Kirjoittaja Aihe: Meikkaaminen (Luettu 46521 kertaa)\n« Vastaus #150 : Elokuu 11, 2010, 20:57:06 »\nMinusta kukin saa tehdä ihan niin kuin haluaa, joko meikkaa tai sitten ei. Tietysti liika on liikaa ja väärä meikkaus voi kaunistuksen sijaan saada ihmisen näyttämään, no, kauheammalta ja epäluonnolliselta. Itse olen meikannut yläasteelta lähtien, tosin sitä aikaisemminkin on ollut järkyttäviä luomivärikokeiluja. Meikkaan lähinnä kaunistautuakseni, tai ainakin se saa minut tuntemaan itseni kauniimmalta. Lisäksi minulla on todella huono iho, joten yritän välttää kanssaihmisten kauhistuttamista, kun astun ovesta ulos. Yleensä minulla on meikkivoidetta, peitevoidetta, puuteria sekä ripsaria, tosin nyt kesällä olen mennyt monesti ilman kahta viimeistä.Joskus laitan kevyesti huulikiiltoa. Rajauksia ja luomiväriä käytän harvoin, lähinnä juhlissa. Kotona en meikkaa, ja muutenkin pyrin käyttämään mahdollisimman vähän pakkelia naamallani huonon ihon takia.\n« Vastaus #151 : Elokuu 11, 2010, 21:39:27 »\nOlen harvinaisen jyrkkä meikkaamisen suhteen ja mielestäni koko ajatus on täysin turha. EI se ihmistä mitenkään kaunista jos on vaikka pikimustat silmänympäristöt, oudonvärinen iho tai vaikka huulipunaa. Tulee mieleen Barbiet, miten koko "kauneus"käsite on muuttunut. Ei muka voi olla kaunis ellei ole pitkät ripset, todella tarkasti rajatut kulmakarvat, oudonväriset luomet etc. Paljon kauniimpana pidän naista joka näyttää normaalilta ihmiseltä kuin muoviselta meikkinukelta. Koko meikkaustapa on luultavastikin vain jonkinlainen addiktio, josta on vaikea luopua. Nuo tökötit ovat törkeän kalliitakin, joku pieni vaivainen purnukka maksaa yli kympin. Täysin järjetöntä rahan hukkaa. Myöskin vastustan kaiken maailman hiusvärejä, -lisäkkeitä, lävistyksiä sun muita. Ei se mitenkään ihmistä kaunista...\n« Vastaus #152 : Elokuu 12, 2010, 15:12:33 »\nMä en meikkaa paljoa, aloitin nyt vasta seiskalla ihan säännöllisen meikkaamisen. Eli laitan ripsaria, huulikiiltoa ja joskus harvoin jotain muuta.\nOn kamala kattoo kun mun vanhalla luokalla oli sellainen tyyppi joka meikkas koko ajan ja aivan liikaa. Se kertoi kerran ylpeänä että mä laitan ensin meikkivoidetta, sitten puuteria, taas meikkivoidetta, sitten vielä vähän puuteria ja poskipunaa. Ja sitten sanoin että on varmaan tosi mukava aina pestä noita kaikkia pois ja sehän katto mua ihan ku hullua. Sitten se sanoi: enhän mä näitä pese pois ikinä. Mä vaan meikkaan aamulla uuden päälle. Silloin kyllä moni tyttö vaihtoi keskenään katseita...\nMonet puhuu just siitä "ihmisiks meikkaamisesta" ja silti ite ei omaa naamaa näy ollenkaan. Enmä todellakaan ole mitään meikkaamista vastaan, se on ihan hienon näköstä jos osaa meikata oikein. Mutta kyllä se on aika teennäistä jos naama on ihan valkoinen ja omasta naamasta ei näy milliäkään. Ei vaan kaikki näytä tajuavan että ei jokaista finniä voi onnistua peittämään, ja sehän onkin tosi terveellistä jos läästii viis senttiä puuteria, meikkivoidetta ja peitepuikkoa jokaisen minifinninkin päälle.\nNiin, tä ei nyt liity meikkaamiseen, periaatteessa. Mua ainakin ärsyttää ihan sairaasti jos jotkut ´minäolentäydellinenjaenhuomaamuitaollenkaan´-ihmiset tulee huomauttamaan jostain finnistä, mikä ärsyttää itseäänkin jo tarpeeksi.