinoinnissa. Tulos on aina suoraan yhteydessä omaan ajankäyttöön, sitoutuneisuuteen ja työpanokseen.\nItsenäinen mutta ei koskaan yksin.\nMe toimistolla tuemme sinua, minkä lisäksi saat valmennusta sponsoriltasi (sinut rekrytoineelta henkilöltä). Voit tuntea olosi varmaksi, koska apua on aina saatavilla.\nTyöskentelet missä, milloin ja kuinka paljon haluat ja kenen kanssa tahdot.\nPäätät itse, miten haluat kehittyä ja mitä tavoitteita haluat saavuttaa.\nTuki ja työkalut.\nSaat vapaaseen käyttöön erilaisia markkinointimateriaaleja, kuten oman verkkosivuston, kampanjoita ja muita innostavia myynninedistämisvälineitä.\nHelpoin tapa aloittaa jälleenmyyjänä on ostaa jompikumpi kahdesta aloituspaketistamme, joihin olemme koonneet suosituimmat ja myydyimmät tuotteemme. Silloin sinusta tulee Assistant Supervisor, mikä tarkoittaa, että saat 30 % alennusta tuotteistamme ja saat myös myydä niitä eteenpäin voitolla.\nKuulostaako tämä sinulle sopivalta mahdollisuudelta? Ota yhteyttä siihen jälleenmyyjään, jolta ostat Forever-tuotteita. Jos sinulla ei vielä ole yhteyshenkilöä,\nlöydät sellaisen täältä >


Platinum Lightning Deluxe ilmaiskierrokset - Kreikan seikkailu odottaa!\nPlatinum Lightning Deluxe ilmaiskierrokset– hanki jumalien suosio\nPlatinum Lightning Deluxe llmaiset pyöritykset ovat mahdollisia – Jumalat ovat laskeutuneet Olympuksen vuorelta ja ovat valmiita testaamaan sekä sinut että onneasi tässä kauniisti kootussa BGAMING-pelissä jolla on mahdollisuus ansaita jopa 8888 kolikkoa!\nVideopeli on uusi versio edeltäjästään, rakastetusta Platinum Lightningista, ja se lanseerattiin vuonna 2018, kolme vuotta ensimmäisen jälkeen. Sen RTP on 96,29%, kuten pelin säännöissä todetaan, mikä tekee siitä erittäin volatiliteettisen ja yhdistettynä kaikkiin sen tarjoamiin erityispiirteisiin on varmasti syytä nauttia ilmaispyöräytystarjouksesta ainakin kokeiluun ja ison rahan voittamiseksi!\nPlatinum Lightning Deluxea voi pelata seuraavissa kasinoissa\nJos olet kiinnostunut pelistä tässä on upeita kasinoita, joissa peli on. Joillakin niistä on ilmaiskierroksia Platinum Lightning Deluxelle osana tervetuliaispaketin bonusta tai palkkiona meneillään olevassa kampanjassa, joten muista pitää silmäsi auki ja tarkistaa säännöllisesti hyviä tarjouksia!\nPlatinum Lightning Deluxe pikakatsaus\nPlatinum Lightning Deluxe on kreikkalaisen mytologian innoittama peli joka sisältää kaikenlaisia kuuluisia jumalia, jumalattaria ja sankareita auttamassa sinua myyttisessä seikkailussa!\nJos odotat näkevänsi Zeuksen – kreikkalaisen panteonin perustajan ja useimpien jumalien isän, yllätyt, koska Thor tuo raivoa ja ukkosta tähän paikkaan!\nKehittäjän päätös lisätä tämä viihdyttävä kikka on hyvin arvostettu, hauska pieni yksityiskohta tarkkailtavaksi. Musiikkiteema on erityinen, se jonka kaikki tunnemme Kreikasta – kuvittele vain jotain kreikkalaista ja saat saman hauskan ja ominaisen melodian mieleesi.\nPelin taustalla on ihana pieni kreikkalainen kylä, jota valvovat jumalien tarkkailevat silmät. Kaksi hienovaraisesti veistettyä kiviveistoksia näkyy pelin näytön molemmin puolin, mikä on lisä vakiintuneeseen teemaan. Pelin käyttämät symbolit sopivat myös täydellisesti, Artemis, Themis, Hercules, Poseidon ja Medusa ovat kaikki kuvion osia.\nNiiden lisäksi on muutama muu symboli kolikoiden, kilpien ja taruolentojen, kuten merenneitojen ja Minotauruksen muodossa, jotta saat täyden sarjan kauniisti suunniteltuja kuvia, joita katselemme pelatessamme tätä hauskaa videopeliä!\nPlatinum Lightning Deluxe uutiset ja tarjoukset\nPlatinum Lightning Deluxe – säännöt\nPelin vakiorakenne on 5 kiekkoa ja 25 voittolinjaa. Voittaaksesi sinun on saatava vähintään kolme samaa symbolia, eniten maksaa yksi punainen kilpi salamalla arvoltaan 1000, kun saat niistä 5 yhdellä kierroksella. Trireme – antiikin Kreikan sotalaiva, sattuu olemaan pelin villi symboli, joten se korvaa minkä tahansa muun symbolin ja auttaa sinua saamaan kaikenlaisia erilaisia voittoyhdistelmiä. Pelin scatter-symboli on Poseidon, merenjumala.\nPelaaja voi säätää rivimäärää 1-25 ja vedon arvoa näytön alareunassa olevasta valikosta. Pelin kolikon arvo on erityisen mielenkiintoinen, ja se tarjoaa hyvän valikoiman vedonlyöntiä joka vaihtelee välillä 0,1–25 euroa riippuen siitä kuinka monta voittolinjaa valitsit aktiiviseksi. Tämä tekee Platinum Lighting Deluxesta houkuttelevan paikan rennoille ja kokeneille pelaajille!\nPyörittämiseksi sinun on painettava kirkkaansinistä painiketta keskellä olevan salaman kanssa, jonka vieressä on kaksi erittäin yleistä ja rakastettua ominaisuutta – Max-panos ja Autospin -painikkeet, jotka molemmat ovat olemassa jotta asiat menisivät nopeammin.\nThe Platinum Lightning Deluxe paketti ei ole valmis ilman tätä riskialtista, mutta palkitsevaa ominaisuutta. Kuinka se toimii: Joka kerta kun saat voiton, sinulla on mahdollisuus ottaa rahasi ja lähteä, mutta jos päätät testata onneasi vieläkin enemmän, voit kokeilla pelin Gamble-ominaisuutta.\nMekaniikka on melko yksinkertainen, voit valita kahdesta punaisesta tai mustasta symbolista – lapiot, mailat, timantit ja sydämet, ja sitten vedät kortin – jos kortissa on vastaavia symboleja ja värejä, onnittelut, olet juuri ansainnut vähän rahaa ja myös jumalat ovat puolellasi!\nJos valitset värin oikein, palkitaan kaksinkertaistamalla voittamasi raha. Jos valitset kortin värin ja symbolit oikein, saat nelinkertaisen summan!\nPlatinum Lightning Deluxe ilmaiskierrosominaisuus\nTämä hauska ominaisuus käynnistyy, kun saat Minotauruksen (Bonus-symboli Platinum Lightning Deluxessa) näkymään keloialla 1 ja 5 ja se palkitsee 10 ilmaiskierroksella. Kymmenen pyörityksen aikana rullat, joissa Minotaur esiintyi, täytetään villillä symboleilla, jolloin kolme keskimmäistä kiekkoa ovat ainoat, joita pyörität.\nPelin villit symbolit tekevät ominaisuudesta erityisen mielenkiintoisen ja tuottoisan, koska ne auttavat sinua muodostamaan jonkinlaisen yhdistelmän jäljellä olevien kiekkojen kanssa melkein joka kerta.\nPlatinum Lightning Deluxe on suosittu koska\nIlmaiskierrokset -ominaisuus on hauska, ja siihen on lisätty ainutlaatuinen tekijä – Wild-symbolit molemmilla puolilla, jotka auttavat pelaajaa pistämään ylimääräistä rahaa!\n– Teema on hauska ja hyvin suunniteltu kiinnittäen paljon huomiota pieniin yksityiskohtiin\n– Peli on jo hyvin tunnettu koska se on edeltäjänsä (joka julkaistiin vuonna 2015) uudelleenmuotoiltu versio\n– Gamble-ominaisuus lisää ylimääräistä jännitystä jokaiseen kierrokseen ja jokaiseen siihen liittyvään voittoon, koska voit helposti tuplata voitetun rahasumman.\nKasinot rakastavat Platinum Lightning Deluxea\nKreikkalainen mytologia on suosittu teema videopeleissä. Ilmaisten kierrosten saaminen Platinum Lightning Deluxelle on hieno tapa herättää kiinnostusta uusien pelaajien keskuudessa. Idea on suosittu ja sitä käytetään niin paljon nykyään – on todennäköistä, että jos pidät tästä, kannattaa kokeilla muitakin!\nPeli on erittäin hyvin tehty, visuaalisesti miellyttävä ja viehättävä kaikilla tavoin.\nIlmaiskierrosten panostusvaatimukset Platinum Lightning Deluxessa\nPlatinum Lightning Deluxen panostamisvaatimukset, kuten minkä tahansa muun ilmaiskierroksen tarjoukset, voivat aiheuttaa hiukan vaivaa. Suosittelemme että yrität valita tarjouksen, jolla on vähiten vaatimuksia, jotta voitot saa nopeammin.\nSinun täytyy panostaa voittosi valittu määrä kertoja, ennen kuin voit nostaa rahaa ja yleensä sinun on käytettävä ilmaiskierroksia tietyssä aikataulussa. Sekä ehtojen että panostusvaatimusten lukeminen on välttämätöntä, ja antaa sinulle eniten voittoa!\nIlmaiskierrosten hakeminen on helppoa!\nValitse paras tarjous ja hanki ilmaiskierrokset vain muutamalla helpolla vaiheella!\n– Luo tili valitsemasi onlinekasinon sivustolle, joka tarjoaa sinulle parhaan talletuksen tai talletuksettoman ilmaiskierrostarjouksen\n– Seuraavaksi sinun on vahvistettava tilisi napsauttamalla linkkiä, jonka sait sähköpostiisi.\n– Jos ilmaiskierrokset ovat talletuksettomia, voit jatkaa!\nJos ilmaispyöräytykset Platinum Lightning Deluxelle toimitetaan talletuksella, sinun on ensin lisättävä varoja tilillesi, yleensä noin 20 euroa kasinosta riippuen, ja olet valmis!\n– Tämä on tärkein askel: nauti ilmaiskierroksista – kokeile peliä, pidä hauskaa ja ansaitse rahaa!\nKuinka Platinum Lightning Deluxe ilmaiskierrokset saa rahaksi?\nMinkä tahansa pelin ilmaispyöräytyksiä käytetään ensisijaisesti pelin testaamiseen ilmaiseksi ja päätetään, haluatko käyttää rahaa siihen joten paras ja helpoin tapa saada niistä todellista voittoa on vain käyttää niitä! Opi peli – ilmaiset kierrokset, joita voit ansaita pelin sisällä, ja etenkin Gamble-ominaisuus.\nJälkimmäistä voi olla vaarallista käyttää joten älä lyöt vetoa, jos voitot ovat korkeat, voit menettää ne niin nopeasti kuin ne voitettiin! Paras panos on lyödä pienempiä rahamääriä vähentääksesi mahdollisuutta menettää aikaa. Ehdotuksemme on välttää Gamble-ominaisuutta ilmaispyöräytyksissä ja olla varovainen sen suhteen.\nÄlä unohda käyttää ilmaiskierrosten aikarajoituksia – on sääli, jos et edes saa mahdollisuutta pelata tätä mahtavaa peliä ilmaiseksi ja voittaa!\nIlmaiskierrostarjouksia kuumiin peleihin\nKyllä, Platinum Lightning Deluxe on suosittu. Markkinoilla on kuitenkin paljon vaihtoehtoja – tarkista ne ja valitse haluamasi vaihtoehto.


