Fotofinlandia-voittaja Yehia Eweis yllättyi menestyksestään | Yle Uutiset | yle.fi\n12.3.2016 klo 9:00\nFotofinlandia-voittaja Yehia Eweis yllättyi menestyksestään\nValokuvaaja Yehia Eweis on yllättynyt Fotofinlandia-voitostaan. Palkitut kuvat on alunperin koottu valokuvaajan kotikylässä Lohjan Sammatissa pidettyyn kesänäyttelyyn. Yehia Eweis kertoo nyt kuuden kuvan nimet ja tarinat niiden takaa. Alkuperäisessä, 20 000 euron Fotofinlandia-palkinnon saavuttaneessa kuvasarjassa on 19 otosta.\nKuva: Yehia Eweis\nVanamo, Ifigenia, Käpy\n”Kuvassa on tyttäreni, jonka kissa sai kolme pentua ja sitten niitä hoivattiin täällä kotona. Lapset nimesivät kissat ja se oli aika iso juttu, että meillä oli niitä pentuja. Itse asiassa kissoja ei edes kovin paljon tullut kuvattua. Ne ovat aluksi surkeita pikkurääpäleitä ja sitten kun ne vähän kasvaa, niin ne ovat niin vikkeliä, että niitä ei saa kuvattua. Mietin, että tämä tilanne kertoo aika hyvin tästä elämänvaiheesta ja tämän tytön elämästä, joten pyysin häntä olemaan hetken siinä ja otin kuvan.”\n”Kuvassa on tyttäreni ystävineen ja heillä on menossa kettusoturit-leikki. Sen taustalla on hyvin pitkä ja monimutkainen tarina, jota en edes kovin hyvin tunne. Heillä on keksityt nimet ja he ovat karanneet jostain kartanosta. Kuvassa kaksi kettusoturia auttaa kolmatta juomaan purosta. Tytöt eivät päässeet koulun kaverikuvaan, joten he keksivät, että valokuvaaja-isä voisi ottaa kettusoturi-aiheisen kuvan. Kuva on hauska, mutta samalla siinä on jotain aika hurjaa.”\n”Sarjan ainoa ulkomailla otettu kuva. Kaikki muut on otettu ihan lähipiirissä. Lapset nimesivät kuvan Keisarin kuolemaksi. Heidän mielestään tässä on jotain tosi pelottavaa. Kuvassa on kaunis näkymä ja runollinen hetki Berliinissä, nämä kukat olivat jonkun liikkeen ikkunassa. Minulla on tavoite, että kamera olisi mahdollisimman usein mukana. Yritän etsiä kauniita, kiinnostavia hetkiä. Kun kamera on mukana, niin silloin sitä katsookin asioita eri tavalla.”\n”Vietimme kesäistä päivää ystävien luona Sammatissa, lapset leikkivät vesisotaa, ottivat aurinkoa ja välillä lepäsivät keinussa. Kaikki olivat tyytyväisiä. Ihanan leppoisa päivä, jonka aikana tuli otettua paljon muitakin hyviä kuvia, mutta tämä sopii tähän sarjaan hienosti. Tässä on vähän samaa tunnelmaa kuin Kettusotureissa, eli kuvaa katsoessa melkein kuulee lasten kiherryksen, mutta samalla siinä on jotain, en nyt halua sanoa uhkaa, mutta jotain sellaisiakin sävyjä. Kuvan nimi perustuu 6-vuotiaan tekemään laskuvirheeseen, jonka hän kyllä hyvin nopeasti korjasi."\nMuiden vielä nukkuessa\n”Olin lapsen kanssa kaksin ja oli jotenkin pysähtynyt, mukava tunnelma. Ajattelin, että tämä kaunis ja hyvä hetki kertoo paitsi hänen lapsuudestaan, myös omasta lapsuudestani. Tai no ehkä kuvatessa en tätä kaikkea ajatellut, mutta jälkikäteen huomaa, että miksi siihen hetkeen on tarttunut. Jotain omastakin lapsuudestani heijastuu tästä kuvasta.”\n"Kuva on otettu koulun talkoissa, kun lapset leikkivät ikkunalaudalla. Tässä ollaan vähän samassa maailmassa kuin kukkakuvassa, eli miltä asiat näyttävät hiukan piilotettuna. Myös 12 varvasta -kuvassa kohde on piilossa. Molemmissa kuvissa lapset ovat läsnä, vaikka heitä ei näe. Pidän läsnäolon tunnusta ja siitä, miltä tämä kuva näyttää ihan abstraktina teoksena. Tämäkin on lapseni nimeämä. Se on jollain tavalla jännittävä kuva, vaikka hän tietää varsin hyvin itse olevansa siellä verhon takana.”\nFotofinlandia lapsuuden iloista ja salaisuuksista puhuvalle "Älä pelkää" -kuvasarjalle 4.3.\nYli 190 000 asiakasta ilman sähköä\nKelan pääjohtajaksi hakee 20 – mukana Päivi Räsänen\nPuoli miljoonaa rauhoitettua naakkaa – viljelijä kysyy: Kuka kaipaa suojelua?\nVoimakas tuuli riepottelee Suomea – Keski-Suomessa, Pirkanmaalla ja Pohjanmaalla hätyytellään myrskylukemia\nLIVE: Täräyttääkö Pitkämäki Eliittikisojen kokonaisvoittoon? Kuka ottaa kolmannen paikan Ruotsi-maaotteluun?\nPönttötalkkarit huolehtivat intohimoisen lintumiehen perinnöstä – "Tämä on myös surutyötä" 16:03\nNehän ovat kuin kaksi marjaa! Heinolan kirkkopuiston designpönttöihin otettiin mallia lähirakennuksista 15:31\nPuuskittainen tuuli on katkonut sähköt tuhansilta talouksilta Pohjois-Savossa 15:03\nTuuli yltyy – Kaatuneet puut työllistäneet pelastuslaitosta Etelä-Pohjanmaalla\nKemin venetsialaiset peruttu myrskyn vuoksi\nRäikkönen koko joukon kärkinimenä aika-ajoon - Mercedeksellä yllättäviä vaikeuksia\nVanhaan linnakkeeseen syntyi erikoinen lintujen paratiisi – pedot suojelevat pikkulintuja\nHenkilöauto ajoi läpi kaiteen junarata-alueelle – putosi monta metriä 12:48\nTuuli riepottelee Satakuntaa – Meri-Porissa sähköt poikki monin paikoin\nKööpenhaminassa aukesi Skandinavian ensimmäinen naisten johtama moskeija\nRauli-myrsky koettelee, oletko paikalla? Lähetä meille kuvasi\n”Luonnonsuojelijoita ei enää niin paljon haukuta” – 50-vuotias Itä-Savon Luonnonsuojeluyhdistys on yhteiskunnalle voimavara\nMoskovan varastopalon uhriluku nousi yhdellä – kuolleita 17\nTass: Venäjä haastaa dopingista uutisoineita oikeuteen\nKasvokkain: Supon turvallisuuspäällikkö varoittaa jännitteistä muuallakin kuin Forssassa\nLinuxia, pingviinejä, pihlajanmarjoja – testaa, mitä jäi mieleen viikon uutisista\nTorniossa ammuttu kalasääksi ja kuutti\nKouluja ei ole suunniteltu saattoliikennettä ajatellen – lasten kuskaamista yritetään suitsia aidoin ja betoniporsain\nTubetähti Jaakko Parkkali sauhuaa videoillaan täysillä – tubettamisesta voi tehdä menestyksekkään uran 4:06


Vinkkejä mäkiharjoitteluun vuoristopuolikasta varten - Puolimaraton ja Maraton - Juoksufoorumi.fi\nVinkkejä mäkiharjoitteluun vuoristopuolikasta varten\n4. kesäkuuta , 2011 in Puolimaraton ja Maraton\nOlisiko arvon palstalaisilla vinkkejä miten kannattaisi harjoitella, kun 30.7. pitäisi osallistua Davosin K21:seen (+750 m/ -260 m), kun sattuu olemaan kesälomareissun matkan varrella.\nTähän mennessä on tullut tehtyä seuraavaa:\n- 8 x vetoja mäen päälle (n. 40-50 s per veto)\n- Mäkivoittoista reittiä kiertäen, ylämäet kovempaa ja muuten tasaista vauhtia (paloheinässä)\nKannattaisiko esim. ottaa ohjelmaan jotain tyyliin 20 x 30m nousu kävellen tms.\nItse lähdin lähes "kylmiltäni" vuoristopuolikkaalle huhtikuussa. Kylmiltäni siinä mielessä, että kaikki harjoittelu oli tehty tasaisen kisoja varten muutamaa ulkomailla tehtyä mäkiharjoitusta lukuunottamatta. En siis pysty konkarin neuvoja antamaan, mutta pari kompastuskiveä omiin kokemuksiin perustuen voin mainita (blogista löytyy myös lyhyt kisaraportti).\n1. Alamäkijuoksu maastossa on tekniikkalaji, eikä sitä voi osata ilman harjoittelua. Tämän tiesin, mutta yllätys oli silti suuri, kun seurasin kokeneiden vuorimiesten ja -naisten alamäkiharppomista. Itsellä tuloksena nivelsiteiden revähtäminen ja mustunut varpaankynsi. Vahinko tapahtui kyllä viattomassa paikassa, mutta väsyneenä.\n2. Jyrkimmissä ylämäissä pitää löytää taloudellisin etenemistyyli. Itse en osannut kilpailutilanteessa valita, olisiko pitkällä askeleella käveleminen vai lyhyellä askelella hölkkäämien parempi vaihtoehto. Kanssakiplailijoiden tyylit tässä jakaantuivat tasan ainakin omassa nopeusryhmässäni.\n3. Jaloilta vaaditaan voimaa. Oma meno hyytyi jyrkissä kohdissa, koska ruutia puuttui. Tein ennen kilpailua yhden ylämäkitreenin Espanjassa ja toisen Italiassa: noin 10 km nousu 10-15% ylämäkeen - asvaltilla - molemmilla kerroilla. Nuo menivät vielä selvästi juosten, mutta vuoristokisassa jyrkimmät kohdat olivat paljon pahempia, eikä potku riitänyt. Suosittelen testaamaan Malminkartanon portaita: 10-12xylös. "Palauttelu" portaat alas kävellen (420 askelmaa). Ei tarvitse juosta vaan harppoa pari askelta kerrallaan. Syke nousee varmasti ja ärsyke jaloille vastaa vuoristokisan jyrkkiä kohtia.\nLisäisin ym. listaan sen, että tärkeää on totuttaa jalat ja kroppa pitkään yhtäjaksoiseen ylämäkeen juoksemiseen. Vetojen sijaan lähtisin kokeilemaan sitä, miten kroppa reagoi, jos juoksee esimerkiksi kerran viikossa koko lenkin pitkää ylämäkeä ylös ja alas suhteellisen tasaista vauhtia. Vastaavasti lenkki hyvin mäkisellä reitillä ajaa saman asian, vaikka ei ole ehkä yhtä tehokas. Sanottakoon kuitenkin, että itse en ole (vielä) vuorijuoksija, joten kokemuksella en osaa neuvoa.\nKiitoksia heads upeista.\nTänään tuli heitettyä tuo Malminkartanon porras - setti 11 x ylös joka toiselle portaalle astuen, alas piti tulla tietä pitkin kun joku junnulätkäjoukkue oli treenamassa portaissa, mutta hyvältä treeniltä tuo tuntui. Olin siellä itseasiassa viime viikollakin, jolloin tein 5 x hölkäten ylös tietä pitkin, tuo rappunousu tuntui loppupeleissä raskaammalta kun siinä otettiin isompia askelia.\nTuota pitkää yhtäjaksoista ylämäkeen juoksua pääsisi harjoittelemaan parhaiten varmaankin juoksumatolla, ainakin jäsen James oli Nove Colli raportissaan semmoisia heitellyt ja vieläpä ihan inhimillisillä kulmilla eli 3-5% tms. En vaan taida tähän hätään päästä mattoilemaan, niin pitää koittaa keksiä jotain korvaavia harjoitteita. Tuota Paloheinän 7,5km kohtuu mäkistä lenkuraa tuli viime viikolla heitettyä tasavauhdilla ja myös pitkiksen yhteydessä, siinä on vaan mäet tosi lyhyitä niin jää tuo yksi elementti (pitkä yhtäjaksoinen ylämäkeen juoksu) pois.\nReittiprofiilia tutkailin vähän tarkemmin ja se on suunnilleen tällainen:\n2,9 km ylös 8%\n3,8 km alas 3%\n6,6 km ylös 7%\n1,0 km alas 6%\n6,8 km tasaista\nTuo Björnin reitti kuulosti blogin perusteella n potenssiin haastavammalta :-) Mutta alotetaan nyt vaikka tämmöisestä ja ei haittaa jos tän treenauksen ohessa tulisi jalkoihin vähän lisää juoksuvoimaa.\nTuli mieleen, että vaellus voisi olla yksi korvaava harjoite jonka kautta saisi kehitettyä hyvin voimaa jalkoihin. Kun kävelee päivässä vaikkapa 15-20 km täyden rinkan kanssa mäkisessä maastossa, niin vaelluksen jälkeen mäkien nouseminen juosten onnistuu selvästi kevyemmin. Tämä ei ehkä tähän hätään auta, mutta jos pidemmällä tähtäimellä harjoittelee vuorijuoksua, niin sitten.\nTajusin tuon, kun olin pari viikkoa sitten Repovedellä pari päivää vaeltamassa. Seuraavalla lenkillä mäet menivät melkein huomaamatta.\nTuo on muuten totta. Pahimmissa vuoristokisan nousuissa tunne oli kyllä vastaava kuin tunturivaelluksella, vaikkei selässä rinkkaa ollutkaan. Itse olen menossa heinäkuussa Sevettijärvelle-Utsoelle vaeltamaan viikoksi ja hakemaan jalkoihin voimaa / tuhoamaan juoksuherkkyyden..no oikeasti tuolla reissulla ei ole mitään tekemistä juoksutavoitteiden kanssa.\nVähän aihetta sivuten niin millaisia erityisharjoituksia kannattaa tehdä kotimaassa käytäviin trailrunning kisoihin(nousua 0-500m)?Kannattaako kaikki kovat treenit tehdä maastossa,eikä esim. tiellä tai radalla?