\n"Hei siis ootko huomannut että sulla on TOSSA ihan KAUHEEE finni!??!"\nTä oli taas mun mielipide. :P\n« Vastaus #153 : Elokuu 15, 2010, 11:19:33 »\nLainaus käyttäjältä: Túrin Turambar\nTäyttä asiaa! Mukavaa, että joku poikakin on tuota mieltä. Minua itseäni suoraan sanottuna puistattaa joidenkin teinien meikkipelleilyt. Miksi ennestään mukavan näköiset ihmiset pilaavat ulkonäkönsä joillakin ihme mömmöillä, eikä luonnollisuudesta ole häivääkään. Hiusten värjäämistäkään en usein katso hyvällä. Ripsarin ja meikkivoiteen vielä hyväksyn, mutta siinä se raja sitten alkaakin olla. Käytän itse meikkivoidetta todella vähän ja siinä kaikki meikkaamiseni onkin. Olen kokenut sen aina hyvin ahdistavaksi, kun naisten on pyrittävä olemaan ulkonäöltään mahdollisimman täydellisiä, niin kuin muuten ei kelvattaisi. On ikään kuin tarvis piilottaa itsensä pakkelinaamion ja turhien tököttien taakse.\n« Vastaus #154 : Elokuu 15, 2010, 19:54:47 »\nLainaus käyttäjältä: Venia - Elokuu 15, 2010, 11:19:33\nTai sitten se meikki on todellakin osa persoonaa. Osa mun persoonaa on se, että mä käytän vahvojakin silmänrajauksia ja erivärisiä kajaleita (vaaleanpunainen kausi tällä hetkellä menossa), ja tällä hetkellä on mustapinkit hiukset - oma väri on sellainen vaaleanharmaa. En sano, että kenenkään mielipide on väärä, mutta musta on vähän turhan paljon sanoa että "piilottaa itsensä pakkelinaamioihin". Mä en ainakaan koe kätkeväni itseäni yhtään mitenkään, koska mun meikit kuuluvat samaan kategoriaan kuin vaatteet - käytän mitä lystän just niin paljon kyn lystän.\n« Vastaus #155 : Elokuu 16, 2010, 14:45:17 »\nKatselin tuossa parin vuoden takaista kommenttiani... olen todellakin sen jälkeen muuttunut. En vieläkään kyllä meikkaa ihan järkyttävästi, mutta joskus jonkin verran.\nEn meikkaa sen takia, että näyttäisin mitenkään kauniilta, vaan siksi että joku outo ihminen on keksinyt että siihen tyyliin, johon pukeudun, kuuluu meikkaaminen. Ei se tietenkään tämänkään jälkeen mitään pakollista ole, enkä meikkaa nykyäänkään edes joka viikko. Aloin jossain kohtaa meikkaamaan siksi, ettei kaikki ihmiset luulisi minua kokoajan täysi-ikäiseksi. Nämä väärinkäsitykset vähentyvät kyllä huimasti silloin kun meikkaan ja olen onnellinen siitä. Inhoan selitellä ihmisille sitä, minkä ikäinen olen kun he jo ovat täyttä päätä kyselemässä että tulinko omalla autolla ja haluaisinko liittyä siihen ja siihen puolueeseen. Käytän meikkejä sillälailla "tilanteeseen sopivasti", mikä ei tarkoita että meikkaisin juhliin, vaan että meikkaan kun liikun sellaisessa seurassa jossa muutkin meikkaavat. Olen kyllä erittäin usein kyseenalaistanut sen, että miten meikkaaminen muka kuuluu johonkin tyyliin ja miksi edes olisi pakko edustaa jotain tyyliä? Miksi ihmeessä pitäisi olla samanlainen kuin joku toinen tunteakseen itsensä hyväksi?\nEi se ihan noin ole minun kohdallani, en meikatessani tunne itseäni mitenkään kauhean cooliksi tai kauniiksi, ennemminkin päinvastoin, mutta haluan vain kääntää ihmisten katseita puoleeni, tykkään kuulla vanhusten paheksuvan ulkonäköäni selän takana. Ja jos haluan olla jotenkin edustavan näköinen tai menen sukulaisten luo, jätän meikit suosiolla kotiin. Sellaisten läheisten ihmisten seurassa en halua käyttää meikkejä, ketkä eivät ymmärrä käyttötarkoitustani tai ovat muutenvain meikkejä vastaan. Enkä käytä meikkeihin kovin paljoa rahaakaan, säästän niitä mieluummin johonkin parempaan. Niin ja minusta on ihanaa jos ajaudun joskus keskusteluun jonkun kanssa jonka mielestä meikkaaminen on täysin turhaa. Tykkään näistä keskusteluista ehkä juuri siksi, etten ole ihan sataprosenttisen varma vielä itsekään mitä mieltä meikkaamisesta olen ja miksi sitä harrastan.