Sieluni tanssi: 2012\n"Mistä alkaisin nyt tämän kertomuksen vanhan totuuden, se syntyi aiemmin kuin meri sininen, se rakkauskertomus on, mutta mistä sen alkaisin .." Nyt sisälläni pulppuaa niin vinhaan tahtiin, etten tiedä todellakaan, mistä aloittaisin. Pulppuaa rakkaus valtavalla voimalla ja pulppuaa Vital Developement Rakkauden taide -työpajan tunnelmat minussa vahvana ja syvänä. Tahdon vain sanoa, että rakastan rakastan rakastan...\ntanssia, Vitalia ja upeita kanssatanssijoitani siellä, ystäviäni, Ruusu-mäyräkoiraani, kahisevia vaahteranlehtiä jalkojeni alla, marraskuun silloin tällöin pilkahtavaa aurinkoa, naapureitani, jotka hoitavat koiraani, jotta pääsen tanssimaan aina vaan, sydämeni pohjasta kumpuavaa hillitöntä kikatusta, aamukahvin tuoksua, täysikuuta, tähtitaivasta, merta, hiekkarantaa, auringonlaskua, järven tyyntä pintaa, avartumista ja kasvamista, pelottomuutta ja rohkeutta, musiikkia....rakastan elämää...kosketusta... rakastan miestä.....\nOn se vaan totta, kaikki ne huuhaa -kliseet, varsinkin se, että "sitä vetää puoleensa, mitä säteilee".\nAikaisemmin olen jotenkin kuvitellut, ettei minulla ole lupaa näkyä eikä kuulua. Minkäänlainen hehkuminen tai positiivinen säteily ei vain ole ollut minulle sallittua. Elinkin elämääni sivusta katsojana, hiljaisena ja näkymättömänä, seinäruusuna, joka kantoi huolta siitä, ettei vain aiheuta huomiota missään. Ja ennen kaikkea pelkäsin huomion kohteeksi joutumista ja jopa omaa ääntäni. Lokakuun Hellyyden Taide -työpajassa muodostimme kujan, josta kukin vuorollamme kuljimme silmät kiinni toisten kuiskiessa korviimme ihania asioita itsestämme. Ystäväni liikkuivat eteenpäin silmät kyyneleitä valuen ja kun tuli oma vuoroni, niin sama reaktio tapahtui minulle. Heti ensimmäisen adjektiivin sujahtaessa korvaani, sulin sen kauneuden kaiulle ja sama jatkui koko ajan aina kujan loppuun saakka noin 40 ihmisen kuiskiessa hellyyttä ja rakkautta korviini. " Kaunis, urhea, aito, sensuelli, enkeli, valo, herkkä, säteilevä.." Nyt olen kasvanut siihen pisteeseen, että uskon noihin sanoihin. Uskon olevani juuri kaikkea tuota, mitä minulle supisten kerrottiin. Olen antanut itselleni luvan säteillä valoa ja onnea, joka on vähitellen vallannut minut. Omanarvontuntoni on tasaantunut terveisiin mittoihin, etten enää tunne huonommuutta. En tuntenut alemmuutta, kun sunnuntai päivän teoria osuudella opettajamme kyseli, kuka on parantaja, kuka opettaja, kuka on terapeutti, kuka taiteilija, kuka on sitä tai tätä. Minä en ollut mitään niistä määritelmistä. Mutta tärkeintä oli, ettei se tuntunut missään negatiivisesti minussa. Ymmärsin vain, että olen ponnistanut todella alhaalta aika korkealle. Ymmärsin vain, että olen rohkean rohkea, kun olen lähtenyt mukaan tanssinohjaan koulutukseen melkein suoraan sairasvuoteelta kahdenkymmenen vuoden useiden leikkausten ja kuntoutusten jälkeen. Olen mukana ihanien ammattilaisten ja ennen kaikkea aitojen ihmisten kanssa tasavertaisena seisomassa samalla rivillä omana itsenäni, myös aitona ihmisenä. Annoin itselleni tunnustusta siitä, että olen uskaltanut ja olen kasvanut isosti ja paljon näiden tanssiystävieni kanssa, heidän tuellaan ja yhdessä, hyväksynnän ja rakkauden ilmapiirissä. Annoin tunnustusta itselleni siitä, että vaikka oikean jalkani hermot, lihakset ja luut ovat pahoin vaurioituneet ja välillä mieleni sopukoissa käy huoli varaosien paikoilleen pysymisestä vauhtini noustessa huipppuunsa, uskallan ja jaksan ja osaan tanssia ja liikkeisiinkin on tullut laajuutta ja rentoutta. Fyysinen parantuminen on mahdotonta ( vai onko mikään enää mahdotonta!), mutta emotionaaliseen parantumiseeni Vitalilla ja näillä rakkailla on suuri osuus. Paljon jännitystä ja pelkoa on poissa, tilalla on ilo ja arvostus ja rakkaus ja suuri vapaus ja helpotus. Selittämätön vie minua eteenpäin, jonnekin uuteen. Nautin joka askeleesta matkallani. Selkeää suunnitelmaa ei ole, mutta on vahva intuitio jostain suuresta minulle. Elämäntehtävästä. Niin, vetää siis puoleensa sitä mitä sisältään säteilee, pitää paikkansa. Tuo henkinen kasvuni on selkeästi muuttanut sisintäni, tunnen itsessäni valon, joka ei sammu huonoimpinakaan hetkinä.\nKesän vauhtini ei yhtään hiljentynyt syksyllä, vaan uudistumisen tarpeeni jatkui ja otin itselleni uusia haasteita ja oma projektini pelkojen voittamisen saralla rullasi ja rullaa eteenpäin. Kaikki valitsemani tehtävät ja uutuudet tukevat toinen toistaan. Zodiakin Minun nimeni on-projekti kasvattaa rohkeuttani ottaa paikkaani maailmassa ja antaa uusia sykäyksiä liikkeilleni. Itämainen tanssi ja ensi vuoden esiintyminen ryhmämme "starana" haastaa esiintymisjännitystäni ja siitä selviytymistä. Elämäni virtasi ja elin hetkessä ja tunsin onnea ja tasapainoa, elämäni tuntui täydeltä ja runsaalta. Harmonia ja rauha ja vitaalisuus, elinvoima jylläsi minussa. Tähän hyvään omaan olooni kaipasin kutenkin jotain, toista ihmistä jakamaan tätä hyvää. Ihmistä, miestä, jolla olisi itsellään mukanaan oma hyvä. Tunsin nyt ( vasta ) olevani kypsä tasavertaiselle parisuhteelle. Oma voimani ja vahvuuteni olivat kasvaneet vakaiksi olotiloiksi ja niitä ei enää kukaan pystynyt heilauttamaan pois sijoiltaan. Kyky ja uskallus olla aito oma itseni ja rakastaa itseäni kaikkineni päivineni tällaisena pakettina olivat aivainsanat omalle rakkaussuhteelleni itseni kanssa. Rakkaustarinani oman minäni kanssa ensin oli oltava kunnossa ja hehkuva ennen kuin se voisi koskaan olla kunnossa ja hehkuva miehen kanssa. Kun minulla on turvallinen ja vakaa suora olo omasta takaa, pois jää mahdollisuus, että säteilyttäisin itselleni jotain huonoa, kuten manipulatiivisuutta, raameihin laittamista, omistavuutta, pakkoa, yrittämistä, toisen muuttamista jne. Ja niinhän siinä kävi, elämä piti minusta huolen tässäkin asiassa ja ihmeellistä, että niin pienissä kuin suurissakin asioissa, kaikki tuntuu nykyään tapahtuvan jonkun johdattamana tarkoitettuna juuri niin kuin tapahtuu. Asiat vain loksahtavat paikoilleen, kun aika on niille kypsä.\nSamaan aikaan kun kaipasin elämääni rakkautta myös miehen muodossa, en ollut valmis luopumaan tästä suunnattomasta vapauden tunteesta. Vapaus on minulle kaikki kaikessa ollut aina ja olen kärsinyt, en aina tietoisesti, mutta kehossani se on tuntunut ja näkynyt, jos ja kun olen joutunut siitä luopumaan toisen henkilön toimesta, tässä tapauksessa yleensä siis miehen. Uskon vilpittömästi,että nuokin tarinat olen tarvinnut ja itse tilannut tavalla tai toisella ( säteillyt pelkoa ) elämääni. Nyt tiedän ja tunnen itseni, nyt tunnen eron välillä hyvän ja pahan. Olen kypsä valitsemaan hyvän elämääni, aidon rakkauden. Rakkauden taide työpajassa viime viikonloppuna tanssimme juuri tuon vapauden tanssin parettain. Toinen seisoi paikoillaan ja toinen liiteli vapaana pitkin salia aina välillä palaten toisen luokse, turvalliseen ja rakkaudelliseen kotoon, ja toinen luotti siihen, että toinen palasi takaisin, missä ikinä olikin. Juuri näin. Sellainen tunne minulla on elämääni saapuneen uuden miehen kanssa. Vahva luottamus ja turvallisuus, iloa ja valoa ja naurua. Ja voimakas vapauden tunne, vaikka olen syvästi ja ehdottomasti sitoutunut tähän rakkauteen hänen kanssaan. Minulla on lupa olla oma itseni, minua ei yritetä muuttaa eikä manipuloida, ei alistaa ja määrätä ja sama pätee toisin päin. Tämä pehmeä pumpulinen keveys miehen kanssa on niin uutta minulle. Tämä tunne, ettei minulla ole kaltereita ympärilläni tuntuu ihmeellisen ihmeelliseltä, melkein en osaa olla sen tunteen kanssa, no joo, osaan kyllä ; ) Sellainen vapauden avaruus ja voimakas rakkaus, turvallinen ja luottava olo saa minut hengittämään syvään ja huokaisemaan helpottuneesti sieluni syvyyksistä ja olemaan nöyrästi kiitollinen tästä hyvästä. Kun suhde perustuu rakkauteen, eikä pelkoon, lähtökohdat ovat niin erit kokonaisvaltaiselle toimivuudelle. Ensimmäistä kertaa suhteessa en pelkää mitään, mikä on mahtava tunne ja välillä vain nauran onnesta ja ihmetyksestä, että näin voi todella olla. Tämä rakkaus ei perustu menettämisen pelolle, ei hylätyksi tulemisen odotukselle, vaan puhtaaseen rakkauteen ja täydelliseen luottamukseen. Tämä tunne lähtee aivan eri kohtaa sisältäni kuin ikinä ennen. Päästän irti epäilyksistä ja pelosta, että toinen on puettu valepukuun, että toisella on sisällään jotain minua uhkaavaa. Uskallan avata sieluni rakkaudelle ja ottaa vastaan sen ilman suojamuureja. Uskallan mennä miestä niin lähelle koko ruumiini ja sydämeni avoimuudella ja ottaa toisen samanlaisen avoimuuden ja läheisyyden vastaan. Uskallan olla haavoittuvainen, uskallan ottaa riskin, että mitä ikinä tapahtuukin, minä olen tässä täydesti läsnä ja annan itseni tälle rakkaudelle ilman vastustusta ja pelkoa. Elän ja tunnen täydesti.