SAMAAN AIKAAN TOISAALLA... - PDF\nDownload "SAMAAN AIKAAN TOISAALLA..."\n1 SAMAAN AIKAAN TOISAALLA... NUORET, ALUEELLISUUS JA HYVINVOINTI NUORTEN ELINOLOT VUOSIKIRJA IV PETRI PAJU (TOIM.) NUORISTUTKIMUSVERKOSTO NUORISOASIAIN NEUVOTTELUKUNTA SOSIAALI- JA TERVEYSALAN TUTKIMUS- JA KEHITTÄMISKESKUS, STAKES\n2 Nuorisotutkimusverkosto/Nuorisotutkimusseura, julkaisuja 47 Nuorisoasiain neuvottelukunta, Nuora, julkaisuja 30 Sosiaali- ja terveysalan tutkimus- ja kehittämiskeskus, Stakes Lisätietoja nuorten oloista verkkopalveluosoitteesta: Julkaisutyöryhmä: Tommi Hoikkala, Nuorisotutkimusverkosto Leena Suurpää, Nuorisotutkimusverkosto Petri Paju, Nuorisotutkimusverkosto Pia Metsähuone, Nuorisoasiain neuvottelukunta Tapio Kuure, Mikkelin AMK/ Kuopion yliopisto Sonja Kangas, VTT Mika Gissler, Stakes Soili Orre, Stakes Olli Nylander, Stakes Ulkoasun suunnittelu: Vesa Pesonen Kansi: Harri Heikkilä Taitto: Seija Puro Nuorisotutkimusseura ja tekijät ISBN: ISSN Vammalan Kirjapaino Oy Vammala 2004\n3 ESIPUHE Nuorten elinolot -vuosikirja on Nuorisoasiain neuvottelukunnan, Nuorisotutkimusverkoston ja Stakesin yhteistyöhanke. Tavoitteena on tuoda nuoria koskeva tutkimustieto ja käytettävissä oleva tilastollinen aineisto kaikkien asiasta kiinnostuneiden ulottuville. Aikaisempien vuosikirjojen teemoina ovat olleet siirtymä aikuisuuteen (Aikuistumisen pullonkaulat 2001), siirtymä lapsuudesta nuoruuteen (Viattomuudesta vimmaan 2002) ja arjen teknologisoituminen (Teknologisoituva nuoruus 2003). Tämä vuosikirja on sarjan neljäs, teemana ovat alueellisuus ja hyvinvointi. Samaan aikaan toisaalla viittaa sekä vertailevaan otteeseen että paikallisiin kuvauksiin eri seuduilta. Alueiden tulevaisuus on yksi keskeinen tulevaisuuden haaste Suomessa. Toivomme, että tämä kirja paitsi antaa tietoa myös tarjoaa virikkeitä miettiä käytännön toimia haasteisiin vastaamiseksi. Määrällisen ja laadullisen aineiston lisäksi kirjassa on nähtävillä ikään kuin kolmannen lajin tietoa: vuosikirjaa somistavat aiheeseen liittyvät lehtiotsikot eri puolilta maata. Vuosikirjaperinteen mukaisesti kirja jakaantuu kahteen osaan. Stakesin tuottamassa tilastollisessa osassa tarkastellaan nuorten hyvinvointiin liittyviä osoittimia havainnollisten karttaesitysten avulla.tämän osan tekemiseen ovat osallistuneet Mika Gissler, Soili Orre, Olli Nylander, Reijo Sund, Milla Lauronen ja Tiina Puhakka. Tilastollinen osuus taustoittaa muita artikkeleita, mutta se on myös jatkoa aikaisempien vuosikirjojen tilastoille. Stakesin tilasto-osuuden päättää Reijo Sundin artikkeli, jossa käsitellään kriittisesti hyvinvointi-indikaattoreiden käyttöä. Sakari Karvosen ja Ossi Rahkosen artikkeli pohtii nuorten terveydentilassa havaittuja eroja, jotka eivät näytä täysin noudattavan muita alueellisia eroja, eivätkä myöskään terveyden eroja muissa ikäryhmissä. Laadullisiin aineistoihin perustuva puolikin jakaantuu omalla tavallaan kahtia. Anne K. Ollilan sekä Anne Tuhkusen ja Pirjo Jukaraisen artikkelit keskittyvät harvaan asuttujen seutujen nuorten asioihin. Yksi artikkeleiden yhteinen piirre on alueen imagon pohdinta. Tämä puolestaan asettuu suhteeseen somisteeksi otettujen lehtiotsikoiden kanssa. Mirja Määtän artikkeli siirtää tarkastelun pääkaupungin viranomaisverkostoihin, ja pääkaupunkiseudulla pysytäänkin sitten kirjan loppuun asti. Määttä esittää artikkelissaan hienon kuvauksen ja analyysin huoliammattilaisten ammatillisista orientaatioista. Pirjo Turtiainen ja Timo M. Kauppinen sekä Jan Liesaho tarttuvat ajankohtaiseen aiheeseen, pääkaupunkisedun sisäiseen eriytymiseen. Näiden artikkeleiden antama kuva teemasta on mielenkiintoisella tavalla erilainen. Kokonaisuutena kirja tarjoaa hyvän ja ajatuksia herättävän kuvan alueellisista eroista ja yhtäläisyyksistä (!) nuorten hyvinvoinnissa. Sekä erot että yhtäläisyydet voivat myös yllättäen olla erilaisia kuin ne, jotka jo tiedettiin. Helsingissä kesäkuun 30. päivänä 2004 Pia Metsähuone Tommi Hoikkala Olli Nylander pääsihteeri tutkimusjohtaja vt. tulosaluejohtaja Nuorisoasiain neuvottelukunta Nuorisotutkimusverkosto Stakes\n5 SISÄLLYS 1 Johdanto Iisalmessa on Lidl 6 Petri Paju OSA I Perustilastoaineisto ja kartat Lasten ja nuorten hyvinvoinnin uudet ulottuvuudet (Stakes) 2 Tilasto-osuus 18 Mika Gissler, Soili Orre, Tiina Puhakka 3 Lasten ja nuorten hyvinvoinnin ulottuvuuksia metodologinen näkökulma 57 Reijo Sund OSA II ARTIKKELIT 4 Hyvinvointi eriytyy alueellisesti kasvavatko nuorten terveyden erot? 76 Sakari Karvonen, Ossi Rahkonen 5 Luonto Lapissa, menestys muruina maailmalla Alueet lappilaisten nuorten tulevaisuuskuvissa 84 Anne K. Ollila 6 Imagosta identiteettiin Raja- ja syrjäseutujen nuorten muuttoliikkeen lähtökohtia 94 Pirjo Jukarainen, Anne Tuhkunen 7 Moniammatillisten ryhmien toimintaideologiat ja nuorten hyvä elämä 106 Mirja Määttä 8 Helsinkiläisnuorten käsityksiä hyvinvoinnista ja syrjäytymisestä alueellisuuden näkökulmasta 117 Pirjo Turtiainen, Timo M. Kauppinen 9 Tiedettä, taidetta ja satuja Lähiö suomalaisessa rap-musiikissa 132 Jan Liesaho Sammandrag av artiklarna 144 Abstracts of the articles 148 Kirjoittajat 152 5\n6 PETRI PAJU 1 JOHDANTO IISALMESSA ON LIDL Suurten ikäluokkien eläkkeelle lähdöllä perustellaan nykyisin monenlaisia nuoriin kohdistuvia toimia. Opiskeluaikoja pitäisi saada lyhennettyä tai ainakin työuran aloitusta aikaistettua. Työttömyyttä ei oikein olisi varaa sietää ollenkaan, työmarkkinoilta syrjäytymisestä nyt puhumattakaan. Ikäluokista ainakin 96 prosenttia pitäisi kouluttaa ammattiin, paineita on ollut myös koulun aloitusiän laskemiseksi. Nuoria, joilla laskennallista korkean koulutuksen ja tuottavuuden työuraa on jäljellä pisimpään, valjastetaan toimekkaasti hyvinvointivaltion vankkureiden eteen (esim. Työllisyystyöryhmän, 2003). Suomessa itse nuorten suhteellinen asema on kymmenen viime vuoden aikana heikentynyt yleiseurooppalaista vauhtia kovemmin (esim. Kautto 2001). Suomalainen hyvinvointiyhteiskunta on päässyt markkinatalouden taivaaseen, missä on juostava täysillä pysyäkseen edes paikallaan. Tämän päivän nuorille lankeavat luontevasti tämän Jukolan-viestin pisimmät osuudet. Koko termi hyvinvointivaltio asetettiin kyseenalaiseksi 90-luvun menoleikkausten jälkeen. Nyt, Euroopan unionin laajentuessa, on alettu taas olla enemmän sitä mieltä, että hyvinvointivaltio on täällä edelleen olemassa. Kohtuullisen yhtä mieltä ollaan myös siitä, että alue- ja ikärakenteisiin liittyvät suomalaisen hyvinvointivaltion suurimmat haasteet. Anu Kantola (Kantola & Kautto 2002,133) kysyykin, mistä löytyvät vanhusten hoitajat, kun suuret ikäluokat tulevat vanhuusikään, Kantola viittaa lähinnä alan kiinnostavuuteen ja palkkaukseen, mutta kysymys on hyvä esittää myös konkreettisemmin: miltä alueilta löytyvät vanhukset ja miltä potentiaaliset julkisen sektorin työntekijät? Väestö voi keskittyä yhteen paikkaan siinä missä toiseenkin, mutta voidaan olettaa, että jonnekin se vastaisuudessakin keskittyy. Kyseessä on yleiseurooppalainen ilmiö, joka Suomen olosuhteissa saa kärjistyneen muodon. Kasvavilla eurooppalaisilla pääkaupungeilla saattaa olla enemmän tekemistä ja yhteistä toisten pääkaupunkien kanssa kuin saman maan muilla alueilla (Saari 2003). Laskelmat ovat kieltämättä armottoman näköisiä. Väestöennuste saa mennä vikaan pessimistiseen suuntaan kohtuullisen paljonkin, silti työikäisen väestön määrä vähenee merkittävästi tulevien vuosikymmenien aikana. Huolto- ja elatussuhteet, joilla asiaa ilmaistaan, muuttuvat nimenomaan ikäihmisten määrän kasvun myötä. Tämä rasittaa hyvinvointivaltiota edelleen tylyn laskennallisessa (jopa ikärasistisessa) katsannossa vielä enemmän kuin kasvava lasten määrä tekisi. Pienten lasten hoivasta ja elatuksesta heidän vanhempansa kantavat suuremman vastuun kuin samat vanhemmat omista vanhuusikään tulleista vanhemmistaan (Saari 2001). Mahtaako kukaan oikein muistaakaan, miten työttömyyslukujen tilalle vakioaloitukseksi mietintöihin ja (nuoriso) tutkimuksiin vaihtuivat väestöennusteet ja suurten ikäluokkien aiheuttamat demografiset muutokset? Nopeasti se kävi jossain vuosituhannen vaihteessa (ks. Paju ja Vehviläinen 2001, Saari 2003). Sitä mukaa kun yksilöiden elinajanodote pitenee, väheneekö hyvinvointivaltion elinajanodote? Jos koko valtakuntaa koskevat luvut ovat herättäneet huolta, alueellisesti voidaan nostaa esiin lähes katastrofitunnelmia. Jo nykyisellään huoltosuhteen vaihtelut eri maakunnissa ovat huomattavia. Uudellamaalla ja Ahvenanmaalla on työllisiä vielä toistaiseksi enemmän kuin ei-työllisiä. Kainuussa, jossa suhde on toista äärilaitaa, jokaista työllistä kohden on jo kaksi ei-työllistä. Ennusteet ovat vain ennusteita ja hyvä niin, sillä niiden mukaisesta tilanteesta tuskin syrjäisimmät seudut selviäisivät kunnialla (Parkkinen 2002). Konkreettisemmin luvuiksi muutettuna Kai- 6\n7 nuussa asuu väestöennusteen mukaan vuonna 2030 hieman yli ihmistä. Kun oletetaan 67 prosentin työllisyysaste, olisi työssäkäyviä yhtä paljon kuin 65 vuotta täyttäneitä ja yksi noin kahta ei-työssäkäyvää kohden. Joka kolmas kainuulainen (35 %) on väestöennusteen mukaan 65 täyttänyt vuonna Ei ole suoranainen ihmekään, jos keskusteluun alkaa tulla myös sellaisia puheenvuoroja, joiden mukaan tulevaisuudessa lasten ja nuorten hyvinvointipalvelut olisivat väljemmän ohjauksen ja suuremman paikallisen vaihtelun palveluita (ks. Kuntalehti). Niitä hoidettaisiin enemmän tai vähemmän sillä, mitä vanhustenhuollolta ja terveydenhuollolta jää. Tämän tekstin ja koko kirjan teemana ovat nuoret ja alueet. Miksi sitten jauhaa vanhuksista ja suurista ikäluokista? Tämän enempää ei ehkä olisi aihettakaan, mutta näin juuri nuorten tilannetta on hyvin pitkälti lähestytty. Yksittäisen syrjäytyneen ja pahoinvoivan nuoren kustannusten rinnalle ja tilalle on tullut kuva nuorista tehoviljeltävänä biomassana, jonka pitäisi hoitaa vanhukset, tuottaa osaamisellaan bruttokansantuote, pitää yllä kilpailukykyä ja kotimaista (eurooppalaista) kulutuskysyntää, tuottaa hyvinvointipalvelut pitkällä työurallaan ja vielä uusintaa sukupolvien ketju niin, että lapsiakin syntyy. Kasvavien ja pienevien ikäluokkien taivalta reunustavat militantit kielikuvat eläkepommin ja työttömyyden kovan ydinpommin purkamisesta matkalla kohti kestävää hyvinvointiyhteiskuntaa, verotustakin pitäisi samaan aikaan laskea ja nostaa. Keskityn tässä johdantokirjoituksessa enimmäkseen alueelliseen problematiikkaan ja hyvinvoinnin tuottamisen kysymyksiin. Kaikki tekeminen ei ole tuottamista, eikä kaikki hyvä jotain pääomaa, mutta tässä yhteydessä termi sallittakoon. Nuorten hyvinvointi tänään varmasti ennakoi sitä, miten he jatkavat sukupolvien ketjussa yhteiskunnan rakentamista. Samoin ratkaisevia ovat nuorten preferenssit, missä asua Suomessa vai jossain muualla, ja jos Suomessa, niin missä siellä? 