Unelma ketterästä Apotista – Lekman Consulting\nEtusivu, Kirjat & Media, Tuotekehitys\nUnelma ketterästä Apotista\nApotti-hankkeen tavoite on tärkeä, mutta esitetyt hankintamallit ja teknologiat järjettömän kalliita ja vanhanaikaisia. Mitä jos Apotti toteutettaisiin ketterästi?\nKoko Suomen kattavaa 1,8 miljardin kustannusarviota on verrattu Mars-luotaimeen. Vaikka itse Apotti maksaa ”vain” 350–450 miljoonaa euroa, se on monen mielestä liikaa. Hankkeessa ei tehdä rakettitiedettä vaan tallennetaan, näytetään ja siirretään potilastietoja.\nJärkyttävän kokoista kustannusarviota on perusteltu IT-asiantuntijayhtiö Gartnerin tutkimuksella, jonka mukaan potilastietojärjestelmän modernisointi maksaisi jopa 1,4 miljardia kutakin erillisjärjestelmää kohti ja kestäisi 10–14 vuotta. Huh!\nGartnerin tutkimus perustuu tietysti projekteille, jotka on kehitetty perinteisillä projektimenetelmillä, määrittelemällä kaikki sisältö etukäteen ilman priorisointia ja kehittämällä kokonaisuutta ”kerralla valmiiksi” kuin Iisakinkirkkoa. Ei ole uutinen, että näin hankitut ja kehitetyt järjestelmät maksavat liikaa, valmistuvat myöhässä ja ovat surkeita.\nOn olemassa vaihtoehto. USA:n puolustusministeriö siirtyi vuonna 2010 uuteen tapaan hankkia IT-järjestelmiä. Ketterillä menetelmillä päästään edullisempaan ja parempaan lopputulokseen jopa kolme kertaa todennäköisemmin. Ilmeisesti uusista menetelmistä ei kuitenkaan olla Apotti-hankkeessa kiinnostuneita. Kysehän on vain miljardeista.\nTilannetta voisi verrata siihen, että ryhmä sytyttää nuotiota tuhannen euron seteleillä. Koska tapa on jatkunut vuosikymmeniä, Mr. Gartner -niminen asiantuntija arvioi, että nuotion sytyttäminen maksaa 1,4 miljardia euroa. Harmi vaan, ettei herra Gartner ole huomannut, että viereisellä nuotiopaikalla käytetään sytytysnestettä ja sanomalehteä. Niillä nuotio syttyy jopa kolme kertaa todennäköisemmin, edullisemmin ja mukavammin.\nSupistaisin Apotin budjetin 50-100 miljoonaan euroon (koko maan laajuisena), minimoisin sen vaatimukset ja priorisoisin vaatimukset kunnolla. Apotilla ei lennetä Kuuhun vaan pyöritetään viiden miljoonan ihmisen potilastietoja. Vertailun vuoksi Facebookissa on 200 kertaa enemmän käyttäjiä. Sadalla miljoonalla eurolla pitäisi saada niin käsittämättömän hieno järjestelmä, ettei mitään rajaa. Tällainen asenne ja osaaminen hankkeessa pitäisi olla, eikä Gartnerin muiden tuhlailulla perustelema rahan polttaminen.\nApotin hankinnassa tuntuu kilpailevan kaksi ajatusta: Perinteinen vesiputoustoteutus ja valmiin lisenssin räätälöinti. Koska perinteisestä hankintamallista on (onneksi) negatiivisia kokemuksia, on ainoaksi mahdollisuudeksi jäänyt koko systeemin ostaminen valmiina lisenssinä, joka räätälöidään. Räätälöinti onkin ihan fiksua, jos rahalle saa vastinetta. Harmi vaan, ettei rahalla tunnu olevan mitään arvoa (viitaten edelliseen esimerkkiin rahan polttamisesta), kun kymmenien miljoonien eurojen lisenssi, joka on teknologialtaan suljettu ja valmiiksi vanhentunut, on hankintalistan kärkipäässä. Samalla menetetään arvokas tilaisuus tukea kotimaista ohjelmistoteollisuutta.\nKoko sisällön etukäteen määrittelemisen sijaan (joka on tämän kokoluokan projektille joko mahdotonta tai järjetöntä) hankkisin Apotin palvelukseen osaamiseltaan sopivia ammattilaisia, jotka toteuttaisivat järjestelmän. Siis ei sisältöä, vaan ihmisiä. Uutta mallia on käytetty suomalaisessa julkishallinnossa onnistuneesti useamman vuoden ajan. Tällöin järjestelmää voitaisiin kehittää jatkuvasti, alkaen käyttäjille kriittisistä toiminnoista ja laajentaa toimintoja käyttäjien ehdoilla. Näin turhia toimintoja ei pääsisi syntymään ja käytettävyys ja laatu säilyvät korkeammalla.\nKorostaisin myös kulttuurin luomista. Tämän kokoluokan hanke vaikuttaa tuhansien ihmisten työhön, jolloin sen lisensointi voisi olla ongelmallista: Ihmisten tulisi nopeasti mukautua järjestelmään ja suuri osa toiminnoista jäisi helposti käyttämättä ja heikentäisi käytettävyyttä. Kehittämällä Apotti iteratiivisella mallilla ja ”omalla” henkilöstöllä saataisiin uuden työkulttuurin kehitys lähtökohtaisesti osaksi hanketta. Terveydenhallinnon uutta toimintakulttuuria ei voi ostaa, se tulee joka tapauksessa kehittää itse. Kehittämällä järjestelmää ja toimintakulttuuria käsi kädessä saataisiin paras lopputulos.\nMinulla ei ole riittävästi tietoa arkkitehtuurin suunnitteluun. Innostuin kuitenkin pohtimaan, kuinka toimisin juuri nyt, jos Apotti-startupillani olisi 100 miljoonan euron pikku budjetti.\nApotin vetäjänä lähtisin rekrytoimaan seuraavia tiimejä, jotka toimisivat yhteisissä tiloissa ja kommunikoisivat päivittäin keskenään. Varsinaisissa ohjelmistokehitystiimeissä olisi lisäksi ainakin yksi erikoisosaaja (ja siten yhteyshenkilö) kullekin alla kuvatulle erikoistiimille:\nTietokantatiimi sisältäisi tietokantasuunnittelun huippuammattilaisia. Tiimin tehtävänä on kerätä rakenteelliset tiedot kaikista tällä hetkellä olemassaolevista kotimaisen terveydenhuollon tietojärjestelmistä. Tietojen avulla mallinnetaan yksi keskitetty tietovarasto. Ensimmäisen tietomallin prototyypin aikataulu on 4 viikkoa. Tietokantatiimi tuottaa muiden tiimien ja hankejohdon kanssa jatkuvasti käytävän keskustelun perusteella päivitetyn tietomallin aluksi 2-4 viikon välein.\nKäyttöpalvelutiimi sisältäisi Cloud Computing -palveluiden ja ylläpidon huippuammattilaisia. Tiimin tehtävänä on suunnitella, toteuttaa ja ylläpitää Apotin tuotekehitys-, staging- ja tuotantoympäristöjä pilvipalveluina (joko omana pilviklusterina tai kansallisen pilvipalvelun päälle). Lisäksi tiimi vastaa tuotannon virheilmoitusten valvonnasta ja vastaanotosta.\nLakitiimi sisältäisi juridiikan ammattilaisia, joiden tehtävänä on varmistaa, että Apotti voidaan toteuttaa kaikille turvallisesti ja iteratiivisesti. Tiimin asiantuntijat eivät listaa ohjelmistokehittäjille ongelmia, vaan potentiaalisia ratkaisuja. Lakitiimissä ymmärretään, että vaikka Suomen laki edellyttäisi tarjoamaan tietyn palvelun, kyseistä palvelua ei tarvitse välittömästi automatisoida täydellisesti, vaan ensin voidaan toteuttaa vain muutama tärkein osa (jotka kattavat usein jopa 80% käyttötapauksista) ja käsitellä poikkeukset käsityönä. Sitten laajennetaan.\nIntegrointitiimi sisältäisi testausautomatiikan huippuammattilaisia, jotka vastaavat Apotin automaattisen koonti- ja testiympäristön kehittämisestä ja ylläpidosta yhteistyössä muiden tiimien kanssa. Mikäli ohjelmistovirheitä ilmenee toteutuksen tai stagingin aikana, tiimi raportoi asiasta kyseiselle kehitystiimille.\nKehitystiimit (useita) sisältäisivät ohjelmistokehityksen, laadunvarmistuksen, käyttöliittymäsuunnittelun, juridiikan, käyttöpalveluiden ja tietokantojen huippuammattilaisia. Jokaisessa tiimissä on vähintään yksi jokaisen alan osaaja, joka toimii yhdyshenkilönä mahdolliseen erilliseen tiimiin. Esim. kunkin kehitystiimin tietokantavastaava tapaa päivittäin muiden tiimien tietokantavastaavat varsinaisen tietokantatiimin luona (tai esim. skypessä). Lyhyessä 15 minuutin tapaamisessa tarkistetaan tilanne ja sovitaan tärkeimmistä riippuvuuksista.\nHanketoimisto tukisi hankkeen onnistumista tarjoamalla tiimeille mm. laadukkaat työnteon puitteet ja tuoteohjauksen.\nOma Apottini olisi täysin Internet-pohjainen, kuten Facebook, Youtube tai Twitter. Nykyaikana on älytöntä suunnitella Desktop-pohjaista järjestelmää, jossa käyttäjille tulisi asentaa paikallinen ohjelmisto (poislukien mobiilisovellukset, jotka jokainen osaa asentaa itse). Rahaa säästyy rutkasti, kun ylläpito ei juokse tuhansien käyttäjien koneilla.\nNuutti Hyttisen kuva EPIC Systems Corporationin tarjoamasta potilastietojärjestelmästä, jonka ydin on kehitetty 60-luvun MUMPS-kielellä. Käyttöliittymänä on Visual Basic 6, jonka virallinen tuki lopetettiin 2008. Teknisen iän lisäksi käyttöliittymä vaikuttaa sekavalta, sisältänee turhia ominaisuuksia ja vaatinee räätälöintiä, asennuksia ja koulutusta.\nRajaisin Apotin vaatimukset ensiversioissa kunkin osajärjestelmän muutamaan tärkeimpää toimintoon, joiden avulla osajärjestelmän käyttäjät voisivat siirtyä Apottiin. Esim. Mitkä olisivat ”Diagnoosi” -osajärjestelmän tärkeimmät kolme toimintoa lääkärille, joka on tekemässä potilasdiagnoosia? Lisäksi minimoisin integraatiot muihin järjestelmiin, koska ne ovat usein hitaita ja kalliita ja priorisoisin integroinnit alkaen arvokkaimmista, kuten KELA:n integrointi. Avoimet ja turvalliset HTTP-sovellusrajapinnat olisivat itsestäänselvyys.\nKäyttäjille arvokkaiden vaatimusten (kehitysjonon) keräämiseksi perustaisin intressiryhmiä, jotka edustaisivat monipuolisesti Apotin käyttäjiä (esim. lääkäreitä, hoitajia, potilaita ja terveydenhoidon toimistotyöntekijöitä). Intressiryhmät antaisivat haastatteluja ja osallistuisivat Apotin suunnitteluun, testaamiseen ja parantamiseen koko projektin ajan.\nApotin teknologiaksi valitsisin nykyaikaisen, avoimen, maksuttoman ja hyvämaineisen kehyksen. Mieleen tulee jokin Internet-kieli, kuten PHP (sopivalla esim. MVC-kehyksellä), Ruby on Rails tai Java. Valittua teknologiaa laajennettaisiin tarkasti valituilla laadukkailla kirjastoilla. Toteutus tehtäisiin iteratiivisesti 2 viikon jaksoissa, joiden lopuksi toiminnot esiteltäisiin ja siirrettäisiin nk. staging-ympäristöön, jossa intressiryhmät saisivat testata sitä seuraavat 2 viikkoa. Tämän jälkeen toiminnallisuus julkaistaisiin tuotantoon.\nApotin raportit toteutettaisiin (ensimmäisten karujen versioiden jälkeen) erittäin käyttäjälähtöisesti, jolloin esimerkiksi verikokeen tulokset olisi helposti tulkittavissa:\nLähde: Wired Magazine, Blood Test Gets a Makeover.\nUskon, että iteratiivisella kehitysmallilla Apotti voitaisiin ottaa asteittain käyttöön 2 vuoden sisällä kehittämisen aloittamisesta ja se olisi ”valmis” 5 vuoden sisällä aloituksesta. Samalla terveydenhuollon kulttuuri olisi kehittynyt uudelle tasolle yhdessä järjestelmän kanssa, käyttäjät olisivat todennäköisesti erittäin tyytyväisiä ja Apotin ylläpito ja jatkokehitys olisi verrattain edullista. Ylläpitoon käytettäisiin DevOps-tyyppistä mallia, jossa ylläpidosta, jatkokehityksestä ja laadusta vastaisi yhteistyötä tekevä pieni organisaatio.\nToivotan Apotille ja sen parissa työskenteleville onnea ja energiaa! Lähden mielelläni lounaalle, jos haluatte keskustella ketterän kehityksen mahdollisuuksista.