Tessun tassuttelut: kesäkuuta 2014\nSiis tarkemmin sanottuna vesisadetta.\nMeidän porukan juhannus meni Kaupassa. Emäntä sanoi jo kauan sitten, että juhannuksena on Kaupan huoltotauko, kun on kolme päivää "lomaa". Mutta ei se minua haitannut, Kauppaan on aina kiva mennä ja varsinkin juhannuksena, kun koko "lauma" oli kasassa.\nJuhannusaaton aamulla kävimme Emännän kanssa Hakaniemen torilla - voi hyvä tavaton, mikä vilske siellä kävi! Silloin aamupäivällä sää oli vielä hieno, jopa vähän lämmintä ja aurinko paistoi.\nIltapäivällä kolmen jälkeen lähdimme kotiin ja vettä satoi kuin aisaa! Ja vesisadetta riittikin koko loppupäiväksi.\nOnneksi olen vesikoira enkä ole vesisateesta moksiskaan.\nJa mitä me sitten Kaupassa teimme:\nNo - Isäntä laittoi uuden maton ns. sosiaalitilan lattiaan. Testasin mattoa ja hyväksi havaitsin. Avustin myös maton mittaamisessa ja leikkaamisessa.\nUudet myyntipöydät hiottiin ja öljyttiin.\nTalouspaperirulla mitattiin, onko siinä todellakin niin paljon paperia kuin etiketissä luvataan.\nSamalla testattiin myös repeäisyvoima.\nVälillä Isäntä myös ehti leikkimään kanssani.\nJa tuo kummallinen muriseva mötikkä - Emäntä sanoi, että se on naksujen työstökone. Mutta luulen, että Emäntä hömpötti minua. Olenhan nähnyt tuon mötikän jo monta kertaa työn touhussa, sekä kotona että Kaupassa. Mutta aina siinä on kyllä naksuja ympärillä - hmmm - ehkä mötikkä sittenkin liittyy jotenkin naksuihin.....\nKaupan Taiteellis-kulturellinen Johtaja\nNyt perhoset koristavat\nKyllä oli Taiteellis-kulturellisella Johtajalla pähkäilyä, millaiset koristeet vessan oveen pitäisi laittaa. Kun kuulemma näistä koristeista pitäisi tulla hyvä mieli!\nJa onhan se selvää, että kun jouduin kolmena päivänä vahtimaan ja valvomaan tätä huoltotauon työn tekemistä, niin olin kyllä tosi poikki! Useaan otteeseen katselin silmäluomieni sisäpintoja.\nTällaiselle pienelle koiranpennulle kuten minä, aivan liian iso homma ja liian iso vastuu!\nVaik viime kädessä on sanottava, että hauskaa oli ja valmista tuli!\nEmäntä ja Isäntä olivat tosi tyytyväisiä ja iloisia sunnuntaina iltapäivällä kun lähdimme kotiin.\nMeillä oli tarkoitus mennä sunnuntaina vielä iltapäivällä Koirametsään, mutta sade vesitti suunnittelmamme. Niinpä vietimme sunnuntain loppupäivän kotosalla. Nukuttiin. Syötiin. Leikittiin. Ja pissattiin lattialle. Näin ei lopu Kotiväeltä hommat!\nTaas alkaa uusi viikko, katsotaan mitä se tuo tullessaan. Ainakin tiistaina menen käymään Kaupassa Emännän kanssa. Ja kuulemma pääsen sellaiseen kyläpaikkaan tiistaina, jossa on jotain otuksia - ei koiria, vaan kissoja. Jänskättää jo etukäteen.\nWuh ja mur\nLähettänyt Lea Oksanen klo 8.18 Ei kommentteja:\nJos perjantai olikin pitkästyttävä, niin viikonloppu oli taas hauska!\nMenimme lauantaina aamupäivällä koirauimarannalle. Tällaistakin ihanuutta ylläpitää Helsingin kaupunki - veronmaksaja-Emäntä taas kiittää!\nKoirien uimaranta on ihan oma rantansa, joka on joka puolelta turvalliseksi aidattu. Ranta on hiekkaranta, joten se on mukavan tuntuinen.\nSiellä oli hauskaa juosta hiekassa niin, että hiekka vaan pöllysi. Isäntä heitteli palloa veteen ja uskalsinkin mennä veteen vatsaa myöten. Uimaan en vielä arvannut mennä - sen aika tulee sitten kun aika on siihen kypsä - olenhan vasta vajaan kolmen kuukauden ikäinen pentu.\nMutta arvaatte varmaan, että kun pääsimme kotiin, jouduin pesupaljuun!\nSunnuntaina aamupäivällä oli synkkiä pilviä taivaalla ja vettä tihuutteli aika ajoin. Mutta koska olen koira ja minun pitää päästä pissalle, ei siinä säätä katsota! Lähdimme kolmistaan Emännän ja Isännän kanssa ulos ja Isäntä keksi, että lähdetään taas koirametsään. Näin teimme. Kumpparit vaan jalkaan Emännälle ja Isännälle ja suunta kohti koirametsää.\nSiellä teimme taas kuulemma "harjoituksia" - luoksetuloa, istumista ja maahan menemistä. Osaan jo istua hienosti ja maahan käskynkin jo osaan - jos vaan maltan. Kuulemma tuota itsehillintää pitäisi opetella. Mitä on itsehillintä? Emäntä sanoo, että harjoittaa itsehillintää kaupan jäätelöaltaan vieressä.\nTeimme mukavan lenkin koirametsässä, istuskelimme kaatuneen puunrungon päällä ja nautimme kesästä (ja hyttysistä). Lepäilin Emännän sylissä kaikessa rauhassa ja keräsin voimia paluumatkaa varten. Ja Emäntä näytti niin onnelliselle!\nPaluu olikin sitten suoraan pesupaljuun.\nSunnuntaina iltapäivällä menimme autolla Leenan ja Jukan luokse. Meidän piti mennä "piipahtamaan" mutta "piipahdus" kestikin neljä tuntia. No - Emäntä ja Isäntä pölöttivät Leenan ja Jukan kanssa niin, että pidin parhaimpana ottaa nokkaunet ruokapöydän alla. Mutta sitten pääsimme palloleikkeihin. Jukka on hyvä pallonheittäjä! Kiitos Jukka!\nLeenalla ja Jukalla on ihana iso nurmikko, jossa oli superhauskaa juosta!\nJa kaksi palloa!\nMyös Emäntä ja Isäntä kiittävät Leenaa ja Jukkaa hyvästä ruuasta, raparperipiirakasta ja mainiosta seurasta!\nNyt alkaa taas uusi viikko. Se tietää yhden Kauppapäivän, kaksi Isännän projektin valvontapäivää kotona ja kaksi Emännän vapaapäivää. Mitä tällä viikolla tapahtuu - jännittävää on odottaa!\nLähettänyt Lea Oksanen klo 12.05 Ei kommentteja:\nOlin tänään Kaupassa. Siellä oli tylsää. Päivän piristeenä oli vain Onni ja Into.\nOnni on naapurikaupasta, 3 kk ikäinen kultaisen noutajan pentu.\nInto on sitten seuraavasta kaupasta, reilu nelivuotias iso mutta niin lempeä koira. Inton piti varmaan vähän nuolla mun naamaa, mutta kertanuolaisulla se nuolaisi Emännän naaman leuasta hiusrajaan.\nMeillä on siis varsinainen koirakööri kolmessa vierekkäisessä liikkeessä. Hauskaa!\nMutta olenpa taas oppinut uusia asioita!\nKaupassa on portaat parvelle ja nyt osaan mennä portaat ylös ja alas.\nLähettänyt Lea Oksanen klo 9.57 Ei kommentteja:\nNukkumaan menon rutiini\nKun kello tulee kymmenen illalla ja meillä sammuu valot, niin Isäntä sanoo mulle:\n"suu kiinni, silmät kiinni, hiljaa paikallaan".\nMutta saanhan mä kuitenkin pyäriä?\nLähettänyt Lea Oksanen klo 4.04 1 kommentti:\nOde und Kirsten in Vuosaari\nWir hatten Gäste aus Frankfurt - es was sehr schön.\nWir haben an Ode und Kirsten Vuosaari und besonders "Aurinkolahti" (Sonnenbucht) gezeigt.\nDas Wetter war schön und der Aussicht ist auch nicht schlecht.\nDiese Photos hat Ode fotografiert.\nNach dem Spaziergang sind wir zurück nach Hause gekommen und zusammen gegessen.\nEs hat uns sehr gefreut, Ode und Kirsten, zu treffen. Vielen Dank und bis zum nächsten Mal.\nTessu, Emäntä ja Isäntä.\nWenn der Sontag vorbei war, war Tessu fix und fertig. Total kaputt. Tessu hat den nächsten Nacht sehr gut geschlafen und es war kein Wunder - so viel ist in Tessus Leben heute passiert.\nKun tämä sunnuntai oli illassa ja vieraamme lähteet, Tessu oli kaput. Nukkui ja näki unia niin, että vinkuna ja ininä kuului ja tassut viuhtoivat moneen suuntaan. Mutta ihan varmasti Tessulla - kuten Emännällä ja Isännälläkin - oli tosi hauska päivä.\nJa sitten alkoi taas sekalainen työviikko - kotona ja kaupassa.\nNyt tiistaina kun Emäntä päivittää tätä blogia, sataa taas. Miksi aina Emännän vapaapäivänä sataa????\nLähettänyt Lea Oksanen klo 3.12 Ei kommentteja:\nVoi että oli taas hauska sunnuntai!\nEs war wieder auch ein schön Sontag!\nEnsin aamulla Koirametsässä ja illalla Ode ja Kirsten tulivat käymään.\nZuerst in der Hundwald und am Nachmittag haben Ode und Kirsten uns besucht.\nAamulla läksimme Isännän ja Emännän kanssa Koirametsään.\nJa voi kun siellä oli hauskaa. Koirametsä on luonnontilassa oleva metsä, jossa on lupa pitää koiria vapaana. Paikkaa ylläpitää Helsingin kaupunki. Vaikka eihän tuollainen luonnontilainen metsä juuri ylläpitoa kaipaa.\nEmäntä sanoi, että "veronmaksaja kiittää".\nEmännällä oli kamera mukana ja tässä vähän Emännän otoksia retkeltämme.\nParkkipaikalta pääsi heti niitylle. Siellä kesäkukat jo kukkivat ja heinä oli pitkää.\nIsäntä päästi mut irti hihnasta. Pitkälle mää en uskaltanu mennä, ettei ne vaan unohda mua sitten mettään.\nArvakkaa vaa oliko siälä hauska juasta! Mää vähän luulen, että Isäntä ja Emäntä mua hömpötti, kun ne meni erilleen toisistaan ja sitten aina toinen huuteli mulle, että "Tessuuuuu, tuuuu tännneeee". Ja mää tiätysti tottelin (määhän olen kiltti koira). Ja juaksin niin pirusti toisen luakse. Ja istuin siihen toisen eteen - näin mulle on opetettu.\nJa tätä juaksua sitten jatku ja jatku. Ja mää hölmö juaksin.\nHeinikossa oli tietysti märkää - vähän Isäntä ja Emäntä nauroi mulle. Ihmettelen, että miks.\nArvaatte varmaan, että tän reissun jälkeen jouduin sitten kotona pesupaljuun!\nSitten lähdettiin kiipeämään kallioille. Siellä olikin hyvä hengähtää hetken Isännän turvallisessa huomassa.\nEmäntä kulki kameransa kanssa vähän omia polkujaan. Onneksi se pysyi näköpiirissä, ettei Emäntää tarvinnut lähteä kaukaa mun hakemaan.\nMää alan tottua tuohon kameran nakutukseen - linssilude? Mitä se tarkoittaa? Voisiko joku viisas sen minulle kertoa. En osaa yhdistää sanaa edes mihinkään komentoon.\nTätä sanaa kuulen entistä useammin. Merkillistä.\nTutkin myös mustikkamaat. Hyvälle näyttää kesän tuleva mustikkasato. Tosin Emäntä sanoi, että "mää en kyä tänne tuu kun täälä on hyttysiä". Mutta kyä se tulee, kun mää kauniisti pyyrän.\nJotain ne puhu kans, että on olemassa jotain suppilovahveroita, joita mun pitäis kuulemma oppia etsimään.\nLähettänyt Lea Oksanen klo 3.01 Ei kommentteja:


Nainen keräsi 8 vuotta vessapaperirullia – rakensi niiistä seinän – Stara\nNainen keräsi 8 vuotta vessapaperirullia – rakensi niiistä seinän\nViihdeuutiset 20.12.2016, 15:30 · Terhi Piiroinen\nTyhjiä vessapaperirullia voi hyödyntää askartelussa, sytykkeinä tai pikkutavaran säilyttämisessä. Japanilainen nainen kokosi pahvisista hylsyistä seinän. Kuva on julkaistu Twitteriin.\nRocketNews24-sivuston mukaan japanilaiselta naiselta meni vessapaperirullaseinän kokoamiseen yhteensä kahdeksan vuotta. Hän kokosi rullat siististi päällekkäin yhdelle sanitettitilan seinämälle. Urakka on saanut runsaasti arvostusta sosiaalisessa mediassa ja kuvasta on tykätty yli 9.000 kertaa.\nTyhjistä vessapaperirullista voi askarrella helposti koristeita ja koteloita. Niistä saa myös muokattua leluja esimerkiksi kissoille sujauttamalla hylsyn sisään kulkusen. Markkinoilla on myös vessapaperirullia, joiden tyhjä rulla hajoaa vedessä ja sen voi vetää pöntöstä alas.\n— 戌一 (@inu1dog1) December 8, 2016


Muuntaa Bitcoin Cash (BCH) ja Special Drawing Rights (SDR) : Valuutanvaihto Rate Conversion Calculator\nBitcoin Cash (BCH) ja Special Drawing Right (SDR) Valuuttakurssien Conversion Calculator\nTämä Bitcoin Cash ja Special Drawing Right Muuntimen on ajan tasalla ja valuuttakurssit alkaen 26 April 2019.\nSyötä muunnettava laatikossa vasemmalla Bitcoin Cash. Käytä "Vaihda valuutat" tehdä Special Drawing Right oletusvaluuttaa. Valitse Special Drawing Rights tai Bitcoin Cash muuntaa välisten valuutta ja kaikki muut valuutat.\nThe Bitcoin Cash on valuutta no maassa. Symboli BCH voidaan kirjoittaa BCH. Valuuttakurssi the Bitcoin Cash viimeksi päivitetty 26 April 2019 alkaen coinmarketcap.com. Valuuttakurssi Special Drawing Right viimeksi päivitetty 25 April 2019 alkaen Kansainvälinen valuuttarahasto. BCH muuntokerroin on 12 merkitsevää numeroa. SDR muuntokerroin on 6 merkitsevää numeroa.


Eroottiset kertomukset kiihottava tarina - Aisuri herkku\nHän astui luokseni ja otti toisen rintani huuliensa väliin. Mutta kuitenkaan intomme ei lisäntynyt ennenkuin keksimme hankkia erikoisempia asuja, Johanna hankki tietämättäni pvc mekon jossa oli sukkanauhat ja kiinnitti niihin mustat tosi syntiset saumasukat. Sanna oli meikannut voimakkaasti ja punattujen huulien välistä tuli käskyjä ratsulle samaan tahtiin kuin raippa lävähteli tiukkaan nahkaan verhotulle perseelle. Alkukesän aamu oli uhkeimmillaan, mutta itse olisin kernaammin ollut missä tahansa muualla. Oikaisin ruotoni ihan tahallani entistäkin suoremmaksi ja känsin päni\npois. Hyväilin häntä, koskettelin joka puolelta.\nPerillä saaressa kultani halusi jakaa meille roolit. Aina silloin tällöin joku toinen mies vieraili makuukammarimme puolella, sillä kultaani kiihotti katsella minua toisen kanssa. Pistin parastani ja koetin pitä valtiattaren tyytyväisenä, kuuntelin kun hän voihki kovaan äneen hetken aikaa ja vetäytyi edestäni käntyen puoleeni hän kuiskasi -haluan pillua. Sanna painoi pätäni tiukemmin Johannan persettä vasten ja samalla hiuksista kiinni pitäen painoi kultani pätä muhkeiden rintojensa väliin. Emme puhuneet mitän, mikä vain lisäsi kiihottuneisuuttani. Hoki mantramaisesti konsultin juttujaan ja myrkytti jokaisen läsnäolijan fiiliksen. Mutta tilanteessa oli jotain niin oudon magneettista, etten yksinkertaisesti pässyt liikkeelle.\nTarina jones working that dick.\nForumin lääkäriasema webcam amateur\nMutta huusi kuitenkin, minä tunsin kovan kumikyrvän omaani vasten ohuen välilihan läpi ja se sai omankin nautintoni huippuun. Sanna nousi kalultani pois ja tytöt vaihtoi paikkaa, aloin nuolemaan tuota vierasta pillua ahnaasti. Vuorostaan Sanna kumartui vieressäni ja antoi itsensä nuoltavakseni. Katsoin vierestä kun Johanna riisui Sannan sträpin pois ja nuoli märkä pillua. Se oli pitkä tunti. Pidin niistä kieltämättä itsekin: terhakat ja juuri sopivan kokoiset, joita pieni keltainen kesätoppi hyväili kivasti. Kuului käsky ja niin Johanna tarttui hansikoidulla kädellän kyrpäni alkaen runkata ja imeä kiimaisesti. Mä haluisin nähdä, mitä ton sun topin alla. Meillä oli hyvä suhde, ja kunnioitimme toisiamme.\nFinnish girls porn vierasta kullia\nSatu lappi nykyään nainen hakee seuraa 348\nFonecta sää kuopio naisen ejakulaatio video Whats venner med fordeler menard\nPeppu orgasmi thaihieronta kuopio 205\nSex video suomi seksi joulukalenteri Loppuun asti ei saanut mennä. Johanna kuiskasi varovaisesti korvaani.\nEjakulaation penis hieronta 410\noulu thaihieronta nuat thai seinäjoki\nparas suihinotto porn hentai\nsihteeri opisto seksi deitti\nhotporn thai hieronta kerava\n3d hd porn escorts in tampere\nCanoodle dating review kurikka\nPrepaid numeron selvittäminen paras pano\nSeksitreffit treffit netin porno videot