1. Koko kirjan näkökulma on tietoisesti ja tarkoituksella suomalainen, kansallisen tason kysymykset ovat vähintään kiinnostavia avautuneista rajoista ja markkinoista huolimatta. Ikärakenteen muutokset ovat suhteellisen hyvin ennakoitavissa, ja niistä tietoa on yllin kyllin. Aluerakenne on monimutkaisempi kysymys, poliittisesti avoimempi ja, kuten tässä luvussa yritän väittää, täynnä historiallisia jännitteitä ja kiistanalaisia kysymyksiä. Kaupungistuva nuoruus Tätä nykyä tusina suurinta kaupunkia asuttaa melko tarkkaan puolet Suomen nuorista aikuisista 2, vuoden 2004 alun kuntalukumäärällä tämä tarkoittaa, että toinen puolikas asuu lopuissa 432 kunnassa. Suomalainen nuoruus on jo nyt melko tavalla kaupunkimaista, ja osana sukupolvien ketjua se on kaupungistunut jo pitkään. Suomen kaupungistumisessa voidaan katsoa olevan melkoista historiallista purkautumatonta painetta, joka voi selittää viime vuosikymmenen nopeaa muutosta. Noin sata vuotta sitten teollistumisen alkuaikoina ihmiset muuttivat kaupunkeihin, mutta syntyvyys maaseudulla oli niin paljon kaupunkeja suurempaa, että tasapaino vähintäänkin säilyi. Jatkosodan jälkeiset asuttamistoimet hajauttivat asutusta huomattavasti. Kolmantena tasaajana voidaan pitää 70- ja 80-luvun aktiivista aluepolitiikkaa. Keskittyminen ei ole luonnollista sanan varsinaisessa merkityksessä, mutta tuotantorakenteen muutoksen mukana sitä on tapahtunut myös muissa maissa. Suomen tie on ollut hieman eritahtinen. Tilastot eivät kerro sitä, mille osalle lapsista maaseutu on lähinnä hiihtokeskuksia ja ohjattuja elämysmatkoja heinätöistä tai maitolaitureista voi omakohtaisesti tietää enää todella harva lapsi. Sukupolvien vaihtuessa muuttuvat hiljalleen sellaisetkin asiat kuin suhde maahan, sen omistamiseen ja luontoon (Jokiranta 2003). Lienee saavutettu myös tilanne, jossa vanhat stereotyypit savuisesta, ahtaasta ja syntisestä kaupungista eivät puhuttele kasvavia sukupolvia (vrt. savuinen ja sumuinen kaupunki, jossa ihmiset eivät tunne edes naapureitaan ; kiireen osalta kuitenkin ks. Ollila tässä kirjassa). Vaikka stereotypiat eläisivätkin, oikea nuoruus tapahtuu kaupungissa synteineen ja sumuineen kaikkineen (?). Matti Heikkilän tutkimusryhmän raportti (Heikkilä ja muut 7\n8 2003) antaa sellaisen vaikutelman, että maaseudulla muutto kaupunkiin on luonteva tapa reagoida vaikeuksiin, kaupungissa aletaan mieluummin tehdä rappia (ks. myös Liesaho tässä kirjassa). Kaupungilla on kulttuurinen yliote nuorten mielikuvissa (ks. Ollila ja Jukarainen & Tuhkunen tässä kirjassa). Toissa vuonna 2002 yli joka neljäs vauva syntyi Helsingin seutukuntaan. Yhdessä Turun, Tampereen, Jyväskylän ja Oulun seutukuntien kanssa osuus nousee jo lähelle puolta koko maan vauvoista. Maan pinta-alasta nämä alueet kattavat vain muutaman prosentin. Suomen 20 maakunnasta alle puolessa luonnollinen väestönkasvu 3 oli positiivinen vuonna Nyt muuttoliike näyttää rauhoittuneen, mutta on vähintäänkin mahdollista, että se on tehtävänsä jo tehnyt. Kaupungit ovat kaupunkeja tietenkin suomalaisessa mittakaavassa. Koko maan väestöstä ei saisi suuruudellaan erottuvaa eurooppalaista keskusta, ei tosin ole moni ääneen sellaista kai kaivannutkaan. Viisi miljoonaa ihmistä mahtuisi asumaan Lappiin ylellisen väljästi ja yhdessä kerroksessa, metropolien koolla kilpailu ei ole mahdollista. Keskittyminen ei ole myöskään sukupuoli- tai ikäneutraalia. Jo nykyisin miesten osuus nuorista aikuisista on korkeimmillaan (Ilomantsin seutukunnassa) lähes kaksi kolmasosaa. Tämä suhde välttämättä vaikeuttaa ihmisen pesintää jo siinä määrin, että syntyvyyden alueellinen keskittyminen jatkunee. Maakunnallista elävän voiman uusiutumista ei uhkaa vain muuttoliike, josta keskustelua on enimmäkseen käyty. Muuttoliikkeen ohella on muistettava myös se, että nyt aikuisuuteen siirtyvät ikäluokat ovat pieniä verrattuna kaksi tai kolme vuosikymmentä aiemmin aikuistuneisiin. Alla olevasta listasta voidaan todeta, että sukupuolittainen eriytyminen alueille ei noudattele aivan puhdasta etelä länsi ja itä pohjoinen -jakoa (ks. Kainulainen & Rintala & Heikkilä 2001). Poimintoja miesten osuuksista vuotiaista seutukunnittain (valtakunnan tasolla 51,1 %) Jyväskylän seutukunta 47,2 % Pohjoisten seinänaapurien seutukunta (Seinäjoki ja sen ympäristö) 48,5 % Savonlinnan seutukunta 48,6 % Kuopion seutukunta 48,7 % Helsingin seutukunta 48,8 % Loviisan seutukunta 60,2 % Torniolaakson seutukunta 60,4 % Koillismaan seutukunta 60,6 % Itä-Lapin seutukunta 61,1 % Kehys-Kainuun seutukunta 65,5 % Ilomantsin seutukunta 65,8 % Nuoria aikuisia asuu tällä haavaa pääkaupunkiseudulla enemmän kuin Lapin, Oulun ja Itä- Suomen lääneissä yhteensä. Harvaan asuttujen seutujen väestö pakkaantuu maakunnan sisällä keskuskaupunkeihin. Näistä osa (Rovaniemi, Kajaani, Kokkola) puolestaan alkavat hävitä väkiluvussa niin sanotuille kehyskunnille, kuten Nurmijärvi, Hyvinkää tai Järvenpää puhumattakaan Helsingin Vuosaaren kaupunginosasta. Seuraavassa on esitettynä joitakin esimerkkejä maakuntakeskuksen osuuksista koko maakunnan nuorista aikuisista (20 24-vuotiaat): Lappeenranta 56 % Etelä-Karjalan nuorista aikuisista Kuopio 49 % Pohjois-Savo Joensuu 53 % Pohjois-Karjala Kajaani 53 % Kainuu Lahti 62 % Päijät-Häme On kohtalaisen kiistattomasti osoitettavissa, että suomalaiset nuoret ainakin käyvät viettämässä aktiivisia vuosia elämästään meikäläisessä mittapuussa kaupunkimaisessa ympäristössä. Syntyvyystilastoista saa sen kuvan, että ainakaan toistaiseksi ihmiset eivät katoa kauas kaupungeista varsinaisten nuoruusvuosien jälkeenkään. Tämä ei ole suoranainen ihmekään; jos yhtään sietää muita ihmisiä näköpiirissään, väljyyttä ei tarvitse hakea satojen kilometrien päästä suurimmastakaan keskuksesta. Kuvaa keskittymisen valikoivuudesta voidaan täydentää koulutusasteittaisella vertailulla eri maakunnista. Uudellamaalla korkeakoulutettujen osuus väestöstä on omaa luokkaansa ja lähes joka kolmas korkeakoulututkinnon suorittanut asuu Uudellamaalla, tämä huolimatta korkeakoulujen hajasijoittamisesta. 8\n9 Poliittisesti epäkorrektit sokeat pisteet Urbaanin ja ruraalin Suomen välillä on historiasta kumpuavia jännitteitä, jotka näyttävät edelleen pitävän asian tarkastelussa sitkeitä sokeita pisteitä. Väestön keskittymisen avointa suosimista (varovaisesti) ehdottanut Timo Aro kuvasi tekevänsä ehdotuksensa ristiinnaulitsemisen uhalla (HS ). Hänen mukaansa syntyvyyden keskittymisen aiheuttamista seurauksista on vaiettu, koska asia on poliittisesti liian tulenarka. Anu Kantola ja Mikko Kautto (2002, 146) toteavat, että aluepolitiikassa tukilinja ja alueiden oma-aloitteellisuutta korostava linja ovat vastakkain. Pinnan alla kytee näiden poikkeavien näkökohtien vuoksi (mt.). Tätä tulkintaa voi ajatella tukevan ainakin sen, että viime aikoina (kirjoitettu helmikuussa 2004) alueiden väliset jännitteet ovat purkautuneet lähinnä poliittisten puolueiden sisällä. Jostain syystä yhä edelleen tarvitaan erikoistutkija toteamaan, että Suomen aluekeskukset ovat pieniä ja hajallaan (HS ). Heikkilä ja muut (2003, 17) toteavat, kuten monet muutkin, miten BKT:llä mitaten maantieteellisesti pienehkö osa Suomea elättää valtaosaa Suomesta. Huonosti tuottava osa ja sen väestö on alettu nähdä talouden riippakivenä (mt.). Elättäjän osaan asetettu pieni alue ei ole toisaalta juuri kainostellut kuvatessaan itseään koko maan veturina. Erityisesti elinkeinoelämän puolelta on viestitetty, että jos Helsinki ei pärjää kansainvälisessä kilpailussa, mikään muukaan seutu Suomessa ei pärjää jos ylipäänsä elää. Jos tehokkuuden nimissä puhutaan, olisi syytä asettaa myös se kysymys, miten näin harvaan asutussa maassa on voinut olla pakko rakentaa joukkoliikennettä maan alle tai miksi Pasilan ratapihalle pitäisi rakentaa pilvenpiirtäjiä. Vaikka kuva elättäjistä ja elätettävistä on epäilemättä omasta näkökulmastaan oikea, ei BKT:llä mittaaminen ole aivan ongelmatonta. Arvonlisäysprosessiin osallistuminen voi tarkoittaa myös sitä, että kehityskonsultit konsultoivat ja kehittävät toisiaan. Kaupungissa ei välttämättä saa tehdä edes omia lumitöitään, mutta kernaasti voi mennä ohjattuun keppijumppaan jäljittelemään ehdottoman turvallisesti ja ohjatusti lumitöiden kaltaisia liikkeitä. Huoltoyhtiön lehtipuhaltimien melusaastuttamasta maisemasta kelpaa lähteä askel-, syke- ja kalorimitatulle sauvakävelylle. Jos on todella kiireinen, voi ulkoistaa motivaationsakin personal trainerille. BKT siinä kasvaa kyllä, mutta moisessa menossa perihärmäläinen saattaa alkaa voida pahoin päälle vyöryvien ja kroppaa valtaavien hyvinvointikoneistojen puristuksessa. Kaupungistuminen tuo mukanaan hieman erikoisia piirteitä elämään, vaikka olisikin yhteensopiva elämänmuoto nykyisen tuotantorakenteen ja teknologian kanssa. Parjatussa itsepalveluyhteiskunnassa on (tai oli) kyllä erinomaisen hyvätkin puolensa. Ihmisten kasautumisella kaupunkimaiseen asumiseen on aivan kiistattomia ja helposti hahmotettavia etuja nykyisessä tuotantorakenteessa ja historian vaiheessa. Tästä huolimatta tällaisten asioiden listaaminen tuntuu jotenkin epäkorrektilta. Tunnelma on kuin kylmiä talouden realiteetteja korostaen mitätöitäisiin menneiden polvien työt (ks. myös Mäkelä 1986, Jokiranta 2003). Kuka tahansa voi todeta täysin julkisista laskelmista, että nelihenkinen perhe Helsingissä maksaa vuodessa ensimmäiset euroa pelkkiä vero(tuloihin perustuvia valtionosuuksien) tasauksia muihin kuntiin, silti tämänkin toteaminen on jotenkin hieman arveluttavaa. Vaikutelmaa voi lieventää toteamalla, että hinta ei ole välttämättä kovin suuri valmiiksi koulutetuista ja parhaassa työiässä olevista kansalaisista, tai vaikkapa vertaamalla lukuja saksalaisten itäisille osavaltioille maksamiin tukiin. Sokeiden pisteiden tai tarkoituksellisen maton alle lakaisun vaikutelmaa lisää hieman sekin, että Suomessa on aika lailla optimistinen suhtautuminen Euroopan unionin rakennerahastojen tavoite 1 alueiden tuen jatkumiseen. Termihirviön taustalla on se yksinkertainen oletus, että unionin laajentuessa heikoimmin menestyvät alueet vaihtuvat ja niitä löytyy paljon uusista jäsenvaltioista. Saari (2003) on vakuuttunut siitä, että Suomen nykyiset 1 tukialueet eivät jatka vuoden 2006 jälkeen ja tällä on varmasti kiistatonta merkitystä suomalaisen aluekehityksen kannalta. Vaikka emme tiedä juuri nyt, miten tässä nimenomai- 9\n10 sessa tukiasiassa käy, tiedämme mitä on elää josajassa ja poliittisten ohjelmien määräaikaisuuksissa. Nopeasti pitäisi opetella myös sopeutumaan siihen, että saksalaisten ja espanjalaisten väliset kaupat rakennerahastojen budjetoinnista vaikuttavat Itä-Suomeen ehkä saman verran kuin kansallinen toimintamme. Siihen on jo totuttu, että ratkaisu tulee, jos on tullakseen, viimeisellä mahdollisella hetkellä. Huomionarvoinen on myös Kauton (Kantola & Kautto 2002, 110) huomio aluepolitiikan institutionaalisesta muutoksesta: Kärjistetysti sanottuna rahaa sai aikaisemmin valittamalla surkeaa tilannetta, nyt pitäisi olla myymässä hienoja ajatuksia ja kilpailla useasta eri lähteestä tulevasta tilapäisestä siemenrahasta. Havainto on osuva, ja sen uskoisin selittävän joskus leveältä tuntuvaa kuilua tutkimustiedon ja eri strategioiden välillä. Samaan ilmiöön viittaavat Heikkilä ja muut (2003, 117) todetessaan, että maakunnat ja kunnat käyvät kukin omaa selviämiskamppailuaan tässä pelissä on voittajia ja häviäjiä. Kulttuurista ja maan historiasta ulkopuolinen varmasti hieman ihmettelisi, miten luontevasti täällä julkisella rahoituksella toimivat projektit houkuttelevat perheitä yhdestä kilpailevasta kunnasta toiseen. Kilpailun vapaus tuskin on suurin onnen mittari, asetelma kertonee enemmän siitä, että emme oikein tiedä, mistä kohtaa markkinamekanismiin pitäisi mennä sisään (kotipaikan valinnasta markkinamekanismina ks. Jukarainen ja Tuhkunen tässä kirjassa). Yhtäältä tuetaan voimakkaasti elinkeinohaaroja, jotka tuovat mukanaan keskittymistä, ja toisaalta tuetaan projekteja, jotka koettavat kääntää suunnan. On jokseenkin varmaa, että Suomen alueiden tulevaisuus on mittasuhteiltaan laajempi kysymys kuin kuntien valtionosuuksien indeksikorotuksen leikkausuhan puolittaminen, tähän poliittinen keskustelu vain helposti näyttää keskittyvän. Keskittymisen hyödyt ja haitat ja avoimet kysymykset Väestön kasaantumisen riskit ovat teknologian ja rakennustekniikan kehittymisen myötä joiltakin osin poistuneet tai lieventyneet 4. Suomessa ei ihmisten läheisyys juuri aiheuta riskejä kulkutautiepidemioiden leviämisestä. Nykyinen rakennuskanta ja suunnittelu takaavat käytännössä sen, että kokonaisia kaupunkeja ei pala kuten joskus historiassa on tapahtunut. Neljän vuodenajan maassa on tehokkaampaa tehdä, aurata ja valaista väylää ihmiselle kuin sadalle, melko kiistatonta tämäkin. Kunnallistekniikka ja nykyaikaiset vedenpuhdistuslaitokset, kaukolämpö ja raiteilla kulkeva joukkoliikenne ovat ympäristön kannalta suotavia ratkaisuja. Niiden rakentaminen on edullisempaa silloin, kun käyttäjiä on paljon ja tiheässä. Ekologian syyttävä sormi onkin kääntynyt pikkuhiljaa kohti luonnollista maaseutua. Maa- ja metsätalouden yhteiselo pientilavaltaisessa maassa eli kukoistuskautensa melkein sata vuotta sitten. Enää ei tarvita ihmisiä savotoille eikä tuotantolaitosten tarvitse sijoittua vesistöjen äärelle energian tai uittojen takia. Jos konkreettista tavarantuotantoa harjoittavat laitokset keksivät ylipäänsä jonkin syyn sijoittua jonnekin Suomeen, on sekin nykymittapuulla saavutus sinällään. Maanpuolustuksellisetkaan argumentit eivät ole aivan yhtä voimakkaita nyt kuin viime sotien aikaan, tänään valmistaudutaan myös strategisiin iskuihin viestivälineisiin ja hallintokeskuksiin. Viime vuosisadan alussa Pietarin läheisyys ja Viipuri loivat toimintaedellytyksiä Itä-Suomen elintarviketuotannolle aina Pohjois-Savoa myöten. Nyt on vaihe toinen, alkutuotanto on keskittynyt ja näyttää varsinkin jalostusvaiheessa keskittyvän edelleen. Samaan aikaan toisaalla, Iisalmessa, on Lidl palvelemassa puhdasta lähiruokaa arvostavia ja työn puolesta mielenilmauspäiviä pitäviä suomalaisia. Savon maisemaan laitettuna mainittu ketju edustaa jo tiettyä symboliikkaa, jonka voi ottaa aivan vakavastikin (ks. myös Taxell 2004). Nyt on kulunut hieman yli 30 vuotta siitä, kun pientalonpoikien protestipuolue keräsi ikimuistoisen vaalivoiton, suurin