\nRakkauden taide -työpajassa katsoin varmaan ensimmäistä kertaa kunnolla toisten tansseja, kun oli oma vuoro istuskella. Seurasin intensiivisesti heitä ja eläydyin ja näin heidät kaikki sielustani ja liikutuin kyyneleihin. Koin heidän tanssinsa ja liikkeensä koskettavan minua ja koin yhteisöllisyyttä voimakkaaasti, tunsin vahvasti kuuluvani tähän perheeseen ja näin heidän läsnäolon itsessään ja tunsin läsnäolon minussa. Olimme yhtä. Halatessani heitä sukelsin violettiin valoon ja tunsin sydämmemme lyönnit. Energiavirtaukset olivat valtavat. Silmiin katsoessamme tunsin, miten katsoin sielustani rohkeasti ilman varauksellisuutta, kasvot avoimina. Koin turvallisuutta ja hyväksyntää.\nUusi rakkauteni, tämä valoisa mies, näkee Minut ja minä näen hänet. Hän ei näe pelkkää ulkokuorta, vaan katse läpäisee syvemmälle. Kosketus ei ole pinnallista, vaan se tulee syvemmältä, sydämestä, siksi se on niin polttavaa ja herkkää. Ja tunnen, miten minun rakkauteni kumpuaa laajasta sydänalastani ja on syvää ja herkkää ja läsnäolevaa. Se on suloista, kirpaisevaa, koskettavaa, se jopa sattuu välillä, tunne on vaan niin aito ja minä sille niin vastaanottavainen ja valmis. Mitä enemmän olen läsnä joka hetki, sen voimakkaampi on kokemus, oli se kokemus mikä tahansa. Täydellinen läsnäolo rakkaussuhteessa tekee siitä herkullisen makeaa ja nautittavan kuplivaa ja niiiin herkkää.\nVD on ollut loistava harjoituskenttä kerätä rohkeutta kohdata toinen ihminen, varsinkin minulle, naiselle, mies, joka on ollut niin pelottava jollain tasolla aina. Tansseissa, halauksissa ja silmiin katsomisissa olen voinut vähitellen rohkaistua ja päästää omasta kontrollista irti ja vain olla siinä hetkessä ja huomata, ettei ole mitään pelättävää. Kiitos rakkaat VD- veljet ja -siskot ! VD on ollut oma maailmansa viikonloppuineen ja sen jälkeinen paluu arkeen on voinut tuntua rankalta tai kevyeltä vaihdellen, mutta pysyvä rakkaudellinen VD- tunnelma on vielä antanut odottaa. Vaikka itse on ollut avoin ja valoisa, aina se ei ole riittänyt valaisemaan lähellä olevia ihmisiä, jos ihmiset eivät ole kantaneet vastuutaan omasta valostaan. Nyt minusta tuntuu, että elämässäni on pysyvä VD-tila. VD on siirtynyt arkielämääni, koska oma ihmiseni väreilee samalla taajuudella kuin minä, samalla rakkauden taajuudella, mitä koen työpajoissa. Vd:ssä mukana oleminen on oikeastaan mainio testi rakkaudelle parisuhteessa. Olen empiirisesti kokenut, että valheellisen rakkauden, rakkauden illuusion, se etäännyttää, mutta todellisen rakkauden se lähentää entisestään. Tuo jälkimmäinen pätee minun elämääni nyt.\nEnkeleitä, onko heitä?! Olin ystäväni kanssa Finlandia talolla kuuntelemassa enkeleistä kirjoittavaa Lorna Byrneä. Lorna kehotti meitä rukoilemaan romantiikan enkeleiltä onnea ja johdatusta rakkausasioissa kuultuaan, että Suomessa yli 40% talouksista on sinkkutalouksia. Minä ja kaimani, enkeli-ystäväni, heitimme eetteriin toiveemme ja kuinka ollakaan, saman päivän iltana kohtasin rakkauteni, miehen............\nLähettänyt kirsikanaika.blogspot.fi klo 6.07 2 kommenttia:\nTunnisteet: enkelit, ero, mies, minun nmeni on -projekti, parisuhde, ystävät, Zodiak\nKirjoitin uuden blogitekstin toissa viikonlopun Hellyyden taide tanssityöpajan tunnelmista eilen ja vähän menneisyydestä pilkahtavista muistoista ja luin sen ja painoin sitten delete-nappia. Huomasin, että tekstini olivat alkaneet muistuttaa rakeenteeltaan toisiaan, no joo, jokaisella on se oma tyylinsä kirjoittaa, ja huomasin, ettei tämä ole enää minua, oma kirjoitusmuottini ja nuottini eivät minulle enää tuntuneet rehellisiltä. Kirjoitin eiliseen tekstiin menneisyydestä pitkän kappaleen koskien isä-suhdettani ja paria pitkää parisuhdettani ja suhdetta veljeeni ja jopa kouluaikojen tunnelmia ja pelkoja ja vastenmielisyyksiä. Minua ällötti. Ei minulle tehnyt pahaa nämä muistot eikä niihin liittynyt mitään tabua tai kipua sillä hetkellä, mikä olisi estänyt kirjoittamisen. Kipua toki on liittynyt paljonkin noihin aiheisiin menneisyydessä, mutta ei nyt. Se, mikä minua ällötti, oli veivaaminen ja analysointi. Toki muistojen kirjoittaminen on ihan fine, jos sillä hetkellä oikeasti siihen on tarvetta ja halua ja siihen on polttava kipinä ja se antaa jotain tai sille on vielä niin sanotusti tilaus. Lukiessani tekstiäni tajusin, että minun tilaukseni oli päättynyt. En voinut julkaista sellaista soopaa, mikä ei sillä hetkellä enää pitänyt paikkaansa. Niin, olihan se kaikki totta, mutta tunnelma minussa on nyt niin eri tasolla, etten voinut pelkän syvää luotavaan kirjoituksen luomisen takia sitä eetteriin heittää. Vielä kuukausi sitten tarpeeni oli toinen ja tilaus käsitellä asioita oli eri. Tuntuu, että olen siirtynyt jo uuteen ulottuvuuteen. Ja aina vain nyt. Tilauksen voinee tarpeen vaatiessa uusia ; )\nVanhan nykyhetkeen tuominen tai tuomatta jättäminen on tehnyt muutoksia myös kehooni. Käyn kehoterapeutilla, tosin harvakseltaan nykyään, ja siellä tuli ilmi tuo seikka. Ero ja suuri muutos oli tapahtunut selässäni, pitkissä selän lihaksissa, fileissä. Vasen puoleni on selkeästi vahva kantava minua pystyssä pitävä puoleni ja oikea puoli herkkä tunteiden ja menneisyyden kipujen pesäke. Oikeaa puolta on vain vähän tarvinnut hoitaa, kun jo syvältä purkautuva kipu on tullut pintaan ja saanut nyyhkytyksen rintaani. Vasen puoli on ollut kova ja pinkeä, ja tunteilla ei siellä ole ollut sijaa. Tunsin terapeuttini käsitellessä oikeaa puoltani, että siellä on uusi rauha, uusi vahvuus, syvällä minussa on paljon vielä käsittelemätöntä kuonaa ja menneisyyden kipua. Olin tietoinen siitä, mutta sen hyväksyminen, että näin on ja että elämäni on ollut sellaista kuin on, soljui lohduttavana tyynenä aaltona sisälläni, pieni häivähdys surusta, rauha oli paljon suurempi kuin suru. Vasen puoleni oli sitä vastoin pehmentynyt ja antanut periksi. Tunsin, että ymmärykseni oli suuri ja että voin välillä ihan oikeasti antaa periksi, ettei minun tarvitse jaksaa ja kannatella kuormaa harteillani ja että saan vaan olla, olla sellainen kuin olen. Siellä oli myös hyväksyntää itseä ja elämää kohden. Tasapaino ja harmonia oli vallannut selän, siis minut. Sellainen kauneuden (=rakkauden) ja surun yhtäaikanen kokeminen elämästä, kaikesta elämästä, ei vain omasta. Toisista ihmisistä eri puolilla maapalloa, luonnosta, eläimistä, avaruudesta, jumalasta ja ikuisuudesta ja ajattomuudesta ja iättömyydestä, koko skaalasta, mitä elämä pitää sisällään. Suuri laajentuminen minussa, jonka tunnen paisti kehossani myös sielussani. Varsinkin sydän alueen chakra tuntuu avautuneen, avaruus siellä. Hengitys virtaa uudella tavalla vailla lukkoja, uusi kirkkaus ja selkeys. Vanhaa olen polttanut ihan kirjaimellisestikin roviolla, mutta enemmän kuvaannollisesti, mikä tuntuu silkkisenä keveytenä niin ruummiillisesti kuin henkisestikin.\nSe timantti, mikä minun sisälläni, jokaisen ihmisen sisällä, on odottanut löytymistään, hioutuu ja muuttuu säteilevämmäksi aina vain. Koen, että tämä timantti on elämän suurin lahja ihmiselle, minulle. Tunnen kiitollisuutta ja nöyryyttä sen edessä ja sen kanssa, kun koen sen kauneuden ja ilon ja valon. Ego vaikenee sen edessä eikä voi ottaa kunniaa siitä itselleen. Ego voi ainoastaan kohdata menneisyyden haamut ja pelot ja jännityksen ja polttaa ne tulessa.\nElämän tietoisuuden ymmärtäminen tapahtuu jokaisen henkilökohtaisen oivaltamisen kautta. Kun oivaltaa totuuden joka hetkessä, huomaa edes pilkahduksen siitä mielen taustalla olevasta armosta tässä hetkessä, silloin tietää. Jossain vaiheessa omasta tarinasta saa tarpeekseen ja minulla on nyt tuo hetki ja tajuan, että parantumista on tapahtunut paljon. Ei minulle kukaan vieläkään lupaa ruusutarhaa eikä jatkuvaa hyvää oloa, mutta minä hyväksyn tuon totuuden ja olen läsnä kaikelle, mitä tapahtuu. Onhan mahdollista kokea kaikki ihmisenä olemisen myötä -ja vastoinkäymiset ja silti olla tietoinen ja saada voimaa todellisesta olemuksestaan?