\n15 thoughts on “Unelma ketterästä Apotista”\nPerttu Tolvanen (@perttutolvanen) sanoo:\nHyvää konkretiaa ja ratkaisukeskeisyyttä. Olen samaa mieltä, että Apotin kaltaiseen tekemiseen ketterä kehitys on erittäin hyvä vaihtoehto, ja nimenomaan tiimin palkkaamisesta lähtevällä mallilla. Apottia varten voisi hyvin perustaa oman itsenäisen yksikön tai jopa yrityksen. Valtiollahan on hyvää historiaa omien IT-yksiköiden perustamisesta, mutta tätä mallia ei nykyisin kaikkien IT-ulkoistuksien keskellä oikein ole trendikästä puolustella. Tätä hommaa varten voisi minusta hyvin perustaa jonkun ”Ketterän Tieran”.\nTosin pakko kommentoida hieman tätä vesiputous ja lisenssit vs. ketterä kehitys -taistelua. Vesiputousmalli (tai sen modernimmat vaiheistetut variaatiot) kyllä edelleen puoltavat paikkaansa selkeämmissä it-projekteissa joissa ostetaan jotain joka todella osataan etukäteen määrittää ja kuvata riittävällä tarkkuudella. Samalla alueella toimivat myös tuotepohjaiset ratkaisut joiden käyttöönotot voidaan myös hoitaa muillakin tavoilla kuin ketterästi tehden. Ketteryys sinänsä voi olla minunkin mielestäni se ”filosofisesti” paras tapa tehdä softaa ja ottaa järjestelmiä käyttöön, mutta se on myös monella sektorilla kovin kallis tapa varmistaa laatua. On paljon ohjelmistoalan sektoreita joissa ollaan kypsyysasteikolla paljon pidemmällä kuin terveydenhoidon tietojärjestelmissä (sekä tuotekypsyydessä että integraattoreiden osaamisen kypsyydessä). Tämä nyt tällaisena pakollisena disclaimerina siihen, että tähän keskusteluun saataisiin jotain tasapainoa – kun ei se ketteryyskään nyt mikään maailman pelastava uusi uskonto sentään ole. (Ketteryys-evankelistat olisivat minusta tässä maassa paljon uskottavampia kun eivät leimaisi perinteisempiä malleja niin jyrkästi. Tulee liian usein mieleen nämä vanhan liiton taloarkkitehdit jotka vihaavat elementtirakentamista ja haluaisivat että kaikki talot tehtäisiin käsin edelleen.)\nAsiaan. Tähän hommaan siis ketterä kehitysmalli ja oma tiimi sopii minusta erittäin hyvin ja sitä kautta voidaan minunkin mielestäni saada aikaiseksi varmasti hyvää laatua ja varmasti paljon pienemmällä budjetilla. Eli ketteryys hyväksytään malliksi. Siirrytään seuraaviin vaikeisiin kysymyksiin.\nSitten pitää nimittäin keskustella a) teknologiasta ja b) tiimin rekrytoinnista.\nKetteryyden filosofiassa puhutaan paljon siitä, että tiimi saa valita teknologian, mutta tämän mittakaavan hommassa niin ei voi minusta asia täysin mennä. Valittava teknologia muodostaa kivijalan ohjelmiston kehitykselle pitkällä tähtäimellä. Siksi kieleksi ei saa valikoitua mikään liian eksoottinen tai suljettu vaihtoehto. Esittämistäsi vaihtoehdoista PHP ja Java ovat minusta Suomessa hyvin edustettuja osaamisjoukoltaan. Joskin Java-koodarit ovat keskittyneet finanssimaailmaan, ja uusien kykyjen keskuudessa Java ei ole enää mikään kovin suosittu kielivaihtoehto. Ruby on Rails (tai vaikkapa tällä hetkellä kovin trendikäs Python) on epäilemättä kyvykäs vaihtoehto tehtävään, mutta varsin pienen osaajajoukon teknologia Suomessa. Todennäköisesti paremmin tehtävään soveltuisi jopa Microsoftin .Net, koska .Net-osaajia on Suomessa arviolta jopa yli 10 000 henkeä. Tästä massasta löytyy myös maan kovimpia arkkitehtuuriosaajia ja ohjelmointiguruja. Näin arvioiden veikkaisin teknologiapohjaksi soveltuvan parhaiten joko PHP, Java tai .Net. Kaikilla näillähän on mahdollista tehdä lopputuloksesta avoimen lähdekoodin ohjelmisto.\nLopullinen päätös teknologiasta voisi kyllä tapahtua sitten tiimin ja osaamispoolin kautta. Etenkin jos hankinnan ensimmäinen vaihe tehtäisiin jonkinlaisen avoimen kilpailutuksen kautta, niin voisi hyvin rajata teknologiat edellä mainittuihin ja katsoa mistä suunnasta löytyy parhaat tiimit ja laajin osaamispohja. Täten tiimin ja teknologiavalinnan voisi osittain yhdistää, kunhan rajaa pois eksoottisimmat teknologiavaihtoehdot. Ja vaikka EU:ssa ollaan, niin tämänkaltaisessa hankinnassa jonkinlainen huoltovarmuuskortti olisi jopa ihan asiallinen, eli teknologiat rajattaisiin niihin joihin löytyy osaamista parhaiten Suomesta ja myös tulevina vuosina.\nEi tule äkkiseltään kyllä mieleen, että millaisella hankintamenettelyllä tällainen usean tiimin valintaprosessi vietäisiin läpi sujuvasti – vaikka hankintakonsultti olenkin – ehkä siinä onkin se yksi kipupiste tämän väittelyn takana. Mutta samaa mieltä olemme varmaankin siitä, että noin se pitäisi tehdä. :)\nTuohon teknologiavalinta-aiheeseen kuulisin mielelläni myös lisää näkemyksiä. Pitäisikö Apotti koodata PHP:lla, .Netillä vai Javalla? Mistä näistä löytyy parhaiten tarjolla olevaa kykyä Suomesta? Miten tätä selvittäisi?\nKiitos kommenteista Perttu.\nKiva että komppaat ketterää resurssipohjaista hankintaa.\nSementtisäkkien tilaamiselle lienee edelleen paikkansa. Mieleen tulee yksinkertainen tilanne, jossa projekti on pieni ja sisältö täysin selvä (tiedätkö varmasti, että tiedät?). Pienenkin urakan voi tilata varmuuden vuoksi ketterältä toimittajalta ilman oman kehitystiimin palkkaamista ja säästyä jopa kolminkertaiselta hinnalta, jonka toimittaja usein lätkäisee joutuessaan antamaan ”varman” toimituspäivän kiinteälle projektille. Oman kokemukseni mukaan iteratiivinen ja tuntipohjainen hankinta- ja projektimalli on edullisempi tapa varmistaa laatua kuin vesiputous. En siis täysin ymmärrä, miten pidät sitä kalliimpana? Oletan, että viittaat hankintaosaamisen puutteeseen mainitsemillasi sektoreilla.\nJulkisen iteratiivisen ohjelmistoprojektin hankinta on lopulta aika yksinkertaista. Julkishallinnossa tästä on jo käytännön kokemuksia (katso artikkelini linkit esim. Paikkatietoikkuna-hankinnan tarjouspyyntöön). Apotin tapauksessa kilpailutettaisiin useampi toteutustiimi samalla perusmallilla, jossa määritellään tarvittavien henkilöiden määrä ja osaaminen. Yksinkertaista ja toimivaa. Pirauta vaikka minulle, niin käydään kahvilla juttelemassa tarkemmin.\nTeknologiavalinta on itselleni vähemmän merkittävä asia, kunhan sen minimivaatimukset täyttyvät. Minimivaatimuksina pitäisin, että valittu ohjelmointikieli ja verkkokehys soveltuvat nopeaan ja laadukkaaseen internet-kehitykseen ja ovat lähdekoodiltaan avoimia. Lisäksi kokeneita kehittäjiä tulisi löytää helposti, kuten sanoit.\nKetteryyteen liitetään joskus outoja uskomuksia. Apotin teknologavalintaa tuskin alistettaisiin kehitystiimin huutoäänestykselle, vaikka tiimi olisi kuinka kokenut. Yleensä teknologian suuntaviivat päätetään selvitysten, ohjelmistoarkkitehtien ja prototyyppien avulla. Selvityksen voi toki tilata myös kehitystiimiltä.\nMissähän maailmassa ylläpito juoksee tuhansilla koneilla hoitamassa työpöytäsoftia? Ei sitä ole tehty vuosikausiin. Ja missähän maailmassa PHP on hyvämaineinen jatkuvine tietoturvaongelmineen ja sisäisine ristiriitoineen? Suosittu ei ole sama kuin hyvämaineinen.\nMiten ajattelit vaikkapa PHP:llä tehdä tällaisen oikean palvelinsovelluksen, siis sellaisen, joka pyörii isestäänkin taustalla hoitamassa asioita, eikä ole vain query/response-tyyppinen webbisovellus? Mitä lisäarvoa tuo ”avoin” kehys verrattuna siihen, että saataisi vakaa, hyvin ylläpidettävä ja kunnolla kehitetty järjestelmä, jolle ihan oikeasti taataan tuki ja mahdolliset korjaukset? Miten järjestetään tietojen tallennus, mahdollinen synkronointi, yhtäaikainen käsittely, verkkokatkojen haittojen minimointi jne tämän ”täysin Internet-pohjaisen” järjestelmän kanssa? Arkkitehtuuri on paljon muutakin kuin alustan ja protokollan valinta.\nKuka maksaa kulut ja palkkaa lisäväkeä siinä vaiheessa kun on nämä ”kolme tärkeintä” asiaa diagnoosimodulissa ja lääkäreistä osa voi käyttää sitä osaan potilaista, mutta kukaan ei täysin ja tietoa vatkataan eri järjestelmien välillä eikä integraatiota ole? Kuka maksaa kahden viikon välein muuttuvan järjestelmän koulutusta ja helpottaa väkisinkin vastaan tulevaa muutosvastarintaa? Aikaa kuluu hukkaan ja potilaat odottavat ja lopulta pahimmassa tapauksessa kliinikot ilmoittavat käyttävänsä vanhaa järjestelmää jotta hommat hoituvat.\nKetteryys on kiva asia eikä tällaista järjestelmää todellakaan pitäisi ainakaan tyhjästä tehtäessä rakentaa kerralla, mutta en nyt ihan heti näe tässä artikkelissa mitään erityistä Apotin ratkaisemiseksi. Eikä ainakaan mitään perusteluja heitetyille ajatuksille. Varsinkaan mikään iteraation pituus ole tässä vaiheessa oleellinen. Itse pidän enemmän ”kun se on valmis”-ajattelumallista, joka ei toki ole sama kuin ”väsätään vuosi ja katsotaan miten kävi.”\nMyöskin monet käyttöliittymät voivat vaikuttaa maallikosta sekavilta (en ota kantaa EPICiin kun en ole sitä käyttänyt, tuo yksi kuva näyttää itselleni ainakin aika selkeältä), mutta niille oikeille käyttäjille voivat olla hyvinkin toimivia. Kauniit värikkäät raportit asiakkaille ovat plussaa, mutta tärkeintä on saada se tieto tehokkaasti kliinisen työn tekijöille ja he sen kuitenkin lopulta asiakkaalle välittävät.\nHei Sami ja kiitos kommenteista. Onnitteluni myös yrityksesi upeasta nimestä Tokavuh. Se herätti suurta ihailua ollessani töissä Ekahau Oy:ssä.\nOlet ihan oikeassa. Minulla ei ole riittävästi tietoa Apotin tekniseen määrittelyyn, vain unelmointiin. Ehkä kuitenkin kommentoin muutamaa näkökulmaasi.\nVerkkosovelluksen ylläpitäjän ei tarvitse huolehtia sovelluksen asennuksesta satojen tai tuhansien käyttäjien erilaisille Windows-, Mac- ja Linux-koneille. Asennusten automaatio vaatii osaamista, aikaa, laitekohtaista hallintaa ja aktiivisen tukipalvelun, kun Apotti-sovellus kaatuu. Desktop-supportti ei (aina) juokse, mutta sen kustannukset juoksevat. Kyseessä olisi turha rahareikä, kun potilastietojen käsittely ei ole rakettitiedettä eikä vaadi lokaalia sovellusta.\nOhjelmointikielen valinta ei ole itselleni kovin oleellista, kunhan se täyttää tietyt minimikriteerit. PHP:llä on mahdollista tehdä laadukasta ja ylläpidettävää koodia, kun käyttää sopivaa esim. MVC-kehystä. Eräajoihin ja muuhun backend-automaatioon valitaan tietysti tarkoituksenmukainen työkalu, kuten Python, C++, Scala, tms. PHP on esimerkki avoimesta ja yleisestä internet-kielestä suljetun ja vanhentuneen Visual Basic 6:n sijaan.\nKirjoitukseni idea ei ole vastata Apotin IT-kysymyksiin vaan tarjota vaihtoehto Apotin julkisen hankinnan, projektoinnin ja budjetoinnin perinteisille haasteille, joista voi koitua satojen miljoonien ylimääräinen lasku veronmaksajille.