piirtein samoilta seuduilta. Tälle muutokselle aika ei ole kovin pitkä. Historiallisesti Suomen perin hajallaan olevan asutuksen monet perustelut ovat lopullisesti siir- 10\n11 tyneet historian kirjoihin. Rauhan aikana ei onneksi asutustiloja ole tarvinnut asettaa, olkoonkin, että pientilamuotoinen alkutuotanto voisi olla ratkaisu moniin urbaanin ja modernin ihmisen vieraantumisen tunnelmiin. Tämä epäilemättä näkyykin keskuksia ympäröivien kehyskuntien kasvuna, suhde maahan vain taitaa olla muutoksen kokenut. Siitä ei enää tarvitse repiä elantoa, vaan se muodostuu harrastukseksi, reviiriksi ja esteettiseksi elementiksi arjessa. Maaseudulta kantautuvat huonommat uutiset (Kainulainen & Rintala & Heikkilä 2001, Heikkilä & muut 2003) voitaisiinkin vaientaa julistamalla Nurmijärvi ( asukasta) Suomen viralliseksi maaseuduksi. Kehyskuntien nimeäminen onneloiksi on perusteltua, mutta onnellisuus voi perustua jo kaavoitusvaiheessa tehtyyn ennalta ehkäisevään sosiaalityöhön. Tuotantoteknologioiden muutos on tuonut muassaan sellaiset termit kuin kriittinen massa ja luova luokka eräänlaista biomassaa nämäkin. Termit viittaavat nimenomaan keskittymiin, joissa sosiaaliset tekijät, kaupunki-ilman vapaus ja eräänlainen negatiivinen solidaarisuus ovat ehtona innovaatioiden syntymiselle. Massaa pitää olla ja kokonainen luokka; kukaan ei tiedä, kenet suuri edistysaskel ottaa välikappaleekseen, mutta ilman sosiaalista tekijää tämä ei ole mahdollista. Sitran kokoama Tulevaisuuden tekijät nuorisofoorumi (jossa puolestaan olivat edustettuna nuorison menestyneet ja edistykselliset voimat) ottaa esille luovan luokan ja yhdistää sen nimenomaan (suur)kaupunkeihin (Parasta ennen, 2003). Luova luokka hakeutuu sinne, missä on muita samanhenkisiä ihmisiä ja missä yritykset ja yhteiskunta tarjoavat mahdollisuuksia, haasteita ja elämisen laatua (Ahlström 2003, 84). Esimerkiksi Nokian pääjohtaja Jorma Ollilan (ja Krister Ahlströmin, Sampsa Saralehdon jne.) puheista on helppo löytää samankaltaisia painotuksia, jopa eurooppalaisen metropolin tietoista hakua elinehtona kilpailukyvylle. Voidaan tietenkin johonkin rajaan asti ajatella fyysisen läheisyyden korvautuvan tietoverkkojen kriittisillä massoilla ja asiantuntijayhteisöjen keskinäisellä neuvonpidolla. Myös Kainulainen, Rintala ja Heikkilä (2001, 98) käyttävät termiä kriittinen massa kuvaamaan väestön, osaamisen ja yrityspotentiaalin minimirajaa, joka takaa mahdollisuudet päästä ulos negatiivisen kehityksen kehästä. Myös Kiander (2001, 127) toteaa lamanjälkeisestä talouskehityksestä, että parhaat edellytykset uusissa aikaisempaa avoimemman kilpailun oloissa menestyvälle tuotannolle ja työllisyydelle olivat suurissa yliopistokaupungeissa. Tosin (valtion) yliopistot ovat aika tarkkaan siellä, missä niiden halutaan olevan. Väestökeskittymän ja menestyksen yhteys näyttää varsin selvältä (yhteydestä nuorten mielikuvissa ks. Ollila tässä kirjassa). Työllisyyttä koskevissa tilastoissa ja myös visioissa palvelusektoriin ladataan paljon toiveita, ehkä siksi, että muualla ei toiveikkuuden aihetta ole senkään vertaa. Väestön kasaantumisella on helposti hahmotettava yhteytensä myös palvelualojen elinvoimaan. Jotkin palvelut (kirjanpito, puhelinkeskus) voidaan hoitaa pitkälti paikasta riippumatta, myös Virossa ja Intiassa kuten on huomattu. Toisenlaiset palvelut ovat niin suuren joukon vakiokäytössä, että niiden pystyttäminen ja pyörittäminen ei vaadi suuria väestöpohjia (ruokakauppa, parturi). Osa palveluista puolestaan on niin erikoistuneita, että niiden elinehto on väestön keskittymä. Palveluista merkittävä osa on myös pysyvästi sen luonteisia, ettei niiden siirtäminen tietoverkkoihin koskaan onnistu. Milloin onnistuu, silloin on kaikki syyt tuottaa ne jossain muualla kuin valtakunnan kalleimmissa kortteleissa (esimerkkinä Kelan palveluiden sijoittaminen). Jotkin palvelut puolestaan keskittyvät juuri tilan ylittämiseen (taksit, linja-autot, junat). Jonkin väestöpohjan nekin kuitenkin vaativat. Kohtalaisen erikoistuneisiin toimintoihin ei tarvita miljoonien väestöpohjia, mutta pieneenkin keskittymään voivat etäisyydet muodostua kovin pitkiksi. Työpaikkojen ja väestön keskittymisen hyviä ja pahoja kehiä voimistaa yksinkertaisesti se, että yritystoiminta useimmiten sijoittuu lähelle markkinoita siis ihmisiä ei raaka-aineita tai energianlähteitä. Suurista ryhmistä voi muodostaa helposti pieniä ryhmiä, mikä puolestaan lisää valinnanvapauksia vaikkapa koululaisten oppiainevalinnoissa. 11\n12 Toistaiseksi koulujen erikoistuminen ei ole poikinut yksiselitteisen hyviä asioita keskuksissa, missä erikoistumista eniten tapahtuu (Järvinen 2003). Harvasti asutut seudut jäävät paitsi sekä valinnanvapauksia, että onnekseen kouluvalintojen tuomia lieveilmiöitä (Seppänen 2003). Hyvinvointivaltion haasteista Keskittymisellä on edelliseen listaukseen vedoten siis hyötyjä. Jos niistä ei saa ääneen mitään lausua, lienee mahdotonta saada oikein minkäänlaista otetta käynnissä olevaan aluekehitykseen. Näissä olosuhteissa olisi hyväksi miettiä, onko konsteja saavuttaa myös taloudellisia etuja muuten kuin keskittymällä tai keskittymällä vähemmän tai pistemäisesti. Keskittymisen edut voivat näissä olosuhteissa pysyvästi tai tilapäisesti olla haittoja pienemmät. Henkinen hyvinvointi ei näytä pysyvän muuttokuormien kyydissä ainakaan pitkiä matkoja, mutta ei jää lähtöpisteeseenkään. Sosiaaliset suhteet katkeavat nopeasti ja uusia solmitaan hitaasti (Heikkilä et al. 2003). BKT:n ja hyvinvoinnin keskittymät eivät ole tätä nykyä mitenkään päällekkäiset (ks. Karvonen ja Rahkonen tässä kirjassa). Keskittymisellä on haittansa ja myös taloudelliset hintansa, jotka ovat yhtä kiistattomat kuin edutkin. Asioita on tarkasteltava muutenkin kuin tuotannollisen tehokkuuden näkökulmasta. Näin toivoisi tehtävän aivan siihen rajaan asti, että kaikki hyvä ei saisi jonkin pääoman muotoa. Todennäköistä kuitenkin on, että nuoret keskuksissa asuessaan osallistuvat bruttokansantuotteella mitattuna heille varattuun tehtävään. Jokainen, joka suostuu velkaantumaan raskaasti omistaakseen 70 neliötä betonielementtiä kymmenen metrin korkeudessa, on ainakin jossain mielessä myös hyvinvointiyhteiskunnan sankari. Perinteiseen kansalliseen konsensushenkeen istutettu selviytymisstrategia globaaleissa oloissa saattaisi olla helppokin rakentaa, jos asiat voitaisiin tarkastella vuodessa 0. Mukavaa olisi asetella sata kaunista Hämeenlinnaa tai Porvoota meren ja järvien rannoille ja asuttaa ihmiset niihin. Vuoteen 0 vain ei ole mitään pääsyä; emme ole strategiapelissä, vaikka strategioiden määrästä voisi niinkin päätellä. Hyvinvointiyhteiskunnan tulevaisuutta ratkotaan pitkälti myös kansallisen projektin kestävyyden saralla (Virtanen 2001). Heikkilä et al. pitävät kysymysmerkkiä tutkimusprojektinsa nimen Kahtiajakautuva Suomi? perässä. Hyvinvoinnin jakautumisen kannalta merkki on perusteltu, mutta jako markkina-suomeen ja muuhun subventio-suomeen on jo tapahtunut. Sitten kun ilmaantuu ensimmäinen rahasto, joka sijoittaa itäsuomalaisiin kiinteistöihin, ja ensimmäinen TV-kanava, joka suuntaa tarjontansa passiivisille vanhoille maalaisille, käännän kelkkani (vrt. SUBTV, aktiivisessa iässä olevien kaupunkilaisten kanava). On esitetty, että Helsinki on tulevaisuudessa jatkuvassa ja kiinteässä yhteydessä muiden lähialueiden keskusten, Pietarin, Tallinnan ja Tukholman, kanssa. Jos pääkaupunkiseudun menestys on koko maan menestyksen ehto, voiko tämä työnjako olla edelleen osa kansallista projektia? Kasvavien sukupolvien kokemus kansasta ja valtakunnasta on erilainen kuin aktiivielämästä väistyvien. Termit voi valita toisinkin, markkina-suomi on sitä pitkälti juuri sen kautta, että se menettää koko ajan kansallisia erityispiirteitä. Loppujen lopuksi kehitys voi johtaa siihen, että Helsinki on yksi alue avoimessa kansainvälisessä taloudessa, sen voisi vaihtaa päikseen jonkin toisen mantereen keskuksen kanssa kenenkään liiaksi häiriintymättä tai kielen vaihtumatta. Markkina-Suomi on samalla yli- ja epäkansallinen maan osa, varsinaiset kansalliset erityispiirteet ovat ehkä koko ajan enemmän jossain muualla. Iisalmessa on Lidl, Tampereella on liikenneruuhkia ja mummolassa ei ole ketään. Jotain tässä on varmasti tapahtunut. Viitteet 1. Tekstissä olevat tilastotiedot on poimittu Tilastokeskuksen StatFin palvelusta, sisäasiainministeriön verkkosivujen tilastopalvelusta ja kunnat.net-palvelusta. 2. Viittaan tekstissä nuorilla aikuisilla ikäryhmään vuotiaat. 3. Syntyneiden ja kuolleiden erotus. Sisäasiainministeriö. 12\n13 4. Tässä luvussa esitettyihin asioihin on suuresti vaikuttanut syksyllä 2003 käymäni kurssi Suomen talouden rakenne ja kehitys. Tampereen yliopisto. Kansantaloustieteen laitos. Lähteet Ahlström, Krister (2003) Osaamisen ja elämysten maa. Teoksessa Allén & Karhu (toim.): Pennejä taivaasta? Talouspolitiikkakoulutusta 25 vuotta. Sitra 255. Edita. Helsinki Heikkilä, Matti, Rintala, Taina, Airio, Ilpo ja Kainulainen, Sakari (2003) Hyvinvointi ja tulevaisuus maalla ja kaupungissa. Stakes, tutkimuksia 126. Saarijärvi. Jokiranta, Harri (2003) Se on miehen elämää. Maaseudulla asuvia miehiä elämäänsä kertomassa. Acta Universitatis Tamperensis 966. Tampere. Järvinen, Tero (2003) Urheilijoita, taiteilijoita ja IBnuoria. Lukioiden erikoistuminen ja koulukasvatuksen murros. Nuorisotutkimusverkosto. Julkaisuja 37. Helsinki. Kainulainen, Sakari, Rintala, Taina ja Heikkilä, Matti (2001) Hyvinvoinnin alueellinen erilaistuminen 1990-luvun Suomessa. Stakes, tutkimuksia 114. Saarijärvi. Kantola, Anu ja Kautto, Mikko (2003) Hyvinvoinnin valinnat. Suomen malli 2000-luvulla. Sitra 251. Edita. Helsinki. Kautto, Mikko (2001) Diversity among welfare states. Comparative studies on welfare state adjustment in Nordic countries. Stakes, research report Saarijärvi. Kiander, Jaakko (2001) Laman opetukset. Suomen 1990-luvun kriisin syyt ja seuraukset. Valtion taloudellinen tutkimuskeskus. Helsinki. Mäkelä, Matti (1986) Suuri muutto lukujen proosan kuvaamana. Otava. Helsinki. Paju, Petri ja Vehviläinen, Jukka (2001) Valtavirran tuolla puolen. Nuorten yhteiskuntaan kiinnittymisen kitkat 1990-luvulla. Sitra ja Nuorisotutkimusverkosto. Nuorisotutkimusseuran julkaisuja 18. Helsinki. Parasta ennen (2003) Tulevaisuuden tekijät, Suomi Sitra. Parkkinen, Pekka (2002) Suomi selviää vanhuusmenoista mutta entä muuttotappioalueet. Yhteiskuntapolitiikka. 4/ Saari, Juho (2003) Uusi aikakausi. Yhdentyvä Eurooppa ja sosiaalipolitiikka. Sosiaali- ja terveysturvan keskusliitto. Saarijärvi. Saari, Juho (2001) Reformismi. Gaudeamus. Tampere. Seppänen, Pia (2003) Perheet kaupunkien koulumarkkinoilla. Yhteiskuntapolitiikka 4/ Taxell, Christoffer (2004) Uuvuttaako vauhti vai pysähtyneisyys? Kommenttipuheenvuoro teoksessa Piha, Kirsi: Kestääkö pää? Nuoret työelämän kynnyksellä. EVA: Helsinki. Työllisyystyöryhmän loppuraportti. Valtioneuvoston kanslian julkaisuja 5/2003. Virtanen, Matti (2001) Fennomanian perilliset. Poliittiset traditiot ja sukupolvien dynamiikka. Suomalaisen kirjallisuuden seuran toimituksia 831. Hämeenlinna. Sanomalehdet Helsingin Sanomat Kotimaa. Puolet maakunnista potee luonnollista väen vähentymistä. Toimittaja Timo Siukonen HS. Helsingin Sanomat Kotimaa. Aluekeskukset pieniä ja hajallaan. Toimittaja Martti Heikkinen HS. Kuntalehti /template/asp/kl_perustyyli_0.asp?version=20604 &category=49 13\n14 Nuorisotyöhön panostaminen ei ole kunnissa aina kiinni rahasta Tutkimus kertoo nuorisotyön merkityksen kasvaneen (HS ) Kannabiskokeilujen riskit nuorten mielestä pieniä Asenteet tupakointiin ja humalajuomiseen kiristyivät. (HS ) Talouden suhdanteet rassaavat eniten NUORIA (Dialogi 7/2003) Nuorten osa-aikaiset työsuhteet yleistyneet huomattavasti vuodesta 2001 Nuoriso janoaa pysyvää työpaikkaa, vain joka 10. perustaisi yrityksen (HS ) Nuorisotyöttömyyden hoito kaipaa yhteistoimintaa Työttömille tarkoitettuja palveluja ei koordinoi kukaan (HU ) 14\n15 Nuorten elinolot Suomessa ovat yhtä Nurmijärveä (HS ) Opiskelijaasuntotilanne aikaisempia vuosia parempi Muuttotappiokunnissa asuntoja jää jopa tyhjilleen. Tytöt usein poikia nopeampia asunnonhaussa. (HS ) Viimeinen koulupäivä on paras koulupäivä Abit loistivat penkkareissa kilpaa auringon kanssa (HU ) Viimeinen kesälomalauantai oli haikea Toisaalta kouluun on kiva palata. Poliisi varautui viikonlopun juhliin ylimääräisillä partioilla. (HS ) Nuoret eivät innostu uusista kännykkäpalveluista Oma matkapuhelin on jo kolmella neljästä vuotiaasta. Ilman kännykkää ei tule toimeen Koulussa puhelin on yleensä pidettävä