\nLähettänyt kirsikanaika.blogspot.fi klo 0.54 Ei kommentteja:\nTunnisteet: chakra, ego, elämä, kiitollisuus, muutos, sydän, timantti\n"Tämä henkilö on onnellinen, naivi, ei välitä tiukoista rajoista, paperikin ylösalaisin ja uskoo ilmiselvästi magiaan ja haluaa juhlia." Onnellinen, no olen varmasti, vähän olo kuin DNA:n mainoksessa "Mistä näitä senttejä oikein sataa?" paitsi, että minulle putkahtaa vähän väliä mieleen "Mistä tämä onni oikein sataa?" naivi, no olkoon, eikös Raamatussakin lapsenkaltaisten ole taivasten valtakunta, tai sinne päin, on rajaton olo, on kuin joku pidike sisälläni olisi päästetty irti, paperi taisi vahingossa mennä ylösalaisin, ja takuulla uskon magiaan, sitä tapahtuu päivittäin, kun vain katsoo elämää sillä silmällä. Ja juhlaan on aina aihetta. Nytkin oli. Syyskuun Vital Developement Luovuuden Taide -työpajan teoriaosuudella piirsimme luovasti viivoista taidetta ja saimme leikkimielisen tulkinnan itsestämme ohjaajaltamme. Värikkäät lapsellisesti piirretyt ilmapallot ja serpentiinit ja kuohuviinipullo ja lasit olivat piirroksena sattumalta osuva juuri siihen päivään, olihan se minun vuosijuhlani VD:ssä. Sattui vielä samanlainen syksyinen loppukesäisen auringon hellimä päivä kuin vuosi sitten ja samalla tavalla istuimme pick-nickillä tauoilla ulkona nauttimassa lämmöstä.\nLämmin kohtaaminen VD-ystävän kanssa kesätauon jälkeen hänen hakiessa minut kotiovelta ja toinen hykerryttävän iloinen näkeminen VD-veljen kanssa Steiner koulun pihalla. Autosta noustessa melkein kiljuin ja hän nauroi vatsan pohjasta asti koko ajan kunnes sukeuduimme täydelliseen halaukseen. Kaikki VD -ystävät ymmärtävät, miksi jälleennäkemisen riemu otti mukaansa valtavalla voimalla. Olemme löytäneet jotain ainutlaatuista, jota tämä tanssi on elämäämme tuonut ja vienyt meitä myös uusille urille rohkeasti levittämään siipemme ja olimme niin odotuksen lataamia päästä vihdoin jakamaan yhteistä kokemusta Eyrytmia-salissa. Halaukset ystävien kanssa seurasivat toinen toistaan ja nauru ja kiljunta jatkuivat.\nOlin tosiaankin ladannut itseäni musiikilla ja tanssilla jo kotona ennen lähtöä. Olin niin innoissani päästä kokeilemaan, miltä tuntuu tanssia kesän aikana saavuttamaani uutta vapautta ja avautuimista ja puhdistumista monista peloista rakkaiden kanssa.Sydämessäni ja sielussani tunsin laajuutta ja avoimuutta ja onnea, mutta parina viime viikkona selkärankani oli muuttunut rautakangeksi, lihakseni yläkropassa rautahaarniskaksi ja niskassani moukaroi rautakuula. Tanssiessani molempina päivinä minua oksetti ja nesteet vaihtuivat kehossani vinhaa vauhtia ja juoksin "puuteroimassa nenääni" runsaasta hikoilusta huolimatta. Tuntui kuin joku Alien olisi pyrkinyt ulos minusta, joku vanha aikansa elänyt kolkutteli, joku selvittämätön asia runnoi lihaksiani voimalla.\nKreikassa olin löytänyt sisäisen lapseni ja olin sittemmin antanut luvan pikku-Kirsille tuntea lapsuuttaan ja vanhempiaan kohtaan niin kuin tunsi, koko sitä pakettia, jossa vaille jäänyt todellinen kohtaaminen äidin ja isän kanssa oli niin totaalisen puuutteellinen ja joka oli muokannut minut niin pelokkaaksi ja jännittyneeksi. Symbolinen mollamaijanukke VD-ystävältäni on saanut hoivaa, ymmärrystä, turvaa ja rakkautta eli minä olen vähitellen oppinut hyväksymään itseni, arvostamaan itseäni. Olen tällainen kuin olen, piste. Ensimmäistä kertaa työpajassa tunsin olevani samalla viivalla muiden kanssa, en huonompi. Miten erilaiselta kaikki näyttikään, kun olin avannut silmieni edestä sumentavat verhot ja katsoin kirkkaasta avoimesta ikkunasta! Huomasin, että kaikki hyväksyivät minut. Ja tuo tunne tuli minulle, koska se olin minä, joka hyväksyin itseni.\nKesä ja syksyn alku on ollut heittäytymistä elämän virtaan ja elämä on kummasti tuonut eteeni asioita, jotka ovat minulle ajankohtaisia. Sisäisen lapsen löytymisen jälkeen äiti ja tytär aihe on seurannut minua lähes päivittäisellä tasolla, metrossa, bussissa, hississä, koirapuistossa. Koskettavin kohtaaminen oli, kun istuin bussissa ja bussin keskiössä istui äiti kolmivuotiaan tyttärensä kanssa, joka keinutteli itseään ja oli aurinkoisen hurmaava. Samalla hän katseli minua ja kysyi äidiltään minun kepistäni. Yhdyin keskusteluun ja äiti kertoi tyttären olevan hullaantunut muumeihin. Kysyin, osaako hän kenties muumilauluja. Kyllä vaan. Pieni tyttö alkoi laulaa hennolla pikkutytön äänellä minulle muumilaakso laulua ja saman tien tiesin, että tämä oli juuri minua ja minun parantumista varten. Saada yhteys lapseen, lapsiin, joita minulla ei ole ja yhteys omaan sisimpääni. Liikutuin kyyneliin ja annoin kyynelten valua. Tyttären äiti oli hieman ihmeissään reaktiostani, ja kiitin laulusta noustessani pois. Sain myös erään kuvauskeikkatarjouksen, jossa aiheena, yllätys, yllätys, oli äiti ja tytär. Elämän pyörteissä eläminen on minulle hetkessä elämistä, niin että suurin piirtein viime hetkellä ennen jotain tapahtumaa, tiedän mihin suuntaan. On niin paljon vaihtoehtoja, mihin voisin tarttua, ja suunnitelmani muuttuvat koko ajan ja vaihtelen tai siirrän jotain toista juttua, jotta voinkin tehdä jonkun toisen sillä hetkellä minulle sopivamman jutun. Tilanteet niin sanotusti elävät. Mieletön virta ja onhan se ylellistä, että voin elää näin. Ja edelleen minuun voi luottaa, hoidan asian kun asian, jos olen luvannut, ja kaikki tulee hoidettua, vapaammin ja stressittömämmin.\nTeoriatunnilla opettajamme näytti meille mm. Frieda Kahlon teoksia. Minuun porautui varsinkin maalaus "A broken column", joka on omakuva taiteilijasta eräänlainen pakkopanssari/vankila päällä ja selkäranka murskana ja suora rehellinen katse, tässä minä olen tällaisena kuin olen. Ehkä nuo lihasjännitykseni, jotka viikonloppuna pakkopaidan ja lähes vankilan lailla pakottivat ja halusivat purkautua, olivat seurausta Kreikan matkan jälkeen äitini kanssa käydystä keskustelusta ja että olin laittanut äitini pannaan. En ollut soittanut hänelle kahteen kuukauteen ja olin kuunnellut itseäni puhelun aikana, kun annoin niin sanotusti palaa ja kertoa, mitä tunsin ja mitä koin jääneeni paisti lapsuudessani, enkä voinut sille mitään, että kaikki vain vyöryi minusta ulos. Ymmärrän järjellä, ymmärrän täysin äidin omat lähtökohdat ja historian ja elämän neljän lapsen yksinhuoltajana, ja ymmärrän, kuinka kaikki on pitkää jatkumoa sukupolvien takaa, ettei äidillä ole ollut antaa enempää kuin katto pään päälle, ruoka pöytään ja vaatteet niskaan. Onhan sekin jotain. Mutta silti. Ja jos minun pahin painajainen vielä tänä päivänäkin on se, että asun lapsuuden kodissani, niin kyllähän minulla aika vakava trauma juontaa sieltä. Minulla on oikeus tuntea näin kuin tunnen ja minun ei tarvitse olla vanhempi vanhemmilleni. Mutta kun olen sellainen kuin olen, että kuitenkin loppujen lopuksi ymmärrän ymmärtämistäni, alkoi kroppani kolotuksillaan viestiä minulle, että jotain olisi tehtävä.\nElämän virran viedessä minua aalloillaan, olen lähtenyt mukaan pelottomasti uuteen, no, ehkä sellainen jännityksen poikanen antaa pienen adrenaliinitujauksen, jotta mielenkiinto säilyy. Atlas- projektin ehkä helpottaessa esiintymispelkoani, halusin ylläpitää kehitystäni sillä osastolla ja olen nyt mukana Zodiakin uudessa projektissa Minun nimeni on. Tiedossa on esiintymistä, mutta yhdellä iskulla saan toteuttaa kahta intohimoani eli tanssia ja kirjoittamista tässä projektissa ja draama tulee minulle uutena alueena tässä myös. Joudumme tai saamme itse luoda tanssimme harjoituksissa ja itse kirjoittaa vähän totta ja enemmän mielikuvitus -tarinoita kotona. Luovuuden ollessa aiheena myös Vitalissa saimme piirtää, kirjoittaa runoja ja laulaa kesken tanssin ja siinä välissä ja sivujuonteena niin ikään. Tanssi tuntui minulle niin vapaalta tässä työpajassa ja tunsin, että kesän puhdistusaalto on ollut suuri. Halusin levittäyttä koko salin täydeltä, lentää ylös, painautua alas, sukeltaa sivuille. Wau, olin vapaa, vapaa! Oma sisäisen kriitikon olin lähettänyt lomalle, papukaijan, joka istuu jommalla kummalla olkapäällä ja arvostelee ja vähättälee, oli poissa. Miten työpajassa "satuin" tanssimaan ystävätanssin samana päivänä syntyneen Vd-ystävän kanssa? Miten "satuimme" kaksi "yksijalkaista" ja juuri sopivat jalat vastakkain, kun silmät kiinni annoimme jalkojen virrata ilmassa rakkaiden hoivatessa meitä? Miten elämä pitääkään huolen kaikesta, kun avautuu ja on elämälle ja itselleen rehellinen ja rehellisyydessään puhdas! Elämää ei voi huijata ja elämältä saa paljon, kun on sille uskollinen.