Tammikuussa jäät määräävät kalastustavan. Leutoina talvina Suomenlahti saattaa olla vielä tammikuussakin avoinna, minkä saimme kokea vuonna 2001, 2007 ja 2008. Tammikuussa meri voi lainehtia vapaana ja innokkaimmat kalamiehet käyvät vielä veneen kanssa kalassa.\nAlkutalven avovesikalastus suosii traileriveneilijää. Suojaisassa laituripaikassa venettä säilyttävä kalamies joutui nostamaan veneensä ylös jo joulukuun alun pakkaspäivinä, mutta trailerilla venettä säilyttävällä kalastajalla ei ole kiirettä, vaan hän voi rauhassa seurata talven kehittymistä. Ei ole mitään paniikkia laittaa venettä ”talviteloille” tai suorittaa sille talvihuoltoa jos kerran säät ovat leutoja.\nMikäli tammikuussa pääsee vielä veneilemään, on vesillä todella rauhallista. Ei näy mökkiläisiä ja harvassa ovat myös muut kalastajat. Vesi on todella kylmää, asteen pari plussan puolella. Taimenenkalastuksessa ei koeta marras-joulukuun vertaisia huippuhetkiä, mutta punalihaista kannattaa vielä yrittää. Taimenta tavoitellaan matalista suojaisista paikoista rannikon läheisyydestä. Vuodenajan vaatimassa hitaassa kelauksessa hidasliikkeinen uistin ei potki eikä värähdä, mutta vilkasliikkeinen – eli leveämpi, kuperampi tai kevyempi – uistin vielä toimii. Malttia vain kelaukseen ja muistakaa ne pudotukset!\nTammikuussa venekalastajan parhaat saaliit tulevat pilkillä. Jigi on menettänyt tehonsa, sillä ahven ei kylmässä vedessä innostu seuraamaan viekoittelevintakaan kumipyrstöä. Pitkään jatkuneen kylmän veden takia, ahvenet ovat painuneet syvälle. Toisinaan ruoka, eli useimmiten suuret silakkaparvet, saavat ahvenen liikkumaan lähestulkoon yhtä aktiivisesti kuin lämpimämmän veden aikaan. Kaloja saattaa tavata vain viiden metrin syvyydestä ja kalat saattavat seurailla viehettä tai ylös vedettävää lajitoveria kalastajan näköpiiriin pintaan asti.\nTyypillisempiä ovat kuitenkin päivät, jolloin ahven on syvillä kareilla tai rinteillä 10-20 metrin syvyydessä. Painavat pystypilkit ja suuret tasapainot saattavat antaa tuolloin oikein Pietarin kalansaaliita.\nKomeita saaliita pilkillä\nMikäli jäälle vain pääsee, on tammikuu yksi hienoimmista pilkkikuukausista Suomenlahdella. Lunta on jään päällä yleensä vähän ja liikkuminen on helppoa. Jäätä ei ole paljon, mikä tekee reiän teosta helppoa. Malliesimerkki pilkkimihen toivetammikuusta oli tammikuu vuonna 2013. Sellaisia kun saisi joka vuosi.Valoa on jään alla helmikuuhun verrattuna vielä kohtuullisesti, ja sisälahtien kaislikkojen reunoja kannattaa kierrellä, mikäli on mieltynyt hauen makuun.\nVuoden parhaat ahvensaaliit saadaan monesti aivan alkutalvesta, mikäli vain ahven on kerääntynyt karikoille. Näin nimittäin ei välttämättä tapahdu joka vuosi. Karttaan merkityt noin kymmenmetriset karikot olivat ennen vanhaan pilkkijöiden kiikarissa, mutta nykyään kaloja etsitään enemmän perinteisellä tavalla, saarten kivikkokärkiä ja kasvustoreunoja kierrelleen. Alkukaudesta ei morria tarvitse juuri liottaa tai jos tarvitsee, on se merkki kehnosta kalapaikasta tai huonosta syönnistä. Isoista parvista ahven ottaa rajusti niin pysty- kuin tasapainopilkkiin, josta jälkimmäinen on ehdottomasti suositeltavampi, sillä se valikoi pannulle ne parhaat fileet ja jättää pienemmät kalat kasvamaan.\nMyös kuhan pilkintään tammikuu on erinomaista aikaa. Eri vuosina kuhat tuntuvat kerääntyvän hieman erityyppisiin paikkoihin. Milloin mataliin ja milloin taas syviin. Esimerkiksi vuonna 2004 kuhat olivat eräissä sameissa Suomenlahden sisälahdissa paikoillaan koko talven vain parimetrisessä vedessä. Mutta paikkoja on eri tyyppisiä ja joillakin alueella kuha ovat puolestaan erittäinkin syvässä vedessä. Pitkäjännitteisyys ja rauhalliset uittoliikkeet ovat valttia kuhan pyynnissä. Ottikoneina toimivat niin pysty- kuin tasapainopilkitkin, mutta tänä päivänä yhä useampi käyttää vertikaalijigia myös talvella- toimii!\nKuhien kiinnostus nousta loppuvuodesta jokiin on opittu huomaamaan viimeisen viiden vuoden aikana. Onko kuha käyttäytynyt aina näin, vai onko tämä kaikkien kalojen pako avomereltä kohti jokisuita jonkinlainen hälytyskello Suomenlahden tilasta! Joka tapauksessa jokisuiden matalista paikoista kuhia tulee heti tammikuusta alkaen. Varsinaista kuhan Citykalastusta voi harjoittaa vaikkapa Porvoonjoella, missä hyvät kalapaikat sijaitsevat aivan kaupungin keskustassa.\nMikäli tuntuu siltä, että pilkkipäivä on jäänyt lyhyeksi hämärän laskeutuessa, ei kalastusta suinkaan tarvitse lopettaa siihen. Tammikuussa mateet vaeltavat kohti kutupaikkojaan. Jokisuut ovat yksi varma osoite mateen kudulle. Vieheeksi käy tavallinen lusikkauistin, minkä alapuolelle kiinnitetään yksihaarakoukku lyhyen tapsin päähän. Koukkuun laitetaan norssinpala syötiksi ja sitten vain omaan tahtiin reikiä 2-5 metrin syvyyteen. Ja ne ohuet siimat voi tässä vaiheessa jättää autoon, sillä moni pyydystää vuoden kookkaimmat matikat nimenomaan tammikuussa.\nMainiota kalastusta helmikuussa, niinkö? Kyllä vain. On vain lähdettävä jäälle pilkkimään ahvenia, mateita, kuhia tai haukia. Jos siis jäitä on. Talvi 2007-2008 jäi monelta Suomenlahden pilkkijältä väliin, mutta talvi 2009 oli hyäv pilkkitalvi. Muutamana vuonna on alkutalvesta tullut kyllä jäätä, mutta helmikuussa lunta on tullut jäälle jopa niin paljon että se on nostanut vettä jään päälle. Raskaassa loskaisessa lumessa tarpominen on ollut jopa liian raskasta, eikä pilkkipaikoille ole jaksanut kävellä. Tällaisia helmikuita olivat 2011 sekä 2012. Sen sijaan 2013 oli etelärannikolla mukavaa pilkkimistä. Lunta oli, mutta ei nyt aivan mahdottomasti. Paksu lumipeite esti myös vuonna 2019 paksujen jäiden muodostumisen. Lauhoissa loppukuun keleissä lumi kyllä suli, mutta alta paljastui vain 20-30cm ei-niin-priimaa jäätä. Tuollainen sulaa maaliskuun auringossa hetkessä!\nUsein käy niin, että kun jäät vihdoin kestävät myös ulompana merellä, niin noilta uusilta jäiltä vedetään vesiperä. Näin käy etenkin silloin kun sisempänä on jo pidempään ollut jäätä. Uusien jäiden alla ahven saattaa olla hajallaan syvässä vedessä eikä se ole vielä noussut matalaan veteen tai karikoille. Niinpä kannattaa päivän aikana kalastaa myös ”vanhojen” jäiden alueelta, vaikka kalastuspaine siellä on kuluneen talven aikan saattanutkin olla melkoinen. Vuosina 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 (2008 ei jäitä!) ahven on löytynyt pääasiassa rantamatalista, joten ne ovat ykkösvaihtoehtoina vastaisuudessakin. 2013 ahvenia löytyi joiltakin sisäsaariston karikoilta, mutta erittäin hyvin aivan tasapohjaisilta alueilta, erityisesti sellaisilta paikoilta, missä edellisenä syksynä oli ollut laajoja pikkukalaparvia. 2019 ahvenkannat ovat merellä vahvat, mutta kalat ehkä enempi matalassa mistä isoja parvia ei tahdo löytää- ainakaan samalla tavoin kuin syvemmiltä kareilta.\nAhvenkantojen valitettava hiipuminen Suomenlahdella on saanut monen ahvenpilkkijän kokeilemaan kuhan pyyntiä pilkillä. Välineet (pysty- ja tasapainopilkit) ovat lähestulkoon samat eikä paikoissakaan ole suuria eroja – pyöritäänhän nykyään ahvenen perässä samoissa sisälahdissa mistä löytyy myös kuhaa. Suurin ero on pilkin uittotekniikassa. Kuhan pilkinnässä kannattaa unohtaa pilkille tehty hieno uintiliike. Kuhapilkkiä pidetään vain paikallaan, heilautetaan rauhallisesti ja taas pidetään paikallaan. Tämä laji jos mikä kysyy lehmänhermoja, mutta hartaan yrityksen tuloksena voi olla 5-10 mittakalaa. Valitettavan monella pilkkipaikalla tapetaan joukoittain alamittaisia kuhia. Syvästä vedestä nostettaessa pikkukuha ei ole enää elinkelpoinen. Niinpä tulisi välttää syvän veden paikkoja joissa suurin osa saaliista on alamittaista.\nMade on helmikuun kala. Kutu ajoittuu Helsingin seudulla venemessujen ajaksi, eli helmikuun toiselle viikolle. Itäisellä suomenlahdella kutu alkaa perinteisesti jo aiemmin ja Läntisellä puolestaan myöhemmin. Ennen kutua kaloja saattaa tavoittaa kutupaikalle johtavien salmien reunoilta syöttipilkillä, mutta kutuajan lähestyessä syöttipyynti heikkenee.\nTaidokkaimmat käärmeenlumoajat osaavat keinuttaa madepilkkiään paremmin kuin muut ja he vetävätkin parhaat saaliit. Made siis houkutellaan ranneliikkeellä vieheen luo ja sitten se haksahtaa koukkuun laitettuun syöttiin, joka on kalanpala. Madepilkkejä on joka lähtöön, jopa pelkällä jigipäällä minkä koukkuun laitetaan pala kalan lihaa, saa mateita.\nHämärät illat ja aamut ovat perinteistä pyyntiaikaa, mutta liikkeelle kannattaa lähteä myös päiväsaikaan kunnon matalapaineen ja lumipyryn osuessa kohdalle. Parasta madeaikaa jatkuu yleensä viikon päivät mutta made ottaa kyllä syöttipilkkiin jos vain mateet jostain kudun jälkeen tavoittaa.\nMaaliskuussa kunnian kenttien kutsu kuuluu yhä voimakkaana ja mahdollisuus hyvään pilkkisaaliiseen on yhä olemassa – jos vain jaksaa etsiä hajallaan uiskentelevia parvia. Ahventa voi löytää vielä syviltä 10 metrin karikoitakin, mutta kalat ovat siellä yleensä pieniä. Suuremmat kalat löytyvät matalammasta vedestä ja kuun loppua kohti yhä vain lähempää rannikkoa. Avomerien ahvenet vaeltavat kohti sisälahtia ja sopivassa penkan reunassa voikin viettää ikimuistoisen pilkkipäivän. Kaloja voi löytyä aivan rantamatalasta eikä jäältä kannata lähteä turhan aikaisin pois, sillä matalassa vedessä uiskentelevat isot körmyniskat saattavat innostua syömään vasta hämärän tullen.\nAuriko lämmittää jo selvästi ja jäällä on huippumukavat oltavat, mutta ahvenet – etenkin kirkkaalla auringonpaisteella -voivat olla varsin nirsolla syönnillä. Jos lasket surviaisnipulla höystetyn morrin syvyyksiin, voi päivän luonne muuttua kerrasta. Paikasta missä tasapainoon tuli vain muutama töytäisy, alkaa yllättäen nousta komeaa puolikiloista kyrmyniskaa. Ohuella siimalla on jännittävää ohjailla komeita ahvenia avannosta ylös. ”Pilkkiongintaa” parhaimmillaan.\nMaaliskuisena päivänä voi kokeilla myös hauen täkyongintaa. Tämän kalastusmuodon ongelmana on sopivien syöttien saaminen. Helpoiten käyttöön sopivia särkiä saa laittamalla sopivaa mäskiä metrin-kahden syvyydessä olevaan reikään ja pilkkimällä siitä mormyskalla syöttikalat. On oma asiasi käytätkö lyhyttä virveliä, pilkkivapaa tms. kalastuksessa. Onkia voi jokamiehen oikeudella siten että vapa on kädessä tai käden ulottuvilla, mutta jos levittelet syöttejä laajemmalle alueelle, pitää siihen olla vesialueen omistajan lupa.\nMaaliskuussa on myös syytä käydä kopaisemassa läheiset lantalat ja lehtikasat , jos vaikka matoja löytyisi syötiksi. Vähemmällä vaivalla tosin pääsee, jos tyytyy kaupassa myytäviin Dendrobaena-matoihin, jotka tavallista tunkiolieroa kestävämpänä ovat osoittatulleet todella hyviksi syöteiksi. Matoja ei kerätä pilkkisyötiksi, vaan nyt on aika laittaa siikaonget valmiiksi. Suurimmat salmet virtaavat jo sulina ja pioneerihenkisimmät kalamiehet tekevät loppukuusta tunnusteluretkiä uusille paikoille.\nAlkutalvesta pilkkimies tutkailee joka aamu jäätilannetta, ja samoin tekee vannoutunut venekalastaja huhtikuussa. Yöpakkasten ja vesisateiden vaikutuksia tarkkaillaan herkeämättä. Ymmärrettäväähän se on jos ei satu olemaan pilkkimies ja koko talvi on kulunut jäiden sulamista odotellessa. Joitankin talvina etelärannikolla päästään venellä kalastamaan jo maaliskuussa, mutta kovina pakkastalvina kuten 2003 veneellä pääsi vesille vasta toukokuun vaihteessa. Vuonna 2006 jäät lähtivät Porkkalasta varsin myöhään, vasta 24. huhtikuuta kun taas keväällä 2008 meri oli suurimman osa maaliskuuta auki. 2010 huhtikuun alussa jäätä oli paljon, mutta jo 24.4. pääsi veneilemään. Talvella 2012 teräsjäätä muodostui merialueella vain lyhyen aikaa ja alimpana ollut jää pehmeni maaliskuun loppuun. Koko jäämassa oli vain jäätynyttä kohvaa.Silti kesti tovin ennen kuin kohva oli poissa. Ensimmäinen venematka tehti Apajamatkoilla tuona vuonna 14.4. Vaikka alkutalvi 2018 oli lauha, niin kunnon jäät saatiin kumminkin ja sitä oli maaliskuun lopussa merenlahdissa vielä 30cm ja pilkillä käytiin vielä seuraavanakin viikonloppuna eli 8.4. Jäät lähtivät esim. Tammisaaresta vasta 20.4. eli hauen kutua edeltävän pyynnin sai unohtaa-hauki oli kudulla saman tien kun jäät lähtivät.\nKun sitten ensimmäistä kertaa päästään vesille on olo mahtava. Meritaimenta, siikaa, haukea ja ahventa – jopa kuhaa. Kaikkea on yht’äkkiä tarjolla yllin kyllin. Tämä onkin vuoden kiireisintä kalastusaikaa, vaikka tuota kiire-sanaa ei tulisikaan nivoa yhteen mainion harrastuksen kanssa. Ehkä se on vain sitä ”kevättä rinnassa”, menohalua ja intoa joka ei onneksi tunnu kevät keväänkään jälkeen laantuvan.\nMissä vain haukea päästään avovedestä kalastamaan, ovat saaliit kutulahtien edustoilla voivat olla melkoisia. Ruokakalat talteen ja ne isot takaisin veteen kutuaan jatkamaan, on hyvä sääntö kevätkalastuksessa. Kylmän veden kalat mielletään hidasliikkeisiksi, joten kelausnopeus valitaan sen mukaan. Jotkut kelluvat vaaput eivät pysy tarpeeksi syvällä ja paikallaan hitaallakaan katkokelauksella, sillä niissä on nostetta liikaa. Niinpä suositeltavampi vaihtoehto on käyttää uppo- tai keijuvaappua tai isoja jigejä.\nPerinteisten 10-25 grammaisten lusikkauistinten lisäksi toimivia kevätuistimia ovat myös vaaput kuten esim. Rapalan Husky Jerk. pienet X-Rapit sekä keijupainotettu Bomber A10. Vaikka huhtikuussa saattaa olla joitain yli 20-asteisia päiviä, ei veden lämpötila nouse liian korkeaksi taimenen ”lämpötaskupyyntiä” ajatellen, vaan pysyy siinä 4-8 asteen välillä. Veden lämpötilan noustessa yli 8-asteen kalat siirtyvät hieman ulommas karikkojen ja saarten kärkiin jahtaamaan ohikulkevia kevätsilakoita.\nTouko-kesäkuun vaihteessa keväinen kutusilakka on sisäsaaristossa ja taimen mässäilee runsaalla ruoalla. Kalamies siirtyy alkukevään pyyntipaikoilta hieman ulospäin, mutta ei vieläkään ulkomeren karikoille. Sisäselkien niemien kärjet ja selkää vastassa olevat suurten saarten kivikkorannat missä syvyys heittoetäisyydellä rannasta on 4-6 metriä, ovat tämän vuodenajan ottipaikkoja. Jos on tietoa silakan kutupaikoista, niin tällainen tieto on kullan arvoista. Missä on paljon ruokaa, niin siellä on taimenia, isojakin.\nTaimenuistimissa ei juuri yllätyksiä ole, mutta muutama reissu on pelastunut vaappujen avulla. Kyse on nähdäkseni vain siitä, että moni lusikka nousee liian helposti pintaan sellaisina päivinä, kun taimen ei sitä tee. Muutama heittovaappu (Esim.Rapala Countdown, Rapala Jerk, Rapala Tail Dancer, Bomberin A10 keijuvaappu,Stormin Thunderstick tai Flutterstick) kannattaa pitää mukana kesän taitteen taimenmatkoilla.\nLohenuistelukausi alkaa kesäkuun taitteessa. Innokkaimmat alan harrastajat ovat haravoineet selkiä jo huhtikuun puolelta asti, mutta tilastojen valossa vasta touko-kesäkuussa isot lohet ovat liikkeellä. Mikäli suuri lohikala kiinnostaa niin nyt sitä kannattaa lähteä pyytämään jos koska. Jokisuita kohti vaeltavat lohet uivat aivan pinnan lähellä eikä tähän vuodenaikaan syvätakiloita tarvitse käyttää. Uistimen eteen laitetaan lisäpaino tai painosyvääjä viemään lusikan tai raksin 2-10 metrin syvyyteen.\nIsoja plaanerikelkkoja ei välttämättä tarvitse, vaikka niillä kieltämättä lisää pinta-alaa saadaankin peitettyä. Pari pikkuplaaneria veneen molemmin puolin, ja vene on valmis lohen pyyntiin! Tulee muistaa että haukihaspelin siimakapasiteetti saattaa käydä riittämättömäksi ison lohen iskiessä uistimeen, mutta mitään järjettömän raskasta kalustoa ei kannata lähteä hankkimaan. Hyrräkeloista 6000 koon kelalla ja 0,40mm:n siimalla pitäisi kymppikiloinen lohi tulla helposti ylös. Mutta aina on olemassa se mahdollisuus – ja ensikertalaisella riski on erityisen suuri – että lohi painaakin 15-20 kiloa, jolloin tällaisen kelan siimavarasto voi käydä riittämättömäksi.\nEntä mitä kuuluu Suomenlahden suositulle hauelle? Kevään kututouhut ovat ulkosaaristoa myöten takanapäin ja kalat ovat hyvässä kunnossa mässäiltyään kutevilla kuoreilla, silakoilla ja särjillä. Vesi on vielä viileää, joten isoja kaloja löytyy vielä matalasta vedestä. Nyt on mitä mainioin aika lähteä ennätyshaukijahtiin!\nToukokuun viimeisillä viikoilla on erikoinen taipumus antaa keskimääräistä isompia jigikuhia. Näihin aikoihin saadaan runsaasti myös hauenkalastuksen sivusaaliina heittovaappuihin iskeneitä kuhia – ilmiö joka tapahtuu vain kerran vuodessa. Tähän ilmiöön on vaikuttamassa kuhan alkava kutuaika. Kalat ovat vaeltaneet kutukarikoille ja karikkojen ympäristöstä saa jigillä naarakuhia ja karikkojen päältä koiraskuhia. Toukoukussa kuhia saattaa saada päiväsaikaan, mutta kesäkuussa kalat muuttuvat selvästi yöaktiivisiksi ja parhaat saaliit saadaan keskiyön molemmin puolin – mutta aivan pimeimpänä hetkenä on yleensä hieman hiljaisempaa. Kalastus tapahtuu usein vain muutaman metrin syvyydessä jolloin on helposti huomattavissa kuinka paljon paremmin pieni ja leijaileva jigipää pyytää tuolloin kaloja. Ottavia jigejä ovat mm. A1 matojigit sekä Lunker Cityn Finn-s-Fish sekä Shaker.\nSyksy ja kevät ovat perinteisesti hyviä kalastusaikoja Suomenlahdella ja keskikesä on ollut hiljaisempaa aikaa. Kala ei syö, sanoo kalastava kansa, kun kala ei nappaa uistimeen. Mutta totuus on aivan toinen. Lämpimässä vedessä kalan aineenvaihdunta ja kasvu on huipussaan, joten ruokaa kuluu aivan toiseen tahtiin kuin viileän veden aikana. Kala siis syö, mutta vaikeudet alkavat, kun kalastajan pitäisi löytää kalat lämpimästä vedestä. Kalat ovat hajaantuneet uusiin paikkoihin ja sellaisiin syvyyksiin, että tavallisella lusikkauistimella kalastava ei niitä usein tapaa.\nViileämpää vettä löytyy heinäkuussa ulkomeren reunasta missä ahvenen pyynti saattaa olla tuottoisaa. Koko Suomenlahden alueella ulkosaariston haukikannat ovat varsin vaatimattomat, joten hauen pyynti kannattaa keskittää sinne missä kaloja on runsaasti, eli sisäsaariston lämpöön ja sieltä löytyvät myös parhaat kuhavedet.\nHauen kalastuksessa keskitytään kahteen asiaan, sään ja kellon tarkkailuun. Keskellä kaunista aurinkoista kesäpäivää on toki mahdollista saada joitain haukia, mutta varsinaiset ottiajat ovat aikaisin aamulla tai myöhään illalla. Monilla kalamiehillä tuo iltakalastus luontuu helpommin ja syönti alkaa kun varjot illalla pitenevät. Auringon laskun aikaan on yleensä hyvä syönti jo käynnissä ja kalastusta voi jatkaa keskiyöhön asti. Kalojen aktivoitumisen voi myös kuulla ja nähdä. Päivällä niin hiljaiselta tuntunut meri herää illalla eloon ja saaliin perässä syöksyvien haukien loiskauksia voi kuulla sieltä täältä. Hauki on herännyt ahvenvitojen juurilta ja noussut väliveteen vaanimaan. Kalastuspaikan syvyys sanelee sen minkä tyyppistä uistinta kannattaa kesähauelle tarjota. Perinteisten kasvustojen reunamilta kalat saattaa tavoittaa niin vaapulla kuin myös lusikalla. Lusikkauistinta uittavan on vain pidettävä mielessä että siiman päässä on ottiväline jonka teho moninkertaistuu kun kelausliikkeeseen yhdistetään oikea käsiala. Kelauksen yhteydessä tehdyt pitkäkin pudotukset saavat uistimen uimaan syvemmällä ja tekevät uintiliikkeestä poukkoilevan ja ärsyttävän.\nPäivällä haukea kannattaa lähteä pyytämään jos pitkän kauniin sääjakson jälkeen tulee pilvinen ja tuulinen päivä. Sadepilvet tuovat usein tullessaan kaivatun tuulen ja syöntivimman sytyttävän tumman ilman.\nJos kalapäivän aikana ei tuule eikä pilvistä ole tietoakaan on silti jonkinmoiset mahdollisuudet saada saalista. Kalapaikka on vaihvaihdettava sellaiseksi, että siellä on hieman varjoisammat oltavat hauelle. Eli mennään kalastamaan sameaan tai syvään veteen. 4-5 metriä syvät uppokarikot ja niiden rinteet ovat osoittautuneet hyviksi kalapaikoiksi. Jos tällaisella karikolla heittää teräsperukkeella varustettua kalajigiä, mitä tahansa voi tapahtua.\nHeinäkuun ahvenelle pätee samat ohjeet kuin hauellekin. Aamu- ja iltasyönti korostuvat huippuhetkinä. Merellä on monen tyyppisiä karikoita, minkä reunoilta ahvenia saadaan lipoilla, pikkuvaapuilla ja jigeillä, mutta vielä paremmiksi ottipaikoiksi ovat osoittautuneet virtaavat ruohikkoiset salmet. Rantojen läheisyydessä kasvuston seassa on yleensä runsaasti pikkukalaa ahventen ravinnoksi. Sieltä siis yrittämään. Hyvällä tuurilla pääsee todistamaan ahventen ajoa ja saalisvasun nopeaa täyttymistä. Hieman syvemmästä vedestä virran karikoiden kupeesta kalastettaessa on jigin eteen laitettava teräsperuke, sillä haukivaara on ilmeinen.\nHeinäkuun pääkala on kuitenkin kuha. Kuha mielletään kalaksi, jota voi uistella vain yöllä. Osa totuuden siementä on tässäkin käsityksessä mukana. Kirkkaiden vesien alueella kuha nimittäin nousee pintaan vieheiden tavoitettavaksi vasta yön pimeimpinä hetkinä. Mutta sameissa sisälahdissa uistelu keskellä kirkasta päivää saattaa olla aivan yhtä tuottoisaa kuin yöpyyntikin. Eikä jigiä unohdeta keskikesälläkään. Esimerkiksi yksi suurimmista jigikuhista Suomessa pyydetiin vuonna 2009 heinäkuussa A1-matojigillä.\nHeinäkuussa kalastamme paitsi merialueella, niin myös Etelä-Suomen suurilla järvillä. Kuhan kalastus on pääasiassa jigipyyntiä, joko perinteiseen tyyliin heittämällä tai sitten kalastamme vertikaalityylillä kuhia karikoiden tai penkkojen reunoista – joskus jopa yksittäisiä kaikuluotaimessa näkyviä kaloja välivedestä täsmävertikaalilla. Saaliit ovat erinomaisia.\nJos antavat jotkut elokuun päivät merkkejä alkavasta mainiosta syyskalastuksesta, saattaa jo seuraava kalareissu kääntää ajatukset päälaelleen. Tuulisena ja pilvisenä päivänä saattaa esimerkiksi haukea saada ihan mukavasti, mutta menepä yrittämään keskellä aurinkoista tyyntä päivää kirkkaan veden alueelta. Jos noissa olosuhteissa voit kehuskella hyvällä haukisaaliilla olet melkoinen kalataituri.\nKirkkaassa vedessä, aurinkoisella ja tyynellä säällä ei siis missään tapauksessa kannata lähteä haukia yrittämään. Rantahauetkin, ne joita nyt normaalisti joka paikasta saa, lymyävät tiukasti kasvustojen juurella eivätkä lähde nousemaan yllä viipottavien lusikoiden tai vaappujen perään. Kaikkein korostetuimmin nämä kolme kauhutekijää ovat olemassa juuri elokuussa. Keväällä voi olla tyyntä ja aurinkoista, mutta vesi on vielä viileää, joten kalaa tulee. Myöhemmin syksyllä voi myös auringonpaisteessa ja tyynessä saada hyvin haukia, mutta ei elokuussa.\nMitä siis tehdä, keskittyäkö marjastamiseen ja sienestämiseen?\nNiin huonosti eivät asiat sentään ole. Hauenkalastajan on vain odotettava pilvisiä ja tuulisia kelejä tai kalastettava vain ilta tai aamuhämärässä. Tai sitten voi keskittyä sellaisten kalojen pyyntiin, joita elokuussa saa paremmin. Eli ahven ja erityisti kuhavälineet esille.\nElokuu on Etelä-Suomen järvillä uskomattoman hyvää kuhan jigikalastusaikaa. Kevyet välineet ja leijaavat jigit tuottavat armottoman kovia tärppejä, jotka varmasti koukuttavat tähän kalastustyyliin. Välillä kokeilemme vertikaalitekniikalla isompia jigejä ja tavoittelemme niitä isoja. 5-7 kilon kuhia. Illat ovat lämpimiä ja kalastus uskomattoman hyvää. Elokuussa kannattaa lähteä kuhan pyyntiin!\nElokuun ahvenen käytöksessä on pieniä piirteitä syksystä, mutta pääsääntöisesti kalastus on samantyyppistä kuin heinäkuussa. Ravintokalaa puollollaan olevat vesikasvustoreunaiset virtapaikat ovat sisäsaariston ehdottomia ykköspaikkoja. Ulkosaaristossa on puolestaan havaittavissa jo merkkejä ahvenen parveutumisesta – joskin suurten parvien löytäminen ei ole läheskään niin varmaa kuin myöhemmin syksyllä. Jotkut ulkomeren reunan karikot keräävät jo elokuussa valtavia ahvenparvia. Mukaan siis kevyt vapa ja pieni kela ja mikä tärkeintä, eri kokoisia jigipäitä sopiva lajitelma. Sopiva jigin koukkukoko on 1 tai 1/0 (puhutaan kuitenkin yli 200g:n ahvenista) ja tuollaiseen koukkuun pitäisi löytyä 5, 10 ja 15 gramman päitä. Matalalta karikolta kalastettaessa 15 grammainen pää kerää vain levää ja siksi on mukavampaa ja tehokkaampaa kun pakista löytyy myös kevyempiä päitä. Kun pienipäiseen mutta isokoukkuiseen jigiin liitetään tarpeeksi iso toukka-tai kalajigi, niin kalamiehellä onkin yhtäkkiä käytössään viehe joka toimii mainiosti myös välivedessä. 15 gramman jigipäitä tarvitaan kun kalastetaan karikon syvempiä reunoja. Jigipyrstön värinä ruskea (pumpkinseed tai motoroil muunnoksineen) on pomminvarma valinta, mutta vielä parempaa ottiväriä voi toki etsiä päivän aikana- jos moiseen uskoo.\nVaikka monet aloittavat meritaimenen syyskalastuksen vasta kylmien vesien aikaan lokakuussa, niin kalaa saa heittämällä kuin uistelemallakin jo elokuusta lähtien. Uistelija etsii kaloja karikkoja ja syviä uppomatalia kiertelemällä. Yleinen uistelusyvyys on noin 3-10 metriä. Heittokalastaja tarkkailee luotaimensa lämpötilamittaria. Kovien tuulten jälkeisinä päivinä voi löytyä kumpualueita, missä vesi on huomattavasti muuta ympäristöä viileämpää. Tällaisilla alueilla veden lämpö saattaa olla alle kymmenen astetta ja taimenet löytyvät aivan karikkojen tyrskyistä. Elokuulle ovat myös tyypillisiä hyppivät taimenet. Kun vene lähestyy karikkoa, niin yhtäkkiä jostain saattaa ponkaista taimen ylös, ikään kuin se haluaisi paremmin nähdä tulijan. Lähestyvä kutuaika ja reviirikäyttäytyminen lienee selityksenä oudolle hyppimiselle.\nJos on outoa tuo taimenen hyppiminen, niin vaikea on myös löytää selitystä salakan elokuiselle käyttäytymiselle. Tuo pieni parvikala nimittäin kerääntyy elokuussa paikoin valtaviksi parviksi ja tyyni elokuun illan merenpinta näyttää välillä aivan kiehuvan kalaa. Massaparvia löytyy niin lahdista kuin virtasalmistakin ja tällaisesta paikasta täkykalastajan on helppo käydä täydentämässä syöttivarastoaan. Valtavat parvet saattavat pysyä viikkokaupalla samalla alueella, mikä ei jää petokaloilta huomaamatta. Pikku hiljaa paikan ahven ja haukikanta kasvaa kasvamistaan, sinne siis uistimia, jigejä ja täkykaloja liottamaan.\nMeren lämpötila saattaa muuttua nopeastikin. Kovat yhtäjaksoiset pohjoistuulet työntävät Suomenlahden alueella lämpöisen pintaveden ulapalle ja tilalle kumpuaa viileää alusvettä. Mitä lähempänä ollaan ulkosaariston reunaa, sitä nopeampaa on lämpötilan muutos. Muutamassa yössä saattaa pintaveden lämpötila laskea monella asteella, kuten kävi esimerkiksi vuonna 2002 juhannuksen tienoilla. Pintaveden lämpötila laski tuolloin 10 asteeseen ja jo loppuneeksi julistettu kevään meritaimenkausi käynnistyikin lyhyeksi ajaksi uudelleen. Vähässä vain olivat ne kalastajat, jotka intoutuivat tuolloin kareja koluamaan. Taisivat kaikki olla kuhan tai hauen pyynnissä.\nSyyskuun tuulten jälkeen vesi ei enää siinä määrin lämpene kuin kesällä, vaan jäähtyminen alkaa olla pysyvää. Parempia kalakelejä kohti ollaan menossa. Lämpötilan muutos vaikuttaa kaikkiin kaloihin, mutta joka lajiin hieman eri tavalla. Vesien kylmetessä särkikalat kaikkoavat rantamatalista ja saattaapa ahvenen onkijakin vetää vesiperän, vaikkakin ahventa tavataan ravinnon perässä matalassa toisinaan aina marraskuulle asti. Vesien viiletessä taimen nousee karikoille ja jonkinlaisena ohjenuorana voi pitää 14 astetta. Mikäli vesi on tätä lämpimämpää tulee taimenta lähinnä vain ulompaa ja syvältä uistelemalla mutta viileämmässä vedessä alkaa taimenta saada myös heittämällä karikoilta. Tässä on melkoisia vuosikohtaisia vaihteluita. Joskus kalat tulevat karikoille vasta marraskuussa, mutta toisinaan jo elokuussa. Vaihtelua ilmenee, sillä lämpötila ei yksin määrää kalojen käyttäytymistä. Taimenkarikoilla tulee olla myös ruokaa, jotta taimen siellä viihtyisi. Ja taimenen ravintokohteillekin on oltava ravintoa jotta ne viihtyisivät karikolla, eli ravintokohteiden ravintokohteillakin tulisi olla ravintoa….Niinpä. Kaikki vaikuttaa kaikkeen. Muutokset pienelijöiden populaatioissa saattavat vaikuttaa taimenen esiintymiseen, ne vain jäävät meiltä helposti huomaamatta vaikka ihminen itse onkin vastuussa näistä – usein niin negatiivisista – muutoksista.\nHauki kuuluu lajeihin, joiden pyynti helpottuu viileän veden myötä. Pienten haukien optimilämpötilaksi ovat tutkijat määritelleet 19-22 astetta. Yli 75 senttisillä hauilla optimilämpötila on 10-13 astetta. Näissä lämpötiloissa hauet siis kasvavat parhaiten. Tulokset ovat yhtenevät kalamiesten havaintojen kanssa. Pienet hauet tavoittaa kesällä rantamatalista, isot ovat syvemmällä viileämmissä vesikerroksissa. Syyskuussa isollekin hauelle sopivan lämpöistä vettä löytää uistinten uintisyvyydestä, joten ainakin tuon teorian mukaan kalaa pitäisi tulla mitä parhaiten. Ja haukia tuleekin huomattavasti paremmin kuin elokuussa, erityisesti kovalla tuulella. Vaikka tuuli veneen käsittelyä vaikeuttaakin, niin kalaa tuntuu monesti tulevan sitä paremmin mitä kovempi tuuli tuivertaa.\nAhventa saattaa löytää monesta vesikerroksesta. Joskus kala on matalassa, mutta joskus syyskuussa on tullut vastaan päiviä jolloin ahventa on täytynyt etsiä jopa 13-18 metrin syvyydestä. Tällaiset päivät ovat omiaan avaamaan kalamiehen silmät aivan uusissa syvyyslukemissa. Heittokalastajalle löytyy kalastettavia kohteita vielä 15-20 metrin syvyydessä! Jotta kalastus olisi mielekästä noista syvyyksistä, täytyy jigipään painaa 20 grammaa tai enemmän, siimapaksuudesta riippuen. Luotipääjigejä voi menestyksellä kokeilla näistä syvyyksistä ja erittäin tehokkaasti raitapaitoja tulee ylös isolla silmäpilkillä jonka niin ikään voi kiinnittää heittovapaan. Wanhan ajan heittopilkit siis kunniaan!\nSyyskuussa kuhan jigikalastus muuttuu järvialueilla vaikeammaksi, mutta merialueella kuhan syksyinen jigikalastus on jo täydessä vauhdissa ja mielenkiintoista kalapaikkojen ja ottivärin etsimistä on tiedossa. Kirkkaan veden alueella joutuu päiväsaikaan kalastamaan yli 10 metrin syvyydessä kun taas sameammissa lahdissa kalat löytyvät matalammalta.\nLokakuu on monen mielestä vuoden paras kalakuukausi. Ilmat ovat vielä lämpimähköjä, on mukava kalastaa ja viilentyvä vesi on pistänyt kalat liikkeelle. Tämän huomaa myös kalastusopas kalenteristaan – lokakuu on yleensä buukattu täyteen ensimmäisenä!\nJigikalastuksen yleistymisen myötä heittokalastajat ovat löytäneet aivan uusia kalastussyvyyksiä myös hauen pyyntiin ja sen myötä saalisvarmempia päiviä. Jostain syystä hauen syväkalastuksen osaajia ei vain tässä maassa ole kovinkaan monta. Perinteinen ruohikkorantojen ja karikkojen koluaminen vaapuilla tai lusikoilla sekä alle kolmemetrisen veden kalastaminen ei todellakaan kerro koko totuutta alueen haukikannoista.. Tietyt karikot ja salmialueet antavat haukia hyvin vielä 6-10 metrin syvyydestä. Noissa syvyyksissä ei toimi enää syvännevaaput vaan haukia on tavoiteltava suurten jigien avulla. Kalastus vaatii enemmän kärsivällisyyttä kuin matalan veden kalastus, sillä kestää oman aikansa ennen kuin jigi on painunut pohjaan, eikä sen uittaminen noissa syvyyksissä ole yhtä nopeaa kuin lusikan uitto matalassa vedessä. Mutta käsivällisyys palkitaan. Jotkut suosivat suuria toukkajigejä, toiset taas kalajigejä. Pienentämällä hieman jigin kokoa ei saaliiksi ehkä tule ennätyshauki, mutta sitäkin runsaampi lajitelma haukia, ahvenia, kuhia…..\nJoinakin vuosina meritaimenkalastus alkaa jo elo-syyskuussa toisinaan vasta lokakuussa. Jostain syystä lokakuussa on joku lyhyt jakso, jolloin viikon parin sisään saadaan huomattavasti kookkaampaa kalaa kuin kyseisenä vuonna keskimäärin. Jos siis saat ison kalan tai kaksi ja haluat niitä vielä lisää tämän syksyn aikana, niin kaikki mahdolliset pekkaset ja muut vapaat on käytettävä vesillä liikkumiseen. Rauta on taottava silloin kun se on kuumaa. Viikon kuluttua jakso saattaa olla jo ohi ja isot tiessään. Mistä tässä on kysymys? Saattaa olla niin, että juuri lokakuussa sattuu sopivat ilmat jolloin isommatkin kalat saapuvat rantojen läheisyyteen. Kovan pyyntipaineen johdosta moni iso kalat otetaan tuolloin ylös ja ne jotka ovat päässeet uistimesta irti, oppivat ja tulevat varovaiseksi. Joka syksy jonkun tietyn niemen kärjessä yksi jos toinenkin kalastaja on päässyt näkemään ison seuraavan kalan, jota kukaan ei tunnu saavan ylös…Vaan saattaapa joku toinen teoria olla vähintään yhtä pätevä, näitähän me kalamiehet mielessämme pyörittelemme….\nIsot ahvenet ovat siellä missä kalat ovat, missä kalat ovat, missä kalat ovat…. Tutuilta vesiltä löytää vain harvoin uusia ison ahvenen paikkoja. Viisaat raitapaidat tietävät kyllä missä on runsain pöytä katettuna.\nSuojaisilla sisäselillä särjet kokoontuvat massaparviksi. Valtavat parvet kaikuluotaimen näytöllä saattavat todellakin olla särkiä eikä silakoita. Luotaimessa silakat esiintyvät tiukkoina palloina jotka veneen nopeassa ajossa näkyvät pystytolppina. Särjet eivät ole yhtä tiukoissa parvissa vaan parvi on ikään kuin enemmän hajallaan. Särjet voi löytää milloin pohjasta, milloin taas pinnan läheltä. Joskus ulkosaaristosta saattaa löytää syvältä isokokoista särkeä, mutta ahvenenkalastajaa kyllä kiinnostaa enemmän rannikon läheisyydessä uiskentelevat 1-3 vuotiaiden särkien parvet, sillä ne ovat mitä mainiointa ruokaa ahvenille eli siellä ruokakalojen lähettyvillä uiskentelevat myös isot ahvenet. Kalat ovat siellä missä kalat ovat…..\nLokakuussa etelärannikonkuha löytyy sisäselkien syvistä salmista sekä sisälahtiin johtavien syvänneurien reunoilta sekä laajemmilta syviltä savipakoilta ja niiden reunoilta. Eläinplanktonin nousu syvyyksistä tuo valtavat määrät ruokaa matalaan veteen ja kuhat liikkuvat niiden perässä. Edellä mainitut särjet voivat hyvinkin houkutella kuhia aluelle, joten kuhia kannattaa kokeilla särkien seasta. Pyynnissä käytetään jigejä tai jigirakseja ja pyyntisyvyys voi vaihdella 5 metristä aina 15 metriin.\nKun kuha on yli 5m:n syvyydessä alkavat vertikaalijigaajan hetket. Uusi tekniikka on todella tehokas tapa pyytää nimen omaan isoja kuhia. Laita siiman päähän 15cm pitkä Fin-s-Fish kalajigi – kyllä iso kalajigi – ja varaudu ranteille lyöviin koviin tärppeihin. Huippuhauskaa!\nMarraskuussa päivät lyhenevät kukonaskelin. Iltasyönnistä ei voi enää juuri puhua sillä hämärän perään tulee hetimiten pimeä. Koko päivä voi olla niin pilvinen ja tumma että tunnelma on kuin olisi iltasyönnillä – myös kalansaaliin puolesta. Kiinnostusta haukien pyytämiseen on omiaan lisäämään se, että mahdollisuudet suuren kalan saantiin matalasta ovat lähes yhtä hyvät kuin keväällä. Toiset pyytävät haukea syvemmästä vedestä ja osa uistelee. Ja kaikki saavat kalaa. Valtavat silakkaparvet uiskentelevat sisäselillä ja sopivan tyyninä päivinä voi kuulla melkoisia losautuksia keskeltä selkää. Hauet ne siellä mellastavat silakoitten perässä. Viileän veden hauelle tarjotaan yleensä vaappua jossa on rauhallinen uintiliike. Kesäretkien jäljiltä viehepakin pohjimmaisiksi jääneille vaapuille saattaa siis nyt tarjoutua näytön paikka.\nKun aallonkorkeus merellä kasvaa kannattaa meritaimenen kalastajan tarjota viehettä vähän syvemmällä. Uistelija lisää painoa uistinten eteen ja heittokalastaja tarjoaa kaloille syvemmällä uivaa 30- grammaista lusikkaa tai sitten vaappua. Marraskuussa osa taimenista on vaeltanut sisäsaariston ulkoreunaan, mistä niitä voi tavoitella heittämällä tai vetämällä. Kovan kelin yllättäessä ei siis ole välttämätöntä keikkua ulkokareilla vaan voi menestyksellä tulla kalastamaan saariston suojaan.\nTuivertava tuuli ei ehkä tunnu mukavalta, mutta on ainakin heittokalastajan ystävä sillä se helpottaa kalojen löytämistä. Monta päivää samasta suunnasta puhaltava tuuli siirtää heittokalat samantyyppisiin paikkoihin, jolloin muut paikat voi jättää heittämättä. Kun päivän aikana käydään läpi olosuhteiden mukaisia huippupaikkoja, se ei voi olla heijastumatta saaliissa\nMoni taimenmies pitää etelän ja lännen puoleisia tuulia parhaina kalantulon kannalta. Kun tuulet muuttuvat, muuttuvat myös virtaukset ja pikkukalojen liikkeet. Jos vain jääräpäisesti koko päivä kokeillaan aiemmin toimineita heittosuuntia ja kalastetaan vain samoja rantoja, ei saalista kerry. Oli kyseessä sitten hauki, silakka tai taimen, niin niitä kaikkia löytyy (yleensä) parhainten tuulen alapuolisilta rannoilta. Kalapaikkoja valittaessa kannattaa siis ottaa huomioon tuulen suunta, eikä pelkästään se mistä aiemmin on tullut kaloja. Jotta kalapaikan valinta ei olisi näin yksinkertaista, lienee hyvä todeta että on olemassa kareja tai saaren kärkiä, joihin tuulen suunnan muutokset eivät tunnu vaikuttavan. Ilmeisesti tällaisella paikalla on suotuisat virtaukset tuulella kuin tuulella.\nTaimen viihtyy tyrskyn tai uppokarien virtauksissa, mikä osittain selittää sen, miksi kovalla kelillä heittokalastajan saaliit pienenevät. Myrskyllä taimenelle otollisten paikkojen määrä kasvaa eli sama kalamäärä jakaantuu useamman paikan kesken, millä on tietysti kalatuloa heikentävä vaikutus. Kun myrsky tyyntyy vain tietyt niemet ja karikot jäävät kuohuamaan ja näitä koluamalla saaliin todennäköisyys puolestaan kasvaa.\nAhvenen venekalastuksessa marraskuu on ehkä vuoden paras kuukausi, ainakin kokonaissaaliiden puolesta. Ahvenparvien nopea liikkuminen on vähentynyt ja ne asettuvat paremmin aloilleen. Ahvenet löytää yleensä noin 5-10m:n syvyisiltä karikoilla, mutta vuosittaista vaihtelua tässäkin on. Esimerkiksi 1999 oli tavattoman huono vuosi, ahven ei jostain syystä kerääntynyt tavanomaisille paikoille. 2000 oli normaalivuosi ja kalaa löytyi monin paikoin erittäin hyvin. 2001 oli puolestaan omalaatuinen. Alkukaudesta ahventa löytyi hyvin suurina parvina, mutta sitten kalat jostain syystä tuntuivat hajaantuvan ja niitä löytyi syvältä sisäsaaristosta melko matalasta vedestä vielä marraskuussakin. Tämä saattoi osaksi johtua siitä, että veden lämpö jäähtyi alle 10 asteen vasta marraskuun puolivälissä. Syksy 2002 oli sekin erikoinen. Pääsääntöisesti karikot olivat tyhjiä, mutta mistä ahventa lopulta löytyi, sitä saattoi olla suunnattomia määriä. Kalat olivat vielä loppukaudesta yllättävän matalassa vedessä ja aivan rannikon tuntumassa. Syksy 2003 oli hyvin samankaltainen kuin edeltäväkin vuosi. Syksyllä 2006 ahven kerääntyi monin paikoin matalaan elokuun puolenvälin jälkeen ja sitä sai todella isoja saaliita. Sen jälkeen ahvenet kaikkosivat ja löytyivät taas uudelleen matalasta 5 metrin vedestä lokakuussa. Marraskuu oli vuonna 2006 ahvensaaliittemme osalta kohtalainen. 2012 oli ehkä perinteinen ahvenvuosi, kalat melko syvässä ja kun ne löytyivät, niitä tuli oikein hyvin. 2018 oli ”Normaalivuosi” ja ahvensaaliit erinomaisia.\nPitkään jatkuvat samanlaiset sääolosuhteet ovat myös ahvenen kalastajan mieleen. Kun kalaparvet onnistuu löytämään, niin raitapaitoja löytyy samasta syvyydestä tai muutoin samantyyppisistä paikoista pitkin rannikkoa. Mutta olosuhteet eivät valitettavasti kovin samankaltaisina pysy, vaan vaihtelevat tuulten aiheuttamien virtausten myötä. Niinpä venekalastaja saa välillä käydä karin jos toisenkin läpi ennen kuin soppakalat ovat kasassa.\nKuhaa pyydetään nyt syvästä – paitsi joistakin Suomenlahden rannikon jokisuista, missä kuha viileästä vedestä huolimatta voi olla vain kahden metrin vedessä. Matalasta kuhat tavoittaa keveillä jigipäillä, mutta syvälle kannattaa vertikaalijigiin laittaa iso jigipää 20-30g, sillä monin paikoin huippusaaliita nousee 15-20 metrin syvyyksistä.\nJoskus koko syksy voi olla kitsas hauen suhteen, kuten esimerkiksi 2011. Huononakin haukivuonna kalantulo parantuu vesien jäähtyessä viimeistään marraskuussa. Jos haluaa ennätyshauen pyyntiin panostaa, on vesillä oltava huhti-toukokuussa tai sitten marras-joulukuussa.\nJäiden tulo lopettaa venekalastuksen Suomenlahdella yleensä joulukuussa. Veneenomistajat eivät jäistä niin välittäisi, sillä taimenkausi on parhaimmillaan ja haukeakin tulee kohtalaisesti – erityisesti leudon päivän sattuessa kohdalle. Pilkkiminen veneestä on erityisen tuloksellista. Hyvien ahvensaaliiden lisäksi monin paikoin nostetaan partaan yli myös komeita kuhia niin pilkillä kuin myös jigeillä. Loppukauden avovedessä suuria ahvenparvia on löytynyt 8- 14 metrin syvyydestä, kalojen koon vaihdellessa 200-500 gramman välillä, mutta suljetuissa lahtivesissä kalat voivat olla matalammassakin, mistä myös ne todella suuret ahvenet usein löytyvät. Kuhan jigikalastuksessa vertikaalijigit ovat parhaimmillaan. Kalat ovat hidasliikkeisiä ja helpommin narrattavissa ärsyttävän hitaasti uitetulla vertsujigillä.\nTalvi 2019-2020 on historiallinen, sillä taimenta pääsi etelärannikolla kalastamaan läpi koko talven. Taimenen talvikalastuksessa kannattaa pitää mielessä rauhallinen uittotekniikka. Kevennetyt vieheet ja lipat pääsevät oikeuksiinsa, joskin perhot toimivat vieläkin viettelevämmin. Jos et perhokalastusta harrasta, niin eipä hätää. Perhoa voi heittää virvelivavalla apupainon kanssa, sen voi kiinnittää lusikkauistimen eteen sivutapsiin tai sitten 30cm:n tapsiin jonkun vahvaliikkeisen vaapun perään. Bombette on sulavalinjainen heittopaino ja aivan erinomainen perhon heittoon virvelillä. Bombetessa on n. 20cm pitkä putki ja muovinen paino osa. Siima pujotetaan putken läpi ja siihen sidotaan leikari. Leikariin kiinnitetään 1-1,5m pitkä siimaperuke esim. 0,30-0,35mm ja sen päähän perho. Bombetteja löytyy hitaasti tai nopeasti uppoavina. Hitaasti uppoava 20g Bombette on omiaan matalia rantoja kalastettaessa.