\nHarva on käynyt kurssia Facebookin, Youtuben tai Twitterin käytössä. Nykyaikaisen käytettävyyden ei tule vaatia pitkää koulutusta. Kun hyvä peruskäytettävyys ja työnkulku on iteroitu kuntoon (esim. osajärjestelmän kolmella tärkeimmällä toiminnoilla) voidaan pienempiä toimintoja lisätä helpommin. Uusiin asioihin voidaan myös liittää videolinkki, joka neuvoo uuden ominaisuuden käytössä. Iteratiivisuus ei yleensä haittaa merkittävästi käyttäjiä, vaikka uusi versio vietäisiin tuotantoon kahden viikon välein (tai jopa päivittäin). Tämä on verkkokehityksen arkea ja mahdollistaa sen, että käyttäjillä on aina saatavilla uusin ja toimivin versio.\nYritän välttää keskustelua näistä hankinta- ja toteutusmenetelmistä täysin abstraktilla ”tehdään jotain softaa” -tasolla. Ymmärrän, että ketteriä menetelmiä voi soveltaa ”joka paikkaan”, mutta silti ohjelmistoalalla on paljon hyvin erilaisia sektoreita. Olen itse esimerkiksi hyvin varovainen kommentoimaan terveydenhoidon sektoria, koska en väitä ymmärtäväni sen vaatimuksista, markkinoilla olevista tuotteista tai muista toimijoista kovinkaan paljoa (tai juuri mitään). Sitten taas jos puhutaan julkaisujärjestelmistä, isoista verkkosivustoprojekteista tai intraneteista, niin väitän ymmärtäväni niiden hankinnasta ja projektien läpiviennistä paljonkin. Ja sillä sektorilla esimerkiksi ketteryyteen liittyy vielä paljon haasteita enkä itse suosittele sitä malliksi kuin tilanteissa joissa selvästi on haasteellista kirkastaa tavoitetilaa ja hankinnan kohdetta etukäteen.\nJos taas viestinnällinen intranet pitää uudistaa ja vaatimuksista on hyvä ymmärrys, ja asiakkaalla kokemusta vastaavista projekteista, ja jokin tuote vastaa hyvin vaatimuksiin (ja ollaan valmiit myös tinkimään omista vaatimuksista jotta osuttaisiin paremmin kehittyvän tuotteen ominaisuuksien piiriin), niin kyllä projekti kannattaa kilpailuttaa ja vetää läpi pariin palaseen vaiheistettuna hankkeena. Näin voidaan päästä ennustettavaan hintaan ja lopputulokseen, ja monesti halvemmalla kuin ketterässä projektissa – tosin tämä johtuu toki myös siitä että tiukempi projektimalli pitää kummankin puolen ”kurissa” projektin aikana.\nOlen siis omalla sektorillani nähnyt samankaltaisia projekteja tehtynä oikeasti ketterästi, vesiputouksella ja myös monenlaisilla tavoilla vaiheistettuna. Ja olen sitä mieltä, että mitä enemmän halutaan hyödyntää tuotteita (ja niitä on saatavilla), ja mitä enemmän tavoitellaan kustannustehokkuutta, niin sitä enemmän kannattaa soveltaa jonkinlaista boksittamista ja ennakkosuunnittelua/protoilua.\nJohonkin boksiin voi sitten soveltua myös ketterä tekeminen. Ja voihan tuotteenkin käyttöönoton tehdä ketterästi, mutta minusta se ei sitten enää ole mitään ketterää kehitystä oikeasti – se on vain hyvin iteratiivisesti tehtävää käyttöönottoa. Saa olla eri mieltä :)\nNyrkkisääntönä pidän omalla sektorillani sitä, että jos budjettia on alle 200 000 euroa, niin ei kannata haaveilla mistään resurssipohjaisesta ”ostetaan tiimi tänne koodaamaan” -mallista. Tiimiyttämiseen ja ympäristön pystyttelyyn ja homman kiihdyttämiseen palaa rahaa kuitenkin aika lailla, ja lopputulos jää helposti aika ohueksi. Mitä enemmän taas ollaan puolen miljoonan euron lähellä tai yli, niin sitä enemmän ääriketterä ”hankitaan tiimi ja ryhdytään priorisoimaan vaatimuksia” -lähestyminen toimii.\nSuurin osa tämän maan ohjelmistoprojekteista osuu kuitenkin tuohon alle 200 000 euron malliin – väittäisin – niin siksi lähinnä pidän tätä ääriketterän mallin sovittamista kaikkeen ohjelmistokehitykseen/tekemiseen vähän harhaanjohtavana ajoittain.\nJoissain projekteissa ketterä malli on ihan ehdoton taas sitten esimerkiksi ympäristön haasteellisuuden vuoksi (esim. yksinkertainen saittiuudistus, mutta vanha saittikokonaisuus on hyvin laaja ja rikkonainen) jolloin iteratiivisesti etenevä raivausporukka hoitaa homman maaliin olennaisesti vähemmällä tuskalla – ja varmaan myös vähemmillä kustannuksilla kun toimittaja ei joudu arvailemaan mitä kaikkea onkaan edessä.\nDisclaimerina todettakoon, että en itse toimi täysin räätälöidyn softakehityksen parissa juuri ollenkaan, koska omalla sektorillani kyse on paljon enemmän esimerkiksi isojen verkkosivustojen toteutusprojekteista tai esimerkiksi asiointipalveluiden rakentamisesta jotka nojaavat useisiin taustajärjestelmiin ja kokonaisuuksien rakentamiseen on tarjolla paljon valmistuotteita/palikkakokoelmia (ja näihin erikoistuneita ohjelmistotaloja).\nUskoisin, että olemme suurimmasta osasta asioista ihan samaa mieltä, mutta katsomme asioita vain erilaisten markkinoiden näkökulmista. Ymmärrän myös, että et suostu allekirjoittamaan sitä, että ketterä kehitys olisi jotenkin kalliimpaa. Eihän se ”oikein tehtynä” varmasti koskaan olekaan, mutta kun todellisuus on toinen. Minun väitteet perustuvat täysin siihen mitä olen nähnyt käytännössä – ja omalla sektorillani on paljon kokemuksia siitä, että rahaa palaa tasaisesti, ja tuloksiakin tulee tasaisesti, mutta kun kaikki asiat tehdään viimeisen päälle ja jokainen nurkka hioen, niin tavoitellun lopputuloksen hintalappu on lopulta todella korkea. Pahimmillaan matkan varrella on koodattu tuotepohjainen ratkaisu siinä sivussa ihan uuteen asentoon, ja jopa sen tuotteen sisältämiä perustoimintoja on koodattu uusiksi.\nNäissä esimerkeissä on tietysti ollut paljon enemmän kyse siitä, että hankkeistus ja tavoiteasetanta on mennyt jollain tapaa pieleen – eikä sitten ole osattu reagoida tilanteeseen matkan varrella – mutta ehkä isona pointtina onkin se, että ketterä kehitysmalli vaatii valtavasti niiltä ihmisiltä jotka siihen osallistuvat – ja fakta on minusta se, että sellaista osaamista löytyy vielä aika niukasti niin tekijöistä kuin hankejohdosta. Siksi hyvä malli huonosti toteutettuna voi johtaa heikompaan tulokseen kuin keskinkertainen malli hyvin toteutettuna.\nKiitos kommentistasi Perttu. Jos kaipasit substanssia, toimin sairaalapaikannusta kehittävän firman teknologiajohtajana 6 vuotta. Sinä aikana ehti kehittyä jonkinlainen tuntuma terveydenhuollon järjestelmistä.\nJaksan aina ihmetellä sitkeää utopiaa siitä, että vaatimusten lukitseminen varmistaisi hyvän lopputuloksen tai edullisemman hinnan. Ikäänkuin ohjelmistokehittäjien osaaminen itsekseen paranisi, kun sisällöltään lukittu toimitussopimus on allekirjoitettu. Tai että kovasti yrittämällä näkisimme tulevaisuuteen.\nOtetaan simppeli esimerkki. Tilaat vaatimusmäärittelysi mukaisen verkko-ohjelmiston, jossa on viisi ominaisuutta A, B, C, D ja E. Hinnaksi sovitaan tasan 500 euroa (alv0%) ja toimitusajaksi 5 kuukautta. Kun nimesi on paperissa, olet juuri poistanut loogisen tarpeen priorisoida vaatimukset (koska kaikki on luvattu). Peffa edellä rakennetun ohjelmistosi saat juuri niin nopeasti (lue hitaasti) ja edullisesti (lue kalliisti) kuin olet sopinut. Tämän vuoksi vesiputousta kutsutaankin “latest date, maximum cost”. Kun sitten huomaat projektin aikana jonkin tärkeän asian puuttuvan määrittelystäsi, niin voit joko unohtaa sen tai vaatia ominaisuuden toimittajalta (viivyttäen toimitusta kuukaudella) ja maksaa muutoksesta 100 euroa lisää. Koska et ole nähnyt väliversioita, voi tosin olla, ettei lopputulos miellytä käyttäjiäsi. Olet juuri maksanut 600 euroa kuukauden myöhästyneestä systeemistä, jossa on turhia ominaisuuksia ja joka ei tyydytä käyttäjiä. Ikävä kyllä näin voi hyvinkin käydä Apotille, tosin miljarditasolla, ellei jotain tapahdu.\nSama iteratiivisella mallilla. Varaat saman kehitystiimin työaikaa 5 kuukautta. Koska sinulle näytetään väliversioita, huomaat ettet tarvitse ominaisuuksia D ja E, joiden kehitykseen olisi mennyt 2 kuukautta ja 200 euroa. Lisäätte myös mukaan tärkeän ominaisuuden F, joka puuttui alkuperäisestä määrittelystä. Sait juuri paremman ja selkeämmän järjestelmän 2 kuukautta vesiputousta nopeammin ja 200 euroa edullisemmin (josta tosin maksat kehitystiimille n. 20% bonuksen jos käytät tavoitehintamallia). Säännöllisen priorisoinnin ja katselmointien johdosta ohjelmisto on lisäksi laadukkaampi ja tyydyttää käyttäjiäsi.\nMistä tahansa projektimallista päätyy maksamaan liikaa, jos ei tunne hintatasoa. Ketterässä hankinnassa on oleellista varmistaa tekijöiden osaaminen (jonka voi myös kilpailuttaa) ja siihen suhteutettu kilpailukykyinen päivä- tai tuntihinta sekä realistinen arvio projektin kestolle, jos käyttää tavoitehintamallia.\nKokemukseni perusteella iteratiivinen kehitysmalli sopii erityisen loistavasti verkkosovelluksiin (intra- ja internetiin), joissa pienillä muutoksilla voi olla suuri vaikutus lopputulokseen. En siis ymmärrä mikä ketterissä verkkosivuprojekteissa on “vielä haasteellista”. Tutustu esim. Reaktorin, Houston Inc:n, Kisko Labsin, Eficoden, Solitan, Wunderkrautin, Futuricen ja muiden ketterien toimittajien tarjoomaan. He kertovat mielellään lisää, ja projektisi voit teettää myös heidän tiloissa. Tällöin sinun ei tarvitse rekrytoida omaa ketterää tiimiä, ja projektisi budjetti voi olla hyvinkin pieni, esim. €15-30k. Kuten sanoit, oman tiimin rekrytointi on perustellumpaa, kun projekti on suurempi.\nAurinkoa ja tsemppiä kevään projekteihin!\nJukka Hassinen sanoo:\nLare, hieno kirjoitus ja hyvä aloite. Mutta jotta nämä kauniit ajatukset, joista itse allekirjoittaisin monet, eivät jäisi vain blogin asteelle vaan syntyisi jotain konkreettista niin mitä voisimme tehdä? En usko, että kukaan haluaa ”sytyttää nuotiota tuhannen euron seteleillä” vaan aidosti päättäjillä ei ole tietoa paremmista toimintatavoista ja meillä voisi olla mahdollisuus tuoda se tieto heille? Voisimmeko tehdä yhteisvoimin asian eteen jotain?\nKiitos Jukka! Olen juuri lähdössä lomalle, joten en ole vähään aikaan edistämässä Apotti-asiaa. Mukavaa liikehdintää on kuitenkin havaittavissa. Esim. Houston-Inc:n Vesa Teikari on järjestämässä jonkinlaista toimintaa aiheen tiimoilla. Kehotan olemaan toistaiseksi häneen yhteydessä.