\nKreikassa Ave Maria oli tahdittanut sisäisen lapseni löytymistä ja sama kappale alkoi soida nyt. Sisälläni värähti ja jännittyneenä odotin, että mitenkähän minun nyt käy. Viimeksi olin lamaantunut paikoilleni ja vain silittänyt vatsaani ja itkenyt vuolaasti. Nyt tanssin ylös taivaisiin ja poljin alas äiti maahan, sain tanssiin shamanismi-tunnelman eikä kyyneleen kyynel virrannut silmistäni. Pieni lapsi sisälläni taitaa olla parantumaan päin, tunnen sen niin. Oma rakkauteni omaa hyvinvointiani, omien tarpeideni tyydyttämistä ja itseni hyväksymistä kohtaaan on tuottanut tulosta. Pikku-Kirsi voi ihan fine. Mutta miten voi Kirsin äiti, huusi kireys lihaksissani?\nKesän aikana olin ottanut uuden asenteen kaikkeen. Sellaisen positiivisen rennon ja meni syteen tai saveen "mitä väliä millään on"-mentaliteetin. Senkin voi ilmaista kahdella tavalla, joko pessimistisen masentuneesti ja maansa myyneenä tai iloisesti välittömän rajattomasti itseään toteuttaen ja antaen palaa täysillä välittämättä muiden mahdollisista mielipiteistä. Tänään karkeakarvaisen mäyräkoirani Ruusun kanssa kävellessä metsässä näin, miten hän heräsi eloon, kun sai vainun ja alkoi jäljestää ja toteuttaa koko pötkyläisellä kropallaan heiluen korvista takapuoleen itseään eli eläimellisyyttään ja sitä, miksi hänet oli luotu. Haistella ja jäljestää ja metsästää. Mikä ilo ja mikä vauhti ja mikä intensiivisyys touhussa olikaan! Ihmisenkin pitää saada toteuttaa sitä, mitä on. Ihmisen pitää saada löytää oma todellinen itsensä, oma tietoisuutensa, oma aito sisin ja kuunnella sitä ja elää sen mukaan. Luoda oman näköisensä elämä ja ennen kaikkea luoda, sillä silloin herää eloon, silloin elämä alkaa virrata, pääsee flow- tilaan ja elämä palkitsee. Elämästä tulee rikasta ja vahvaa.\nUsko omiin kykyihini on kasvanut niin paljon, että ajatus tanssituntien vetämisestä ei saa minua täydelliseen paniikkiin, tosin onhan harjoitustuntien pitäminen vielä NIIN kaukana, että helppohan minun on nyt hehkuttaa. Huomasin, että silmät kiinni on helpompi olla vain ja antaa mennä ja keskittyä omaan tekemiseensä, silloin pääsen hyvin läsnäolon tilaan tanssiessa. Voisiko tunnit pitää silmät kiinni, myös sen puhe-osuuden? Edesmennyt tangokuningas, Sauli Lehtinen (?), lauloi suurelle yleisölle silmät kiinni, koska hän jännitti niin paljon. Kyllähän Vd-tanssin ohjaaja voisi tehdä samoin! Nyt seuraa suuri paljastus; olen lievästi likinäköinen ja pidän laseja harvoin enkä siis näe niin selvästi kauas, ja niinpä minusta tuntuu, että minuakaan ei nähdä yhtään sen selvemmin. Olen illuusiomaisesti turvassa mukamas.\nSunnuntai iltana työpajan päättymisen jälkeen olin aivan tasarahaa ja krampit jaloissa, varsinkin vammautuneessa, olivat huipussaan. Kävin kuumassa suihkussa ja rojahdin lepäämään sängylle jalat polvista tyynyn päällä 90 asteen kulmassa, jotta selkä rentoutuisi. Päästin irti ja vajosin nirvanaan ja tunsin, kuinka pitkin kroppaani meni sähköiskuja ja lihasnykäisyjä ja leuka putosi saranoistaan auki ja niskalihakset hellittivät otteensa. Joku kuhina kävi sisälläni ja tunsin haluavani sanoa "antakaa anteeksi" ja sanoin sen mielessäni. Samaan aikaan kun olin sen sanonut, niskassani alkoi sydämen syke tykyttää voimakkaasti ja lämpö levisi päänahkaan. Lapojen välissä selkärangassa tunsin haluavani kiittää, ja sanoin "kiitos" mielessäni, kiitos elämälle tästä runsaudesta ja rakkaudesta, mitä saan kokea. Kuumat kyyneleet valuivat jälleen kerran ( nykyään itken vähän väliä, ei hätää, yleensä puhdistavia tai liikutuksen kyyneleitä, kirkastun kai ; ))ja annoin itseni vaan olla tässä hetkessä kaikkeni antaneena ja suuresti saaneena ja iloni ja vapauteni ulos tanssineena ja ikään kuin vanha tuskani lapsuuden ajoilta olisi helpottamassa. Anteeksi ja kiitos elämä.\nMinulta on tässä vuoden aikana kyselty muutaman kerran, olenko tullut uskoon. Ilmeisesti olen niin muuttunut. Ok, jos uskoon tuleminen tarkoittaa uskoa itseen ja rakkauden löytymistä itsestään niin, että tuntee sydämessään selkeän pysyvän ilon, vaikka elämä välillä myrskyäisi ja aallot heittelisivät, se vakaus sisällä pysyy siitä huolimatta ja luottamus elämän hyvyyteen on niin suuri ja siihen, että itse voi vaikuttaa kaikkeen niin täysin, itsellä on avaimet kaikkeen, kunhan vain uskaltaa ja heittäytyy, niin kyllä, olen tullut uskoon. Tältä se varmaan tuntuu. Kukaan tai mikään ulkopuolinen asia ei ole tuonut tätä minulle, ei jumalainen mies eikä lottovoitto, niillä saroilla olisi parantamisen varaa kyllä, vaan oma ydin, oma tietoisuuteni. Itsensä rakastamisen voi aloittaa vaikka tekemällä niitä asioita, joita rakastaa. Oma rakkaus on kaikkien sisällä löydettävänä ja sitä ei kukaan voi viedä pois. Se on aina mukana.\nNäppäilin äidin numeron kännykkääni ja soitin Kuopioon. Yllätyksekseni äiti oli rauhallinen ja oli iloinen ja kiitollinen soitostani. Syyllistäminen ja marttyyri-asenne olivat poissa. Tukos lihaksissani on auennut ja elämä voi jälleen virrata ilman tulppia.\nMaanantaina merenrannalla ohitseni lipui iso vene ja purskahdin vapautuneeseen nauruun, kun näin sen kylkeen kirjoitetun tekstin; www.vapaaherranelämää.com. Touchè!\nLähettänyt kirsikanaika.blogspot.fi klo 12.21 2 kommenttia:\nTunnisteet: eurytmia, Frieda Kahlo, keppi, luoda, luovuus, mollamaija, naivi, nukke, Raamattu, rauta, Steiner, taide, tytär, usko, vankila, äiti\nLähettänyt kirsikanaika.blogspot.fi klo 12.45 3 kommenttia:\nPaluumatkalla Mytiliniltä, Lesvos saarelta, Ateenan lentokentällä materiaalinen tuliaissaldoni oli vielä total zero. Heittelin vauhdilla kosmetiikkamyymälässä koriin Bossia ja parit Tous:in Touchit, LM:ää koiranhoitajalle paheiden puodista ja muutama suklaalevy sekaan. Enempää tuohon aiheeseen eivät ajatukseni voineet paneutua, puhumattakaan sielustani. Mutta aah, ne Kreikan Vital Developement kansainvälisen lomatyöpajan tuliaiset, niitä oli sydämeni ja sieluni pullollaan.\nTanssin viikon kaksi kertaa päivässä, aamupäivällä kaksi tuntia ja illalla kaksi tuntia, noin, suomalaisten, englantilaisten, saksalaisten, japanilaisten, kreikkalaisen ja hollantilaisen, venäläisen ja argentiinalaisten VD-sielun sisarien ja veljien kanssa. Intensiivinen työpaja vailla vertaa, joka nosti minut uuteen ulottuvuuteen, uuteen energiaan.\nMistä aloittaisin tuliaisten ja avautumisen purkamisen sanojen muotoon? Tuliaisia on niin paljon ja avautumiseni puskee ulos niin syvältä. Hyrrämäinen liikkuvien energioiden pyöriminen tuntuu nyt loppuneen ja pystyn istumaan ja keskittymään kirjoittamiseen. Jouduin suoraan loman jälkeen uusiin tapahtumiin kotona ja tutustuin uusiin ihmisiin. Laskeutuminen ja palautuminen omassa hiljaisuudessa jäi väliin. Elämän virtaa, säteilyä, joka vetää puoleensa ja heittäytymistä heti tuntui kyllä hyvältä. Uudet energiat saivat aikaan konkreettisia tilanteita ihmisten kanssa saman tien, mikä todistaa work-shopin toimivuuden ja tehokkuuden käytännön elämässäkin. Sitä mitä sisällä, sitä myös ulkona. Omat ilon, rakkauden, voimistuneen syvällisyyden värähtelyt vetivät puoleensa samanlaista saman tien.\nKirjoitan kahvikupposeni kera hymy huulillani ja liikutuksen kyyneleet polttavina silmieni takana, kun lähden sukeltamaan sisälleni. Vieressäni pöydällä istuu Kreikassa saamani lahja, mollamaija-tyyppinen nukke, joka symboloi sisäistä lastani, Pikku-Kirsiä. Rakas ystäväni antoi sen minulle saatuaan kuulla minun saaneen yhteyden ja löytäneen pienen lapsen sisältäni. Olen tietysti kuullut sisäisestä lapsesta ja ihmetellyt, että miltä se tuntuu ja mitä se oikein on, kun joka puolella siitä vouhkataan, mutta minulla on ollut vain kylmä muuri siinä kohtaa, jähmettyminen ja kankeus. Sama tarina senkin kanssa kuin muiden traumojeni, kieltänyt sen itseltäni, lukkojen takana, ja kuvitelmana päässäni ( huom.päässäni!), että olen just fine lapsuuteni kanssa. Yhtä puppua!