\n« Vastaus #156 : Elokuu 16, 2010, 17:56:35 »\nLainaus käyttäjältä: maisamiisa\nMä en ainakaan koe kätkeväni itseäni yhtään mitenkään, koska mun meikit kuuluvat samaan kategoriaan kuin vaatteet - käytän mitä lystän just niin paljon kyn lystän.\nMielipidekysymys. Itse vain en ole koskaan tottunut meikkeihin ja suosin luonnollisuutta, joten olen tuota mieltä. Toiset taas pitävät sitä ihan luontevana, mutta itse en.\n« Vastaus #157 : Elokuu 16, 2010, 18:09:03 »\nEn alkanut selata paljoa taaksepäin ja lukea mitä muut on kirjoittanut, joten sanon vain oman mielipiteeni.\nMulle on yks ja sama hailee kuka meikkaa ja kuka ei ja miten joku meikkaa ja miten toinen meikkaa. Tietysti esim. "huonosti" meikatut silmät (olipas esimerkki) saa multa huomioo, samoin mun milestä ei oo enää nättiä jos meikin kanssa liiotellaan.\nJoudun myöntämään, että vaikken muuten meikkiä käytä erilaisia meikki- ja peitevoiteita ja puutereita tulee tungettua naamaan aika reilusti :s Sen verran, että joutuu varomaan naamaan koskemista varsinkin märillä sormilla, koska jäis läikät. Syy tähän nämä järkyttävät pisamat joita en edes nenän päältä ja silmien alta, siis tuolta nätiltä alueelta paljoakaan yritä peittää, mutta muu naama saa heittää kärpäsen paskoille hyvästit. Varsinkin kun nää mun pisamat ei oo niitä nättejä tummanruskeita pieniä pisteitä, vaan puolsenttii kertaa puolsenttii oransseja läiskiä.\nRipsaria en normaalisti kouluun jaksa laittaa, mutta keikoille ja festareille esimerkiksi jaksan sen verran panostaa, että laitan pienen kerroksen ripsaria.\n« Vastaus #158 : Tammikuu 16, 2012, 01:52:05 »\nMielipiteeni meikkaamisesta on, että sillä ei ole väliä meikkaako joku vai ei. Se on jokaisen oma asia.\nMeikkaan, koska se on minusta kivaa ja siitä tulee jotenkin huoliteltu ja viimeistelty olo. Haluan myös korostaa silmiäni. Minulla on isot silmät ja pitkät ripset, sekä miinus- lasit, joten haluan korostaa silmiäni ja tuoda niitä esiin lasien takaa. Ilman ripsiväriä tulee ihan alaston olo ja kun on tottunut, että sitä on, niin näytän mielestäni ihan valjulta ilman sitä.\nMeikkailin satunnaisesti peruskoulussa. Ensimmäisen kerran meikkasin varmaan joskus viidennellä luokalla. Nyt olen hieman yli kolme vuotta meikannut päivittäin.\nNormaali meikkini on nykyään pelkkä tuuheuttava ripsiväri. Joskus laitan myös rajaukset. Ennen meikkasin enemmän, mutta pari vuotta sitten kesällä, kun oli kovat helteet, aloin käyttää pelkkää ripsiväriä ja sillä tiellä olen edelleen.\nMinusta meikkaamisesta otetaan liikaa paineita. Etenkin siinä iässä, kun aloitellaan meikkaamista, on paine usein kova. Meikataan, kun kaikki muutkin meikkaavat. Minusta meikkaamisen pitäisi lähteä siitä, että itse haluaa sitä, eikä siksi, kun muutkin tekevät sitä. Mutta ymmärrän kyllä, että siinä iässä ympäristön paine on kova, eikä haluta erottua joukosta.