\nJari Pääkkö sanoo:\nOlen ehdottomasti sitä mieltä, että iteratiivinen malli on hyvä. Tosin tämän kokoisessa projektissa, jossa on vieläpä kyse terveydenhuollon järjestelmästä, on oleellista, että arkkitehtuuri saadaan toimivaksi. Muun muassa laatuvaatimukset pitää miettiä ja selvittää tarkkaan, jotta ei tehdä sellaisia päätöksiä arkkitehtuurin suhteen, joita on myöhemmin vaikea muuttaa. Kuten aikaisempi kommentoijakin sanoi, arkkitehtuuri on muutakin kuin alustan ja protokollan valinta. Arkkitehtuurin muuttaminen jälkikäteen voi tulla hyvinkin kalliiksi, joten se, että suin päin lähdettäisiin ketterästi toteuttamaan järjestelmää voi kostautua jälkikäteen. Puhdas ketteryys toimii joissain projekteissa, mutta pitää myös ymmärtää milloin se ei välttämättä sellaisenaan toimi. Pitää pystyä ajattelemaan objektiivisesti ja valitsemaan käytettävät prosessit ja teknologiat projektin kontekstin mukaan. Sellaiset prosessit ja teknologiat, jotka toimivat hyvin verkkopalveluiden toteuttamisessa eivät välttämättä sovellu kaikkiin projekteihin.\nVaatimukset on siis tämän kokoisessa projektissa hyvä selvittää mahdollisimman hyvin etukäteen. Nyt en tarkoita, että kaikki vaatimukset pitäisi määritellä etukäteen. Toki pitää hyväksyä, että muutoksia väistämättä tulee ja silloin on pystyttävä reagoimaan näihin muutoksiin. Se, että vaatimukset ja suunnittelu on tehty huolellisesti etukäteen, ei tarkoita, että koko projekti pitäisi lukita näihin vaatimuksiin. Keskustelu ketteristä menetelmistä ja vesiputousmallista on liian usein ”joko tai”-tyyppinen keskustelu. Pitäisi enemmän yrittää miettiä sitä, miten nämä voisivat tukea toisiaan. Itse asiassa Winston Roycen alkuperäinen artikkeli vesiputousmalliin liittyen on monesti ymmärretty väärin. Hän itse asiassa kirjoittaa, että puhdas vesiputousmalli sisältää riskejä ja voi johtaa epäonnistumiseen (tosin hän ei mainitse sanaa vesiputousmalli kertaakaan). Tämän takia hän ehdottaa viisi toimenpidettä, joilla riskejä epäonnistumiseen voi välttää. Hän muun muassa ehdottaa pienimuotoista iteratiivisuutta ja asiakasyhteistyötä.\nIsona taakkana Apotti-hankkeessa ovat vanhat potilastietojärjestelmät, joiden integroiminen tulee olemaan haastavaa. Ilman tätä taakkaa Apotti-hanke olisi huomattavasti helpompi toteuttaa. Sen takia Apotti-hanketta ei voi suoraan verrata esimerkiksi Virossa toteutettuun potilastietojärjestelmään. Virossa käsitykseni mukaan hanke oli mahdollista toteuttaa puhtaalta pöydältä, koska siellä terveystiedot eivät olleet niin levällään kuin ne Suomessa ovat.\nPotilastietojärjestelmää ei myöskään voi verrata Facebookiin tai muuhun sosiaaliseen verkkopalveluun. Potilastietojärjestelmä on kriittinen siitä syystä, että virheet järjestelmässä voivat pahimmillaan vaikuttaa ihmisten terveyteen tai jopa johtaa kuolemiin. Kirjoittajakin sen mainitsee: ”Apotilla ei lennetä Kuuhun vaan pyöritetään viiden miljoonan ihmisen potilastietoja”. Juuri näin, viiden miljoonan ihmisen potilastietoja. Haluaisitko sinä, että potilastiedoissasi on virheitä tai että potilastietojärjestelmän tietoturva on kyseenalainen?\nSe, että Apotti olisi täysin Internet-pohjainen olisi kiva ajatus, mutta epäilen, että se käytännössä toimisi. Potilastietojärjestelmässä palvelun saatavuus on erittäin tärkeää ja tietojen lukemisen ja tallennuksen pitäisi toimia myös kun verkkoyhteydet eivät toimi. Tämän takia Desktop-pohjaista järjestelmää ei kannata kokonaan torpata. Mitä ohjelmointikieliin tulee, niin olen itse toteuttanut verkkopalveluja PHP:llä, mutta en kyllä aivan heti suosittelisi sen käyttämistä potilastietojärjestelmän toteutuksessa. Vaikka PHP:hen on viime aikoina tullut parannuksia, valitsisin mieluummin jonkun paremmin suunnitellun kielen projektin tarpeet huomioon ottaen. Tämän kokoisessa projektissa voi jopa olla tarpeen käyttää useampia ohjelmointikieliä, jos sille löytyy hyvät perustelut.\nKirjoitus on mielenkiintoinen ajatusten herättäjänä, mutta ketteryys ei yksinomaan ole mikään kaikenkattava ratkaisu Apotti-hankkeeseen. Ohjelmistoprojekteissa kyse ei ole pelkästään prosesseista tai teknologioista, vaan lopulta ihmisistä, jotka näitä prosesseja ja teknologioita käyttävät. Siinä olen kirjoittajan kanssa samaa mieltä, että olisi hyvä, jos saataisiin Apotti-hankkeeseen rekrytoitua mahdollisimman osaavia ammattilaisia. Perusteluja saisi tosin kirjoitukseen lisätä yhden jos toisenkin, jolloin keskustelu voisi keskittyä mielipiteiden sijaan asioista väittelemiseen.\nHei Jari ja kiitos kommenteistasi! Alla muutamia perusteluja.\nKetterään kehitykseen liitetään välillä uskomus, ettei vaatimuksia kerättäisi, analysoitaisi tai arkkitehtuuria suunniteltaisi etukäteen. Useimmiten tällaisen huolen esittää henkilö, jolla ei ole menetelmistä käytännön kokemusta.\nKetterissä projekteissa vaatimusten, arkkitehtuurin, käytettävyyden, tietoturvan ja laadun varmistukseen käytetään jopa enemmän aikaa kuin perinteisessä projektissa. Aika vaan jakautuu tasaisemmin koko projektille.\nKetterän projektin alussa tehdään tietysti tarkoituksenmukaiset teknologiavalinnat. Koska työn tuloksia katselmoidaan ja testataan säännöllisesti, mahdolliset pullonkaulat havaitaan ja voidaan kokeilla vaihtoehtoista teknologiaa sen sijaan, että roikkuisimme määritellyssä teknologiassa, kunnes on liian myöhäistä. Yksikään ammattilainen ei tee teknologiavalintoja juosten pissien.\nTuskin kukaan syyttää Winston Roycea vesiputousmallin ongelmista. Juurisyynä on Roycen mallin pohjalta syntynyt projektiliiketoiminnan kulttuuri, joka suorastaan pakottaa kompleksit projektit epäonnistumaan (esim. poistamalla loogisen tarpeen priorisoida vaatimukset keskenään, koska kaikki vaatimukset on luvattu, ja kilpailuttamalla määrittely-, suunnittelu- ja kehitysvaiheet jopa eri firmoille hukaten tolkuttomasti tietoa).\nPerinteinen hankintamalli on keskeinen syy sille, miksi Apotin kustannusarvio on niin suuri ja miksi projektilla on pienet mahdollisuudet onnistua. Siksi artikkelini keskittyy tarjoamaan Apotin hankinta- ja projektimallille vaihtoehdon, joka voi johtaa jopa kolminkertaiseen onnistumistodennäköisyyteen (kts. artikkelin linkit).\nEn missään nimessä lähtisi integroimaan satoja ikivanhoja hajallaan olevia terveydenhuollon purkkeja yhteen. Koko ajatus on mielestäni absurdi, koska uuden keskitetyn verkkopohjaisen Apotin rakentaminen ja ylläpito maksaisi todennäköisesti vähemmän kuin pelkkien integrointien kustannukset. Mainitsemiasi virheitä siinä vasta syntyykin, kun alamme kolvata yhteen satoja erilaisia tietokantoja ja protokollia, joista jokainen vaatii erikoisosaamista. Siinä ei olisi järjen häivääkään, se maksaisi tolkuttomasti ja virheiden selvittely ja jatkokehitys vielä enemmän.\nDesktop-Apotti olisi ollut vielä 1990-luvulla OK. Maailma on sittemmin muuttunut ja vuodesta 2010 lähtien laajakaistayhteys on kuulunut Suomessa nk. välttämättömiin yleispalveluihin. Se tarkoittaa sitä, että jokainen suomalainen kuluttaja tai yritysasiakas saa tarkoituksenmukaisen internet-laajakaistan vakituiseen asuin- tai sijaintipaikkaansa. Tämä riittää Apotillekin loistavasti.\nSen sijaan, että poltamme puoli miljardia euroa 1960-luvun desktop-teknologiaan internet-yhteyden pelossa, voisimme vaikkapa varmentaa sairaaloiden verkkoyhteydet muutamalla prosentilla Apotin kustannuksista. Desktop-sovelluksen perusteleminen vuoden 2013 Suomessa sillä, että verkkoyhteys voi katketa, on mielestäni sama kuin auton akkujen teippaaminen Apotti-käyttäjien selkään siltä varalta, että sähköt katkeavat. Internetin pomminkestävästä rakenteesta johtuen palvelinbunkkereissa varmennettu laadukas verkkosovellus todennäköisesti palvelisi suomalaisia paremmin myös kriisitilanteissa kuin nippuun kolvattu tilkkutäkki, jonka korjaaminen olisi hidasta ja kallista.\nKäytin Facebookia vertauksena verkkopalvelusta, joka palvelee lähes miljardia käyttäjää. FB:n ensiversio koodattiin muutamalla tonnilla, joten ehkäpä Apotin budjetissa olisi varaa vähän satsata laadunvarmistukseen. Ketterässä projektimallissa laadunvarmistusta tehdään jatkuvasti koko projektin ajan, jolloin potilastietomme pysyvät kunnossa jopa aiempaa paremmin.\nKetterän mallin avulla voi jopa kolminkertaistaa projektin todennäköisyyden onnistua (kts. artikkelin linkit tutkimustuloksiin). Jos se ei riitä, niin mielelläni kuulisin, mikä on tehokkaampi keino tukea Apotin onnistumista.\nKiitos vastauksesta Lare. Eiköhän me olla ihan samoilla linjoilla käytännössä monessa asiassa edelleen. Ja diggaan siitä, että uskot asiaasi ketterien menetelmien evankelistana.\nOlen vain itse eri linjoilla sen näkemyksen kanssa, että alalla oltaisiin siinä tilanteessa, että voisi antaa suosituksen: ”Menkää ja tehkää ketterästi kaikki projektinne”. Minun realismihan (tai lievä pessimismi) tulee nimenomaan siitä, että tiedän varsin hyvin mitä Reaktor, Houston Inc, Kisko Labs, Eficode, Solita, Wunderkraut, Futurice ja muut toimijat omalla sektorillani tarjoavat, millä hinnalla ja mitä tulee lopputuloksina. En siis ole nähnyt, että tekemällä ketterästi ne isoimmat ongelmat vielä ratkeaisivat maagisesti paremmin. Lähinnä realismi on ollut sitä että ne vain takaavat projektin maksavan paljon jos asiakkaan kontrolli ja johtamiskyky ei ole tarkkana koko ajan. (Ja huom. tässä en siis kritisoi mitenkään ketteryyttä mallina, vaan totean havainnon joka johtuu monesta asiasta – ja ei välttämättä ollenkaan siitä että mallissa olisi jotain vikaa.)\nErilaisia tavoitehintamalleja ja ketterää kehitystä suosittelemme kyllä mekin jatkuvasti, mutta samanlaiseen ”kaikki muuttuu paremmaksi kun tehdään ketterästi” -hurmokseen en suostu vain vielä uskomaan.\nToivon törmääväni enemmän onnistuneisiin ketteriin projekteihin jatkossa, ja uskon että törmäänkin. Tämän Apotin suhteen ainakin olemme samaa mieltä.\nKiitos Perttu. Samoilla linjoilla ollaan.\nKaupalliseen toimintaan liittyy luonnollisena osana voiton tavoittelu.\nIteratiivisissa projekteissa ostetaan tyypillisesti henkilöitä eikä sisältöä, joten projektin hinnalla keinottelu on lähtökohtaisesti vaikeampaa. Omaa ketterää tiimiä kasatessaan voi toimitussopimukseen myös pyytää pykälän kehittäjän korvaamisesta vastaavalla, jos homma ei jostain syystä lähde sujumaan (ikäänkuin koeaika). Lisäksi voi käyttää tavoitehintamallia, jolloin projekti voidaan tilaajan niin halutessa toteuttaa perinteiseen tyyliin koko suunniteltu sisältö kerralla. Tällöin tosin kysyisin, miksei tilaajaa kiinnosta katselmoida työn etenemistä?\nKetterässä projektissa on tietysti mahdollista sössiä esim. työn priorisoinnissa, vaikka julkaisulle on tehty priorisoitu ja työmääräarvioitu kehitysjono. Omalla kokemuksellani useimmat työnohjauksen mokat sisältävät kuitenkin tärkeitä oivalluksia optimaaliseen lopputulokseen pääsemiseksi. Virheitä tehdään projekteissa edelleen, mutta iteratiivisessa mallissa ne havaitaan nopeammin ja tarvittavia muutoksia voi tehdä, kunnes aika tai raha loppuu.