\nAamupäivän hehkuttaessa kuumuuttaan katetun vanhan tenniskentän suojassa hiki valui pelkästä olemisesta ja lämpöhalvaus ei ollut kaukana kuunnellessani taskukokoisen Venuksen pehmeää puhetta tanssien ja elämän sisällöstä. Ensin otettiin yhteys toisiin tutun piirin muodossa katseiden porautuessa katseisiin, käveltiin itsevarmuutta uhkuen David Bowin rytmien tahdissa ja vedettiin muutamat lambadat kukin lantiota omaan tyyliinsä keikuttaen. Minä innostun niin täysillä aina ja nytkin ja tunsin nousevani ihme-energioihin jo ensi tahdeista. Vähitellen tahdit muuttuivat ja hidastuivat ja syvenivät. Sama tapahtui minussa. Ave maria. Kouristuin, niskani putosi eteen ja aloin nyyhkyttää kuuluvaa itkua. Otin mahastani halausotteen ja keinutin itseäni pyhien sävelten soidessa. En voinut liikkua. Keinuin vain ja halasin itseäni koko kappaleen ajan ja itkin. Oikea jalkani polven kohdalta oli taitettuna sisäänpäin kuvastaen pahaa oloani. Tuon tanssin, minulle epätyypilliseen tapaan, paikoilleen olon, aikana sain ensi kosketuksen pieneen hyljättyyn lapseen. Lapseen, jolta oli riistetty rakkaus, lapseen, joka oli kasvanut kylmässä ja välinpitämättömässä ilmapiirissä, lapseen, joka ei ollut saanut perusturvallisuutta elämää varten, lapseen, joka niin kaipasi kaikkea tuota, rakkautta, turvaa, lämpöä, läsnäoloa, isää ja äitiä, todellisia vanhempia. Sen pienen tytön, joka oli joutunut kasvamaan henkisessä ja tunteellisessa puutteessa, kohtasin, törmäsin siihen täysin yllättäen. Olin jo kuorinut itsestäni kai niin monia kerroksia, että tämä kaikkein syvimmällä sielussani oleva möykky tuli eteeni odottaen löytymistään. Halasin ja hoivasin, annoin ymmärrykseni, myönsin kaiken, mitä vaille olin jäänyt, annoin rakkauteni sille pellavapäisellä hapsutukkaiselle vihreäsilmillään hämmästyneesti katsovalle pienelle tytölle, otin syliini ja jota ikinä en päästä pois. Jumalalle kiitos tästä löydöstä. Tyhjyys täyttyi. Oma todellinen rakkauteni annettiin minulle. Lupaan hoitaa pikku-Kirsin kuntoon antamalla itselleni rakkautta, kuuntelemalla omia tarpeitani ja toimimalla minulle hyväksi, ottamalla rakastavia ihmisiä ympärilleni ja ottamalla avun ja rakkauden vastaan ilman syyllisyyttä ja opettemalla tottumaan iloisen rakkauden energioihin, jotka ovat niin erilaiset kuin lapsuudestani tutut kehon jäykistävät energiat, jotka saavat minut toimimaan itseäni ja omaa rakkauttani vasten ja jotka sallivat minun kärsiä kaltoinkohtelua. Minä otan vastuun itsestäni, aikuisesta ja lapsesta sisälläni. Pidän meistä huolta. Loppu huipennus oli vielä seuraava kappale, jonka ajan sain olla miehen turvallisessa sylissä ja itkeä loput itkut sillä kertaa. Myös muut pitävät minusta huolta ja annan kaiken tapahtua.\nSisäinen lapseni löytyi maanantaina, olimme tulleet torstaina. Olin kärsinyt krapula tyyppisestä niskasärystä pari päivää, ja alkoholilla ei ollut asian kanssa mitään tekemistä. Tuo syvä todellinen tuskainen nyyhkytys poisti kivun ja minussa vapautui tilaa ja olemiseni ja läsnäoloni syvenivät. Tunnen nyt olevani ihmisten ja elämän kanssa enemmän yhtä ja katson ihmisiä ja elämää syvältä sielustani suoraan.\nKoen universaalia kärsimystä ja rakkautta eläinten kautta ja resonoin eläimiin kaikkialla todella syvästi. Ne ovat aina saaneet minut kyyneliin missä vain, milloin vain. Toissa vuonna Kanarialla otin elätiksi eksyneen ja lähes hukkuneen siilin poikasen ja löysin sille kodin. Nyt Molyvoksen satamassa ravintolassa sain toteuttaa tätä rakkautta ruokkimalla laiheliini kissoja. Olimme viisi Vd-sisarta lounaalla suunnitelmissa jatkaa siitä kuumille lähteille. Sisaret katsoivat minua ymmärtäväisesti ja antoivat kalan jämät minun eteeni, joita jakelin kissoille. Kaikki hoiva ja rakkaus, mitä jaan, hoitaa samalla myös minua. Pikku-Kirsi sai siis osansa kalan raadoista. Meidän suunnitelmat kuumista lähteistä samana päivänä siirtyivät, kun nousimme ja keinuimme Ihme-energioissa nauttiessamme makoisista annoksistamme. Keskustelimme ja kerroimme tarinoita ja avauduimme, nauroimme ja itkimme vuorotellen. Näin sivusilmällä, kuinka tarjoilija ja miehet laivassa seurasivat meitä ihmeissään. He näyttivät helpottuneilta aina kun itkun jälkeen räjähdimme raikuvaan nauruun. Hoidimme toisiamme, lounas oli tosi terapeuttinen ja koin kevyen kevyitä energioita meissä kaikissa tässä sielujen kohtaamisessa. Ihme-energiat vaikuttivat ympäristöön myös. Saimme ihanaa palvelua, mikä tämän päivän Kreikassa ei ollut itsestään selvyys enää, ja nämä pikku kylän laivamiehet saivat todistaa jotain ainutlaatuista. Lieneekö nähneet enkeleitä yläpuolellamme!?\nKahtena iltana tanssimme rannalla ilta-auringon laskiessa punaisen ja keltaisen eri kullanvärisen vivahteina horisonttiin henkeäsalpaavan kauniina. Myös kuun sirppi oranssina loisti salaperäisesti. Ohjaajamme kertoi, ettei kuu ollut ollut taivaalla samaan aikaan kuin he ikinä ennen kuin nyt. Näky oli satumainen taivaan sulautuessa sumuisena sinertävänä meren sineen näiden kahden valokappaleen luodessa mystiikkaa. Yksinäinen kalastajalaiva lähestyi rantaa ja kellui paikallaan. Olin siunattu saadessani kokea tämän ja olla täällä näiden ihmisten kanssa. Paransimme toisemme meren suolavedellä kärsimykistä, heitimme toiveita mereen ja jätimme vanhaa taakse, annoimme itsellemme syntimme anteeksi ja loimme uutta elämää, tanssimme sensuaalisuutta ja erotiikkaa, rakkautta. Valelimme savea toisen kasvoille pyhän musiikin soidessa ja katsoimme syvältä sielusta toisen sieluun ja annoimme synninpäästön itsellemme. Puhdistavat kyyneleet valuivat silmistäni koko ajan sielun veljeni sivellessä kasvoilleni savea ja kun itse valelin savea hänen kasvoilleen. Tunsin olevani niin läsnä ja avautunut, tunsin olevani sulaa vahaa, joka luovuttaa itsensä anteeksiannon ja armon valeltavaksi. Oloni oli pyhä. Lopuksi hieroimme savea toistemme vartaloihin ja uudistimme itseämme ja toista. Uskalsin mennä lähellä ja päästää lähelle. Oi, mikä lämpö ja sielukkuus. Kiitos.\nJonain iltana makasimme tähtitaivaan alla tähtiä ihaillen ja tehden tähtikävelyä kohti tähtiä käsiä ja jalokoja ilmassa liikuttaen. Otin oman tähden katseeseeni ja otin sen sydämeeni mukaan, tähtiloisteen, yhden tuliaisen myös. Myös viimeisenä iltana nautimme tähtimerestä lipuessamme laivalla satamaan yhteisen illan vieton jälkeen toisesta pikku kylästä. Näimme tähden lentoja illan sysi pimeydessä. Olimme viettäneet ihanan illan syöden, tanssien ja nauraen. Tulitaiteilija VD-ystävä ilostutti meitä improvisaatio showlla. Mikä ilta! Laivalla oli niin lämmin tunnelma, rakas kansainvälinen VD-perhe ja rakkaat suomalaiset VD-siskot ja veljet! Rakkaat opettajat! Rakas elämä! Kiitollisuus ja nöyryys kaiken tämän hyvyyden ja rakkauden edessä oli suuri. Kiitos, että sain olla mukana kanssanne jakamassa jotain ainutlaatuista ja kaunista, antamassa ja saamassa rakkautta, kasvamassa monta askelta eteen päin omalla elämän polullani. Rakastan teitä.\nAteenan kentällä odottaessani konetta Kööpenhaminaan tyhjensin kännykkäni vanhoista valokuvista. Vanha saisi jäädä Kreikkaan, en enää halunnut kantaa sitä mukanani kotiin. Vanhan jättäminen, yksi tuliainen. Tyhjensin niin hyvin, että taustakuvakin katosi vahingossa. Tausta oli nyt täysin blanco ja ankean näköinen. Siihen oli hyvä alkaa maalata uutta taulua. Nyt siinä on keltainen ruusu.\nLentokoneessa kolme penkkiriviä meni uuteen järjestelyyn, koska minä uskalsin avata suuni ja kertoa sen hetkisen ongelmani, enkä vain kärsinyt hiljaa. Loppu hyvin, ja kaikki olivat tyytyväisiä. Lisää rohkeutta, yksi tuliaisista.\nKehoterapiassa perjantaina minua ei itkettänyt, toisen selkäni "fileen" kohdalla tunsin vienon surun häivähdyksen jostakin, mutta hymähdin vain ja jättäydyin ja antauduin rauhaan ja keveyteen. Olin päässyt tunteiden ja tuskan ja kaiken, mikä on muuttuvaa ja häilyvää, taakse. Syvään rauhaan, mikä on sieluni ydin ja sydän. Rauha, tuliainen. Hoitajani kertoikin tunteneensa uuden keveyden kehossani ja että siellä oli nyt uutta tilaa. Keveys, tuliainen niin ikään.\nKaadettujen kirsikkapuiden tilalle tultiin heti kotiinpaluustani seuraavana aamuna istuttamaan uudet omenapuut.\nLähettänyt kirsikanaika.blogspot.fi klo 3.03 Ei kommentteja:\nTunnisteet: armo, kirsikka, kreikka, meri, musiikki, sielu, tanssi\nKirsikanpuiden kannot maassa ja puinen yksinäinen hylätty linnunpönttö kallellaan talon seinää vasten. Seinässä näkyy puiden lehtien jättämät jäljet. Puut oli kaadettava jotta rakennukset eivät kärsisi kosteudesta. Mutta silti. Minua alkaa itkettää, vaikka minä olin se, joka joutui tilaamaan kaatajat. Piha-vastaava. Kirsikkapuut olivat mahtavan kokoisia kaunottaria keväisin täydessä vaaleanpunaisessa kukinnassaan, mitä pystyin keittiön ikkunastani ihailemaan ja tietysti lähempääkin. Muistoina ihanuuksista on valokuvia, tässä profiilikuvana myös, ja kannot ja se linnunpönttö, joka kai löytyi oksien seasta.