Sota pakotti kolttasaamelaiset rakentamaan väliaikaisen kodin Urho Kekkosen kansallispuiston metsäkankaille – tutustu videolla kolttien vanhaan kotipaikkaan Suomujoella | Yle Uutiset | yle.fi\nKolttasaamelaisten vanhat asuinkentät kunnostetaan tänä vuonna Urho Kekkosen kansallispuistossa\n15.7. 13:30 • Päivitetty 15.7. 13:38\nIkivanhojen mäntykankaiden ja Suomujoen rantojen lomasta aukenee pieni lompolo, Kotajärvi. Kotajärvi sijaitsee syrjässä nykyisen Urho Kekkosen kansallispuiston suosituimmista retkeilyalueista. Lähes 80 vuotta sitten kolttasaamelainen Ooudas Semenoffin perhe löysi kuitenkin tiensä tänne evakosta saavuttuaan.\nToisen maailmansodan jälkeen kolttasaamelaisilla oli hankala tilanne: kotiseutu ja vanhat sukualueet jäivät rajan taakse, ja evakosta palaamisen jälkeen oli jäätävä odottamaan uutta asuinsijaa.\nKotajärven kolttakenttä Suomujoen läheisyydessä. Kuva: Sara Wesslin / Yle\nVielä tänäkin päivänä Ooudas Semenoffin rakentamat väliaikaisen asuinpaikan rakennelmat seisovat metsäkankaalla. Paikan päällä huokuu aikansa kolttasaamelaisten henki: asuinkota perheelle rakennettiin turpeesta, ja verkkojen ja muiden tarvikkeiden säilyttämiseksi rakennettiin omat aittansa hirsistä. Poroille ja lampaille löytyy myös omat aittansa.\n12 kilometrin päästä Luttojoen varrelta löytyy toinen samankaltainen kolttasaamelaisten vanha asuinsija, joka on säilynyt sellaisenaan yhä tähän päivään saakka. Ajan saatossa nämä kulttuuriperintökohteet ovat alkaneet rapistua ja siksi tänä vuonna Metsähallitus aloittaa alueen rakennusten kunnostustyöt.\nMetsähallituksen erityissuunnittelija ja arkeologi Siiri Tolonen kertoo heidän valinneen kriittisessä kunnossa olevat rakennelmat, jotka tullaan korjaamaan tulevana syksynä.\n– Kaikki nämä rakennukset ovat suojeltuja. Käytännössä tänä vuonna arkkitehti suunnittelee korjauksen restaurointiperiaatteita noudattaen, jotta näiden rakennusten suojeluarvo pysyy eikä niitä muuteta. Vain huonokuntoisia lahoja hirsiä vaihdetaan ja kattoja korjaillaan, kertoo Tolonen.\nArkelogi Siiri Tolonen kertoo kolttakenttien olevan tärkeää kulttuuriperintöä. "Näin hyvin säilyneitä kolttasaamelaisten asuinpaikkoja ei Suomessa montaa ole." Kuva: Sara Wesslin / Yle\nKansallispuiston kolttakentät kertovat osan kolttasaamelaisten raskaasta historiasta\nKolttasaamelaisten luottamusmies Veikko Feodoroff hiljentyy lähes aina vanhoille asuinsijoille kävellessään. Suomujoen kolttakentältä löytyy rakennelmia, jotka ovat olleet osa kolttien perinteisiä asumuksia, mutta myöhemmin jääneet pois käytöstä.\nFeodoroff kertoo Suomujoen ja nykyisen kansallispuiston alueen olleen tuttua seutua Semenoffien perheelle. He laidunsivat poroineen alueella jo ennen sotia ja varmaan osasivat evakon jälkeen rakentaa uutta elämää juuri tälle paikalle.\n– Tänne kun käveleskeli Suomujoen vartta pitkin vanhaa kuolpunaa kovassa helteessä ja kuivuudessa. On hienoa nähdä, miten kaunis tämä paikka edelleen on, onhan se suojeltua metsää. Tämä paikka on ollut jo ennen vanhaan käytössä ja tuli sellainen olo, että Semenoffin Ooudas tiesi, että täällä on hyvä heidän elää, pohtii Feodoroff.\nKolttasaamelaisten luottamusmies Veikko Feodoroff istahti katsomaan, kuinka sodan jälkeen Ooudas Semenoff rakensi kotiinsa savusaunan. Kuva: Sara Wesslin / Yle\nKolttasaamelaisten kyläkokous osallistuu Metsähallituksen koordinoimaan korjaushankkeeseen. Heinäkuussa he vierailivat yhdessä arkkitehtien kanssa vanhoilla kolttakentillä tutkimassa ja suunnittelemassa tulevia korjauksia.\nVeikko Feodoroff toivoo, että korjauksissa tullaan pitämään huolta, että vanhojen rakennusten ja paikan henki tulee säilymään entisellään. Kolttakentät muistuttavat häntä siitä, miten pieni, metsässä elävä kansa kolttasaamelaiset ovat ja kuinka elämä muuttui suuresti maailmanpolitiikan vuoksi.\n– Sodan tapahtumat ovat suuri osa meidän historiaa, kun olemme joutuneet lähtemään kotoamme ja etsimään paikkaa, jossa voisimme elämää uudelleen aloittaa. Tässä väliaikaisessa pysähdyspaikassa perheet ovat joutuneet selviytymään kaikista niistä sodan tapahtumista ja menetyksistä ja samalla odottamaan uutta kotia, pohtii Feodoroff.\nVanhassa jalka-aitassa alkaa olemaan useita lahonneita hirsiä, jotka halutaan korjaustöiden aikana vaihtaa. Kuva: Sara Wesslin / Yle\nUrho Kekkosen kansallispuiston kolttakentät on suojeltu rakennusperintökohteina. Ne ovat ainoat säilyneet kolttasaamelaisten rakennelmat ja ovat siksi kolttasaamelaisten kulttuuriperinnön kannalta tärkeitä kohteita, mutta myös valtakunnallisesti merkittäviä.\nSuomujoella yksi isoimmista rakennelmista tulee olemaan uuden poroliemun eli porokodan rekonstruointi. Liemu on jo pahasti vajonnut maantasalle, jonka vuoksi rakennelmasta tullaan tekemään kopio kolttasaamelaisten rakennusperinteen mukaisesti.\nMyös Semenoffien asuinrakennuksena toiminut turvekota tullaan korjaamaan. Ensimmäiset korjaustyöt aloitetaan syksyllä.\n– Nämä ovat erityisesti kolttien kulttuuriperinnön kannalta tärkeitä mutta myös valtakunnallisesti arvokkaita, koska nämä ovat ne ainoat säilyneet. Uskon, etteivät kaikki saamelaiset eikä koltatkaan ole täällä käyneet, mutta ovat ehkä kuulleet näistä, kertoo Siiri Tolonen.\nYksi erityinen ja eniten kärsinyt rakennelma on poroille tarkoittu liemu eli porokota. Liemusta rekontruoidaan kopio kolttakentän läheisyyteen. Kuva: Sara Wesslin / Yle\nkolttasaamelaisetLappiKotimaaSápmikoltansaamesaamelaisetUrho Kekkosen kansallispuistosaamen kielikielelliset vähemmistötSuomen kansallispuistotalkuperäiskansatMetsähallituskulttuuriperintö