äänettömällä. (HS ) 15\n17 OSA I PERUSTILASTOAINEISTO JA KARTAT LASTEN JA NUORTEN HYVINVOINNIN UUDET ULOTTUVUUDET (STAKES) 17\n18 MIKA GISSLER SOILI ORRE TIINA PUHAKKA 2 TILASTO-OSUUS Tilastoinnin johtava periaate on, että ilmiötä kuvataan myös taustatekijöidensä suhteen. Yksilötasoiset tiedot voidaan yleensä aina jaotella iän ja sukupuolen sekä alueen mukaan. Aluejako voi perustua koti- tai asuinpaikkaan taikka vaihtoehtoisesti ilmiön tapahtuma- tai sijaintipaikkaan. Yleisimmin käytetyt aluejaot ovat kunta-, maakunta-, läänijaot. Moni Suomen tilastojärjestelmistä perustuu henkilötason tiedonkeruuseen, ja yleensä aineistossa on henkilötunnus saatavilla. Sen avulla saadaan melko vaivatta yksityiskohtaiset ikä- ja sukupuolitilastot. Sen sijaan aluetieto kerätään useimmiten erikseen asuin- tai kotikunnan numeron avulla. Erityisesti nuorten osalta tämä aiheuttaa jonkin verran epätarkkuutta tilastoihin, sillä opiskelijat ovat jo lähtien voineet itse valita, muuttavatko asuinpaikakseen opiskelupaikkakunnan vai pysyvätkö kotikuntansa kirjoissa ja sen myötä tilastoissa. Nuoret ovat myös varsin liikkuvaa väkeä, joten tiiviit yhteydet toisella paikkakunnalla asuvaan seurustelukumppaniin, vanhempiin, sisaruksiin tai muihin tärkeisiin henkilöihin saattavat sotkea kotikuntaan perustuvaa tilastointia. Yleisesti ottaen kuitenkin valtaosa aluepohjaisista tilastoista on luotettavia ja käyttökelpoisia lasten ja nuorten alueellista hyvinvointia tutkittaessa. Vuosikirjan tilasto-osassa esitetään joitakin tärkeimpiä hyvinvointitilastoja, joita voidaan tarkastella läänitasoa tarkemmalla aluejaotuksella. Julkaisun kartat ovat pääosin seutukunnittaisia, ja ne perustuvat vuoden 2004 seutukuntajakoon. Kuntatason tietoja ei ole esitetty, sillä kartoista olisi tullut huomattavasti vaikeaselkoisempia. Lisäksi pienten kuntien osalta satunnaisvaihtelu olisi hankaloittanut tietojen vertailua, etenkin harvinaisten ilmiöiden kohdalla. Lähes kaikista esitetyistä tiedoista on olemassa kunnittaiset tiedot, ja ne voi saada käyttöönsä Stakesin ja Tilastokeskuksen tietokannoista. Hyvinvointitilastot on koottu kolmeen ryhmään. Ensimmäisessä osassa esitetään Tilastokeskuksen tuottamat väestötilastot, jotka kuvaavat seutukuntien nykyistä ikärakennetta vuonna 2002 ja vuosia 2010, 2015, 2020 ja 2025 koskevia ennusteita sekä lapsiperheiden osuutta kaikista perheistä. Muuttotilastot ovat puolestaan maakuntatasoisia. Toisessa osassa esitellään joitakin terveysosoittimia. Erityiskorvattavia lääkkeitä saaneiden nuorten osuus, nuorten synnytyksiä ja raskaudenkeskeytyksiä koskevat raskaustiedot sekä tapaturmia ja mielenterveyden häiriöitä koskevat sairaalahoitotiedot on kerätty Kansaneläkelaitoksen ja Stakesin rekistereistä. Tiedot peruskoulun 8. ja 9. luokalla olevien itsensä raportoimasta masentuneisuudesta ovat peräisin Stakesin vuosien Kouluterveyskyselystä. Tutkimus kattaa kahta seutukuntaa lukuun ottamatta koko Manner-Suomen. Sosiaalisiin haasteisiin on valittu Stakesin ja Tilastokeskuksen tuottamat lastensuojelua, nuorisotyöttömyyttä, toimeentulotukea ja nuorisorikollisuutta koskevat osoittimet. Kouluterveyskyselystä kerättävästä runsaasta materiaalista esitetään päihteidenkäyttöä ja ystävien puutetta kuvaavat osoittimet. Esitettyihin osoittimiin ei ole voitu valita yhtä ikäjaottelua indikaattorien ja tiedonkeruiden erilaisuuden vuoksi. Muuttotilastoissa yläikärajana on 30 vuotta, mutta muissa muuttujissa pääosin 25 vuotta. Erikseen on annettu tietoja muun muassa jaotuksin alle kouluikäiset (alle 7-vuotiaat), lapset ja nuoret (alle 16/17/18-vuotiaat) sekä nuoret ja nuoret aikuiset ( tai vuotiaat). Väestö Alle kouluikäisiä lapsia oli vuonna 2002 noin , 7 14-vuotiaita oli ja\n19 vuotiaita Yhteensä alle 25-vuotiaiden osuus on 30,4 prosenttia koko väestöstä (kuviot 1a ja 1b). Tilastokeskuksen väestöennusteiden mukaan lasten ja nuorten määrä pienenee. Vuoteen 2025 mennessä ryhmän osuus vähenee vajaalla hengellä eli noin 12 prosentilla. Myös lasten ja nuorten osuus koko väestöstä pienenee väestön vanhetessa (kuviot 1a ja 1b). Väestötiedot ovat tärkeitä muun muassa kunnan palveluita suunnitellessa ja alueen tulevaa elinvoimaisuutta arvioitaessa. Alueellisesti tarkasteltuna lasten ja nuorten määrä on suoraan yhteydessä edellisten vuosien syntyvyyteen sekä muuttoliikkeen suuntaan. Eniten lapsia hedelmällisessä iässä olevaa naista kohden syntyy Pohjanmaalla, erityisesti Pohjois- ja Keski-Pohjanmaan maakunnissa. Kun alle kouluikäisten osuus koko maassa on 7,2 prosenttia, on näiden maakuntien seutukunnissa osuus korkeimmillaan yli 10 prosenttia. Myös Uudellamaalla ja Ahvenanmaalla alle 7-vuotiaiden osuus on korkea. Suhteellisesti vähiten alle kouluikäisiä on Pohjois-Lapin ja Itä- Suomen seutukunnissa, vähimmillään alle 5 prosenttia koko väestöstä (kuvio 2). Peruskouluikäisiä eli 7 15-vuotiaita on väestöstä 11,5 prosenttia. Seutukuntien osuudet vaihtelevat 10 ja 15 prosentin välillä. Korkeimmillaan osuudet ovat alueella, joka ulottuu Etelä- Pohjanmaalta aina Etelä-Lappiin saakka; vähiten peruskouluikäisiä on Etelä-Suomessa joitakin eteläisimpiä seutukuntia ja Ahvenanmaata lukuun ottamatta (kuvio 3). Peruskouluiän ohittaneita, mutta alle 25-vuotiaita on väestöstä 10,5 prosenttia. Myös tässä ikäryhmässä ovat Pohjanmaan maakunnissa osuudet koko maan tasoa korkeammat. Korkean syntyvyyden alueen Oulun lisäksi kartasta erottuvat selvästi tärkeät opiskelijapaikkakunnat Tampere, Turku, Kuopio, Jyväskylä, Joensuu, Lappeenranta ja Rovaniemi, joita ympäröivissä seutukunnissa nuorten aikuisten osuudet ovat varsin korkeat (kuvio 4). Pienimmillään nuorten aikuisten osuudet ovat vain hiukan yli puolet (7,4 %) koko maan maksimista (14,3 %). Nämä seutukunnat ovat pääasiassa harvaan asuttuja ja maaseutumaisia. Lapsiperheitä eli niitä, joissa on vähintään yksi alaikäinen lapsi, on kaikista perheistä 41 prosenttia. Odotetusti tämä osuus on korkea Pohjanmaalla, Uudellamaalla ja Ahvenanmaalla, joiden seutukunnissa osuus vaihtelee 43 ja 47 prosentin välillä (kuvio 5). Itä-Suomessa on eniten seutukuntia, joissa lapsiperheiden osuus on alle 40 prosenttia. Muutto koskettaa useita lapsia ja nuoria (taulukko 1). Vuoden 2003 muuttoalttiuslukujen perusteella 14,7 prosenttia alle kouluikäisistä muutti kunnan sisällä, 6,5 prosenttia kuntien välillä, 2,4 prosenttia maakuntien välillä, 0,5 prosenttia ulkomailta ja ulkomaille muutti 0,3 prosenttia. Peruskouluikäisillä osuudet ovat pienempiä: kunnan sisällä muutti 8,8 prosenttia, kuntien välillä 2,9 prosenttia ja maakuntien välillä 1,1 prosenttia ikäluokasta. Ulkomaille muutto oli harvinaisempaa (0,1 %) kuin maahan muuttaminen (0,3 %). Mielenkiintoisinta on tarkastella nuorten aikuisten muuttoliikettä, sillä se kuvastaa nuorten omia asumistoiveita, mutta myös paikallisia opiskelu- ja työmahdollisuuksia. Nuorista vuotiaista aikuisista kunnan sisällä muutti 26,2 prosenttia, kuntien välillä 16,1 prosenttia ja maakuntien välillä 7,7 prosenttia. Myös maahanmuutto (0,8 %) ja maastamuutto (0,6 %) olivat nuorempia ikäluokkia yleisempää. Muuttovirtoja tarkastellessa ei liene yllätys, että nuoret suuntaavat kohti etelää, etenkin Uudenmaalle (kuvio 6). Kaikista maakunnista Ahvenanmaata lukuun ottamatta muutti enemmän nuoria Uudellemaalle kuin sieltä muutti pois vuonna Pirkanmaalta ja Varsinais-Suomesta muutti noin nuorta aikuista Uudellemaalle, mutta myös Pohjois-Pohjanmaalta, Päijät-Hämeestä ja Keski-Suomesta muuttaneita oli yli tuhat. Uudeltamaalta muutettiin useimmiten Varsinais- Suomeen ja Pirkanmaalle (noin henkeä), mutta myös Kanta-Hämeeseen, Pohjois-Pohjanmaalle, Päijät-Hämeeseen ja Keski-Suomeen muutti nuorta aikuista. Uudenmaan ulkopuolella muuttoliike on määrällisesti vähäisempää: Satakunnasta muutetaan Varsinais-Suomeen ja Pirkanmaalle. Lapista muutetaan Poh- 19\n20 jois-pohjanmaalle (noin henkeä), mutta myös takaisin (vajaat henkeä). Väestöön suhteutettuna suurin vuotiaiden muuttovoitto on Uudellamaalla (+ 1,9 % ikäluokasta), Pirkanmaalla (+ 1,8 %) ja Ahvenanmaalla (+ 0,9 %). Näiden lisäksi vain Keski- Suomessa ja Varsinais-Suomessa muuttovirta on positiivinen (kuvio 7). Muut maakunnat ovat muuttotappiollisia. Nuorten väestökato on suurin Kainuussa (- 5,0 %), Etelä-Savossa (- 3,7 %) ja Keski- Pohjanmaalla (- 3,4 %) (taulukko 2, kuvio 7). Terveys Erityiskorvattaviin lääkkeisiin oikeutettujen alle 16-vuotiaiden määrä kaksinkertaistui vuosien 1990 ja 2002 välillä. Erityisesti astmakorvauksen saaneiden osuus ikäluokasta yleistyi noin yhdestä prosentista yli kolmen prosentin runsaan vuosikymmenen aikana. Noin kolme neljästä erityiskorvattavan lääkkeiden saajista saa astmalääkitystä (kuvio 8). Eniten erityiskorvattua lääkettä saavia alle 16- vuotiaita on Pohjois-Lapin, Oulun läänin, Varsinais-Suomen ja Itä-Suomen seutukunnissa (kuvio 9) ja vähiten Länsi- ja Etelä-Suomessa Turun ympäristöä lukuun ottamatta. Vastaavanlainen koillisen ja lounaan välinen ero on nähtävissä vuotiaiden lääkkeiden erityiskorvauksia koskevassa kuviossa 10. Koko maassa erityiskorvattavuuden saamisen periaatteet ovat samat, joten alue-erojen pitäisi kuvastaa todellisia sairastavuuseroja. Osan havaituista alue-eroista voi kuitenkin selittää terveydenhuollon palveluiden kysynnän ja tarjonnan sekä diagnostisoinnin erot, erityisesti astman kohdalla. Arvattavasti erot erityiskorvattavuusoikeuden hakemisessa ja tietoisuudessa tuen olemassa olosta ovat pienet, joten näiden tekijöiden ei pitäisi vaikuttaa alueellisiin sairastavuuseroihin. Teini-ikäisten raskauksien määrä väheni aina 1990-luvun puoleenväliin saakka, mutta vuodesta 1995 alkoivat raskaudenkeskeytykset yleistyä ja vuodesta 1998 ovat myös alle 20-vuotiaiden synnytykset yleistyneet (kuvio 11). Vuonna 2003 nuorten synnytykset ja raskaudenkeskeytykset ovat vähentyneet. Kehitykseen ovat vaikuttaneet monet eri syyt. Mahdollisia selityksiä ovat 15 vuotta täyttäneitä koskeva jälkiehkäisyn reseptivapaus alkaen, kuntien panostaminen kouluterveydenhuoltoon ja seksuaaliopetuksen määrän kasvattaminen ja laadun parantaminen (perus) kouluissa. Myös kulttuuriset tekijät voivat vaikuttaa kehitykseen, sillä vuoden 2003 ennakkotietojen mukaan myös ruotsalaisnuorten raskaudenkeskeytykset vähenevät vuotiaiden synnytykset vähenivät 1990-luvulla, ja sama trendi jatkui uudella vuosituhannella (kuvio 12). Samassa ikäryhmässä keskeytysten määrä on pysynyt samalla tasolla ja viime vuosina jopa hiukan lisääntynyt. Tämä raskaudenkeskeytysten suhteellisen osuuden kasvaminen osoittaa, että vähän yli kaksikymppisten naisten synnytyshalukkuus on vähentynyt. Tämä voi viestiä ehkäisyongelmista, mutta todennäköisemmin taustalla on lapsenhankinnan lykkääminen opiskelujen jälkeiseen aikaan. Keskimäärin suomalaisnainen synnyttää ensimmäisen kerran 28-vuotiaana. Ensimmäisen kerran isäksi tulleet miehet ovat noin kaksi vuotta vanhempia. Eniten alle 25-vuotiaita synnyttäjiä on Keskija Pohjois-Pohjanmaalla sekä Lapin lounaisissa seutukunnissa (kuvio 13). Vähiten tässä ikäryhmässä synnytetään Pohjois-Lapissa ja Kaakkois- Suomessa. Seutukuntien väliset erot ovat huomattavia: vähiten synnytyksiä on Kärkikuntien (Parikkala, Saari, Uukuniemi) seutukunnassa (19/ vuotiasta naista kohden), mutta synnytyksiä on lähes kolminkertainen määrä Ylivieskan seutukunnassa (58/1 000). Väestöön suhteutettuna alle 25-vuotiaiden raskaudenkeskeytyksiä on vähiten Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalla. Eniten tämän ikäluokan raskauksia keskeytetään etelärannikolla Haminasta aina Poriin saakka, Kainuussa ja Länsi-Pohjan alueella (kuvio 14). Sairaalahoidot mittaavat vakavaa sairastavuutta ja vakavia tapaturmia. Tosin perusterveydenhuollon ja erikoissairaanhoidon välinen työnjako vaihtelee alueittain, joten seutukuntien väliset hoitokäytäntöerot saattavat selittää osan alueellisista eroista. Myös erot kuntien ja kuntayhtymien resursoinnissa voivat vaikeuttaa sairaalahoitomää- 20