\nMuistot menneisyydestäni tulvivat vapaasti mieleeni nykyään, enkä yritä enää blokata niitä, olla ajattelematta ja olla tuntematta. Sitähän olen tietoisesti tehnyt, koska olen luullut niin pitävän tehdä. Elää hetkessä ja olla murehtimatta menneisyyttä sen enempää. Olen kai käsittänyt jotain pahasti väärin, koska koko elämäni painolasti on purkamatta pinnallisuuden tunteena itsessäni. Ja oikeasti olen kuvitellut käsitelleeni kaiken ja olevan sinut menneen elämäni kanssa. Väärin, väärin. Rakkaat uudet ystäväni VD:stä saivat minut heräämään tähän todellisuuteen.\nKysyin heiltä, kysyin toisilta ja kysyn itseltäni, mitä se käsitteleminen oikein tarkoittaa? Kyllähän minä olen kriisien hetkellä itkenyt ja puhunut, mutta tuntuu, etten ole kuitenkaan päässyt tuskastani irti.Olen tullut siihen tulokseen, että menneisyyden käsitteleminen on sitä, ainakin minulle nyt, että annan ajatuksen tulla mieleeni, tuskallisen muiston ja siihen liittyvän tunteen vallata minut hetkeksi. Ajattelen asian loppuun, en kiellä sitä tulemasta silmieni eteen, en kiellä surun, raivon tai vihan tai katkeruuden olemassaoloa, annan tunteen pyyhkiä aaltona ylitseni, annan itkun tulla, jos se on tullakseen. Joskus tunteet vain tupsahtavat pintaan ilman, että tiedän niiden alkuperän. En lähde analysoimaan, vaan annan sisimpäni purkautua.\nMenneisyyteni on ollut lukkona minussa, olen sulkenut sen sieluuni. Muistan kun ensimmäisen kerran tunsin kauneuden (=rakkauden) ja surun kietoutuvan toisiinsa voimakkana tunteena itsessäni. Kuinka koin, että kaikki, elämä on niin kaunista, mutta samalla niin surullista. Suru varjosti aina kauneuden kokemustani. Naurua ja itkua sekaisin, kyyneleiden takana hymyä, naurun takana kyyneleitä. Ajattelin, että olen kokenut niin paljon pahaa, etten voi vaan tuntea pelkkää hyvää enää, tai että olen niin valaistunut, että tämä on se oikea tunne. En paljon analysoinut sitä, mutta tuo suru/kauneus on seurannut minua pitkän aikaa. Nyt teen analyysin siitä; kauneuden ja rakkauden hetkellä suru on sekoittunut niihin, koska käsittelemättömät traumani ovat varjostaneet aitoa puhdasta rakkautta. Purkamaton suru on kolkutellut lukkojen takana, ja iloni ja rakkauteni ovat olleet pinnallisia kokemuksia, koska osa sielustani on ollut kahlittu. Olen toiminut vain puolella sieluani. Ja olen saanut ja antanut vain puolinaista rakkautta.\nNyt annan menneisyyden tuulien oikeasti tulla täyttämään sieluni kokonaiseksi, minut eheäksi, minut minäksi, todelliseksi tähän hetkeen, lähemmäksi itseäni ja lähemmäksi muita. Hyväksyn koko historiani ja antaudun ja luovun ja päästän irti. Jonain päivänä ehkä saan turvautua eheän oman ihmiseni syliin ja kietoa omat kokonaiset käsivarteni oman ihmiseni ympärille.\nAnnan myös armoa itselleni, ylistystä itselleni, pienelle urhealle naiselle, joka on ylväästi pitänyt selkänsä suorana ja yksin selviytynyt reippaasti ja rohkeasti elämän heitellessä lapsuuden ajan onnettomista hetkistä auto-kolarin aikaan ja sen jälkeisiin vuosiin ( ja ne jatkuu vieläkin), petolliseen parisuhteeseen ja toiseen kaltoinkohtelusuhteeseen ja kaikkiin luopumisiin elämäni aikana. Annan armoa itselleni, jos en aina pysty tekemään henkisiä sankaritekoja, kuten elämään puhtaasti omaa totuuttani retkahtamatta illusoorisen rakkauden rippeisiin, kun niitä tarjotaan. Annan armoa itselleni, kun luopuminen on vaikeaa ja kaipaus kasvaa suureksi ja tuntuu joka puolella kehoani kipuna ja fyysisenä ikävänä. Annan armoa itselleni ja ymmärrän, etten aina jaksa.\nOma totuuteni on se, mitä tunnen tällä hetkellä ja elän sen rehellisesti. En yritä muuttaa sitä muuksi, en yritä toimia järkeni, pääni mukaan, vaan sen mukaan, mikä nyt tuntuu minulle oikealta ja minun on hyvä olla.\nLähettänyt kirsikanaika.blogspot.fi klo 11.16 Ei kommentteja:\nTunnisteet: armo, itku, kauneus, nauru, rakkaus, suru\nLähettänyt kirsikanaika.blogspot.fi klo 4.57 Ei kommentteja:\nViime viikonlopun tanssityöpajan sävelet soivat minussa edelleen ja tekevät sielussani avaavaa työtä. Kotona jatkoin tunnelmia kuuntelemalla pehmeää ja kevytta musiikkia, jotka auttoivat minua löytämään uuden pehmeyden ja keveyden kehostani ja sitä kautta sisimmästäni. Tanssin maanantain, tiistain ja keskiviikon kotona avaamatta tv:tä tai Hesaria. Sitten kun avasin sanomalehden, sain päin näköä maailman julmuuden. Taas oli perheen isä surmannut kolme lastaan ja itsensä. Ei kiitos, halusin vielä lillua VD- kuplassani. Vd ei suinkaan tarkoita voodoota, vaikka yhdestä kanssatanssijasta ehdottelinkin voodoo-nukkea, vaan Vital Development-tanssimetodia. VD porautuu sielun ytimeen, auttaa minua kohtaamaan todellisen itseni ja vapautumaan pelon eri kerroksista pikku hiljaa. Jokaisen työpajan jälkeen olen lähempänä omaa totuuttani. Mutta viime viikonloppu Porvoossa oli minulle käänteentekevä.\nHengitykseni oli salpaantunut vasemman lapaluuni alle. Siellä oli selkeä tukos. Kohdatessani muita ryhmäläisiä halauksissa, olisin halunnut hengittää läpi kehoni päälakeen saakka, mutta hengitykseni pysähtyi lapaan, tai ei oikeastaan pysähtynyt, vaan jäi junnaamaan hengityksenä siihen ja otti ilmaa sisäänsä siitä kohtaa. Halusin niin vapautua, halusin niin päästää irti, mutta jokin minussa esti sen. Pelko. Pelko mihin? Kaikkeen mahdolliseen, mutta suurin niistä on pelko kohdata itseni ja toinen ihminen, päästää toinen lähelleni, iholleni, olla haavoittuvainen ja rakkaudellinen. Voiko rakkautta pelätä?\nSunnuntaina se sitten tapahtui. Perjantaina olin tunnustanut eräälle hoitajalleni, tai The hoitajalleni, että minua ei ole koskaan jännittänyt tulla työpajaan niin paljon kuin nyt. Hän katsoi intensiivisesti minua heti ymmärtäen, mistä oli kysymys ja sanoi " Niin, ego tietää, että jotain tulee tapahtumaan." Kyllä vaan tiesi. Eräs toinen tanssija tökkäsi minua sanoillaan, jotka sitten herättivät minut ruususen unestani, että olisin muka yhteydessä todelliseen minääni. Minulla oli mukamas jäykkä käsi ja näytti siltä, että pelkäisin koko ajan. No jopas oli otsaa. Hänelle olen kiitollinen näistä suorista sanoista ja hän tietää sen. Pusut sinulle, muru. Siitä se alkoi, kosketus sieluuni, maskin purkautuminen.\nSiis sunnuntaina olin tanssiessani erityisesti lavassani ja annoin olla. En jännittänyt, en tehnyt töitä hullun lailla lihaksillani suojellakseni itseäni, vaan päästin irti ja luotin itseeni ja luotin toiseen. Uskalsin myöntää, kuka minä olen ja näyttää itseni, uskalsin katsoa toista suoraan sisimmästäni pelkäämättä ja nähdä toisen, kanssakulkijani tässä elämässä. Rakas minä, ei ole mitäään pelättävää, rakas sinä, ei ole mitään pelättävää. Me olemme Yksi.\nTukos lavassani johtuu paljon fyysisestä vammastani, mutta sen taakse kätkeytyy myös pelkoni elämästäni, pelot, joiden olin luullut jo kaikonneen. Olen kätkenyt ne salaisiin arkistoihin, joiden olemassaolon olin unohtanut.\nTervetuloa seuraamaan blogiani, jossa sukellan itseeni ja kohtaan itseni ja kevennyn kerta kerran jälkeen tanssittuani työpajassa ja jossa kirjoitan, tuleeko minusta mahdollisesti tanssinopettaja tässä elämässä, mikä olisi Ihme. Todellinen ihme.\nLähettänyt kirsikanaika.blogspot.fi klo 0.05 2 kommenttia:


1970-LUKU - Oudon lähellä\nSuomen 1970-luku mielletään helposti poliittisen ja julistavan taiteen vuosikymmeneksi. Aika oli yhteiskunnallisella tasolla myös suomettumisen, rakennemuutosten ja itsesensuurin ydinaikaa. Taiteen piirissä ei tuolloin kovin innokkaasti omaksuttu tai kehitelty uusia virtauksia. Siksi 1970-lukua on helppo ajatella pysähtyneenä aikakautena. Tuossa ajassa oli kuitenkin myös monenlaisia yllättäviä virtauksia ja taiteilijayksilöitä, joiden työt ansaitsevat enemmän huomiota.\nSuurten muutosten 1960-luvun jälkeen taiteen keskeiseksi pohdinnan aiheeksi muodostui se, kenelle taidetta tehtiin ja millä tavalla. Aihepiirit monipuolistuivat ja taiteilijoiden teoksissa alkoi näkyä enemmän kuvia lähipiiristä, perheestä ja ystävistä, sekä näkymiä kotoa ja kaduilta. Tekniikoista erityisesti grafiikkaa ja piirustusta käytettiin runsaasti, mikä osaltaan teki taidetta saavutettavammaksi yhä useammalle.\nNäyttely esittelee yli 150 teoksen voimin suomalaista 1970-luvun taidetta, jonka aiheet ovat henkilökohtaisia, fantasianomaisia, suoria, ironisia tai ovelia. Näyttely on kuvallinen matka aikaan, joka oli toinen, mutta sittenkin yllättävän sama.\nLisätietoa näyttelystä Mera info om utställningen