\nMuutenkin maailma on melko ulkonäkökeskeinen, mikä on minusta melko surullista.\nEn luokittele ihmisiä heidän meikkaustyyliensä takia, ainakaan negatiiviseen sävyyn. Saatan ajatella, että "Tuo on tavis, tuo on gootti, onpas siinä nätti meikki, onpas paljon meikkiä", mutta en mitään sen kummempaa. Jokainen meikkaa niin kuin haluaa ja niin kuin itsestä näyttää kivalta. Minusta on tärkeintä, että omasta mielestään näyttää kivalta, viis siitä mitä muut ajattelevat.\n« Vastaus #159 : Tammikuu 24, 2012, 19:08:10 »\nKirjoitin tähän topaan viimeksi, kun olin menossa kasiluokalle. Ohhoh, miten aika kuluu nopeasti... :)\nEdellisessä viestissäni siis kerroin, etten meikkaa enkä juuri laita hiuksianikaan. No, tässä muutaman vuoden aikana kuvaan on astunut peitevoide, jolla nyt pahimmat finnit peitän, mutta siihen se sitten jääkin. Hiukset ovat välillä auki, sitten kiinni ja kohta nutturalla, mutta esimerkiksi lakkapulloa en ole koskaan omistanut. Aamut sujuvat siis edelleen melko jouhevasti, kun ehostamiseen ei kulu kuin pikku hetki.\nYleisesti ottaen kavereiden meikkaaminen ei häiritse, mutta kaveripiiriini ei oikeastaan kuulukaan ketään sellaista, joka peittäisi joka neliösentin naamastaan pakkelilla. Silloin tällöin tulee hiljaa pienessä mielessä ihmeteltyä ihmisiä, joiden omaa ihoa ei näy lainkaan. Totta kai meikkaaminen on jokaisen oma asia, enkä kenellekään menisi siitä huomauttamaan, mutta silloin tällöin kaupungilla ihmisiä katsellessani tuntuu, että olen oikeastaan aika vapaa. Eipä tarvitse paljon peiliin katsella.\nVanhojen tanssit lähestyvät uhkaavasti, ja siinä missä muut miettivät irtoripsiä ja sitä, mistä saa halvimmalla ammattilaismeikkejä, minun meikkini kyseiselle päivälle on selvä: ripaus sitä tavallista peitevoidetta piilottamaan finnit, ja vähän puuteria, ettei naama kiillä kovin pahasti. Siinä se. Tämä tietysti herättää kavereissa ihmetystä ja epäuskoa, ja osa yrittää jopa vakuuttaa minulle, miten vanhojen päivänä kuuluu meikata. Ai jaa, enpä sellaista ole kuullukaan.\nKaiken kaikkiaan olen onnellinen näin: ei tarvitse turhia miettiä, kun ei ole naamassa mitään, mikä voisi päivän aikana levitä. :)\n« Vastaus #160 : Helmikuu 02, 2012, 10:30:17 »\nAloitin meikkaamisen seitsemättä luokaa edeltävänä kesänä. En kuitenkaan käyttänyt meikkiä joka päivä, vaan aina silloin tällöin taivutin ripseni ja lisäsin vähä ripsiväriä. Nykyään käytän meikkiä joka päivä. Arkimeikkiini kuuluu meikkivoide, puuteri, poskipuna, ripsiväri, eye liner ja huulipuna. Meikkituotteita on aivan järjettömän ihana shoppailla, ja niitä tuleekin usein ostettua paljon. Minulle on melko tärkeää se, miltä näytän, ja hyvän meikin alla tuntee olonsa paljon itsevarmemmaksi ja huolitellummaksi.\nEn oikein tykkää irtoripsistä tai tatuoiduista kulmakarvoista - luonnollinen meikki näyttää mielestäni aina parhaalta. Nykyään näen paljon kymmenenvuotiaita tyttöjä, jotka ovat piirtäneet kulmakarvansa vahvasti. He näyttävät takuulla paljon paljon paremmalta, jos käyttäisivät vähemmän kulmakynää tai piirtäisivät omien kulmiensa sekaan ohutta karvaa. Levitän itse meikkivoidetta vain yhden ohuen kerroksen ja puuteroin poskipäät ja nenän kevyesti. Omat kulmakarvani eivät näy kunnolla otsahiuksien takia, mutta vahvista niitä yleensä kevyesti. Rakastan punaista huulipunaa ja sipaisen sitä kevyesti huuliin.