\nKetterä kehitysmalli ei itsessään ratkaise tai takaa mitään. Se ainoastaan tarjoaa viitekehyksen, jonka puitteissa onnistuminen on tutkimusten mukaan kolme kertaa todennäköisempää kuin aikaisemmin. Apotin kannattaisi mielestäni hyödyntää tämä mahdollisuus.\nKevätaurinkoa ja energiaa!\nPS. Käytin juuri auton katsastuksessa ja kysyin nuorelta autoinssiltä mikä on hänen mielestään laadukkain automerkki. Välitön vastaus oli Toyota. Kyseinen valmistaja on monelle esikuva Agile/Lean/Kanban-ajattelusta autoteollisuudessa, ja se siis myös näkyy.\nHei Lare ja kiitos vastauksista ja perusteluista!\nTuo Standish Groupin raportti, johon useasti viittaat sanoessasi, että ”ketterän mallin avulla voi jopa kolminkertaistaa projektin todennäköisyyden onnistua”, on ollut kyseenalainen jo vuosia. Kannattaa lukea muun muassa nämä tieteellisissä lehdissä julkaistut artikkelit: ”The Standish Report: Does It Really Describe a Software Crisis?” vuodelta 2006 ja ”The Rise and Fall of the Chaos Report Figures” vuodelta 2010. Viimeiseksi mainitusta ilmenee, että Standish Groupin tekemän tutkimuksen määritelmät ovat harhaanjohtavia ja että koko tutkimus mittaa lähinnä huonosti sitä, miten hyvin alkuperäisissä arvioissa kustannusten, ajan ja toiminnallisuuden suhteen on pysytty. Tällainen määritelmä ei todellisuudessa vastaa sitä, onko projekti oikeasti onnistunut vai ei. Ongelmana raportissa on myös se, että Standish Group ei ole julkaissut mitään tietoa siitä, miten he määrittelevät vesiputousmallin ja ketterät menetelmät. Siinä mielessä viittaamaasi raporttiin kannattaa suhtautua varauksella. Mike Cohnin blogissa on myös mielenkiintoista keskustelua (lukekaa erityisesti kommentit) liittyen Standish Groupin raporttiin (http://www.mountaingoatsoftware.com/blog/agile-succeeds-three-times-more-often-than-waterfall).\nOlen luottavainen siitä, että ketterät menetelmät toimivat paremmin kuin vesiputousmalli tai sen variaatiot monissa konteksteissa, mutta toivoisin näkeväni luotettavaa tietoa siitä, miten ketterät menetelmät toimivat erityisesti isoissa, hajautetuissa ja/tai kriittisissä ohjelmistoprojekteissa. Riskinä Standish Groupin tapaisissa raporteissa voi olla, että ihmiset kokevat ketterien menetelmien olevan jonkinlainen maaginen ratkaisu kaikkiin ongelmiin ja sitten he yrittävät soveltaa niitä sellaisissa konteksteissa, joihin ketterät menetelmät eivät välttämättä sovellu. Sellaiset tapaukset voivat tahrata ketterien menetelmien maineen.\nMinulla on kokemusta ketterien menetelmien käytöstä projekteissa ja tiedän hyvin, ettei se tarkoita sitä etteikö vaatimuksia kerättäisi tai arkkitehtuuria suunniteltaisi etukäteen. Yksi tapa on esimerkiksi ottaa tätä varten käyttöön niin kutsuttu 0-sprintti, vaikka se voikin olla ”puhtaiden” ketterien menetelmien periaatteiden vastaista. Vaikka ketterässä manifestissa suositaan ”toimivaa sovellusta enemmän kuin kokonaisvaltaista dokumentaatiota”, ei se myöskään tarkoita etteikö dokumentaatiota voisi olla. On myös hyvä ymmärtää, että arkkitehtuurisuunnitteluun panostamisen määrä riippuu myös projektin kontekstista. Haluan vielä painottaa, ettei arkkitehtuurisuunnittelu ja ketterät menetelmät mielestäni ole poissulkevia. Näiden yhteensovittamisessa tosin usein herää paljon kysymyksiä kuten mikä arkkitehdin rooli on ketterissä menetelmissä ja miten ketterät menetelmät tukevat arkkitehtuurin kokonaiskuvan luontia. Puolin ja toisin on myös paljon väärinymmärryksiä kuten se, että ketterät menetelmät olisivat amatöörimäisiä tai että arkkitehtuurisuunnittelu ei tuo lisäarvoa asiakkaalle tai että ainoa oikea tapa on antaa arkkitehtuurin syntyä asteittain sprintistä sprinttiin. Arkkitehtuurisuunnittelua ei myöskään pidä sekoittaa alemman tason suunnitteluun (software design).\nSiitä olen kanssasi täysin samaa mieltä, että nykyinen hankintamalli, jossa kaikki vaatimukset pitää luvata etukäteen, on yksi suurimmista syistä isojen ohjelmistoprojektien epäonnistumiselle. Tällainen hankintamalli voi korkeintaan toimia aivan pienissä ja yksinkertaisissa projekteissa, joissa tiedetään täysin mitä ollaan tekemässä. Siihen en kuitenkaan halua ottaa kantaa, onko tämän hankintamallin syy esimerkiksi Roycen väärinymmärretyssä prosessimallissa, USA:n puolustusministeriön DoD STD 2167 -standardissa vai siinä, että yritetään istuttaa muiden toimialojen hankintamalleja ohjelmistoprojekteihin. Tällä hetkellä julkiset IT-hankkeet Suomessa ovat valitettavasti vain muutaman suuren yrityksen temmellyskenttä, mikä myös heikentää kilpailua. Voisi olla mielenkiintoista tutkia ja kokeilla, jos tällaisia isoja IT-hankkeita voitaisiin pilkkoa pienempiin osiin, jolloin myös ketterien menetelmien käyttö voisi olla hyvinkin mielekästä.\nYmmärrän, että kirjoituksesi idea ei ole vastata Apotin IT-kysymyksiin, vaan tarjota vaihtoehto Apotin julkisen hankinnan, projektoinnin ja budjetoinnin perinteisille haasteille. Vastaan kuitenkin vielä edellisestä kommentistani nostamiisi pointteihin.\nPotilastietojärjestelmien integroimiseen liittyen tarkoitin lähinnä datan integroimista enkä niinkään vanhojen järjestelmien integroimista. Myönnän, että minun olisi pitänyt olla täsmällisempi sananvalinnassa. Se olisi sulaa tyhmyyttä lähteä integroimaan satoja vanhoja järjestelmiä, jotka alun perin ovat meidät tähän tilanteeseen saattaneet. Näiden satojen vanhojen potilastietojärjestelmien integroiminen räjäyttäisi viimeistään Apotti-hankkeen budjetin ja tekisi ylläpidosta erittäin kallista. Vanhoissa potilastietojärjestelmissä olevat tietomallit ja data on kuitenkin pakko yhdenmukaistaa ja yhdistää. Ei niitä voi heittää poiskaan ja aloittaa täysin tyhjältä pöydältä. Ilman tätä taakkaa Apotti-hanke olisi huomattavasti helpompi ja halvempi toteuttaa.\nLaajakaistan kuuluminen välttämättömiin yleispalveluihin ei mielestäni ole mikään peruste Apotin verkkoyhteyksien toimimiselle. Yritysten tietojärjestelmät ovat käyttäneet nopeita verkkoyhteyksiä kauan ennen kuin laajakaistasta tuli niin kutsuttu välttämätön yleispalvelu. Lisäksi kuluttajille ja yrityksille yleisesti tarjottu laajakaistakin joskus pätkii eikä toimi. En tiedä, mitä ominaisuuksia Apottiin on suunniteltu, mutta on tietenkin mahdollista, että kansalaisille tarjotaan joku oma käyttöliittymä esimerkiksi omien potilastietojen tarkistamiseen. Tämän käyttöliittymän tarjoaisin ehdottomasti verkkopohjaisena ja silloin kuluttajien laajakaistalla on palvelun saatavuuden kannalta merkitystä.\nMikä sitten on niiden lääkärien ja sairaanhoitajien käyttöliittymä, jotka ensisijaisesti käyttävät Apottia omassa työssään? Tälle käyttäjäryhmälle Apotin saatavuus ja luotettavuus ovat erityisen tärkeitä laatuvaatimuksia. Puolen tunnin mittainen katkos Apotissa voi muodostua jo hyvinkin isoksi ongelmaksi sairaalassa. Apotin tarjoaminen pilvipalveluna on tietenkin kiinnostava idea, mutta voitaisiinko palvelun saatavuuteen luottaa kaikissa tilanteissa? Pitäisikö jokaiseen sairaalaan ja terveysasemaan Suomessa vetää useammat verkkokaapelit, siltä varalta, että verkkoyhteys yhden kaapelin kautta Apottiin katkeaa? En usko, että se on niin yksinkertaista, että Apotti pistetään pyörimään yhteen palvelinbunkkeriin varmennettuna. Todennäköisesti palvelinbunkkereita tarvitaan useampi ja verkkoyhteyksien toimivuus palvelinten ja sairaaloiden välillä pitää myös jotenkin varmistaa. Tämä voi olla edessä riippumatta siitä toteutetaanko Apotti verkkopalveluna vai desktop-pohjaisena. Toisaalta voi jopa olla, että sairaaloiden nykyisten järjestelmien verkkoyhteydet on jo jotenkin varmistettu.\nVanha teknologia ei aina ole sama kuin huono teknologia, eikä vanha tarkoita, että teknologia välttämättä olisi vanhentunut. Vanha teknologia voi toimia huomattavasti varmemmin kuin uusi teknologia, koska siitä on enemmän kokemuksia pidemmän käytön takia. Lopulta voi käydä niin, että uusi teknologia ajaa vanhan ohi, mutta desktop-teknologian tapauksessa en sanoisi näin vielä tapahtuneen. Sitten kun tietokoneeni ja älypuhelimeni käyttöjärjestelmät pyörivät pilvipalveluna, niin tilanne on toisin. Toistaiseksi natiivit sovellukset toimivat älypuhelimessani usein paremmin kuin verkkopohjaiset ja monet desktop-sovellukset toimivat myös paremmin kuin verkkopohjaiset kilpailijansa. Poikkeuksiakin tähän löytyy ja tilanne kehittyy koko ajan. Olkiluoto kolmonen ja Talvivaara osoittavat kuitenkin millaisia riskejä uuden teknologian käyttöönotto ja käyttäminen voivat tuoda mukanaan. Siinä mielessä ei ole välttämättä ollenkaan perusteetonta polttaa puoli miljardia euroa hyväksi todettuun ja ”vanhaan” teknologiaan kuin uuteen teknologiaan. Lisäksi täytyy muistaa, miten desktop-sovelluksen ja verkkopalvelun tietoturvan varmistaminen onnistuu. Desktop-Apotti tarvitsisi tietenkin myös verkkoyhteyksiä, mutta desktop-Apotti saattaisi virhetilanteissa toimia paremmin kuin verkkopalveluna toteutettu Apotti.\nJos palataan asiaan eli hankintamalleihin, niin minun mielestä kannattaisi verrata Apotti-hanketta vastaavankokoisiin ja kriittisiin hankintaprojekteihin. Jos nyt nostan Facebookin taas esimerkkinä, niin siihen on siinäkin mielessä huono verrata Apottia, koska Facebookia ei ole toteutettu hankintaprojektina. Jos tiivistän blogikirjoituksesi viestin karkeasti, niin se on kutakuinkin Apotti-hanke + ketterät menetelmät = todennäköisesti onnistunut + halvempi projekti. Onko sinulla tietoa, onko Apotti-hankkeen kokoa ja kriittisyyttä vastaavia hankintaprojekteja toteutettu aikaisemmin ketterillä menetelmillä maailmalla? Olisi todella mielenkiintoista kuulla, miten vastaavanlaiset projektit ovat onnistuneet ja niistähän voisi myös ottaa oppia, jos Apotti-hanke vaikka toteutettaisiin ketterillä menetelmillä. Ihan mielenkiinnosta haluaisin myös kysyä sinulta sopivatko ketterät menetelmät mielestäsi kaikkiin projekteihin projektin kokoon, kriittisyyteen tai muuhun kontekstiin katsomatta?\nKommentistani tuli paljon pidempi kuin odotin, mutta lopuksi haluaisin vielä sanoa, että toivottavasti tästä Apotti-hankkeesta otetaan sen verran opiksi, että kunnat tekevät jatkossa tietojärjestelmien hankkeet edes jossain määrin keskitetysti sen sijaan, että jokainen kunta tilaa omat järjestelmänsä. Silloin voitaisiin jatkossa välttyä sellaisilta ongelmilta, joita Apotti-hankkeeseen nyt liittyy.