Runometsä - Sivu 2 - Blogit.fi\nRunometsä · 14.05.2019Perheeni on vihdoinkin oivaltanut äitienpäivän syvimmän olemuksen: ensin syödään ravintolassa ja sitten tehdään sitä, mitä ÄITI haluaa. Söimme intialaista kanaa/juustoa ja menimme sitten...\nRunometsä · 14.05.2019Siis Blogi. Runo- ja kulttuuriblogi Runometsä. Olen koettanut kirjoittaa suoraan Blogloviniin, mikä sinänsä toimii, mutta kuvissa on jotain outoa. Ja suoraan nettisivullani simplesitessa en...\nRunoja, tauluja ja mietelauseita Runometsässä\nRunometsä · 07.05.2019Runometsä-blogin uudemmat tekstit ja kuvat löydät nyt kirjoittajan nettisivulta. Uudessa blogissa ei ole kommenttitoimintoa, mutta voit kommentoida...\nRunometsä · 06.03.2019Me muutamme... me muutamme.... me muutammmmme....... Luvassa on vähemmän sanoja ja enemmän merkityksiä.Uusi blogi löytyy verkkosivulta riikkauhlig.simplesite.fi kohdasta Blogi.Toivottavasti löydän sinutkin sieltä...\nRunometsä · 04.02.2019Heräsin hiukan myöhään joidenkin bloggaajien haasteeseen tehdä tammikuusta muovikuukausi. Päätin tehdä helmikuusta sellaisen. Tarkoituksena on kerätä oman perheen tuottamat muoviroskat yhteen paikkaan ja sitten...\nRunometsä · 18.01.2019Ei, otsikossa ei ole virhettä. Meinasin nimittäin ruveta ompelemaan hametta. Maalauskurssilla ei oikein sujunut, joten päätin harhauttaa ajatuksiani ryhtymällä ompelemaan.Hauki puussa on...\nRunometsä · 14.12.2018Kyllä, koulu- eikä joulumuistoja. Jostain ne tulvahtivat mieleeni juuri tänään. Lapsuuteen ja nuoruuteen liittyy aivan älyttömän paljon asioista, ihania, kamalia ja kaikkea siltä väliltä. Hassua kyllä, mieleeni nousevat...\nRunometsä · 06.12.2018Itsenäisyyspäivä lienee sopiva päivä sen pohtimiseen, mikä on kotimaa ja mitä se merkitsee. Mikä on ulkosuomalaisen kotimaa vai onko niitä kaksi? Miten viettää Suomen itsenäisyyspäivää, kun naapurit juhlivat Pyhää...\nRunometsä · 03.12.2018Hei ihanat lukijat, ja myös vähemmän ihanat, eli kaikki! Kokosin teille adventin mittaisen soittolistan joululauluja ja muuta talven hämäriin hetkiin ja mietiskelyyn sopivaa musiikkia....\nRunometsä · 23.11.2018Tässä teksti viime vuodelta. Kuunnellaampa, miten Palmgrenin pianokappaleessa lumihiutaleet putoavat ja laskeutuvat.16.11.2017: Runotorstaissa on tänään aiheena kylmä. Minulle tuli siitä ensimmäiseksi mieleen joululaulu...\nRunometsä · 08.11.2018MaanjärjestysTalo kallistuu, sanot ei että Kuu on paikoillaan ja Maa kuin karuselli kiihtyvällä nopeudella heittelee hattaroita alas ja ylös keinuja, hevosia, tuoleja ketjut kilisevät kovaa kuin luut Lattia kallistuu,...\nRunometsä · 01.11.2018Runo Kaipaus on viime vuonna ilmestyneestä kokoelmastani Rakkauden satunnaisotanta. Ehkä näin loppusyksystä, joulun alla, kaipuu tuntuu tavallista voimakkaammin. Uskon, että kaipaus on rakkauden vastapooli, joka saa...\nRunometsä · 29.10.2018Olen usein miettinyt lepopäivän olemusta. Olen harmitellut, että lauantai- ja sunnuntaipäivät ovat niin täynnä perhe- ja kotiasioita, etten ehdi lainkaan keskittyä työhöni. En nyt tarkoita...\nRunometsä · 25.10.2018Seuraavassa muutama vinkki kielten opiskelua innostamaan. Minusta tuli parin mutkan kautta kääntäjä, ja uusien kielten opiskelu kiehtoo vieläkin. 1 Valitse kiva kieli Jos mietit, mitä...\nRunometsä · 18.10.2018Heipä hei, hyvä lukija! Jos tykkäät seurata meikäläisen juttuja, siirrypä lukemaan Täti Vihreän tarinoita. Blogin painopiste kallistuu ympäristöasioiden ja näpertelyn puoleen, mutta esittelen myös tietokirjoja - ja...\nVanhoissa muistikirjoissa kypsyy runoja\nRunometsä · 07.10.2018Olen tällä viikolla koettanut siivota paitsi blogia, myös työpöytääni, huoneitani, muistojani. Vanhojen muistikirjojen ja vihkojen poisheittämisen...\nRunometsä · 06.10.2018Syksy on aina ollut minulle parasta kirjoittamisaikaa. Tänäkin vuonna, vaikka masennusoireitakin on ilmaantunut. Pitäisi kai hakea kellarista lääkärin suosittelema kirkasvalolamppu....\nRunometsä · 01.10.2018Runometsässä alkaa tänään siivousviikko. Vähemmän tärkeät postaukset saavat lentää virtuaaliseen roskikseen, niin kuin käyttämättä jääneet vaatteet vaatekeräykseen. Sillä tavalla tärkeämmät tekstit saavat väljyyttä...\nRunometsä · 23.09.2018Ilmoittauduin alkuvuodesta mukaan runokirjojen lukuhaasteeseen. Ei olisi parempaa haastetta voinut osua kohdalle! Haaste löytyy blogista Reader, why did I marry him. Olen kyllä lukenut runoja tänäkin vuonna, mutta...\nOdotin Pasternakia tulevaksi\nRunometsä · 19.09.2018Avara keltainen tuoksu joukko nuokkuvia krysanteemeja kukkakioskin edessä – ja minäkin odotinvailla sellaista valoajoka olisi asettunutshakkiruudukoksiverkkokalvolleKaakeli kaakelin...\nRunometsä · 03.08.2018Haluan omistaa seuraavan runoni eräälle lapsuuteni tärkeimmistä kirjailijoista, graafikolle ja lastenkirjailijalle, joka keksi Nunnun, Hopun ja Möksön: Oili Tanninen taikoi mekostani...\nRunometsä · 30.07.2018Kirjoitan tänään ihan muusta kuin runoista. Ylen uutisjuttu kankaiden huonosta menekistä sai minut kaivamaan ompelukoneen esille: vihdoinkin ne verhot. Kirjallisuus on toki aiheena myös tässä postauksessa, sillä haluan...\nRunometsä · 26.07.2018Runoilijan tunnustusSitä ei kukaan ole seppä syntyessääneikä kohdusta tulla sanat hampaissaVäitän ettet koskaan ole ostanut imupaperiaet ainakaan kymmenen arkin vihkoaMinun kynäni vaati toistakymmentä vuottaennen kuin...\nKesässä parasta on sade\nRunometsä · 19.07.2018Kesässä parasta on sade Pisarat kuin hikinoruvat syöksytorven pintaamahtumatta sisäänKesässä parasta on sadekuin hiki minä noruntämän elämän pintaamahtumatta sisään(C) Riikka Johanna Uhlig...\nRunometsä · 10.07.2018Minulla on harvoin sanat vähissä, ehkä ne nytkin ovat vain hukassa. Kopioin tähän vanhemman postauksen teidän iloksenne. Juttuni Siri Hustvedtin...\nRunometsä · 25.06.2018Voisiko olla parempaa tekemistä kuin lukea omia runojaan? No varmasti voisi. Mutta jos kokoaa runokokoelmaa, niin ei voisi. Oikeastaan pitäisi viedä jalka lääkäriin, mutta pää ei yhtään haluaisi. Tässä pari uutta runoa,...\nusa muutos 3½ turku kirja toiminta runo elokuva uncategorized historia gummerus työelämä tositarina lohikäärmeet iso-britannia noidat taide sadut seikkailu kirjallisuus


Opiskelijat ovat paitsi opiskelijoita, myös yhteiskunnan jäseniä – Kansan Uutiset\n23-vuotias helsinkiläinen opiskelijapoliitikko.\nVasemmisto-opiskelijoiden Vasopin hallituksen jäsen.\nEdustaa Helsingin yliopiston ylioppilaskunnassa Sitoutumatonta vasemmistoa.\nKuinka tärkeä pesti on Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtajuus, tehtävää ensi vuonna hoitava vasemmiston Lauri Linna?\n– Ylioppilaskunta on tehokas ja varsinkin kaupungissa kuunneltu opiskelijoiden äänen esiintuoja. Erityisesti ensi vuonna, kun vietetään ylioppilaskunnan 150-vuotisjuhlavuotta, on hyvä mahdollisuus saada opiskelijoiden ääntä kuuluviin.\n– Olen toiminut pitkään opiskelijaliikkeessä, mutten ole osannut edes unelmoida, että olisin koko yli 26 000 opiskelijan yhteisöä johtavan elimen puheenjohtajana.\nPystyykö tehtävän ohessa opiskelemaan?\n– Helsingin ylioppilaskunnassa puheenjohtajan pesti käytännössä vie ihmisen. Toki jonkin verran kannattaa opiskellakin, jotta pysyy kosketus opiskelijoiden arkeen.\nMitä painotat hallituksen puheenjohtajana?\n– Ylioppilasliike on ollut merkittävä suunnannäyttäjä ja yhteiskunnallinen toimija Suomessa. Suuri tavoite on tehdä ylioppilasliikkeestä yhä merkittävämpi vaikuttaja.\n– Haluan saada aikaan yhä enemmän keskustelua opiskelijan yhteiskunnallisesta asemasta eli kuinka tärkeää on se, että opiskelusta tehdään entistä useamman saavutettavissa olevaa sen sijaan, että toimitaan kuten Suomen istuva hallitus on toiminut eli leikannut koulutuksesta ja opiskelijoiden sosiaalisista etuuksista.\nEdustat Sitoutumatonta vasemmistoa. Mitä se tavoittelee?\n– Haluamme olla matalan kynnyksen ryhmä kaikille, jotka kokevat vasemmiston arvot tärkeiksi. Pyrimme siihen, että yhdenvertaisuus toteutuu niin ylioppilaskunnassa kuin yliopistollakin.\n– Toinen keskeinen teema on vaikuttaa ylioppilaskunnan edunvalvontaan laajemmin, koska opiskelijat ovat paitsi opiskelijoita, myös yhteiskunnan jäseniä. Vaikkapa se, miten asuminen ja palvelut on tuotettu, vaikuttaa paljon myös siihen, miten opiskelijat pystyvät opiskelemaan.\nAiotko jatkaa politiikassa ylioppilaskunnan ulkopuolella?\n– Toki haluan myöhemminkin jatkaa yhteiskunnallisena toimijana ja ajaa oikeudenmukaisempaa maailmaa, mutta toiminnan muoto ei ole vielä hahmottunut. Tällä hetkellä keskityn täysillä opiskelijapolitiikkaan, joka on itsessään arvokasta ja yhteiskunnallisesti merkittävää.\nUusi elokuvafestivaali keskittyy pakolaisuuteen\nAnna Paju 14.10.2018 10.00\n”Opettajan ammatista on hyötyä valtuustotyössä”\nAnna Paju 5.10.2018 14.00


Pakolaisia ja siirtolaisia hakataan ja jätetään ilman lain suojaa Balkanilla | Amnesty\nKaikki uutiset 7.7.2015 12:02\nUusi raporttimme paljastaa, että tuhannet pakolaiset, turvapaikanhakijat ja siirtolaiset joutuvat väkivallan ja kiristyksen uhreiksi matkallaan Balkanin poikki. Mukana on myös lapsia. Euroopan unionin epäonnistunut maahanmuuttopolitiikka pakottaa haavoittuvassa asemassa olevat mottiin Serbiaan ja Makedoniaan.\nTänään julkaisemamme raportti Europe’s borderlands: Violations against migrants and refugees in Macedonia, Serbia and Hungary paljastaa kuinka viranomaiset ja rikollisjoukot hyväksikäyttävät siirtolaisten hätää Balkanilla. Tilannetta pahentavat laittomat takaisintyönnöt (nk. push-backs) ja käännytykset rajoilla, rajoitettu pääsy turvapaikkajärjestelmiin sekä laillisten ja turvallisten maahantulokeinojen puuttuminen EU:ssa.\nSotaa ja vainoa pakenevat pakolaiset matkaavat halki Balkanin siinä toivossa, että pääsisivät turvaan Eurooppaan. Mutta heitä pahoinpidellään, hyväksikäytetään ja he jäävät heikkojen turvapaikkajärjestelmien armoille. sanoo Amnesty Internationalin Suomen osaston oikeudellinen asiantuntija Susanna Mehtonen.\nYhä useampi pakolainen ja siirtolainen pyrkii Eurooppaan Balkanin reittiä pitkin, joka on ohittanut Välimeren ylityksen Eurooppaan pyrkivien siirtolaisten määrissä. Pelkästään Serbian ja Unkarin rajalla kiinniotettujen ihmisten määrä on noussut yli 2500 % sitten vuoden 2010. Vuonna 2010 rajalla otettiin kiinni 2370 ihmistä ja tänä vuonna 60 602.\nSaapuessaan Kreikan rajalle siirtolaiset, myös lapset, kohtaavat pöyristyttävän huonot vastaanotto-olosuhteet. Makedonian ja Serbian rajoilla he kohtaavat laittomia takaisintyöntöjä ja heiltä vaaditaan lahjuksia. Yksi haastateltavista kertoi, kuinka Unkarin rajan lähellä Serbian rajapoliisi uhkasi käännyttää ryhmän takaisin Serbiaan, jos he eivät maksaisi 100 euroa per henkilö.\n”Serbiasta ja Makedoniasta on tullut patoallas siirtolaisille, joita kukaan EU:ssa ei halua ottaa vastaan”, kertoo, kertoo Mehtonen.\n”Näin kun miehiä hakattiin pahasti. He pahoinpitelivät minun 13-vuotiaan poikani. He löivät myös minua.”\n”Näin kun miehiä hakattiin pahasti. He pahoinpitelivät minun 13-vuotiaan poikani. He löivät myös minua.” ”Viidenneellä kuulla raskaana olevaa naista hakattiin”, kertoivat haastatellut.\nSiirtolaiset kertoivat Amnestylle, että heitä oli tönitty, lyöty, potkittu ja hakattu Serbian poliisin toimesta lähellä Unkarin rajaa. Osa Amnestyn haastattelemista ihmisistä oli käännytetty rajalta yli 10 kertaa. Jotkut operaatioista olivat tapahtuneet selvästi maan rajojen sisäpuolella. Haavoittuvassa asemassa olevat pakolaiset ovat myös alttiita salakuljettajien hyväksikäytölle ja rikollisryhmien hyökkäyksille.\nMakedonian Gazi Baban säilöönottokeskuksessa pidetään vangittuna satoja ihmisiä, joskus kuukausienkin ajan, ilman mahdollisuutta hakea turvapaikkaa, jotta he voisivat todistaa ihmissalakuljettajia vastaan. Keskus on täynnä ja sen olot ovat epäinhimmilliset ja halventavat. Vangittujen joukossa on raskaana olevia naisia ja lapsia ilman huoltajaa.\nMakedonia ja Serbia ovat myöntäneet turvapaikan vain yksittäisille sitä hakeneille pakolaisille, joten monet jatkavat matkaa Unkariin. Unkariin saapuvat joutuvat pääsääntöisesti säilöönottokeskuksiin halventaviin olosuhteisiin ja poliisin huonon kohtelun uhreiksi. Vuonna 2014 Unkari myönsi turvapaikan 240 hengelle, määrä on murto-osa sitä hakeneista. Valtaosa siirtolaisista ja pakolaisista päätyy vastaanottokeskuksiin, mutta he ketkä eivät halua hakea turvapaikkaa Unkarista, vaan jostakin toisesta EU-maasta, käännytetään Serbiaan ja mahdollisesti vielä Makedoniaan. Siellä heillä ei ole mitään laillista asemaa, turvaa tai tukea.\nBalkanin reitin suosio on seuraus EU:n maahanmuutto- ja turvapaikkakäytäntöjen epäonnistumisesta. EU asettaa pääasiallisen vastuun turvapaikanhakukäsittelystä maalle, johon siirtolainen tai pakolainen ensimmäisenä saapuu sekä rajoittaa turvallisia ja laillisia maahantulokeinoja. Sen sijaan, että Balkanin reitin varrella olevien maiden turvapaikanhakujärjestelmää olisi kehitetty, on EU sijoittanut ja tukenut rajavaltioidensa rajavalvontaa.\n“Kasvava joukko pakolaisia, turvapaikanhakijoita ja siirtolaisia joutuvat mottiin Balkanin ’ei kenenkään maalle,’ ja Sebian ja Makedonian paine kasvaa. Nämä paineet, kuten Italian ja Kreikan, voidaan ratkaista vain järjestämällä EU:n maahanmuutto- ja turvapaikkakäytäntöjä uusiksi”, kertoo Mehtonen.