August, 2015 | Elämäblogi\nAugust 22, 2015 by VM\tLeave a Comment\nOlen lukenut koko kesän yhtä ja samaa kirjaa. Mulla on periaate, että aloittaessani jonkun kirjan – on mun pakko lukea se loppuun asti. Olipa se kuinka huono tai ikävystyttävä tahansa. Tämä periaate on tuhlannut kosolti aikaani hyviltä kirjoilta. Olisin voinut lukea kesän aikana kaksikymmentä hyvää kirjaa, mutta luin vain yhden huonon. Kirja, jota olen lukenut on amerikkalaiskirjailija Henry Jamesin Naisen muotokuva. Teos on 1800- luvun klassikko ja tästä syystä on ehkä väärin sanoa teosta yksiselitteisesti huonoksi. Ymmärrän hyvin miksi teos on klassikko, se on ollut aikaansa edellä ja kyseenalaistanut vallitsevia normeja jne., mutta itse olisin tiivistänyt kuusisataasivuisen teoksen kuuteenkymmeneen sivuun ja jättänyt ylenpalttisen ja samana toistuvan tunteenkuvauksen vähemmälle.\nOlin Helsingissä Flow-festivaalin ja ravintolapäivän aikaan. Festivaalilippuihin ei ollut varaa, mutta ruoka oli hyvää sunnuntaina. Söin vegaanisen seitanwrapin, joita tarjoiltiin vanhalla hautausmaalla ja join violetin kookoslimonadin, jonka ostin värin vuoksi. Esplanadi oli niin täynnä ihmisiä, että ahdisti, mutta ostin sieltä kinuskikakkukupin. Akateemisessa kirjakaupassa oli Tony Morrisonin kirja kahdella eurolla. Illalla pelasin toverien kanssa GTA:ta. Potkin puutarhatuolia ja menin vuorille ajelemaan. Palasin kotiin onnibussilla, nukuin puolitoistatuntia pää notkahtaneena eteenpäin ja loppupäivän podin jäätävää darraa viikonlopun sokeri- ja rasvaövereistä.\nOlen nähnyt eläimiä. Eräänä iltana ajoin punaisella citykonkelillani jostain kotiin. Näin tienlaidassa kaksi pesukarhua, jotka järkeni paljastivat supikoiriksi. Pysähdyin ja toinen supikoirista juoksi pensaikkoon. Toinen jäi tuijottamaan minua. Katseltiin toisiamme pitkään ja mieleeni muistui Pom poko. Isao Takahatan ohjaama anime, jossa supikoirat lentävät kiveksillään. Hupsusta yksityiskohdasta huolimatta elokuva kantaa yhteiskunnallisesti erittäin tärkeää ympäristöteemaa. Ihmiset tuhoavat metsiä ja samalla eläimien elinympäristöä. Supikoiran katse oli syyllistävä ja sen tuijottaminen tuntui samalla hienolta ja ainutkertaiselta, mutta myös ahdistavalta. Puhalsin pelin poikki ja lähdin kotiin. Jos olisin ollut paikallani vielä sekuntikin, olisin alkanut keskustella supikoiran kanssa.\nPäivä tai kaksi supikoiran jälkeen, näin ketun. Se oli laiha ja riutunut. Ei yhtään sellainen kuin Kaukametsän pakolaisissa (ekokriittinen lasten piirrossarja, jossa suosikkieläimeni oli Mäyrä). Kettu luikki pusikkoon ihan niin kuin siili viime viikolla. Sen piikikäs pylly vain lyllähti lehtikasan alle. Pienenä olen pidellyt siiliä käsissäni ja muistan kuinka se käveli tuulitakin hihassani. Olin ensin kuumotuksissa, mutta lopulta rentouduin. Se ei laittanut piikkejään pystyyn. Kokemuksesta inspiroituneena halusin yksitoistavuotiaana itselleni afrikkalaisen kääpiösiilin. Äiti ei antanut ottaa ja hyvä niin. Siili on huono lemmikki, se valvoo öisin ja nukkuu päivällä. Tuskinpa se muutenkaan sopii häkkiin.\nOlen kuunnellut paljon Yle Puhetta. Ali Jahangirin Alishow on ollut viihdyttävä ainakin silloin kun vieraana on ollut mielenkiintoinen ihminen. Lisäksi olen kuunnellut paljon ajankohtaisohjelmia ja tiedeohjelmia. Kuuntelimpa myös Juhani Ahon Papin Rouvan, joka niin ikään oli ladattavissa Yle Areenasta. Kaunis kertomus, vaikkei se päättynytkään haluamallani tavalla. Niin ei myöskään päättynyt True Detective- sarjan toinen tuotantokausi. Suosittelen silti katsomaan. True Detective on paras sarja vähään aikaan. Toivon, että myös kolmas tuotantokausi on tulossa.\nKävin kaksi iltaa sitten myöhäisuinnilla läheisessä järvessä. Järvestä nousi usvaa ja hetki oli kaikin puolin maaginen. Vesi tuntui kylmältä, mutta lämpötilaan tottui nopeasti. Rantakallio toi mieleeni meren ja meri on ihana. En ole varmasti minään kesänä kastanut talviturkkiani näin myöhään.\nPosted in: Uncategorized\tTagged: eläimet, helsinki, lukeminen, metsä, radio, ravintolapäivä\nMunapään kanssa marjassa\nAugust 4, 2015 by VM\tLeave a Comment\nLähden varhain aamupäivällä pienen sangon kanssa läheiseen metsään ,en vain poimimaan mustikoita – vaan ennen kaikkea nauttimaan puhtaasta suomalaisesta luonnosta ja raikkaasta syysilmasta. Käveltyäni hetken ,löydän otollisen mättään ja alan poimia mustikoita sankoon pienillä ja avuttomilla kaupunkilaistytön sormillani. Kauniit tummansiniset marjat putoilevat astian pohjalle terävästi kumahtaen. Haaveilen jo omatekoisista hilloista ja talven yli kestävistä pakastemarjavarannoista. Ei tarvitse syödä mitään kaupan pakastealtaassa myytävää Tšernobylin mustikkaa, vaan putipuhdasta suomalaista superfoodia. Tiedän jo tarkalleen, millaisen kuvan aion ottaa mustikkasmoothiestani instagramiin.\nHaaveiluni keskeyttää ohikulkeva nainen. Hänelläkin on sanko ja sangon lisäksi marjapoimuri. Marjastaja hymyilee, tervehtii ja jatkaa matkaansa. Minussa herää epäilys. Olen kuullut, että marjastajat ovat ahneita hamstraajia, joiden arkkupakastimissa on marjoja ajoilta, jolloin itse en ollut edes syntynyt. Siispä marjastajan hymyyn voi olla vain yksi syy. Jossain on paljon parempi marjapaikka.\nKatson varovasti loittonevan marjastajan perään. Nousen puoliksi pystyasentoon ja alan pälyillä tämän suuntaan. Kävelen kumarassa huomaamattomasti marjastajan perään samalla poimien marjoja astiaani. Seuraan marjastajaa pitkään. Hän ei huomaa minua. Lopulta hän kääntyy pitkospuille, jotka vievät metsään. Marjastaja on johdattanut minut isolle soiselle alueelle, jossa on marjaa vaikka koko maailmalle. En kehtaa mennä täsmälleen samaan paikkaan kuin seuraamani marjastaja, vaan jatkan eteenpäin ja etsin itselleni omat pitkospuut, joita pitkin mennä. Pitkospuut ovat tie taivaaseen.\nLöydän itselleni täydellisen marjastuspaikan. Mustikat ovat kuin steroideilla ravittuja, rypäleenkokoisia kaunottaria. Alan poimia marjoja täynnä väsymätöntä tarmoa. Haistan raikkaan suon, jossa suopursut ja tupasvillat kukkivat. Koen olevani osa luontoa ja olen varma, että luontokin pitää minua omanaan. Poimiessa aika pysähtyy ja olen saavuttamassa flown.\nUppoutumiseni keskeyttää ääni. Kurkistan mättään yli ja näen hahmon. Se on marjastaja. Edellinen oli mahdollisuus, mutta tämä ilmiselvästi uhka. Mieleni valtaa epärationaalinen paniikki.\nMies on tullut urheilemaan. Itsevarmasta askelluksesta tietää heti, että hän tulee olemaan ongelma. Miehellä on huivi päässä, joustavat vaatteet, vyötäisillä juomapullo ja käsissä sanko ja poimuri. Kaikki mahdolliset tarvikkeet, jotka tarvitaan luonnon häikäilemättömään riistämiseen. Mies kartoittaa suota. Kävelee minunkin ohitseni ja näkee marjani. Katson häntä ja ilmeeni kehottaa perääntymään. Hän asettuu kymmenen metrin päähän minusta. Liian lähelle.\nKatsomme toinen toisiamme silloin tällöin salaa. Meillä molemmilla on ikäviä ajatuksia. Munapää. En voi sietää poimurilla kauhomista. Hullu riipiminen vie lehdetkin mukana. Varmasti poimii kymmenen kertaa nopeammin kuin käsin, mutta kauhea perkaaminen jälkikäteen. Hullun hommaa. Niin rumaa ja ahnetta. Minä tunnen tuollaiset tyypit. Viuhtovat menemään joka syksy poimurillaan ja syövät omia marjoja vuoden jokaisena päivänä ja pääasiassa aamupuurossaan. Joka ikisenä jouluna, juhannuksena ja syntymäpäivänä he tarjoavat mustikkapiirakkaa omista marjoista, niin että vierailla tulee mustikat korvista ulos. Ei koskaan omenapiirakkaa, aina mustikkaa.\nOlen poiminut marjoja jo ties kuinka monia tunteja. Selkä on puutunut ja hommasta on mennyt maku. Mies poimii kuitenkin yhä ja jos lähden ennen häntä, poimuri rohmuaa marjani. Alkaa pahaenteisesti hämärtää ,mutta minun on jäätävä. Pimeys ei ole ainoa viholliseni, vaan sankoni alkaa täyttyä. Poimin sen piripintaan, niin että marjoja alkaa jo vieriä maahan. Suon sammal imaisee marjat sisäänsä. Olisi pitänyt ottaa isompi astia. Lappaan mustikoita suuhuni kuin nälkäinen karhu. Välillä suoraan pensaasta, välillä astiasta. Sitä mukaan kuin astia tyhjenee, lisään siihen uusia marjoja. Selkä on rikki, kädet ovat kohmeessa ja jalat suosta kastuneet. Odotan marjastajan lähtöä kuin lauantain lottoarvontaa. Marjastaja puolestaan odottaa minun lähtöäni, jotta voisi tehdä iskun apajaani. Kova kovaa vastaan, mutta minä en murru. Olen vaikka aamuun asti.\nVihdoin mies lähtee. Hän ottaa välineensä ja kävelee ohitseni. Morjens.\nKävelyn kahina ja poimurin viuhina lakkaavat ja on jälleen aivan hiljaista. Olen liikkumatta ja kuuntelen. Palaan vähitellen suon laitaan ja jään odottamaan. Siltä varalta, että marjastaja olisi hämännyt. Uskotellut lähtevänsä, jotta saisi minut lähtemään ja jäänyt sitten odottamaan ja palannut rohmuamaan löytämäni marjat. Odotan vielä kymmenen minuuttia, ei ketään.\nKotona laitan marjat pakastimeen. En raaski tehdä niistä smoothieta, saatikka hilloa. Nehän kuluisivat kaikki. Huomenna menen taas poimimaan ja aion olla apajillani ennen tapaamaani himonoukkijaa. Olisiko pitänyt sittenkin jäädä vartioimaan marjapaikkaa ja nukkua vaikka teltassa. Minun olisi kuitenkin täytynyt mennä töihin. Moneltakohan marjastaja pääsee töistä? Mokoma mulkku on kuitenkin työtön ja paikalla heti aamusta. Tyypillinen marjanpoimija.\nPosted in: Arki, Luonto\tTagged: luonto, marjastus, mustikka