\nHei Jari ja kiitos tarkennuksista! Tosi hienoa, että tämä asia kiinnostaa sinua.\nTunnet varmaan vanhan vitsin: ”Vale, emävale, tilasto”. Tutkimuksiin on aina hyvä suhtautua pikku varauksella. Arvostan kovasti sitä, että sinä ja agile-genressä toimivat ihmiset kyseenalaistavat Standish Groupin tutkimustuloksen (joka on kieltämättä paradoksaalista: http://larelekman.com/2012/09/01/onnistu-kolme-kertaa-todennakoisemmin). Tämä kuvastaa mielestäni ketterää kulttuuria, jossa arvostetaan läpinäkyvyyttä ja suoraa kommunikointia.\nStandish Groupin tutkimus on puutteistaan huolimatta senverran tunnettu ja laaja, ettei sen tuloksia voi täysin sivuuttaa. Tapaan päivittäin kaikenkokoisia firmoja pörssiyhtiöistä startupeihin, joissa treenataan tätä uutta tapaa tehdä asioita. Sain juuri tänään USA:sta uutta tutkimustietoa, josta kirjoitan seuraavaksi. Tiivistettynä 83% noin 4000:sta vastanneesta henkilöstä aikoo jatkossa tehdä ketteriä projekteja. Vuosi sitten luku oli 59%. Kasvu on aikamoinen.\nAgile/Scrum/Lean ei todellakaan itsessään lupaa mitään. Se vain tarjoaa viitekehyksen, jossa onnistuminen on todennäköisempää kuin aikaisemmin. Itselleni riittäisi hyvin ”vain” kaksinkertainenkin todennäköisyys, kun puhutaan Apotista ja parin miljardin verorahoista.\nInternet-pohjainen Apotti on ihan oma unelmani. Jos nyt kuitenkin otetaan vertailuun esimerkiksi Nordean verkkopankki, en muista montaakaan minuuttia 10 vuoden aikana, jolloin palvelu olisi ollut itselleni saavuttamattomissa tavallisella kotiyhteydellä. Fyysisen Internet-yhteyden turvaamiseksi voisi ehkä käyttää useampien operaattoreiden langattomia 3G-modeemeja, joiden kaista jaettaisiin sairaalan verkkoon Apotti-käyttäjien kesken.\nJos lyhyt katkos kuitenkin sattuisi backup-yhteyksistä huolimatta, tarjoaa esim. HTML5 mahdollisuuden tallentaa selaimen muistiin paikallista tietoa, jonka voi synkronoida palvelimelle, kun yhteys palaa (http://mislav.uniqpath.com/diveintohtml5/storage.html). Palvelimet tietysti varmennettaisiin pommin- ja virheensietoisiksi useampiin bunkkereihin alan parhaiden käytäntöjen mukaan. Valtionhallinto joutuu joka tapauksessa ratkaisemaan kriittisten internet-palveluiden saatavuuden kriisiaikana. Mutta se tekniikasta, kun menee ohisektorille… Pointtini on, että internet-pohjainen keskitetty Apotti todennäköisesti kasvattaisi projektin onnistumisen mahdollisuuksia huomattavasti. Tottakai se alustettaisiin nykyisellä potilastiedolla, joka kerättäisiin nykyisistä purkeista ja harmonisoitaisiin yhteen.\nToivon itsekin sydämestäni, että saisimme Apotista kelpo esimerkin keskitetystä julkishallinnon hankkeesta, johon kaikki osapuolet aktiivisesti sitoutetaan ja sitoutuvat. Joskus on käynyt niinkin, että valtion keskitetty suurhanke epäonnistuu, kun käyttäjät eivät jaksa odotella järjestelmää ja hankkivat omat ratkaisunsa. Ketterä malli pienentää tällaista mahdollisuutta, koska se ”sitouttaa” asiakkaita luontevasti mm. välikatselmuksilla, aktiivisella palautteen pyytämisellä, vuoropuhelulla ja nopeammalla käyttöönotolla. Toivottavasti Apottikin voisi hyödyntää ja onnistua näissä.\nMukavaa kevättä Jari!\nTässä uusinta tutkimustietoa ketteryyden eduista: https://lekman.fi/2015/08/27/chaos-report-2015. Erityisesti suurissa projekteissa ero ketterän ja perinteisen ohjelmistokehitysprojektin onnistumistodennäköisyydessä on 600%.\nEdellinen Previous post: Cynefin ja sopeutuva johtaminen\nSeuraava Next post: Ketterän kehityksen suosio kasvaa edelleen


Toipilas Tolppanen – Fitoona.com\n9. syyskuu, 2013\nKisaviikonlopusta onkin jo yli viikko, mutta kroppa jatkaa juhlimistaan.\nEli hiukan ylikierroksilla on tällä hetkellä tän neidin kroppa.\nTottakai herkut maistuivat kisan jälkeen, överiksi ei kuitenkaan mennyt vaikka olisi voinut luulla. :)Eipä kuitenkaan montaa erilaista ruokalajia tarvinnut syödä, että vatsa tuli kipeäksi ja turvonneeksi.\nSeuraavat päivät jatkuivat terveellisellä, mutta monipuolisemmalla ruualla, sekä määrät luonnollisesti kasvoivat. Isoja muutoksia ei voi vielä näin alkuun tehdä, ettei nyt mitään pahempaa tapahtu kropan toiminnalle. Sen varran ”puhdistunut” se on dietistä. Tosin edelleen oman kropan toiminta on hyvin arvaamatonta.\nViime viikolla treenasin 5 punttia ja 3 aerobista, mutta en niin kovalla temmolla ja sykkeillä (ainaakaan omasta mielestäni). Sekä lisäksi koulussa tuli urheiltua.\nHiukan rauhallisemmin olisi kuitenkin voinut aloittaa, koska ”kappas kappas” viikonloppuna tää neiti tulikin kipeäksi. Flussaa, kropan lämpötilan vaihtelua, päänsärkyä, vatsakipua.. yms.\nEli taitaa olla nyt pakko levätä kunnolla, vaikken millää malta!\nKärsivällisyyttä ja pikku hiljaa paluu taas normaaliin toimintaan on resepti mulle.\nMyös itsellä on opeteltavaa tässä oman kehon tuntemuksissa..\nliika virta ja motivaatio eivät aina ole niin positiivinen asia. Kultainen keskitie pitää siihenkin löytää! miinusta mulle, mutta kantapään kautta on aina ollut oma tapa oppia. (ei se paras ja fiksuin tapa)\nJoku ihmetteli, että oli nähnyt jo jonkun viikonloppuna kisanneen ihan normaalikokoisena.. noh tähän vaikuttaa tietysti se, että nesteet palaavat kroppaan ja monille vielä enemmän kuin yleensä.\nJa mitä itsellä ainakin kävi niin ns. ”nestepöhö” tuli heti kisojen jälkeen, eikä vieläkään ole laskenut. Aina kun syön jotain edes vähäisen, pallea turpoaa ja kroppa kerää nestettä.\nKokoajan sellanen fiilis, että olisi lentokoneesta tullut.\nNestetasapainon pitäisi kuitenkin tasoittua tässä samalla kun kroppa rupeaa pikkuhiljaa palautumaan kisoista. Eli ei siis syytä huoleen. 🙂\nKaikilla ei kuitenkaan käy näin.. jokaisen kroppa toimii ja reagoi ihan omalla tavallaan ja tässä sitä samalla opitaan.\nValitettavasti on myös kilpailijoita, jotka kisan jälkeen rupeavat syömään ihan överi paljon.. Tämä on kroppalle erittäin epätervellistä. Isot muutokset eivät koskaan ole hyväksi kropalle. Se että kokoajan lihoo ja laihtuu monia kiloja on hyvin kuormittavaa elimistölle. Kiloja kuuluu tulla kisojen jälkeen, mutta liika on liikaa, mutta ei näin nopeasti kukaan niin paljoa lihoa.\nEnemmän itseäni askarruttaa tämä kipeä olo. Tällä viikolla oli nimittäin tarkoitus aloittaa taas kovat treenit, mutta ei auta.. unta ja finrexiniä naamaan. Ainakin muistaa taas arvostaa terveyttä kun tämä olo on nujerrettu! 🙂 pepdodent naamalle vaan, niin eiköhän parin päivän päästä olla voimissa.\nMuuten kaikki mennyt ihan hyvin.. koulua ja töitä! ja viikonloppuna oli ihana kokovartalohieronta! teki kyllä hyvää, nimittäin kisalavalla kramppas sen verran jalat.. ja kisojen jälkeen olin ihan rautakanki.\nSyömisestä muuten puheenollen.. koska itsellekkin muuttui ruokavalio nyt vapaammaksi ja kerran viikossa cheat-meal päivät astuivat taas voimaan niin muutamia hyviä reseptejä voisin suositella heti alkuun.\nKäytän nimittäin itse tällä hetkellä Fitnessgurun lisäravinteita ja heiltä löytyy monia hyviä repeptejä.. ja niillä saa varmasti korvattua herkkunälkää.\nTässä muutamat mitä olen jo itse kokeillut ja tykkäsin:\n1. Minttusuklaa letut + pari muuta:\n2. Prode brownies:\nLöytyy myös proteiini jädee, muffinsseja yms.. Ja tarkat ohjeet valmistukseen ja\ntarvittavat tuotteet löytyy myös.\n3. Sitten tässä on mun ehdoton suosikki, ei resepti kylläkään, mutta varma herkkunälän poistaja:\nKaikki patukat mitä heiltä olen maistanut on tosi hyviä, mutta toi minttusuklaa ja suklaakeksi on ihan sairaan hyviä. Ei yhtään teollisen makusia tai kuivia, menee ihan suklaapatukasta.\nPostauksen kuvat: Mike Siren, www.pakkotoisto.com\nTervettä alkanutta viikkoa kaikille!\n9. syyskuu, 2013 kello: 18:40\nNiin kaunis olet. Ja niin mahtava teksti, tuntuu että aikuistut ja fiksuunnut koko ajan. Ja tuo miten ymmärrät senkin että kaiken on oltava tasapainossa, liika energisyys ja se että ei pysty rauhottumaan, sekin valitettavasti kostaantuu jossain vaiheeessa. :/ Vaikka positiivinen piirre ihmisessä onkin! Pikaista paranemista sinne! Tiedän näin melko liikuntariippuvaisena ihmisenä että on välillä vaikeata levätä, mutta se todellakin kannattaa, jos kroppa niin ilmoittaa.\n9. syyskuu, 2013 kello: 18:54\nKiitos paljon! totta se on… lepoa tarvitaan.. alan pikku hiljaa itse oppimaan sen käytännössä, 🙂\n9. syyskuu, 2013 kello: 18:44\nPaljonko sä pudotit painoa tohon kisakuntoon asti? Ja kuinka paljon on jo liikaa lihomista sinun mielestä? Siis kun jotkut lihovat just kisojen jälkeen paljonki.. 😛\n9. syyskuu, 2013 kello: 18:53\nKisaviikolla jätin puntarilla käynnin pois, ihan etten ala liikaa tuijottamaan, mutta ainakin 10kg. Paha sanoa kuinka paljon on liikaa mutta kyllä sen ihmisestä huomaa kun on liikaa lyhyessä ajassa.\n9. syyskuu, 2013 kello: 18:46\nNiin hyvä valmentaja Tiima, kisojen jälkeen kuuluisi syödä samaa ruokaa mitö aina dietillä ja nostaa sitä 10g/viikko niin kauan että mennään normaaliin ja tällöin välillä herkkupäiviö mukaan. Huh ja huh mitä sulle tulee käymään kun et pysty tehdä tätä.. Ruokaa kuuluisi vielä mitata! Ei ole naurun asia!\n9. syyskuu, 2013 kello: 18:51\nVoi kuule samaa se onkin kun dietillä 🙂 kyllä kaikki menee ihan ohjekirjan mukaan. Kiitos huolen pidosta 🙂\n9. syyskuu, 2013 kello: 19:03\nOona osaa varmaan silmämääräisesti arvioida ruokien oikeat annoskoot ilman punnitsemista, kun on kuitenkin dieetillä punninnut ne ties kuinka monesti? 🙂 En usko että se on enää grammalleen tarkkaa näin kisojen jälkeen. Voin olla väärässäkin, mutta kuulostaa jotenki naurettavalta että kisojen jälkeenkin täytyisi punnita ruuat sun muuta.. ”Huh ja huh mitä sulle tulee käymään kun et pysty tehdä tätä” <- Yritätkö "pelotella" jollain ihme jutulla vai mikä mahtaa olla tämän lauseen pointti? :O\n9. syyskuu, 2013 kello: 19:20\nJoo kyllä aika tarkkaan on määrät tiedossa 🙂 ja kaikki on tämän suhteen kunnossa.\n9. syyskuu, 2013 kello: 20:20\nMoikka Oona! Ekaks haluisin sanoa, et blogis on tosi inspiroiva ja uskon että tää antaa motivaatioo mun lisäks monille muille. Itelläni oli vähän aikaa sitten kovia motivaatio-ongelmia oman lajin kanssa, enkä olis kyllä uskonut että sanon, et jonkun tuntemattoman blogista saa näin paljon uutta intoo treenata. Kysyisin, et onko sulla jotain erityisiä vinkkejä jenkkakahvoihin?