EU kiristää Islantia: maksa tai jäät ulos! | Yle Uutiset | yle.fi\nEU kiristää Islantia: maksa tai jäät ulos!\nEikö pieni kansakunta ole kärsinyt jo tarpeeksi? Islanti on äärimmäisyyksien maa. Kylmän kuoren alla kuplivat kuumat lähteet, ja kansakunta on syöksynyt vauraudesta vararikkoon.\n12.1.2010 klo 10.50päivitetty 12.1.2010 klo 11.01\nIslannin parlamentti teki päätöksen EU-hakemuksesta torstaina.Halldor Kolbeins / EPA\nLehtiä lukemalla tulee sellainen käsitys, että useimpien mielestä Islanti ansaitsee kohtalonsa: mitäs menivät ahnehtimaan, maksakoot sen mitä ovat tuhlanneet.\nJotkut kiertävät puukkoa haavassa. Islantilaisille ei anneta mitään anteeksi. Finanssiseikkailujen tappiot pitää maksaa niin kuin on luvattu, tai ovet Euroopan unioniin eivät aukene. Tämä on useimpien EU-maiden virallinen kanta.\nIslantilainen kadunmies on ihmeissään. Miksi hänen pitäisi maksaa omasta pussistaan toisten tekemät virheet? Eihän hänellä ole sen paremmin laillista kuin moraalistakaan vastuuta huolehtia yksityisen pankin sitoumuksista. Eikä olekaan, mutta Islannin hallitus lupasi heikkona hetkenään maksaa takaisin kaiken sen, millä Englanti ja Hollanti pelastivat islantilaispankin tallettajia omissa maissaan.\nMaksun aika on käsillä, mutta Islannin kansa toista mieltä. Se haluaa ja saa vielä äänestää asiasta. EU-jäsenyys tuskin on sen kymmenen tuhannen euron arvoinen, mitä jokaiselta Islannin kansalaiselta vaaditaan nyt ylimääräisenä finanssikriisin korvauksena. Yksi sukupolvi on jo muutenkin tuomittu velkavankeuteen.\nIslannin pankit rantautuivat Suomeen muutama vuosi sitten torvet soiden. Ne ostivat velaksi pörssiosakkeita, pankkeja ja pankkiiriliikkeitä. Hintoja ei paljon kyselty. Raha oli halpaa, kauppa kävi ja rahaviikingit valtasivat maailman finanssikeskuksia. Tampereen kokoinen kansakunta näytti muille vaurastumisen mallia.\nLandsbanki, Glitnir ja Kaupthing ostivat itselleen asiakkaita. Ne maksoivat talletuksista enemmän kuin muut. Rahaa oli tarjolla rajattomasti, mutta kun finanssikriisi iski, talletuksista tuli ainoa henkireikä. Rahasta oli lopulta pakko maksaa enemmän kuin muut.\nNyt jo eläköitynyt pankinjohtaja Markku Pohjola epäili Nordean asiakaslehdessä vuoden 2007 lopulla, että huippukorkeat korkotarjoukset kertoivat islantilaisten vaikeuksista. Rivien välistä saattoi lukea, että hän varoitti tallettajia luottamasta islantilaisiin. Viikinkipankkien perusta huojui, mutta sitä ei uskottu.\nEnglannissa ja Hollannissa Lansdbankin perustama Icesave toimi kuin Glitnir ja Kaupthing Suomessa. Se houkutteli asiakkaita huipputuottoisilla määräaikaistalletuksilla. Pankki ei kuulunut sen paremmin Englannin kuin Hollannin talletussuojajärjestelmään, eikä suojan perään kukaan kysynytkään. Tuotto kiinnosti, riskit eivät.\nKun lainahanat finanssikriisin myötä lopulta sulkeutuivat, islantilaiset pankit ajautuivat velkoineen vararikkoon. Islannin talletussuoja ei riittänyt kattamaan ulkomailla toimineiden pankkien talletuksia. Englanti ja Hollanti pelastivat itse omat Icesave-asiakkaansa ja saivat puristettua Islannilta lupauksen korvausten takaisinmaksusta.\nKymmenen tuhatta euroa, jokaiselta islantilaiselta vauvasta vaariin, on iso summa. Viisihenkinen perhe joutuisi maksamaan 50 000 euroa. Ja kenelle? Joillekin keinottelijoille, jotka riskejä kaihtamatta juoksivat vain parhaiden korkotarjouksen perässä. Onko islantilaisten vika, jos Englannin ja Hollannin pankkivalvojat eivät pysty pitämään markkinoitaan kurissa? Eivätkä pystykään.\nErityisesti Englanti tunnettiin finanssikrisiin asti kiivaana itsesääntelyn ja kevyen viranomaisvalvonnan kannattajana. Tällä politiikalla se on pystynyt pitämään Lontoon maailman finanssikeskuksena. Siellä on saanut temmeltää vapaasti. Nyt brittihallitus yrittää laittaa muutkin maksamaan omista virheistään.\nJos Islanti saisi talletusvelkansa anteeksi, jokainen britti maksaisi siitä vain 50 euroa. Se on aika paljon vähemmän kuin kymmenen tuhatta euroa. Islannilta vaaditaan jotain sellaista, mihin mikään muu maa tuskin ryhtyisi. Vaikea kuvitella, että britit lähtisivät vapaaehtoisesti pelastamaan saksalaisia, ranskalaisia tai puolalaisia tallettajia, jos joku suurista brittipankeista kaatuisi. Oma kukkaro on aina sydäntä lähinnä.\nJa mikä siinä velkojen anteeksiannossa on niin vaikeaa? Venäjä on saanut anteeksi paljon isompiakin velkoja. Ja Argentiina, Meksiko ja monet muut.\nEU kohtelee Islantia kuin koulukiusattua, eikä peiliin haluta katsoa. Joku voisi vaikka kysyä, miksi Euroopan keskuspankki jatkoi islantilaispankkien rahoittamista miljardeilla euroilla vielä silloin, kun vaaran merkit olivat jo näkyvissä?\nLähteet: Jouko Marttila, Ykkösaamun kolumnisti 12.1.2010\nEU aloittamassa jäsenyysneuvottelut Islannin kanssa 16.2.2010\nUlkomaattalousIslantipankkitoimintaRahoitus- ja yrityspalvelutrahoitusrahoituspalvelutrahalaitoksetrahaBritannia


fi-lib: Keskustelua "rasistien" sananvapaudesta\nFacebookista, keskusteluryhmästä nimeltä Kaljaajuovat, lihaasyövät heteromiehet:\nMinulla ei ole mitään sitä vastaan, että jokainen saa puolustaa omia mielipiteitään, mutta kannattaisi sitä ennen miettiä sen todellisia tarkoitusperää, kohdetta ja sitä keiden kustannuksella tällaista protestia luodaan. Sillä juuri nämä mediassa riehuvat vegaanilesbofeministihipit ajavat myös teidänkin oikeuksia ilmaista nämä mielipiteenne. Ja he ovat nimenomaan niitä, joita voidaan todella kutsua liberalisteiksi. Lisäksi ette tee itsestännä yhtään näitä vegaanilelbofeministihippejä parempia solvaamalla vasemmistolaisuutta tai seksuaalivähemmistöjä. Sillä tavalla te teette itsestänne rasisteja. Ja onko ihme, että tällaisia ihmisiä pidetään kaiken pahan alkuna ja juurena?\nEn ole solvannut seksuaalivähemmistöjä. Vasemmistolaisuuteen tai oikeistolaisuuteen tässä ryhmässä ei kukaan liene ottanut mitään kantaa.\nAkuliina Saarikoski ym. vegaanilesbofeministihipit eivät todellakaan aja kenenkään oikeuksia eivätkä todellakaan ole mitään liberaaleja.\nUseimmat liberaaleiksi itseään kutsuvat punavihreät ovat todellisuudessa totalitaarisen diktatuurin kannattajia, joiden mielestä kaikki "rasistit" ym. poliittisesti epäkorrektit henkilöt pitää tuomita ankariin rikosoikeudellisiin rangaistuksiin. He ovat siis sananvapauden vastustajia ja sensuurin kannattajia.\nAdolf hitler tunnetusti kannatti tuollaista yksinvaltaa ja sensuuria, sekä vastusti sananvapautta. Minusta on erittäin huvittavaa, että vertaat näitä punavihreitä häneen, ehkä kaikkein tunnetuimpaan rasistiin, vieläpä tunnustaen, että juuri hänen kaltaisten ihmisten käytöstä he haluavat rangaista. Sillä ethän sinä voi väittää heidän todella olevan näin kaksinaismoralistisia. Sehän olisi jo naurettavaa :)\nMiten niin en muka voi väittää, että punavihreät haluavat tuomita "rasistit" rikosoikeudellisiin rangaistuksiin? Sehän on täysin selvä asia, että punavihreät kannattavat rikosoikeudellisia rangaistuksia "rasististen" mielipiteiden esittämisestä eli "kiihotuksesta kansanryhmää vastaan". Kysypä vaikka heiltä itseltään.\nVertauksesi Hitleriin on hyvin ontuva. Punavihreät eivät halua rangaista vain Hitlerin kaltaisia ihmisiä, vaan kaikkia "rasististen" mielipiteiden esittäjiä, esim. Jussi Halla-ahoa, Teuvo Hakkaraista, James Hirvisaarta jne. Et kai tosissasi ole niin tyhmä, että pidät Halla-ahoa, Hirvisaarta ym. persuja/maahanmuuttokriittisiä Hitleriin verrattavina?!\nAnteeksi, mutta kuulosti juuri siltä, että taisit itse juuri verrata heitä haneen. Sellainen ei olis itselleni tullut mieleenikään (:\nJa puheistasi kuulostat siltä, että sinä itse kannattaisit rasismia, koska et ilmeisesti kannata tämän rankaisemista? Sillä jos sinä pitäsit rasismia epähyväksyttävänä, et varmaankaan lähtisi heti kritisoimaan ehdotuksia tämän minimisoimiseksi, vaikka nämä keinot olisivatkin liian yliampuvia? Koska silloinhan sinä teet vastoin omia vakaumuksiasi. Ja ymmärrän kyllä, että nämä punavihreät eivät kannata sananvapautta siinä mielessä, ettei ole okein sanoissaan loukata ihmistä sellaisten asioiden perusteella, joita hän ei ole itse ollut kykenevä valitsemaan. Eli oletko sinä tosissasi niin tyhmä, että pidät rasistista sananvapautta ja seksuaalista vapautta jotenkin toisiinsa verrattavina?!\nSananvapaus on sananvapautta. Ei ole olemassa mitään "rasistista sananvapautta". On vain sananvapaus. Ihminen joko kannattaa sananvapautta tai sitten ei. Punavihreät eivät sitä kannata.\nOn kaksi aivan eri asiaa kannattaa sitä, että jokainen saa laukoa loukkaavia kommentteja perustuen esim. hänen ihonväriinsä, kuin kannattaa sitä, että myös näillä ulkomaalaisillakin olisi oikeus ilmaista mielipiteitään vaikkapa eduskunnassa.\nKukaan ei ole kieltänyt ulkomaalaisten oikeutta ilmaista mielipiteitään. Sen sijaan punavihreät haluavat kieltää maahanmuuttokriittisten mielipiteiden esittämisen rikosoikeudellisten rangaistusten uhalla. Kyse ei ole mistään "ihonväriin perustuvien loukkaavien kommenttien laukomisesta", vaan poliittisten mielipiteiden esittämisestä. Esimerkiksi kansanedustaja Heli Järvinen (vihr) kannattaa sitä, että kansanedustaja Jussi Halla-aholle (ps) on annettu rikosoikeudellisia rangaistuksia mielipiteistään.\nOnko sinun mielestäsi sitten erittäin suotavaa, kun tämä Halla-aho kirjoittaa, että hän iloitsisi Rosa Meriläisen raiskaamisesta?\nSehän ei mitenkään liity Halla-ahon mielipiteisiin muslimeista. Halla-aho sai rangaistuksen nimenomaan siitä, että oli kritisoinut islamia. Vihreiden naisten puheenjohtajan, kansanedustaja Heli Järvisen mielestä oli hienoa, että Halla-ahoa rangaistiin tästä. Punavihreät siis haluavat, että islamin kritisointi on kielletty rikosoikeudellisten rangaistusten uhalla.\nItseasiassa punavihreät ajavat sitä, että rasistinen kommentoiminen olisi rangaistavaa, eikä kyseessä ollut pelkkä islamin usko. Ja ihmettelen todella, miksi puolustelet tällaisia kommentteja, kun Halla-aho ei tästä kyseisestä tapauksesta saanut muuta kuin päiväsakot.\nHalla-aho sai rikosoikeudellisen rangaistuksen nimenomaan siitä, että oli kritisoinut islamia. Sinä vähättelet tätä sensuuria sanomalla, että Halla-aho "ei saanut muuta kuin sakkoja". Etkö tajua, että ihmisten sakottaminen heidän mielipiteistään on sensuuria?!\n"Itseasiassa punavihreät ajavat sitä, että rasistinen kommentoiminen olisi rangaistavaa"\nSuomessahan "rasistiset" mielipiteet ovat jo nyt kiellettyjä rikosoikeudellisten rangaistusten uhalla. Suomessa siis vallitsee juuri sellainen sensuurilainsäädäntö, jota punavihreät kannattavat.\nHyvä, että nyt viimein myönsit punavihreiden kannattavan sensuuria ja vastustavan sananvapautta. Aiemminhan väitit päinvastaista.\nnämä "mielipiteet" ovat kuitenkin lausuttu täysin ennakkoluulojen perusteella ja yleistäen. Tällainen tuomitseminen on kyllä mielestäni rangaistavaa, eikä tällöin siis kyse ole enää siitä kannattaako diktatuuria vai ei, vaan siitä, että ymmärtääkö ihminen sitä, mitä julkisen henkilön on suotavaa julkisuudessa sanoa, sillä tällainen vihamielisten kommenttien jakelu ei ole mitään rakentavaa mielipiteen ilmaisua, vaan se loukkaa toista ihmistä. Tällöin se on siis sananvapauden väärinkäyttöä, ja mielestäni on aivan turha vedota siihen.\nJa sanotko sinä todella esim. Halla-ahon kommenttien olevan "rasistisia" kun hän on ilmaissut, että kaikki neekerit tulisi hirttää yms. ?? Voitko todella väittää että tällainen käyttäytyminen on täysin suotavaa, ja voitko tosiaan ajaa sellaista asiaa, joka antaa ihmisten ymmärtää, että näin on sopivaa tehdä? Sillä niin kauan kuin suomessa ammutaan tai hakataan ihmisiä heidän uskonnon tai syntyperän vuoksi niin et voi tosissasi väittää, ettei "rasismi" ole ongelma. Koska useimmat nykypäivän rasistit omaksuvat vihansa juuri tällaisesta ns. propagandasta, vaikka sen tarkoitusperä saattoikin olla täysin erilainen.\nAiniin, ja Halla-ahoa ei tuomittu muusta kuin rasistisista kommenteista islamia kohtaan, mutta syytteet koskivat myös kommentteja mm. Somaleja kohtaan.\n"nämä "mielipiteet" ovat kuitenkin lausuttu täysin ennakkoluulojen perusteella ja yleistäen."\n"Tällainen tuomitseminen on kyllä mielestäni rangaistavaa, eikä tällöin siis kyse ole enää siitä kannattaako diktatuuria vai ei, vaan siitä, että ymmärtääkö ihminen sitä, mitä julkisen henkilön on suotavaa julkisuudessa sanoa, sillä tällainen vihamielisten kommenttien jakelu ei ole mitään rakentavaa mielipiteen ilmaisua, vaan se loukkaa toista ihmistä."\nSe, mikä on "rakentavaa" tai "loukkaavaa" on täysin epäolennaista sananvapauden kannalta.\n"Tällöin se on siis sananvapauden väärinkäyttöä, ja mielestäni on aivan turha vedota siihen."\nSananvapauteen vetoaminen ei ole koskaan turhaa keidenkään muiden kuin sananvapauden vastustajien mielestä.\nSananvapauden väärinkäyttö on käsitteellinen mahdottomuus kaikkien muiden kuin sananvapauden vastustajien mielestä.\n"Ja sanotko sinä todella esim. Halla-ahon kommenttien olevan "rasistisia" kun hän on ilmaissut, että kaikki neekerit tulisi hirttää yms. ??"\nHalla-aho ei ole koskaan sanonut mitään tuollaista.\n"Voitko todella väittää että tällainen käyttäytyminen on täysin suotavaa,"\nSe, mikä on suotavaa, on eri asia kuin se, mikä on laillista. Esim. ei ole "suotavaa" sanoa, että haista vittu. Mielestäni sen pitäisi kuitenkin olla laillista.\nVain diktatuurin kannattajat ovat sitä mieltä, että sen, mikä ei ole "suotavaa", pitäisi olla rikosoikeudellisten rangaistusten uhalla kiellettyä.\n"ja voitko tosiaan ajaa sellaista asiaa, joka antaa ihmisten ymmärtää, että näin on sopivaa tehdä?"\nSananvapaus on sopivaa ja suorastaan välttämätöntä. Kyllä minä todellakin kannatan sananvapautta.\n"Sillä niin kauan kuin suomessa ammutaan tai hakataan ihmisiä heidän uskonnon tai syntyperän vuoksi"\nMilloin tällaista on muka tapahtunut?\n"Halla-ahoa ei tuomittu muusta kuin rasistisista kommenteista islamia kohtaan,"\nIslam ei ole rotu, vaan uskonto. Näin ollen mitkään kommentit islamia kohtaan eivät edes teoriasa voi olla millään tavalla rasistisia.\n"mutta syytteet koskivat myös kommentteja mm. Somaleja kohtaan."\nSyytteet "kiihotuksesta kansanryhmää vastaan" hylättiin, koska Halla-ahon kommentit somaleista (suomen kielessä kansallisuuksien nimet kirjoitetaan pienellä alkukirjaimella) olivat vain parodiaa sanomalehdissä esitetyistä kommenteista suomalaisia kohtaan.\nTietenkään rikosnimikettä "kiihotus kansanryhmää vastaan" ei pitäisi olla olemassakaan, koska ko. pykälän perusteella voidaan rangaista ihmisiä heidän mielipiteistään. Minä kannatan sananvapautta, joten en hyväksy ihmisten rankaisemista heidän mielipiteistään.\nLähettänyt Mikko Ellilä klo 19:55\nTunnisteet: Akuliina Saarikoski, Anna Sointula, dhimmit, Jussi Halla-aho, sananvapaus, sensuuri\nNiin ... voin yhtyä "vain sakkoja", kun on tuomiota tullut 2 v 5 kk + yli 100 000 euron korvausvaateet sisältäen 6 kk islamin solvaamisesta\nHarvinaisen typerä kusipää tämä Sointulan Anna. Mistä pohjattomasta kaivosta näitä vajakkeja riittää.