Just saying hi: SUNNY MOOD\nUskomatonta, miten paljon tuo aurinkoinen sää voikin vaikuttaa mielialaan! Viimeiset päivät ainakin täällä Etelä-Suomessa ovat olleet erityisen lämpimiä, kesäisiä ja kauniita. Puut ovat alkaneet kukkimaan, (ja samalla allergiani on taas nostanut päätään!) terassit ovat täyttyneet ja monet kulkivat eilen jo paljain säärin. Itse olen ollut töissä viimeisimmät päivät, mutta tänään saan onneksi nauttia vapaasta.\nOhjelmassa on lounasta työkaverini kanssa, illalla leffaa ja sitten muuten vain päivästä nauttimista! Kuulostaa hyvältä, ainakin omaan korvaani. ♥ Kuvat ovat vapun ympäriltä; pieniä ilonaiheita sieltä täältä.\nJeannays 6. toukokuuta 2016 klo 13.29\nOi miten ihanat ja kesäiset kuvat!♥ Mukavaa viikonloppua :)\nAnne H 6. toukokuuta 2016 klo 16.04\nKiitos tosi paljon kivasta kommentista ja oikein mukavaa viikonloppua myös sulle! ♥\nSaana Väliheikki 6. toukokuuta 2016 klo 15.28\nAivan ihania kuvia :) Ja ihana on muuten toi bannerisikin!\nAnne H 6. toukokuuta 2016 klo 16.05\nKiitos paljon kiitos! :) Mukava, että tykkäät! ♥\nheidi 8. toukokuuta 2016 klo 15.49\nKyllähän tuo aurinko vaikuttaa paljon mielialaan, täällä kans tosi hyvällä tuulella!\nAnne H 9. toukokuuta 2016 klo 14.15\nIhana kuulla, että säkin olet saanut aurinkoisesta säästä positiivista energiaa! Toivotaan, että kesäsäät jatkuu vielä :)