\nOnnittelut muuten viel body fitnessin neljännestä sijasta, huikeeta! Jatka samaan malliin:)\n11. syyskuu, 2013 kello: 08:29\nMoikka! mahtava kuulla! 🙂 tsemppiä ja treeni-iloa!\nyleistä rasva% alentamalla ne lähtee, paikallisesti ei voi polttaa rasvaa 🙂\n9. syyskuu, 2013 kello: 20:35\nHeei! 🙂 Oon lukenu sun blogiis jo kauan ja tää on kyll tosi inspiroiva ja sull on kyll ihailtava itsekuri 🙂 Minkä pitusii yleensä fitness-kilpailijat ovat ja onks siihen joku pituus vaatimus mikä pitää täyttää maksimi tai minimi? 🙂\n11. syyskuu, 2013 kello: 08:28\nmoikka! kiitos 🙂\nei ole pituusvaatimuksia ja naisten sarjoissa on pituusluokat 🙂\n9. syyskuu, 2013 kello: 21:27\nIhania kuvia ! 🙂 niitä nopeusvoima harjoiteita olisi mukava saada pari vinkkiä ?\n11. syyskuu, 2013 kello: 08:27\nLisää hyppyjä+ räjähtävät ”lähdöt” liikkeisiin,. esim kyykky, tempaus, rinnalleveto. liikkeiden välissä hyppyjä penkille.\n10. syyskuu, 2013 kello: 06:44\nAiotko laittaa silarit? Luuletko että tissien puuttuminen vaikuttaa arvosteluun?\n10. syyskuu, 2013 kello: 10:50\noona on vastannut tähän ties kuinka monta kertaa ettei hän ole ottamassa silikooneja.. Ja ite en todellakaan usko tissien vaikuttavan millään tavalla arvosteluun. bodyssa ei yleensä edes paljoa näe silikooneja, bikinissä niitä näkee enemmän.\n11. syyskuu, 2013 kello: 08:26\nen aijo laittaa 🙂\n10. syyskuu, 2013 kello: 14:59\n10. syyskuu, 2013 kello: 15:00\n10. syyskuu, 2013 kello: 16:32\nIhanaa blogii! Tuotaa, sellaista mietinet mitä vois oottaa kun menee vaa’alle et se näyttäs kisojen jälkeen kuin paljon enemmän? Et tiiätkö miten paljon nesteet ja niiden imeytyminen vaikuttaa kroppaan? Kun itelläni ainakin voi päivän aikana vaihella 3-4jäkin kiloo painolukemat vaa’ailla aamun ja ruokailujen ja veden juonnin jälkeen kun olen huvikseen joskus seuraillut sitä, en sit tiiä onko mulla ihan outo aineenvaihdunta&jumittaaks se kun se tolleen. Et mietin sit kisojen jälkeen kun oon vetänyt kropan ”kuiville”niin voinko oottaa ihan hyvin/normaalii on? Et painokin voi suht nopees ajas nousta vaa’alla viis-kymmenenkin kiloo? 😮 kun se mul ainakin kerta noin paljon jo päivän aikana vaihtelee. Et paljonhan kisojenkin jälkeen neste voi tuota painoa ”lisää”? Ainakin muutaman kilon mut voiks se olla vielä useempaa kun on paljon mullaki lihasta? Ihana kiitos jos jaksaisit vastata! <<333\n11. syyskuu, 2013 kello: 08:25\nKaikki on niin henkilökohtasta. Voi olla jopa 4kg enemmän..\nei kannata seurata päivän mittaan painoa. Aamupaino on se mitä seurata 🙂\n10. syyskuu, 2013 kello: 16:36\nSyötkö cheat meal-päivinä vain noita ”terveellisiä” herkkuja eli siis proteiinipannukakkuja yms. vai myös esimerkiksi ihan normaalia jäätelöä? 🙂\n10. syyskuu, 2013 kello: 23:43\nMitä syöt cheatmeal-päivinä?:)\n11. syyskuu, 2013 kello: 08:24\nIhan mitä haluan! 🙂\n10. syyskuu, 2013 kello: 17:31\nmitä sä syöt cheatmeal päivinä?:)\nmitä haluan 🙂\n10. syyskuu, 2013 kello: 17:34\nMoi! Upeita kuvia olet super kaunis<3 mut yksi kuvaa jai kaipamaan...;).mikä on ollut pisin aikasi että et ole liikunut tai känyt salilla?..oleko paastonnut koskaan?\n11. syyskuu, 2013 kello: 08:23\nen ole koskaan paastonnut enkä nää omalla kohdalla tarpeelliseksi.\nPisin aika ollut varmaan joskus sillonkun polvi leikattiin niin 5 päivää..\n10. syyskuu, 2013 kello: 18:46\nOOna oot upea!! Jos vähän turvottaa ja pöhöttää niin mitä sitten 🙂 Se menee varmasti yhtä nopeasti ohi kun on tullutkin.. 🙂\n10. syyskuu, 2013 kello: 22:16\nToi on joka sana totta!!\n11. syyskuu, 2013 kello: 08:22\njoo ei stressiä siitä! kunhan flunssan saa nujerrettua ja paluu treeneihin 🙂\n10. syyskuu, 2013 kello: 22:51\nMene katsomaan instagramista absworth hänellä on muutama kuva sinusta 🙂\n11. syyskuu, 2013 kello: 08:21\n10. syyskuu, 2013 kello: 23:16\nmeppä kiltti lukemaan, ja mieti välillä, miltä kuuullostat :D! elämässä on tärkeitä asioita, kuten ELÄMÄ.\n11. syyskuu, 2013 kello: 08:20\nMeitä on moneksi! Itsellä erittäin hyvä elämä ja huikeet ihmiset ympärillä! Helpointa on keskittyä elämään omaa eikä stressata toisen 😉\nHauskaa syksyä ja elämän iloa!\n11. syyskuu, 2013 kello: 10:50\nEn ole tuo ylempi ano, mutta tuo rahkamuijan kirjotus oli oikeesti hauska :DD eikä siitä tarvii kenenkään ottaa itteensä 🙂\n11. syyskuu, 2013 kello: 10:52\nSuosittelen Oonallekin lukemaan, ei siksi että sun pitäisi miettiä miltä kuulostat, vaan ihan vaan sen takia koska se on hauska kirjoitus 😀\n11. syyskuu, 2013 kello: 13:17\nOli hauska! 🙂 luin kyllä\n11. syyskuu, 2013 kello: 11:11\nodottaisin sulta hieman suorasukaisempaa tyyliä. on ehkä vähän rasittavaa että vastailet ilkeille anoille yltiöpositiiviseen sävyyn.. mut jos se on oikeesti sitä mitä oot niin eihän siinä. kaippa oot vielä sen verran nuori ettet ehkä kaikkea vielä uskalla sanoa ääneen. mutta pidän susta paljon jokatapauksessa ja oot todella mahtavan olonen mimmi noin muuten.\n12. syyskuu, 2013 kello: 11:16\nKiitos palautteesta, suorapuheinen tyyppi olen, mutta en nää syytä lähteä niihin mukaan 🙂\nkiitos kiitos 🙂 mukava kuulla!\n11. syyskuu, 2013 kello: 11:38\nMoikka ja kivaa syksyn alkua! Olisi mielenkiintoista kuulla sun opiskeluista Vierumäellä – olisko mahdollista saada tällainen opiskelu-postaus lähitulevaisuudessa? 🙂\n12. syyskuu, 2013 kello: 11:17\nTodellakin on mahdollista! 😉\n11. syyskuu, 2013 kello: 12:34\nHeips Oona! Kuin on ollut paljon puhetta jenkifudareist mitä pidät tästä\nXD? http://commons.wikimedia.org/wiki/File:JJ_Watt.JPG pelaajasta. Se on JJ Watt 😉\nsporttinen kundi 🙂 paha sanoa mitään kun ei tunne\n13. syyskuu, 2013 kello: 08:02\n11. syyskuu, 2013 kello: 17:15\nMulla ois sulle kysymys, mitä mieltä oot karppaamisesta? Kun siitä on puhuttu tosi paljon. Niin ajattelin kysyä sulta kun kuitenkin tiedät paljon terveyteen liittyvistä asioista!\n12. syyskuu, 2013 kello: 11:18\nVähähiilarinen ruokavalio on musta jees, mutta karppaus menee äärimmäisyyksiin. Se voi olla hyvä tapa tiputtaa alussa nopeasti kiloja, mutta suosittelisin vain henkilölle jonka tavoite on tiputtaa hiukan enemmän painoa. 🙂\n11. syyskuu, 2013 kello: 18:20\nkuullostat tosi tietävältä niin aatteli kysyä että oon alkanut treenan noin 4-5 kertaa viikossa ja syön suht normaalisti eli kotiruokaa yleensä, niin mun vatsa on aina ihan turvonnut jos vähänkin syön jotain! vaikka olisikin terveellistä ruokaa. tiedätkö mistä tämä johtuu? kiitos jo valmiiksi!\n12. syyskuu, 2013 kello: 11:20\nOlisko sulla herkkyytä joihinkin vilja tai maitovalmisteisiin? yleensä itellä turpoo vatsa jos ei ole pitkään aikaan syönyt esim maitotuotteita tai jotain ja sitten yhtäkkiä syö. Elimistö ei suodata niitä niin helpolla 🙂\n11. syyskuu, 2013 kello: 22:01\nmoikka! haluaisin kysyä semmoista, kun että voiko kuntosaliharjoittelua korvatan millään muulla treenimuodolla. olen käynyt salilla nyt vuoden ajan 3-4 kertaa viikossa ja ainoa kuntosali 20 kilometrin säteellä menee 3 kuukaudeksi kiinni remontin takia. olen tässä jos tuskaillut tovin jos toisenkin mihin tulokseen pitäisi päätyä..\nMikä tahansa liikunta on hyväksi! ja muutenkin olisi esim hyvä treenata oman kehon painolla vastineeksi. 🙂\n12. syyskuu, 2013 kello: 17:59\nmoi! 🙂 kiva kun kerroit noin tarkasti koulupäivistäsi, olen vuoden päästä ajatellut lähteä opiskelemaan kans tonne vierumäelle joten ois mahtavaa jos kertoisit niistä jatkossakin 🙂 Voisitko tehdä postauksen proteiinituotteista? (mitä syödä/juoda ja milloin).. oon nyt juonut kahvia jotta piristyisin ja jaksaisin, mutta sen juonnin haluaisin lopettaa ja olen ajatellut niitä palautumisjuomia?\n12. syyskuu, 2013 kello: 18:01\noho.. tuli kommentti väärään postaukseen… XD\n12. syyskuu, 2013 kello: 18:03\nMistä oot ostanut nuo sun aivan ihanat lenkkarit ? 🙂\n6. marraskuu, 2013 kello: 21:39\nVoi eiiii hei oona parane pian 🙁 oon kokenu ton saman olin joskus 5pv urheilukiellos ku mul oli sikainfluenssa ja se oli nii tuskaa ku ei päässy penkkaa!


Iittalan sivuilla on hienoja tekstejä tyyliin “Vähemmän on enemmän“. Toimintafilosofia kuulostaa hienolta.\nMutta ei kai olisi liikaa vaadittu, että vaikkapa Taika-astioiden tuotekuvauksessa kerrottaisiin, että valmistusmaa on Thaimaa? Sen jälkeen voisi sitten ryhtyä kyselemään, miten valvotaan tuotannon vastuullisuutta. Ainakaan omien mukieni pohjassa valmistusmaata ei kerrota, vaikka ilmisesti nykyisin monissa Iittalan tuotteissa “Made in…” -merkintä löytyy.\n“Jäätelö, jossa on käytetty Reilun kaupan ainesosia”\nSuklaajäätelössä, jonka pakkauksessa komeilee Reilun kaupan merkki, ovat vain vanilja ja sokeri “reilua”. Tätä aihetta käsiteltiin Kulutusjuhlassa, ja kiitos vain Reilun kaupan edistämisyhdistykselle keskusteluun osallistumista. Kommentti vain ei välttämättä lohduttanut:\n“- – – saadakseen Reilun kaupan merkin on yhdistelmätuotteiden täytettävä niille asetetut kriteerit: kuiva-ainepainosta Reilun kaupan raaka-aineiden osuus on oltava tuotteesta riippuen vähintään puolet tai viidennes.\n“Suomessa Roosa nauha -kampanja siivellä myydään keskiluokkaisille naisille ylikalliita ja usein täysin turhia tuotteita, joiden myyntihinnasta vain pieni osa menee rintasyöpätutkimukseen. Esimerkiksi 250 euron pinkistä kännykästä syöpätutkimus saa vain viisi euroa.\n“Kumpi on vastuullisempi: Suuri kaupan alan yritys A, jolla on riskimaiden alihankkijatehtaissa ulkopuoliset riippumattomat tarkastukset, ja joka kilpailuttaa kehitysmaiden tehtaita ja hankkii ”joustavasti”?\nTämä ruffeiluhan on tietysti oiva pyrkimys. Haastetta riittää, niin kuluttajana kuin toimittajana. Mutta erityisesti tykkään siitä, että “Ulkoisena tunnusmerkkinä ovat naurunrypyt.” Toivottavasti ne tulevat, vaikka maailman meno välillä vetää vakavaksi.\n“Ilonpilaaja naurunrypyin.” 🙂\nLuna, tuossa Kulutusjuhlan alkuperäisessä tekstissä käsiteltiin nimenomaan suklaajäätelöä. Ostaja oli pettynyt, koska se suklaa (joka onkin käsittääkseni suklaakastiketta), ei ollut reilua, vaikka suklaa on yksi reilun kaupan “lipputuotteista”: olisi mielestäni ihan kohtuullista olettaa, että näin olisi. Pelkkä sokeri ja vanilja ovat aika pieni osa tuotteesta, ja jos näitä yhdistelmätuotteita tehdään, niin kyllä siinä reilun kaupan merkin alla voisi olla listaus, mitkä tuotteen osat ovat reiluja.\nKaisa: Joo, naureskelin tuolle Philipsin mainokselle yksi päivä lehdessä. Sitä vaan ihmettelee, että miksi tälläistä viherpesua saa harjoittaa? “Osta taulu telkkari ja pelasta maailma!”.