Virolaisena Pietarissa | Suuressa mukana\nInkerin kirkkoon kuuluu pieni vironkielinen Johanneksen (Jaanin) seurakunta, jonka kotina on 1860 rakennettu ja hiljattain entisöity vanha punatiilinen kirkko. Seurakunnan …\nInkerin kirkkoon kuuluu pieni vironkielinen Johanneksen (Jaanin) seurakunta, jonka kotina on 1860 rakennettu ja hiljattain entisöity vanha punatiilinen kirkko. Seurakunnan jumalanpalveluskieli on edelleen viro.\nVirolainen Aime Semina on kotoisin Petseristä, joka vuonna 1944 siirrettiin Venäjän federaation alaisuuteen. Hänen molemmat vanhempansa olivat virolaisia ja luterilaisia. Perheessä oli viisi lasta. Juhlapyhinä käytiin kirkossa neuvostoaikanakin. Aime oli ajan hengen mukaisesti mukana Neuvostoliiton lapsi- ja nuorisojärjestöissä – ei aatteiden vuoksi, vaan sen takia, että hän oli aktiivinen harrastaja.\n– Iltaisin äiti luki meille kotona Raamattua sekä opetti aamu-, ilta- ja ruokarukoukset, Aime muistelee.\nTarton kautta Leningradiin\nAime kirjoitti ylioppilaaksi Petserin virolaisessa koulussa 1960-luvun alussa, minkä jälkeen hän lähti Tarton yliopistoon opiskelemaan venäjän kieltä ja kirjallisuutta. Muutaman vuoden kuluttua hänen vanhempansa muuttivat Etelä-Viroon, mutta entiseen kotikaupunkiin jäi kuitenkin ystäviä. Kun Aime kerran vieraili siellä, hän tapasi komean nuoren miehen. Hääkelloja soitettiin vuotta myöhemmin. Vuosi häiden jälkeen Aime valmistui ja muutti kokonaan silloiseen Leningradiin, ja vuoden päästä heille syntyi poika. Nuoren perheen kotikieli oli venäjä, mutta kesäisin Aime kävi aina Virossa juuriaan hoitamassa ja sukulaisiaan tapaamassa.\nÄidin opettamat rukoukset kantoivat läpi vuosien, ja hänen vanha Raamattunsa on edelleenkin käytössä. 1990-luvun alussa Aimen tiedemiespuoliso alkoi viritellä erilaisia liikeideoitaan, joiden mentyä mönkään perhe joutui taloudellisiin vaikeuksiin. He joutuivat myymään asuntonsa ja muuttamaan vastakkaiseen pieneen kaksioon appivanhempien luokse. Myyntiprosessin aikana Aimea puhutteli kerran kadulla yllättäen joku nainen.\n– Tuo nainen sanoi, että ihmisen tulee vaikeuksissa kääntyä Jumalan puoleen, sillä apu tulee ainoastaan häneltä, Aime kertoo.\n– Miksi hän sanoi niin ja miten hän tiesi, että minulla oli vaikeaa? Aime ihmettelee edelleen.\nTapauksen johdosta hän alkoi etsiä luterilaista kirkkoa ja löysi tiensä Pietarin Mikaelin kirkkoon.\n– Kirkon ovi oli auki ja pappi oli paikalla. Kerroin huoleni ja rukoilimme yhdessä, Aime muistelee. Papin kutsusta hän alkoi pian käydä jumalanpalveluksissa ja sai lahjaksi venäjänkielisen Raamatun.\nTie äidinkieliseen seurakuntaan\nMikaelin kirkossa alkoi käydä pappeja myös Virosta käsin pitämässä jumalanpalveluksia maanmiehilleen. Aimen vironkielinen rippikouluryhmä konfirmoitiin Kelton kirkossa. Mikaelin kirkossa alkaneen remontin takia virolaisten kokoontumiset siirrettiin Pyhän Marian kirkkoon. Jumalanpalvelusten myötä elpyi virolainen seurakunta, joka virallisesti rekisteröitiin uudelleen 19. joulukuuta 1995.\nJumalanpalveluksia pidettiin kaksi kertaa kuukaudessa. Isompina juhlapyhinä saatiin käyttää kaupungin tiloja, joissa pöytien notkuessa vietettiin yhdessä kulttuuriseuran kanssa muun muassa joulu- ja pääsiäisjuhlia. Vuonna 1997 Pietarin kaupunki antoi seurakunnan käyttöön virolaisten vanhan Johanneksen kirkon. Aimen puoliso ei oikein ymmärtänyt, miksi vaimo käy niin usein kirkossa, muttei kieltänytkään sitä häneltä. Mies kuoli yllättäen viisitoista vuotta sitten.\n– Kasvoin uskoon saarnoja kuunnellen ja hengellisiin tilaisuuksiin osallistuen, Aime kertoo.\n– Pidän erityisesti Psalmeista. Kirkosta saan rauhan ja levon, hän jatkaa.\nAime käy edelleen sunnuntaiaamuisin Mikaelin kirkossa, koska siellä aikoinaan syntynyt rukouspiiri vetää häntä yhä puoleensa. Rukoileminen on Aimelle hyvin tärkeää, vaikka niin sanottua vapaata rukousta hän opettelee vieläkin. Aamujumalanpalveluksesta hän kiirehtii kotikirkkoon, jonka pitkä palautusprosessi saatiin päätökseen elokuussa 2013. Siellä Aime kuuluu seurakuntaneuvostoon ja jumalanpalveluksessa hän yleensä kerää kolehdin.\nLahjoita Venäjällä tehtävään evankeliumityöhön!


Metallityöntekijä - Täyttö Oy\nNyt olisi METALLITYÖNTEKIJÖILLE mahtavia paikkoja tarjolla!\nEtsimme asiakasyrityksellemme toistaiseksi voimassa olevaan työsuhteeseen METALLITYÖNTEKIJÄÄ.\nTyöt sijaitsevat Akaassa hyvien kulkuyhteyksien päässä, aivan moottoritien läheisyydessä.\nTyössäsi valmistat kolmea eri tuotetta alusta loppuun, ja työvaiheina on mm. ohutlevyjen mankelointia, hitsauslaitteen käyttöä, tuotteiden muovausta muovauskoneessa, mig ja tig hitsausta, mekaanista kokoonpanoa sekä pakkausta.\nToivomme, että sinulle on kertynyt jo muutaman vuoden kokemus metallipuolen töistä, osaat hitsata migillä ja tigillä, mutta luokkia ei vaadita. Osaat käyttää manuaalilaitteita, sekä sinulla on hyvä asenne töiden tekoon.\nPalkkaus kokemuksen mukaan, mutta aloituspalkka noin 15€/h.


Ota meihin yhteyttä - EOP\nEDUSKUNTAVAALIT & HAASTATTELUPYYNNÖT\n+358 45 675 8858\nEduskuntavaalien piirien yhteyshenkilöt löydät täältä.\nOta yhteyttä jäsensihteeriin, mikäli asiasi koskee jäsenmaksuja ja laskutusta: jasensihteeri@eop.fi\nMikäli sinulla on kysyttävää verkkokaupan toiminnasta, ota yhteyttä:\nPuolue käyttää vapaaehtoisten koordinoinnissa Trello-projektinhallintatyökalua. Mikäli haluat mukaan Trellon vapaaehtoisten seinälle suunnittelemaan puolueen toimintaa ja auttamaan omien kiinnostuksenkohteittesi mukaan isoissa tai pienissä tehtävissä, lähetä sähköpostiosoitteesi: tiina.ollila@eop.fi\nSovelluksen saa ladattua myös puhelimeen ja sen ilmoitukset (notifikaatiot) on säädettävissä omien toiveidesi mukaan.\nVaalipiirien Facebook-ryhmät löydät täältä.\nTiettyjä tehtäviä varten perustetut hallituksen koordinoimat työryhmät ja erilliset tiimit käyttävät keskinäisessä viestinnässään sopimuksen mukaan haluamaansa kanavaa, kuten WhatsAppia, Telegramia tai Facebook-messengeriä, mutta yhteinen viestintä ja työryhmien toiminnasta tiedottaminen tapahtuu aina Trellon projektinhallintaseinällä. Työryhmien toiminnassa on mukana aina vähintään yksi hallituksen jäsen, joka toimii kommunikoijana työryhmän ja hallituksen välillä.\nSuorat yhteydenotot hallituksen jäseniin tehdään ensisijaisesti puhelimitse, sähköpostitse tai Trellon kautta.\nHuomioithan, että puolueen hallituksen jäsenet tekevät työtä vapaaehtoisina. Puolue ei saa puoluetukea. Meillä ei ole puoluetoimistoa eikä palkattuja henkilöitä, minkä vuoksi tehokas ja ohjeiden mukainen viestintä vapauttaa resurssejamme eläinten asian edistämiseen muilla osa-alueilla.\nRuokavirasto - Livsmedelsverket julkaisi 6.6. vuoden 2018 eläinten hyvinvoinnin valvonnan tulokset. Raportti kattaa tuotantoeläinten otantatarkastukset, eläinkuljetusten ja teurastamojen tarkastukset sekä epäilyyn perustuvat, kaikkia eläinlajeja koskevat tarkastukset.\nYhä suurempi osuus tarkastuksista kohdistuu lemmikkieläinten pitoon. Raportin mukaan lemmikkieläinkohteisiin on vuonna 2018 tehty edellisvuosia enemmän epäilyyn perustuvia eläinsuojelukäyntejä. Näiden lisäksi raportin mukaan 37 %:lla turkistiloista havaittiin puutteita, mikä on selkeästi enemmän kuin edellisenä vuonna.\nTurkiseläinten suojelua koskeva asetus on maa- ja metsätalousministeriössä työn alla ja valmistunee samoihin aikoihin koko uuden eläinlain kanssa. Samaan aikaan esimerkiksi Norjan parlamentti on vahvistamassa pitkään valmisteilla olleen turkistarhauksen täyskiellon.\nTuoreimman eläinjärjestöjen eduskuntapuolueille tekemän kyselyn mukaan Suomessa turkistarhauksen täyskiellolle löytyy tukea vain kahdelta hallituspuolueelta. Silti uuden hallituksen kokoonpano antoi eläinten ystäville toiveikkuutta. Uudessa hallitusohjelmassa turkistuotannossa pidettävien eläinten tilanteesta ei puhuta. Mikäli SDP:n riveissä näkemykset muuttuisivat eläinystävällisempään suuntaan, turkistarhauksen kieltämiselle tämän hallituksen aikana olisi paremmat mahdollisuudet. Keskusta ja RKP tulevat pitämään tarhauksen puolta. ... Lue lisääSee Less\nEläinoikeuspuolue on syntynyt halusta nostaa eläinoikeudet sekä lajiriippumaton oikeudenmukaisuus poliittiseen keskusteluun ja päätöksentekoon.\nEläinten ääni puuttuu politiikasta. Muut eläimet tarvitsevat tuekseen eläinoikeuspoliittisen asiantuntijuuden äänen. Liity jäseneksi nyt ja tule mukaan tukemaan ja rakentamaan puoluetta! ... Lue lisääSee Less\nHallitusohjelman julkaisutilaisuudessa 3.6.2019 keskustakirjasto Oodissa ei eläinten näkökulmaa kuultu. Eläinten ääni puuttuu odotetusti myös hallitusohjelmasta. Vaikka tavoitteet ovat monin osin ihmisten ja ympäristön kannalta hyviä, muiden eläinten ääni jää yhä paitsioon. Ohjelmassa näkyy eläinpoliittisen asiantuntijuuden puute. Sen valmistelu osoittaa, että eläinten puolella oleminen ilman kattavaa näkemystä eläinoikeuksista, eläinten hyvinvoinnista ja niiden poliittisesta ulottuvuudesta ei riitä. Valitettavasti ei ole yllättävää, että tuotantoeläinten kohtelun ja kasviperäisen teollisuuden kehittämisen kannalta oleellinen maa- ja metsätalousministerin salkku annettiin keskustapuolueelle.\nHallitusohjelman kirjaukset jäävät monissa kohdin epämääräisiksi. On surullista, että eläinten tuhoamiseen liittyvissä kohdin hallitusohjelma on muotoiltu ja eritelty kuitenkin hyvinkin selkeästi. Tietyt lajit nousevat tuottajien ja harrastajien intressien mukaisesti esiin.\nEläinlakiuudistus on yksi tärkeimmistä lainsäädäntöhankkeista alkavalla hallituskaudella. Jo tällä perusteella mm. turkistarhauksen, häkkikanaloiden, porsitushäkkien ja parsinavetoiden lakkauttaminen siirtymäajoilla olisi pitänyt löytyä ohjelmasta kirjattuna. On ilmeistä, ettei eläinasioita kuitenkaan nähdä kynnyskysymyksenä hallituspuolueissa.\nJotta eläinten näkökulma voidaan jatkossa ottaa todella huomioon, se edellyttää eläinpoliittisten linjausten ja tavoitteiden olemassaoloa hallitusneuvotteluja aiemmassa vaiheessa. Nyt julkituodussa hallitusohjelmassa näkyy, että läpiviedyt yksityiskohdat perustuvat pitkälti puolueiden aiempiin, jo olemassa oleviin tavoitteisiin. Surullista on, että eläinystävällisinä pidettyjen puolueiden pyrkimykset jäävät puolestaan epämääräisiksi ja avonaisiksi, sillä eläinpoliittiset tavoitteet puuttuvat konkreettisina myös kyseisten puolueiden omista tavoiteohjelmista.\nLue Eläinoikeuspuolueen kannanotto hallitusohjelman eläimiä koskeviin osioihin blogistamme! 👇🏽 ... Lue lisääSee Less\nEläinten ääni puuttuu odotetusti #hallitusohjelma’sta. Vaikka tavoitteet ovat monin osin ihmisten ja ympäristön kannalta hyviä, muiden eläinten ääni jää yhä paitsioon. #eläinoikeudet\nTänään on europarlamenttivaalien äänestyspäivä! 🗳🇪🇺\nEU-vaaleilla on suuri merkitys Euroopan tulevaisuudelle. Olen @EOPSuomi ehdokas 204, koska uskon EU:n tarvitsevan juuri nyt lajiriippumatonta oikeudenmukaisuutta ja elämää varjelevia päätöksentekijöitä! #euvaalit2019\n#EUelections2019 : animal rights parties are not only #AnimalRights champions, but also #climate champions!🌍 Want welfare of humans, animals & our planet to become priority in @Europarl_EN ? Today, vote for one of our sister parties 👉🏽https://t.co/TQ8gGku7A9 #ThisTimeImVoting\nPL 187, 20101 TURKU\nCopyright ©2019 · Eläinoikeuspuolue - All Rights Reserved