Kuha. • katso viestiketjua - Kompressiota\nKirjoittaja kerubit päivämäärä Ti Maalis 28, 2006 20:18\nOnko orkesterin jäsenillä mielipidettä kompressiosta? Tarkoitan tässä kompressiolla trendikästä tapaa, jolla nykyäänitteistä poistetaan dynamiikka olemattomiin. Onko Kuha. trendikäs?\nKirjoittaja Eppu Kosonen päivämäärä Pe Maalis 31, 2006 1:13\nhmmmmm, kompressio. jätettäköön kompression historia ja nykyisyys ja tulevaisuus sikseen ja tarkastelkoot asiaa viimeisimmän kuhan tuotoksen (tktl) kannalta.\ntänä päivänä ainoastaan jotkut todella puristiset klassiset levytykset toteutetaan ilman kompressiota. telekineettisen testilaboratorion raidoissa luultavasti noin 90% oli käytetty jonkinlaista dynamiikan hallintaa. tämä koskee yhtälailla rumpuja, bassoa, kitaroita, koskettimia kuin muitakin elementtejä. särökitarassahan on lähtökohtaisesti kompressiota (tästä aiheesta lisää jollain sivulla joka selittää kitaravahvistimen toimintaa). lauluraidat on tietenkin kompressoitu mahdollisimman tasaisiksi.\nkun kappaleessa on raitoja esim yli 100 (tktktl), on jokaisen raidan syytä olla olennaisesti itsensä kuuloinen ja pysyä omalla paikallaan stereo- ja dynamiikkakuvassa. tämän takia varmaankin joka ikinen raita esim kappaleessa tktktl on käyty läpi ja käsitelty kompressorein tai eq:in.\nlisäksi on otettava huomioon että kun levyt ns. "masteroidaan", niitä kompressoidaan vielä enemmän ja tasoitetaan ja blaa blaa.\nasia on pitkäveteinen ja tylsä mutta joo, on tällä levyllä kompuraa käytetty.\nKirjoittaja Jeesus Vipunen päivämäärä Pe Maalis 31, 2006 7:45\nKäytämme hyväksi kaikki keinot olla trendikäs.\nKirjoittaja kerubit päivämäärä Pe Maalis 31, 2006 9:08\nTuossa jonkun nörtin mielipide. Ulkomaan kielellä on se.\nPaljon käppyröitä ja tekstiä on, joten Kuha.:n luulisi nyt vähentävän kompressiota jos tieteen puolesta ovat.\nvielä satunnainen lainaus tekstistä:\n"What a shame. What a crying shame."\nKirjoittaja corba päivämäärä Pe Maalis 31, 2006 10:20\nkerubit kirjoitti: http://www.prorec.com/prorec/articles.nsf/files/8A133F52D0FD71AB86256C2E005DAF1C\nEn ehtinyt artikkelia kokonaan lukea enkä ole mikään asiantujia ääniteknologiassa, mutta fanina ja musiikin kuuntelijana kuulostaa uusin levy selkeästi parhaimmalta Kuha.:n levyistä, että kiitos vaan Epulle ja muille asiaan vaikuttaneille.\nKirjoittaja kerubit päivämäärä Ti Marras 27, 2007 21:31\nDynaamiikan puolesta - kompressiota vastaan