\nKaikkien meikkaavien tyttöjen olisi syytä puhdistaa ihonsa joka ilta vedellä ja kasvojenpesugeelillä/puhdistusaineella. Poistakaa siis meikit, vaikka olisitte kuinka väsyneitä. Jos ei poista meikkiään kasvoilta, epäpuhtaudet jäävät naamalle ja ihoon syntyy uusia finnejä ja mustapäitä. Silmämeikkikin kannattaa poistaa, vaikka tuntuisikin, että ripsiväri on varissut päivän aikana pois. Jos silmämeikkiään ei poista, näkö heikkenee ja silmien terveys kärsii.\n« Viimeksi muokattu: Syyskuu 02, 2012, 16:04:09 kirjoittanut Koala »\n« Vastaus #161 : Helmikuu 02, 2012, 13:25:50 »\nAloin meikkaamaan joskus yläasteen alussa ja nykyään tulee harvoin lähdettyä kotoa ilman meikkiä. Perusmeikkiin eli koulumeikkiin kuuluu meikkivoide, puuteri, ripsari ja kajali + peruspiilarit ja valkoinen luomiväri avartamaan silmäkulmaa. Vapaa-ajalla heitän usein mukaan värilliset piilarit, luomivärin, kulmakynän, varjostukset ja toisinaan tekoripset. En koe olevani ruma ilman meikkiä, omalla kohdallani se on vain pinttynyt tapa laittautua ennen kotoa lähtöä. Joskus tulee kiire tai en yksinkertaisesti vain jaksa ja sekin on ok olla koulussa ilman meikkiä. En koe olevani feikki tai millään tasolla muita huonompi tai parempi sen takia että käytän paljon meikkiä. Meikillä korostan kasvojeni hyviä puolia ja peitän huonompia. Se tuo minulle lisää itsevarmuutta.\nSe meikkaako vai ei on jokaisen oma asia. Kuten jo aiemmin sanoin meikkaaminen ei omasta mielestäni tee kenestäkään yhtään huonompaa tai parempaa ihmistä. Meikki voi luoda illuusion kauneudesta, mutta aivan yhtä hyvin se voi kieliä epävarmuudesta itseään kohtaan. Meikkaamattomilla ihmisillä kasvonpiirteet eivät yhtä helposti korostu, mutta hellä on usein parempi itsetunto ja ovat enemmän sinut itsensä kanssa kuin meikkipellet.\nEn siis koe meikkaamista mitenkään tarpeelliseksi. Itse pidän meikeistä, meikkaamisesta ja ehostautumisesta yleensä, joten luonnollisesti teen sitä. Meikkejä omistan helposti satojen eurojen arvosta, enkä mene sanomaan, että ne olisivat välttämättä sellaisten summien arvoisia, mutta minkäs sitä luonteelleen mahtaa.\n« Vastaus #162 : Helmikuu 03, 2012, 12:44:11 »\nMeikki- ja yleensäkin kauneudenhoitoteollisuus, on kuvottavaa bisnestä. Joskus kun astelee kaupan käytävillä ja pysähtyy katsomaan sitä piiiitkääää pullojen ja rasioiden sun muun sälän täyttämää hyllystöä, ei voi olla tuntematta voimatonta pahoinvointia. Meikkaavat ihmiset tai meikkaus ajatuksena eivät sinänsä häiritse mielenrauhaani – itseasiassa eräällä tavalla kasvomaalaus ja muuntautuminen on kiehtovaa - mutta siitä kaupan pullorivistöstä löyhkää välinpitämättömyys ja turhuus ja ennenkaikkea ahneus.\nRohkenen väittää ettei valtaosasta kauneudenhoitotuotteita ole mitään hyötyä hipiän laadun ylläpidossa. Varsinaiset ehostustuotteet, meikit, ovat asia erikseen. Niiden tarkoitushan on ennemminkin peittää ja korostaa kuin hoitaa eli tietyllä tapaa ne ovat täysin turhamaisuuden synnyttämiä ja markkinoimia tuotteita. Siitä huolimatta luulen toisten käyttävän meikkejä vähemmän turhamaisista syistä, maailma kun on epäreilu ja julma, ja turhamaisuuskin on joskus vain halua päästä samalle viivalle ja tasolle kuin millä olettaa muiden olevan. Se on kai sitä heikkoa itsetuntoa.