Aukioloajat » Hallin pohjakartta » Pysäköinti » Kartta » Vuoromyynti » Varaa yksittäisvuoro » Varaa keilavuoro »\nFat Pipe Center – Arena Center Myllypuro on moderni peliareena, jossa on viisi isoa kenttää (salibandy, futsal, koripallo, käsipallo) ja yksi pieni kenttä (sähly). Lisäksi hallissa voi pelata padelia, hallin padel-kenttiä hallinnoi Smash-padel. Myllypuron monipuolinen areena sisältää kaikkiaan viisi kerrosta ja kokonaispinta-ala on 13 000 m2. Kenttiä on kolmessa eri kerroksessa.\nKokous- ja saunatilat luovat mainiot puitteet kokouksen, aktiivisen työhyvinvointipäivän tai vaikkapa joukkueen saunaillan järjestämiseen.\nVoit varata Arena Center Myllypurosta pelivuoron oman joukkueen, kaveriporukan tai yrityksen käyttöön. Yksittäisvuoron voit varata heti verkossa vuorojen varaussivulla. Vakiovuoron pääset varamaan täyttämällä alla olevan vuorovaraustiedustelu-lomakkeen tai ottamalla yhteyttä Myyntipalveluun.\nFat Pipe Centerin asiakkaita palvelee kahvio, keilabaari sekä AC Storen myymälä, jossa myynnissä laaja valikoima salibandytuotteita. Kahviossa ja keilahallissa on ilmainen wlan-verkko. Hallista löytyvät yleiset pukuhuone- ja peseytymistilat sekä lisäksi kokous- ja oheistiloja sekä tilaussaunat.\nArena Center Myllypurossa toimivat myös AC Print – tekstiilipaino, Forever-kuntoklubi, Suomen Salibandyliitto (SSBL) ja Kansainvälinen Salibandyliitto (IFF) sekä Helsingin Kendoseura (Ki-Ken-Tai-Icchi kendo). Syksystä 2020 alkaen Myllypuron Arena Centerissä on päässyt pelaamaan myös padelia Smash-Padelin 8 kentällä. Lisätiedot padelista ja kenttien varauksesta Smash-Padelin -sivuilta.


Toni Stubin Tietokone-lehdestä Netprofileen - NETPROFILE\nToni Stubin Tietokone-lehdestä Netprofileen\nma, elo 05, 2013 13.50 CET\nUutta teknologiaa kehittävien ja hyödyntävien yritysten viestintään erikoistunut konsulttiyritys Netprofile vahvistaa rivejään kokeneella tekniikkajournalistilla.\nViimeksi Tietokone-lehden toimituspäällikkönä toiminut Toni Stubin aloittaa Netprofilen viestintäkonsulttina 5.8.2013.\nStubin on tehnyt 12 vuoden uran yritysten tietotekniikkaa käsittelevässä Tietokone-lehdessä toimittajana, päätoimittajana ja toimituspäällikkönä. Aikaisemmin hän on työskennellyt muun muassa projekti- ja tuotepäällikkönä ict-alan yrityksissä.\n"Sosiaalinen media on muuttanut sen, miten teknologiayritykset saavat osaamisensa ja innovaationsa esille. Olen työssäni oppinut tuntemaan Netprofilen edelläkävijänä ja nähnyt miten he hyödyntävät tehokkaasti myös sosiaalista mediaa. On mahtavaa päästä mukaan viestintätoimistoammattilaisten joukkoon rakentamaan uuden aikakauden viestintää", Stubin sanoo.\nNetprofile on erikoistunut tieto- ja viestintätekniikan toimialaan ja palvelee sekä b2b- että b2c-yrityksiä julkisuuden ja vaikutusvallan rakentamisessa. Lisäksi Netprofile konsultoi ja kouluttaa kaikkia toimialoja sosiaalisen median tehokkaaseen hyödyntämiseen, laatii sosiaalisen median strategioita ja toimintasuunnitelmia sekä tuottaa eri kanaviin rikasta sisältöä.\n"Toni tuntee ict-alan ja suhtautuu intohimoisesti uuteen tekniikkaan, digitaaliseen mediaan sekä sosiaalisten yhteisöjen mukanaan tuomiin uusiin viestinnän mahdollisuuksiin. Se, että hän tarttui nopeasti yhteen ainoaan rekrytwiittiimme, kertoo ketteryydestä, jota etsimme", Netprofilen partneri Christina Forsgård kertoo.\nICT , tietokone , netprofile


Dieselin vero on poistettava. Dieselin ja Bensiinin hinnan ero on nykyään aivan liian pieni. Dieselin ja polttoöljyn tulee maksaa alle 1€ kohdalta. Siksi sen verotus on poistettava kokonaan. Ei myöskään edes sitä arvonlisäveroa Dieselille. Me allekirjoittaneet vaadimme, että Dieseliä ja Polttoöljyä (eli Pösöä) myydään Suomessa jatkossa täysin verovapaasti. Näiden elintärkeiden polttoaineiden tulee olla halpoja.\nAllekirjoittamalla hyväksyn, että adressin tekijä Heikki Höhheli voi luovuttaa tällä lomakkeella antamani tiedot päätöksentekijöille.


74 m² Tuulikinkatu 4 A, 48700 Kotka Kerrostalo 3h vuokrattavana - Oikotie 16295846\n710 € / kk●74 m²\nTuulikinkatu 4 A, Hovila, Kotka●3h+k+p\n01.10.2021 vapautuva 2. kerroksen hyväkuntoinen, parvekkeellinen kolmiokoti putkiremontoidusta talosta Kotkan Hovilassa.\nLiesi: keraaminen, sähköliesi, integroitu. Työtasot: laminaatti. Kylmäsäilytys: jääkaappi/pakastin.\nTALOYHTIÖSSÄ: ikkunat ja parvekeovet uusittu-95, vesikaton saneeraus -96, julkisivukorjaus ja parvekelasit v. 1999-2000, hissin ja kerrostaso-ovien uusiminen v. 2010, LVIS-suunnittelu tehty v. 2012, saunaosaston korjaus v. 2013, porrashuoneiden maalaus 2013, LVI-laitteiden, kylpyhuoneiden ja sähköjärjestelmien uusiminen v. 2012-2014, jätekatos 2014\nPalvelut: Siwa n. 500m, Karhulan keskustan palvelut n. 1,5 km Koulut: Läheisyydessä Päiväkoti: Läheisyydessä\nelinkustannusindeksi: kohonneet kustannukset\nMuut maksut: vesimaksuennakko 25 eur / kk Hlö ( vesimaksu tasataan 3kk välein oman mittarin mukaan )\nKotkan Seudun Talokeskus/ Jarno Karlsson Rautatienkatu 2, 48100 Kotka jarno.karlsson@talokeskuskotka.fi / 05 2251 252\nsauna, talopesula, kuivaushuone, mankeli, vinttikomero, kellarikomero, urheiluvälinevarasto, askarteluhuone, väestönsuoja.


Enkeleitä ja pikkupiruja: Mun uusi bestis.\nKikka 2. syyskuuta 2011 klo 16.04\nOlenkin pariin otteeseen sattumalta huomannut sinut ja tyttösen lenkillä. Fanni taitaakin olla hyvä kirittäjä pyörällään.\nEi ei, en stalkkaroi, mutta kun tässä samoilla kulmilla pyöritään :)\nMari 3. syyskuuta 2011 klo 8.28\nJostain siitä teidän takaa joo lenkkeillään. Fanni on tosi hyvä kirittäjä ja iltaisin aina painostaa lähtemään sinne lenkille. Olis varmana monet lenkit jäänyt väliin ilman Fannin painostusta! Ja jos se joskus lenkillä jää jälkeen, esim ylämäessä, tulee se pian taas takaa ohi ja sanoo "älä luulekaan äiti voittavas" :D.


Tomorrowland: A World Beyond - smackthejack.net - kulttuuria ja viihdettä\n9.10.2015 / Renek / DVD-arvostelut\nKäsikirjoitus: Damon Lindelof, Brad Bird, Jeff Jensen\nTuotanto: Damon Lindelof, Brad Bird, Jeffrey Chernov\nPääosissa: George Clooney, Hugh Laurie, Britt Robertson, Raffey Cassidy, Tim McGraw\nMelko kummallisella ’suomenkielisellä’ nimellä paiskattu Tomorrowland: A world beyond on totaalisen sekava scifirypistely, joka on Disney-tuotannoksi yllättävän synkeä ja väkivaltainen. En tiedä muista mutta itse en tätä lapsille näyttäisi. Osin myös sen takia, että elokuvan juoni on kummallinen ja rönsyilevä.\nMistä tämä kertoo? TAWB on jonkinlainen apokalypsi-fiktiofantasia, jossa erikoinen toinen todellisuus näyttäytyy tämänpuolisille valituille harkiten ripoteltujen pinssien avulla. Kun pinssi osuu oikeisiin käsiin, kuten sisukkaan teinitytön Caseyn, alkaa totuuden tutkiminen ja sehän johtaa hurjaan seikkailuun. Outo, toisesta todellisuudesta potkut saanut tiedemies Frank tuntuu olevan jonkinlainen portti kahden maailman välillä mutta hän on vastahakoinen auttamaan. Kuten arvata saattaa, konsensukseen päästään ja lopulta totuus iskee pahasti naamalle: Ihmiskunnalla on 58 päivää selviytyä ennen kaiken loppumista. Caseyn on siis korjattava homma.\nElokuva on alusta saakka hyvin sekainen. Frank toimii alussa jonkinlaisena kertojana mutta tämä rooli unohdetaan äkkiä. Frankia ei sen kummemmin esitellä ennen kuin puolivälissä. Alussa tapahtumat etenevät erittäin epäjohdonmukaisesti ja katsojaparkaa viedään kuin litran mittaa. Henkilöitä tulee ja ahaa, tuossa lieni takauma. Samaa sarja on koko kaksituntinen. TAWB on myös sangen huonosti leikattu. Ohjaaja Brad Bird on aiemmin tehnyt lähinnä animaatioita ja aika lähellä sitä maailmaa ollaan nytkin. Bird onnistuu jotenkuten lähikuvissa ja seesteisemmissä kohtauksissa mutta toimintapätkät ovat ainoastaan surkuhupaisia. Eiffel-torni-kuvio on jo kerrassaan huonoa komediaa. Miksi laatuveikko Hugh Laurie on mukana tässä, kysyn ma.\nHenkilöhahmot, joita siis koetetaan esitellä tipoittain ja elokuvan edetessä, jäävät etäisiksi vaikka näyttelijäkaarti tekee minkä voi. Minkäänlaista samaistumispintaa ei näihin tyyppeihin tule eikä katsojaa siten elokuvan lopun nyyhkyilyksi tarkoitetussa kohtauksessa voisi vähempää kiinnostaa. Ja kun siinä samalla joutuu koko ajan pohtimaan, että miten tämä ja tuo nyt menikään ja mitä siinä yhdessä vaiheessa oikein tapahtui, on katsomiskokemus lähinnä ärsyttävä. ’’Paljonks tätä on jäljellä”…\nKaksi tähteä napsahtaa lavastus- ja 3D-työryhmälle näyttävästä tulevaisuusvisio-mallintamisesta. Ilmajunat ja muu toisen todellisuuden villi miljöily on ihan huisia katsottavaa vaikka liika meinaa olla liikaa siinäkin. Ja tuota, miksi ne ovat kadonneet kun paikalle tullaan toisen kerran? Vai olikokaan niitä? Selitettiinkö mulle se? Äh, en jaksa. Ajanhukkaa.\nPhotos copyright by Walt Disney Studios Home Entertainment, 2015