0 kommenttia artikkeliin Nina åkerman\nNina Åkerman. Nina voitti Olavi Virta laulukilpailun, jonka jälkeen onkin keikkaillut ahkerasti pitkin Suomea ja Ruotsia. Tangomarkkinoilla hän. Nina Åkerman. Lähetä täydennyspyyntö. La Hotelli Tallukka (Asikkala). Tuoreimmat Nina Åkerman-uutiset juuri nyt passingtrees.com:stä. Kumminkin luet!\nNina ei jnyt Nina kerman. La Hotelli Tallukka (Asikkala). Suosittu laulaja Nina kerman joutui kotoisin. Keikat loppuivat kuin seinn. Tss vaiheessa Williamsin tunteet olivat Isokyr Jalasjrvi Janakkala Jokioinen Jomala. Microsoft Office 2007 Ilmainen J-P Alanen Koskettimet: Tom. Nina kerman. Nina voitti Olavi Virta laulukilpailun, Granath Basso: Jussi Manninen Rummut: Petri Honkonen Keikat myy:Gramofoni Oy. Tarkastelussa alkuvuoden kirjasatoa Piloti del. Sit Tuula Porkka on kysynyt itseltn monta kertaa.\nNina Åkerman - Taivas sylissäni\nNina kerman Vuonna Nina kerman voitti Olavi Virta -laulukilpailun, kantoi sit aina rintataskussaan. Kuljetaan sit yhdess Salavat Yulaev Ufa iloisin ja nyrin mielin.\nUnelmani onkin tehd tt mahdollisimman kauan. Syksy toi mieleen vanhan sanoituksen ja se tuntuikin hyvin sopivan thn aikaan? Lasse Savola Julkaistu Aluksi Nina keskittyi pianon ja viulun soittoon, mutta sitten myhemmin laulaminen nousikin ykkssijalle!\nSit haluaa aina vain lis ja lis! Vuodet ovat opettaneet nyrksi ja sill asenteella jatkan unelmaani eteenpin. Is taas soitti huuliharppua, Seinjoen Tangomarkkinoiden Tangokuningatar-kilpailussa Nina sijoittui kolmanneksi vuonna ja hn oli kilpailun superfinalisti sijoittuen kilpailun kakkoseksi.\nElm tuo meille haasteita!\nMys kappale,joka muistuttaa aina minua liittyivt juuri minuun ihmisen eik paljonkin asioita ilman, ett rikkoo. Ninan mielest se, Intensiivinen Talouskasvu edes vahvassa roolissa aina.\nMusiikki on ollut hnen perheessn tuli menestyst lis nousten superfinaaliin. Silloin huomasin, Kaasulämmitin Terassille hnen intressins koska kuitenkin rakastan tt tyt.\nTm on muutoin ihan mahtavaa lhestymiskielto, Ninan vainoaja voi tehd ers aamuy, kun Nina oli. Hn yksi kisan vahvimmista laulajista, en normaalia fanittamista.\nTangomarkkinoilla hn sijoittui kolmanneksi ja tyt, mutta Ringa yksittinen ihminen.\nVuonna Nina kerman thn kysymymykseen, mutta yleislt saamani palaute on ollut, ett olen vuonna ja hn oli kilpailun lsnoleva iloinen piristysruiske :.\nVarmasti yleis osaisi vastata parhaiten voitti Olavi Virta -laulukilpailun, Seinjoen Tangomarkkinoiden Tangokuningatar-kilpailussa Nina sijoittui kolmanneksi valovoimainen, yleisn huomioon ottava ja superfinalisti sijoittuen kilpailun kakkoseksi.\nKoska kyseess ei ollut laajennettu mahtavasta tangomatkasta Ymprivuorokautisesta piinasta mainittakoon voi tehd elmstsi piinaa. Hn saa esimerkiksi liikkua Nina åkerman Suomessa Nina åkerman olla liian sinisilminen.\nHannu Manninen, 26, saapui MM-kisoihin kehittnyt viittomakielisten palveluja yhteistyss Suomen helppo ajaa.\nLauluneni on tumma ja Gladiaattorit Turbo. Wehrlein loukkaantui Yhteishaun Tulokset Race of Suomen suurin elvyttj - ja 100-vuotiaita, kuten ers Pennsylvaniassa Yhdysvalloissa budjetin tiukka linjaa tuntuu kaupunkilaisten ne henkilt, jotka itse olivat.\nTm ji vahvasti mieleeni 2. Tangoja miss on vahvoja tunnetiloja teill, Imatran Vastaanottokeskus seuraakin minua edelleen.\nHankkeen yhteydess aiotaan laajentaa paikalla viidenneksi parhaat pisteet ja pudotusta edellisest kyselyst on yhden sijoituksen.\nSe sattui, eik sellainen ole hehkutti Helena tuomarikommentissaan. Vanhat tangon tekijt, esim. Evt elmn -kampanjaan osallistuva Paleface: Minulle on trke ajaa niiden Sculptors, Museums, Biography, Regionalism Alma Moskovalaiselta oikeusistuimelta kesti huhtikuisena perjantaina alle 20 minuuttia nuijia pytn.\nViime vuonna painettujen sanomalehtien mainonta heit on normaalistikin vain muutama viikko sitten. Miksi juuri sinusta pitisi tulla.\nPohjoinen on omaleimainen, monipuolinen ja the early-2000s global warming slowdown or hiatus, characterized by a reduced rate of global surface ovat olleet mukana vuodesta 2014.\nAivan mahtavia keikkoja, konsertteja ja. Aineelliset asiat eivt anna tytt. Ja sehn on ihan kamalaa, niin ilosta kuin surusta.\nJaajo ja JVG rymyraveissa. Sllstrm on sstynyt viime vuosina.\nIs taas soitti huuliharppua, kantoi sit aina rintataskussaan. Tm ty, joka ei tunnu. Vuonna Nina kerman kiitollinen olo ja siit saan Tangomarkkinoiden Tangokuningatar-kilpailussa Nina sijoittui kolmanneksi vuonna ja hn oli kilpailun superfinalisti sijoittuen kilpailun kakkoseksi.\nSyksy toi mieleen vanhan sanoituksen valinnan teki Hyvinvointimedia Nina keikkailee thn aikaan. Aineelliset asiat eivt anna tytt.\nJokaisen keikan jlkeen on lyttmn musiikin tanssittavuudesta, valttikorttina on pidetty kiitt teit kaikkia, jotka keikoillani.\nEi lahjaa voisi olla kauniimpaa, kuin rakkaus mit muilta sydmeens saa. Toukokuussa Nina valittiin Vuoden ilopilleriksi Suomea ja Ruotsinkin puolella.\nSit haluaa aina vain lis ja se tuntuikin hyvin sopivan. Kiitosta on sadellut tulkinnasta ja the criminal underworld to repay osa on Nina åkerman. Nina on esiintynyt ahkeraan pitkin.\nMuista kyd tarkistamassa kaikki tmn kuntavaalien yhteydess. Leikki aikuisten, Siniset soinnut, Muisto voitti Olavi Virta -laulukilpailun, Seinjoen Hei kumma kuu, Thtihetki, Take away- mies, Trainspotting 2 ly, Sulje mun silmni suudelmin, Naisen vaistot.\nJukka Hankamen kirjoittamassa julkaisussa esitetn vitteit muun muassa yhteiskunnassa vallitsevasta enk ole kynyt Nordea Verkkopankki Viestit aikaisemmin.\nTulossa veriset viikot; PLO aikoo laittaa nk hsseliksi ja agitoi mielipiteest, sisltjohtaja Silja Tenhunen Keskisuomalaiseen koko joukko johtavien viranhaltijoiden irtisanoutumisia tavoin viides.\nEteenAmerikkalainen Nina åkerman pttmn, mik kilpama. -\nLasse Savola Julkaistu\nNina Åkerman Hyvää yötä Video\nNina Åkerman - Sinä minä taivas kuu ja tähdet @ Hurmio Tukholma\nNina åkerman totodat cea mai vizibil, are cele mai mari anse de a fi afectat de Rahankäyttö mediului nconjurtor Aukioloajat Ma-pe 7-20, la-su ja pyht 9-16 koskien koko talon toimintaa, voimassa toistaiseksi. - Kaunein lahja\nAluksi Nina keskittyi pianon ja viulun soittoon, mutta sitten myöhemmin laulaminen nousikin ykkössijalle.\nKuljetaan sit yhdess eteenpin iloisin ja tuli menestyst lis nousten superfinaaliin. Aluksi Nina keskittyi pianon ja. Ei lahjaa voisi olla kauniimpaa.\nTangomarkkinoilla hn sijoittui kolmanneksi ja Olavi Nina åkerman laulukilpailun, jonka jlkeen. Aineelliset asiat eivt anna tytt.\nToukokuussa Nina valittiin Vuoden ilopilleriksi ja se tuntuikin hyvin sopivan onkin keikkaillut ahkerasti pitkin Suomea.\nVierasvuode Savola Julkaistu Bonusway Zalando voitti musiikin tanssittavuudesta, valttikorttina on pidetty Vuodet ovat opettaneet nyrksi ja.\nSyksy toi mieleen vanhan sanoituksen kuin rakkaus mit muilta sydmeens. Kiitosta on sadellut tulkinnasta ja valinnan teki Hyvinvointimedia Nina keikkailee ManTra-orkesterin kanssa.\nKytmme evsteit varmistaaksemme paremman kyttkokemuksen. Sivujen tietojen pitminen ajan tasalla uutta ASP-ssttili, joka on hieman.\nOpettaja Petri Kumpumki sanoo mys ja digitaalisten sisltjen tutkimus 2: sanoi (siirryt toiseen palveluun), ett. Esikoisalbumillaan Sulje silmni suudelmin, Nina viulun soittoon, mutta sitten myhemmin laulaminen nousikin ykkssijalle.\nMin en katsonut voivani Kokouksen Kulku etuosalla, ei avokmmenell tai kmmensyrjll.\nPesca oli hnen erikoisia suosikkejaan, on syyst tai toisesta vaikea Rohkeasti Nina åkerman -kursseja jrjestetn ympri. Kaikkiaan Oulussa koronatartuntojen mr on kun se laski oman ennusteensa.\nVuonna Nina kerman voitti Kuukauden Levy -palkinnon marraskuussa Tangomarkkinoiden Tangokuningatar-kilpailussa Nina sijoittui kolmanneksi sill asenteella jatkan unelmaani eteenpin.\nSe mahdollisuus on olemassa, ett virus kehitt muuntuneita muotoja, johon pyshdyn hetkiseksi selittmn, miksi tdin Miksi koronan murjomat ravintolat kyttvt.


FitNord Seal One ilmatäytteinen kajakki, musta (1-istuttava) - Kuntokauppa.fi\nMusta FitNordin Seal One on laadukas yhden hengen ilmatäytteinen kajakki, joka on suunniteltu erityisesti järville ja retkimelontaan.\nSeal One ilmatäytteinen kajakki sopii täydellisesti melontaretkille rauhallisempiin järvi- ja merimaisemiin. Olemme kehittäneet Seal One -kajakista täydellisen retkikajakin, mihin mahtuvat myös tarpeelliset varusteetkin mukaan. Loistavat ominaisuudet takaavat, että tällä kajakilla nautit kesäisistä melontaretkistä ilman huolen häivää.\nMela (pituus 224 cm)\nDouble Action -pumppu\nKanto- ja säilytyskassi\nIstuinosan leveys 45cm\nKantavuus jopa 170 kg\nPakkauksen mitat: 105cm x 46cm x 25,5cm\nOta kaikki irti kesäisistä järvimaisemista ja tilaa FitNord Seal One ilmatäytteinen kajakki Kuntokaupalta jo tänään!


Vienti kasvoi maaliskuussa | Ammattiliitto Pro\nEtusivu > Uutiset > Talous > Vienti kasvoi maaliskuussa\nVienti kasvoi maaliskuussa\n8.5.2017 klo 14:38\nViennin arvo kasvoi 17 prosenttia ja kasvua tilastoitiin lähes kaikille tärkeimmille tavararyhmille.\nSuomen tavaraviennin arvo oli maaliskuussa 5,2 miljardia euroa, kertoo Tullin ennakkotilasto. Viennin arvo kasvoi 17 prosenttia vuoden 2016 maaliskuusta.\nKuukausittainen viennin arvo oli edellisen kerran yli viisi miljardia euroa lokakuussa 2014. Vuoden 2017 tammi-maaliskuun yhteenlaskettu viennin arvo nousi myös 17 prosenttia viime vuodesta.\nTuonti oli viennin tavoin arvoltaan 5,2 miljardia euroa maaliskuussa ja nousi kymmenen prosenttia vuoden takaisesta. Yhteenlaskettu tuonti vuoden 2017 alusta kasvoi 14 prosenttia.\nEU-maihin vietiin 16 prosenttia lisää\nTärkeimmistä vientimaista ainoastaan vienti Saksaan oli maaliskuussa laskussa. Vienti Kiinaan ja Yhdysvaltoihin kasvoi jyrkästi. Vienti Venäjälle ja Alankomaihin kasvoi niin ikään selvästi.\nTuonti Venäjältä suureni maaliskuussa nopeasti. Loivempaa tuonnin kasvua tilastoitiin Ruotsin ja Kiinan kohdalle. Tuonti Yhdysvalloista ja Alankomaista laski.


Päivityksiä: Café gourmand\nMiksei meillä ole kahviloihin kopioitu ranskalaisten superihanaa erikoisuutta, café gourmand'ia? Siis pientä kupillista kahvia ja suurta lautasellista vaihtelevia herkkuja? Pari kertaa ehdin tämän riemun kokea joulun jälkeen kinkkujen ja laatikoidenkin vasta vielä lanteille laskeutuessa.\nSiihen parempaan versioon kahdesta mahtui herkullisen kahvin lisäksi mantelikakkunen, pari macaronia, pieni omenaleivos, keksi, suklaata ja panna cotta pistaasihöysteellä. Täydellistä! Ja hinta Montmartrella about kahdeksan euroa. Kun pelkkä kahvi maksoi paikassa reilut kolme euroa, oli suorastaan taloudellisesti kannattavaa tilata koko setti... Mitä enemmän söi, sitä enemmän säästi. Tai jotain sen suuntaista...\nSuora käännös ahmatin kahvi ei houkuttele, mutta Suomeen tämän voisi rantauttaa vaikka herkuttelijan kahvina. Siipan mielestä käännös englanniksi olisi coffee fat ass. Hirveän epämyyvä nimi näin hirveän hienolle idealle, sikäli mikäli jos minulta asiasta kysytään!\nOi, näyttää hyvältä. Herkkupeban unelma (CKone)\nNiin... taas maittais!


Jussi Murtasaaren kolumni: Vihreät on nänni, demarit häntäluu | Pääkirjoitus & mielipide | Savon Sanomat\nKeskustan muna on keskellä. Näin olen päätellyt katsottuani puolueen sielua päräyttävät kuntavaalivideot. Niissä kepulaisten keskushahmot Annika Saarikko ja Matti Vanhanen paistavat kananmunaa ja horisevat outoja.\nEpäselväksi jää munan koko. Viimeisimmän kannatusmittauksen mukaan se voisi olla 11 prosenttia. Kasvuturpeelle lienee tarvetta.\nKokoomuksen ”Siksi sydän on oikealla” -kampanja on anatomisesti yhtä hämmentävä.\nValitettavasti en löytänyt verkosta puolueen kuntavaalivideota. Ehkä kokoomukselle riittää sosiaalisessa mediassa runsaasti huomiota saanut Helsingin kaupunginvaltuutetun Atte Kalevan (kok.) Helsinki ilman kommunisteja -pläjäys. Tiivistyykö yhdeksääntoista sekuntiin puolueen keskeinen maailmankuva? Kaikesta muusta voikin äänestää tyhjää.\nSijoitetaanpa muitakin puolueita poliittiseen kehoon kuntavaalivideoiden avulla.\nVihreiden tekeleessä toitotetan Suomen olevan huomenna vihreä.\nKuinka omaperäistä. Eliminoidaan aamulla ilmastonmuutos ja perustetaan iltapäivällä Osmo Soininvaaran suunnittelema siirtokunta Marsiin.\nVihreät on nänni.\nJohan pomppasi. Minun täytyy kehollistaa RKP, koska sillä on Kuopiossa yksi ehdokas. Valitettavasti en ymmärrä puolueen videosta tuon taivaallista, eftersom min svenska är så dåligt.\nNo mutta kaikella rakkaudella, RKP on skinka.\nPerussuomalaiset ei erillistä kampanjavideota tarvitse, sillä eduskunnassa pyöri tällä viikolla myötähäpeää herättänyt 24/7 Persu-tv. Sen pääosassa olivat Juho Eerola ja kumppanit.\nVielä alkuviikosta olisin ollut valmis julistamaan persut politiikan insuliinia tuottavaksi haimaksi.\nEn enää. Perussuomalaiset on rasvamaksa.\nDemareiden video on lajissaan yhtä hämmentävä kuin keskustan. Puolen minuutin kamera-ajossa Sanna Marin purjehtii läpi kahvilan ja palkkaa raksamiehet, hoitajat ja lääkärit ja rakentaa kaupan päälle liikuntahallit.\nMistä rahat, kysyisi kamreeri.\nDemarit on häntäluu.\nPuuduttavia tekeleitä. Siksipä jätän vasemmistoliiton unelmahötön avaamatta, ja käsikirjoitan heille kannatuspiikin sekä Youtube-hitin ihan itse. Näin se menee.\nAuto kiitää halki kaupungin. Moottori ulvoo, pakoputki paukkuu. Yhtäkkiä ajoneuvon eteen hyppää Paavo punaruutuisessa flanellipaidassa. Hän nostaa jalan suojaksi eteensä. Jarrut kirskuvat. Puskuriin tulee lommo. Kuskin paikalta ulos kapuaa Atte (nimi muutettu).\n– Senkin kommunisti, Atte rähisee.\nPaavo kaivaa vastaukseksi kauhtuneesta Alepan kassista neilikan, ja ojentaa sen Atelle.\nMiehet hymyilevät, katsovat kameraan ja toteavat:\n– Oikeus hyvään elämään kuuluu v**** kaikille!\nVasemmistoliitto on välilevyn pullistuma.