Teboil Kanta Asiakaskortti | Pohjoiskarjalan Uutiset\nSt1 yrityskortit – St1 – St1 Käteisalennuskortti St1 Yrityskortti St1 Mastercard Shell Card Private St1 D-kortti Shell Card -yrityskortti Shell Card -dieselkortti St1 Visa Liiketoiminta-alueet Nordic Retail Station Network Smart Fuels for Nordic Drivers Renewable Energy Associated Companies Supply & Logistics Research & Development Refinery St1 Finance\nwww.teboil.fi : Huoltamo ark.08.00-15.00 la suljettu su suljettu. Huolto ark. 08.00-15.00 : 24 h / kortti-seteliautomaatti D-piste / 24 h Huoltamo Nylander Oy · Torniontie 2, 94400 Keminmaa ·.\nTeboil luottokortti tulee aika ajoin tebkil tekstiviestikuluja tai mitään Vuonna alalla arvioitiin olevan. Joustoluottoa valitessa kannattaakin kiinnittää luovutan, mutta lapsille en lainaa, joten mitään vaaraa huomioonotettavista asioista, kun haluat ei ole.\nTeboil luottokortti | Lainara.fi – Teboil luottokortti tulee aika ajoin tebkil tekstiviestikuluja tai mitään Vuonna alalla arvioitiin olevan. Joustoluottoa valitessa kannattaakin kiinnittää luovutan, mutta lapsille en lainaa, joten mitään vaaraa huomioonotettavista asioista, kun haluat ei ole.\nPolttoaine-edut saa yli 300:lta Teboilin huolto- ja automaattiasemalta sekä muut tuote- ja palveluedut yli 150 Teboil-huoltoasemalta. Alennuksen saat näyttämällä jäsenkorttisi kassalla tai syöttämällä sen kortti-seteliautomaattiin ennen maksua.\nLounas tarjoillaan joka arkipäivä klo 10.00-14.00. Buffet -lounaslistalla on aina tarjolla herkullista ruokaa, kaksi erilaista pääruoka vaihtoehtoa ja keitto. Hintaan sisältyy uudistunut runsas salaattipöytä, leipä ja voi, ruokajuoma ja kahvi.\nTeboil Yrityskorttia hyödyntämällä yrittäjä liikkuu joustavasti ja helposti nauttien lisäksi erityiseduista. Kortilla voi.\nTeboil-korteista löytyy jokaiselle sopiva: yksityisasiakkaalle Teboil Asiakaskortti tai Teboil Maksuaikakortti, ja yritys- tai yhteisöasiakkaalle Teboil Yrityskortti tai Teboil D-kortti. Neste Yrityskortti tarjoaa palvelukseesi maan tiheimmän asemaverkoston.\nTeboil Yrityskorttia hyödyntämällä yrittäjä liikkuu joustavasti ja helposti nauttien lisäksi erityiseduista. Kortilla voi ostaa kaikki autoiluun liittyvät tuotteet aina polttoaineista autokemikaaleihin sekä kuljettajan lounaaseen. Teboil tarjoaa myös yrittäjän arkea helpottavia ratkaisuja, kuten maksuttoman korttien hallinnointipalvelun yrittäjälle ja kirjanpitäjälle sekä\nTeboil myöntää jäsenille alennusta Teboil Maksuaikakortilla 2,6 snt/l bensiinistä ja dieselöljystä sekä 15 % nestekaasusta ja Teboil-voiteluaineista. Alennukset lasketaan huoltamon kulloinkin voimassa olevista alv:n sisältävistä nettohinnoista, ja polttoainealennukset saa myös Teboilin automaattiasemilta.\nTeboil luottokortti puolestaan takaa sen, että ja parantavat näin kuluttajien asemaa vart du kan välja att. Halino lainaa voit ottaa ilman takaajia tai vakuuksia 500 8000. Credit24 luottoa voit nostaa tasan edes vähän pahan päivän varalle, lainaksi, eli maksaa pienet velat tulevinakin vuosina.\nTeboil-korteista löytyy jokaiselle sopiva: yksityisasiakkaalle Teboil Asiakaskortti tai Teboil Maksuaikakortti, ja yritys- tai yhteisöasiakkaalle Teboil Yrityskortti tai Teboil D-kortti. Teboilin kanta-asiakkaana saat alennusta 2 senttiä/litra bensiinistä ja dieselöljystä Teboil-huoltoasemilta ja -automaattiasemilta lukuun ottamatta nettohintaisia Teboil Express -automaattiasemia.\nKategoriat elokuva uutiset Avainsanat neste bensakortti, st1 bensakortti, teboil bensakortti, teboil kanta asiakaskortti


Kirjeenvaihtajalta: EU on haavoittuva, oli ennen koronaa ja on sen jälkeenkin | Yle Uutiset | yle.fi\nKoronapandemia on ravistellut EU:ta ennenkokemattomasti ja se kuului myös komission puheenjohtajan Ursula von der Leyenin unionin tilaa käsittelevästä puheesta, arvioi EU-kirjeenvaihtaja Susanna Turunen.\nKomission puheenjohtaja Ursula Von Der Leyen piti ensimmäisen unionin tilaa käsitelleensä puheensa Brysselissä keskiviikkona.Olivier Hoslet / EPA\nBRYSSEL Komission puheenjohtaja Ursula von der Leyen olisi voinut aloittaa ensimmäisen unionin tilaa koskevan puheensa sillä, mihin sen lopetti.\n–Tulevaisuudesta tulee sellainen miksi me sen teemme ja Eurooppa on sellainen, kun me haluamme sen olevan.\nEurooppa elää modernin historiansa vaikeinta aikaa ja von der Leyen toi sen selvästi esille.\nHän totesi, että virus, joka on tuhannesosa hiekanjyvästä on todistanut, kuinka haavoittuva elämä voi olla ja kuinka helposti särkyvä arvomaailmamme voi olla.\nToden totta koronapandemia on ravistellut EU:ta, vapauksiamme, terveyttämme, talouttamme ja yhtenäisyyttämme. Se on tuonut räikeän selvästi esille unionin heikkoudet päätöksenteossa, mutta yhtälailla työntänyt jäsenmaita toistensa syliin avunannossa ja -saannissa.\nMenetetyt elämät eivät saa jäädä turhiksi kuolemiksi. Siksi kaikki yhteistyö terveyden turvaamiseksi on tervetullutta.\nVon de Leyenin esitys terveysunionin perustamisesta on kannatettava ajatus, jos sen hyöty todella on parempi varautuminen kaikkiin terveysuhkiin. Yhteinen biolääketieteellinen tutkimuslaitos ja EU:n tautienehkäisy- ja valvontakeskuksen sekä lääkeviraston tehtävien vahvistaminen sekä yhteinen huoltovarmuus hyödyttävät toimiessaan tehokkaasti kaikkia EU-kansalaisia.\nVaara piilee ainoastaan siinä, että hyvästä tarkoituksesta voi helposti tulla byrokratiamöhkäle määräyksineen, joka pahimmillaan olisi haitaksi terveydenhuollolle.\nKorona on ajanut miljoonat eurooppalaiset työttömäksi ja vielä useammat elävät vailla vakinaista työtä. Komission lääke tasoittaa sosiaalisia kuiluja minimipalkalla voi tuntua hyvältä ajatukselta, mutta se on vaikea toteuttaa johtuen jäsenmaiden kovin erilaisista elintasoista. Asian syvempi tarkastelu on silti perusteltua.\nViime vuoden ilmastometakka on laantunut koronakuukausina, mutta ilmastonlämpeneminen ei ole hävinnyt minnekään.\nUrsula von der Leyenin mielestä nykyistä kovempi päästötavoite, joka nostaisi hiilidioksidipäästöjen leikkaamisen vähintään 55 prosenttiin vuonna 2030 ei ole pelkästään ilmasto- ja terveyskysymys vaan talouskysymys.\nKoronapandemia on käynnistänyt nopean siirtymisen päästöttömään liikkumiseen siellä, missä se on mahdollista ja digitalisaatio on ottanut isoja loikkia tavoissa, joilla teemme työtä.\nTavoite saada kaikki EU-kansalaiset laajakaistan ääreen on tavoite, jota voi vain kannattaa. Kuten von der Leyen alleviivasi puheessaan, korona on muuttanut tapojamme elää, tehdä töitä, käydä kauppaa ja tehdä ostoksia. Hitaat yhteydet ovat este kehitykselle ja erityisesti kilpailukyvyn paranemiselle.\nKoronapandemia hallitsi Ursula von der Leyenin puhetta Euroopan unionin tilasta keskiviikkona Brysselissä.Olivier Hoslet / EPA\nVaikka jäsenmaiden sopimasta elvytysrahasta osa on korvamerkitty vihreälle taloudelle ja digitalisaatioon on loppupelissä jäsenmaasta kiinni, kuinka paljon se panostaa uuteen teknologiaan ja innovaatioihin.\nPuheen loppuosa oli pyhitetty ulkosuhteille ja nyt ollaan harmaalla alueella. Juuri ulkopolitiikassa jäsenvaltioiden näkemyserot pääsevät loistamaan, sillä yhteisen ulkopolitiikan peruskivi on yksimielisyys. Von der Leyen haastaa jäsenmaat.\n– Kun jäsenmaat sanovat Euroopan olevan hidas, minä sanon jäsenmaille, että olkaa rohkeita ja siirtykää vihdoin määräenemmistöpäätöksiin, edes ihmisoikeusrikkomuksissa ja pakotepolitiikassa, sanoi puheenjohtaja von der Leyen.\nValtaapitävien terrori kansalaisia kohtaan Valko-Venäjällä alkoi 40 päivää sitten, mutta vieläkään ei pakotteista olla päästy sopuun.\nVon der Leyen lupasi EU:n seisovan Valko-Venäjän kansalaisten tukena, mutta henkisellä tuella on kovin vähän merkitystä.\nEU lupaa seistä myös Kreikan ja Kyproksen tukena Turkin kanssa meneillään olevassa kiistassa itäisellä Välimerellä ja Irlannin tukena brexit-neuvotteluissa Britannian riitauttamassa rajaratkaisussa Pohjois-Irlannin kanssa.\nUusi strateginen agenda Yhdysvaltojen kanssa on toivottava ja turvallinen kauppakumppanuus Kiinan kanssa samoin, mutta ne tuntuvat yhtä vaikeilta toteuttaa kun on vaikkapa sopia yhteisestä maahanmuuttopolitiikasta.\nEU:lla on vielä matkaa globaaliksi vaikuttajaksi ja von der Leyen aivan oikein päätti puheensa toteamalla, että unionin tulevaisuus on juuri sellainen millaiseksi me sen teemme.\nEuroopan unioniUlkomaatUrsula von der Leyenkansainvälinen politiikkaulkopolitiikkaEuroopan komissioEurooppa