Ruotsalainen maitolinja-asentaja ja virolainen putkimies\nEilen uusi ystäväni Raija, ammatiltaan pastori, kysyi aivan vilpittömän ihmeissään, kuinka me Matin kanssa - yrittäjät - voimme kannattaa jotain niin vanhanaikaista ideologiaa kuin vasemmistolaisuutta. Kysymys oli hyvä - ja Matti perustelikin sitä puolisen tuntia analyysilla omista lähtökohdistaan.\nSitten piti lähteä kohti Kyyhkyskylää.\nKuten jo eilen kirjoitin; Varpaisjärven Itäkoskelta läheltä Rautavaaran rajaa ei voi muuta tulla kuin korpikommunisteja. No, tulee sieltä suunalta tosin yläsavolaisia zapatistejakin, mutta jätetään tällä kertaa iisalmelaisen subcomandanten myytti kasvamaan rauhassa.\nLuulin jo, että tämä on Kajaanin käräjäoikeudessa Talvivaara-kuviensa vuoksi, mutta ei onneksi ollutkaan.\nEmme eilisessä keskustelussa päässeet pienyrittäjyyteen, joka on mitä suuremmassa määrin itseriistoa. Yrittäjällä on yrittäjän vapaus, mutta myös ehdoton vapaus jättää itsensä ja perheyrityksessä perheenjäsenensä ilman palkkaa.\nVastasin Raijalle myös kollegastaan Kai Sadinmaasta. Sadinmaa suurin piirtein sanoo sen, mitä me vasemmistolaiset ajattelemme. Kun se tulee jostain noin odottamattomasta suunnasta, pappisluokka ei pidä sanomaa vanhentuneena.\nJokin mysteerinen juttu tässä on. Jos vasemmistolainen alkaa puhua vasemmistolaisesti, yleinen näkemys on, että sanoma jotenkin haisee tai on vähintäänkin tunkkainen.\nSain kuitenkin lisää taistelutahtoa luettuani tohtorisnaisen ja militantin ay-jyrän Päivi Uljaksen artikkelin maahanmuuttokeskustelusta. Artikkeli lienee jossakin www.sosialismi.netin kätköissä, mutta se oli eilen kilahtanut sähköpostiini. Printtasin ja luin loppuun tänään aamukahvilla.\nUljaksen artikkeli liittyy hyvin siihen, että olen pohdiskellut viime viikot Suvi-Anne Siimestä ja vasemmiston romahdusta. Päivi Uljas kysyi lauantaina vasemmistonaisten tilaisuudessa Kuopiossa, mihin vasemmisto Pohjois-Savossa oikein kuoli. Tämähän on ollut punaista aluetta perinteisesti.\nArvelin, että ehkä vasemmiston romahdus täällä alkoi Vasemmistoliiton perustamisesta. Tai jos ei alkanut, puolueen perustaminen sinetöi sen.\nPuolue on loppujen lopuksi epäterve uusliberaaali luomus ja sen perustamiseksi ajettiin tarkoituksella alas vanhat toimivat rakenteet. Kysykää ihmiset tätä Kuopion Maxi Kaukoselta ja kysykää samalla, miksi tämä ei maksa enää puolueen jäsenmaksua.\nOlen pohtinut, miksi vasemmisto on näihin kunnallisvaaleihin asti pitänyt Lapinlahdella pintansa. Lapinlahden vasemmistohan on ollut pohjoissavolaisista vasemmistojärjestöistä aktiivisin. Millä vasemmistojärjestöllä Pohjois-Savossa on Suomen nuorin työväentalo, oma toimiva tanssilava sekä vielä Kino Sirénin tapainen elokuva-aktiviteetti?\nLapinlahden vasemmiston tähänastinen elinvoima on perustunut siihen, että Vasemmistoliitto ei ole päässyt sitä häiritsemään. Täällä on ajateltu omilla aivoilla.\nJoskus aivot ovat piinallisesti olleet etupäässä Pentti Rythin aivot, mutta siitä huolimatta, että paikkakunnalla ovat hypänneet kaikki vasemmistoliittotoplokkaat Suvi-Anne Siimeksestä Matti Viialaiseen, ei täällä ole ryhdytty koskaan esimerkiksi kommunistivainoihin, kuten Sonkajärvellä. Mattikaan ei polttanut SKP:n jäsenkirjaansa, vaikka oli paikallinen vasemmistopuheenjohtaja.\nTästä asiasta en aviomiestäni hauku, vaikka kaikesta muusta haukunkin.\nLapinlahden vasemmisto ry on peräisin vanhoilta hyviltä SKDL-ajoilta. Myönnettävä on, että kilhakimmat järjestötoimijatkin ovat toden totta peräisin SKDL-ajoilta, mutta me uudet toimijat otamme sen hienona haasteena.\nMeillä Lapinlahdella on vielä pelastettavaa, mitä muualla ei ehkä ole senkään vertaa.\nPolitiikan julkisivun tympeys\nMitäs tällä kaikella on tekemistä puolalaisen putkimiehen tai ruotsalaisen maitolinja-asentajan kanssa? Suvi-Anne Siimeksen kirjassa Politiikan julkisivussa minua alkoi tympiä se, että Siimes arroganssissaan arveli suomalaisen työläisen vihaavan puolalaista putkimiestä.\nKoska Vasemmistoliitto ei ole osannut vastata työväenluokan huutoon, ovat työväenluokkaan itsensä asemoineet kääntyneet persujen puoleen. Ehkä ay-Putkonen ei ole muukalaisvastainen, mutta kyllä edelleen persujen kantapäiltä löytyvät Halla-ahot ja kumppanit.\nVasemmistoliitto saa persujen kannatuksen paisumisesta syyttää ylihygieenistä itseään. Suvi-Anne Siimeskin mukeltaa läpi koko kirjansa jotain ympäripyöreää työelämästä. Samalla vapaan kilpailun ideologia, jonka Siimeskin allekirjoitti lopulta avoimesti vuonna 2009 asettumalla Risto E.J. Penttilän taakse, syötettiin meille vasemmistolaisille salavihkaa.\nSe, että puolueen puheenjohtaja sanoo, ettei ole minkään sortin sosialisti, oli kyllä kiitettävää rehellisyyttä, mutta johti lopulta marxilaisen Yrjö Raution eroon Kansan Uutisten päätoimittajan paikalta.\nEi Yrjö Rautio todellakaan ollut mikään miellyttävä esimies ja kyllähän se korpesi, että työskenneltyäni Kansan Uutisille melkein puoli vuosikymmentä piti minun edelleen esitellä itseni työnantajalleni.\nRautio sentään koetti muistella Marxia. Siitä hänelle pisteitä. Nyt Yrjö Rautio kirjoittelee kyynistä poliittista palstaansa Apu-lehdessä eikä huomaa, että uusi vasemmisto on olemassa.\nVasemmistoliittokaan ei ole sitä huomannut.\nAnna Kontula on sen sanonut jo Yrjö Raution eron aikaan Ylioppilaslehdessä: "Tähän saakka on tuntunut siltä, että muualla yhteiskunnassa on käynnissä kova vasemmistolaistuminen, mutta Vasemmistoliitto puolueena ei pysty siihen vastaamaan” http://ylioppilaslehti.fi/2004/01/kadonnutta-marxia-metsastamassa/\nYrjö Raution ongelma kuitenkin on, että tämä vihaa entisiä taistolaisia. Eiköhän vihan voisi jo vähitellen unohtaa, sillä entiset taistolaiset alkavat olla jo seniilejä ja vaarattomia. (Anteeksi, Erkki Virtanenhan (vas.) on kuulema entinen taistolainen.)\nSillä aikaa, kun puolue-eliitti Vasemmistoliitossa mussutteli porvaripuudeleina sitä sun tätä ympäripyöreää, ovat tuloerot revenneet globaalistikin sietämättömälle tasolle.\nBarclays-pankkiryhmän pääjohtajan ansiot ovat nousseet lähes 5 000 prosenttia vuodesta 1979. OECD:n mukaan koulutetut työntekijät, ylin johto sekä pankkiirit hyötyvät eniten globaaleista työmarkkinoista.\nSamaan aikaan eliitti haluaa parempia palveluita. Eliitin perässä tulla hymmertää keskuslämmitetty keskiluokka, joka haluaa wc-istuimensa taakse puupaneelit. Eihän sitä punaviinipieruissaan koskaan tule kusseeksi pöntöstä ohi.\nMistä muusta sunnuntai-Hesarin kirjoittajan Anna-Stiina Nykäsen juttu Tyhmissä on Suomen tulevaisuus kertoo kuin siitä, että ylempi keskiluokka ja elitti toivoo alempien luokkien nuolevan heidän varpaanvälinsä joka aamu ennen kuin nämä asettuvat läppäreidensä ääreen latte-kahvilassa?\n"Mutta mitä me itse tarvitsemme? Jotta arki sujuu, jokaisella pitäisi olla lankomies, joka osaa remonttihommat, sukulaispoika, joka on nörtti, ja vielä isosisko, joka soittaa ja muistuttaa, kun pitää siirtyä IBAN-tilinumeroihin." http://www.hs.fi/sunnuntai/Tyhmiss%C3%A4+on+Suomen+tulevaisuus/a1354342012116\nTiedän tämän toiveen, jota yhä useammin lausutaan ääneen. Ei ole sattumaa, että Michel Houellebeqin romaanissa Maasto ja kartta eliittiin kuuluva taiteilija etsi kirjan alussa putkimiestä, työn tekijää. Samaa viestitti Hesarin kuukausiliitteen uusi sarjakuva Ajatushautomo.\nTyöko muka loppu. Höpöp höpö. Ylempi keskiluokka ei tahdo itse enää siivota huushollejaan eikä osaa vaihtaa kotonaan edes lampun poltinta. Toisaalta heillä ei ole tahtoa maksaa esimerkiksi raksamiehien työstä sellaista korvausta, että tämä sillä eläisi.\nTämän olen niin sata kertaa huomannut, kun pitäisi viimeiset laskut lähettää jollekin keskiluokkaiselle tyhjätaskulle. Vittu, mikä vinkuna alkaa. Menisivät pankkiin ja hakisivat remonttilainaa. Sen voi maksaa takaisin vähin erin.\nPäivi Uljas käy artikkelissaan läpi kapitalismin kehitystä. 1800-luvulla, jolloin Marx Pääomansa kirjoitti, kapitalismi oli yhtä sekavassa vaiheessa kuin nyt. Vanha ammattikiltalaitos oli murentunut ja uudet työläiset eivät vielä olleet älynneet järjestäytyä.\nNyt kun Suomen eliitti haluaa varpaanvälinsä nuoltavan joka aamu ja Jari Sarasvuo sitä, että hänen vanhan äitinsä takapuolen pyyhkii entinen paperityöläinen (Sarasvuo Yle Puhe ti 5.2.2013 löytyy Areenalta) puoli-ilmaiseksi, olemme me uusvassarit menneet todella halpaan. Vaadimme perustuloa.\nPerustuloajatus vaatii paljon nykyistä perusteellisempaa keskustelua. Ainakin sen taso on oltava kunnollinen. 750 euroakaan ei riitä, kuten Arja Alho kirjoittaa pamfletissaan.\nOnko nimittäin jokin ihme, että ansiosidonnaisella oleva 1 200 - 1 600 euroa kuussa saava tiukka ammattilainen, ei ihan heti innostu 560 eurosta?\nPäivi Uljaksen artikkeli oli avartava. Uljas pukee sanoiksi monta asiaa. Eliitti edullisten ja laadukkaiden palvelujen toivossa haluaa, että alemmat yhteiskuntaluokat värjöttelevät kylmällä parkkipaikoilla pestäkseen heidän city-maastureidensa ikkunat.\nSen vuoksi keskiluokkaiset köyhimykset nöyryyttävät mielellään ammattiylpeitä raksamiehiä kylppäreissään tai inisevät rakennuttaessaan jotain ylihienoa kolossia, että tämä tulee meille kalliiksi.\nEn yhtään ihmettele, jos meidän firman raksaliittolaiset hieman naureskelevat punavihreälle toimitusjohtajalleen.


Neste Easy Deli - täysin automatisoitu itsepalvelukauppa | ite wiki\nTäysin automatisoitu itsepalvelukauppa ilman myyjää kuulostaa epätodelliselta. Mutta se on toimivaa todellisuutta Nesteen Easy Deli -itsepalvelukaupassa, jonka tuotehallinnan ja integraatiopalvelut on toteuttanut Etteplan. Ainutlaatuinen konsepti perustuu RFID-teknologiaan.\n”Olennaista meidän kannaltamme oli toimia integraattorina siten, että loppukäyttäjälle syntyy täysin saumaton ostoskokemus, vaikka takana on monitoimittajaympäristö. Tekniikka on aina tavalla tai toisella ratkaistavissa, mutta mikään kauppa ei menesty, jos käyttäjää ei huomioida”, kertoo Etteplanin Toni Kokkonen.\nEtteplanilla on vuosien kokemus erilaisten itsepalveluratkaisujen rakentamisesta. Sen ja monien käyttäjätutkimusten ansiosta kuluttajan käyttäytyminen ja tarpeet eri vaiheissa tunnetaan hyvin tarkasti.\nLue lisää Neste Easy Delistä etteplan.comin tiedotteista.\nOlemme tehneet Etteplanin kanssa yhteistyötä yli kymmenen vuoden ajan. Kun päätimme luoda Euroopan ensimmäisen RFID-teknologiaan pohjautuvan itsepalveluna toimivan vähittäiskaupan, meille oli luonnollista lähestyä Etteplania, jonka tärkeä rooli oli integroida Easy Delin tuotehallinta ja maksujärjestelmät meidän taustaratkaisuihimme.