\nKoska vihaan - pääosin ympäristösyistä – kauneudenhoitotuotteita, en voi hyväksyä niiden yletöntä tarjontaa enkä niin ollen käyttöäkään. Käyttäjiä en kuitenkaan kovin ankarasti moralisoi, sillä heidän käyttömotiivinsa on yleensä itsestään huolehtiminen. Jos he pyrkivät tekemään sen valistuneesti parhaan ymmärryksensä mukaan ja heidän valitsemansa tuote todella toimii niin hyvä, mutta epäilen, että samaan tulokseen pääsisi muitakin reittejä.\nIho ei nimittäin vaadi ihmeitä (eli mainosten puteleita). Se mitä syö on ykkösasia, sillä kaikki ei sovi kaikille ja seurauksena voi olla iho-ongelmia. Sitten on kosteus. Iho tykkää tietyssä määrin auringosta, koska se lisää ihon oman kosteuttajan keramidin tuotantoa. Myös hiki huoltaa ihoa. Ihon oma rasvakerros taas estää vettä haihtumasta, joten rasvaa on hyvä saada ravinnosta tai halutessa sitä voi lätkäista nassuun purkista. Sitten on vielä glyseroli, joka on ihon oma kosteuttaja ja sitä löytyy perusvoiteista. Juuri muuta niissä purkeissa ei sitten tarvitsekaan olla, joten vilkaiskaa kiltit niitä ainesosaluetteloita ennen kuin ostatte mitään. Sellaiset aineet kuin esim DHA tai BHT ovat täysin turhia ja ainakin ympäristölle rasite. Olette varmaan huomanneet että ainesosalistat ovat syntisen pitkiä.\nJa ne meikit. Niin, ehostautuminen on hauskaa ja tulos tuottaa helposti mielihyvää, joten meikkausta on hankala vastustaa. Ympäristön vuoksi näen meikkauksessa kuitenkin ongelmallisen puolen. Olen samalla linjalla niiden kanssa, jotka ovat maininneet pitävänsä yletöntä ja pakonomaista meikkaamista huonona tapana. Ihmiset ovat vain erinäköisiä meikin kera, eivät sen kummemmin kauniimpia. Paitsi jos haluavat itselleen niin uskotella.\nLainaus käyttäjältä: Megia - Helmikuu 02, 2012, 13:25:50\nHyvin sanottu! Suoraan ytimeen minun mielestäni. Ihmisluonto nyt vain on sellainen, jota tietty turhamaisuus vetää puoleensa, jos ei meikkien muodossa, niin jossakin muussa sitten.\n« Vastaus #163 : Helmikuu 03, 2012, 23:04:57 »\nLainaus käyttäjältä: narri - Helmikuu 03, 2012, 12:44:11\nIhmiset ovat vain erinäköisiä meikin kera, eivät sen kummemmin kauniimpia. Paitsi jos haluavat itselleen niin uskotella.\nSinänsä ihailen "vakaumustasi" (paremman sanan puutteessa), mutta tästä olen eri mieltä. En missään nimessä koe, että meikitön ihminen olisi ruma, tai että liika meikki olisi kaunista, mutta mielestäni minä ja myös erittäin monet muut ovat kauniimpia, kun naamassa on vähän meikkiä. Sitten onkin ihan eri asia, että mistä se puolestaan johtuu, koska kyseessähän on lähinnä kauneusihanne, joka ylistää tasaista ihoa sekä tummia ja näyttäviä ripsiä. Ja tiettyyn kulttuuriin kuuluvana pidän - todella monien muiden tavoin - kauniina tämänhetkisen kauneusihanteen mukaisia kasvoja.\nEri asia on taas se, kun jollain on niin kadehdittavan nätti iho, ettei tarvitse meikkivoidetta tasoittamaan punaisia kohtia, tummia silmänalusia tai finnejä. Henkilökohtaisesti en ymmärrä, miten ihmeessä jotkut sellaisen ihon omistavat vaivautuvat edes meikkaamaan, kun he eivät edes näytä millään tavalla eri näköisiltä meikkaamisen jälkeen. (nimimerkillä itsellänikin oli pitkään sellainen iho MUTTA)\n« Vastaus #164 : Helmikuu 04, 2012, 11:05:28 »\nMun perus koulumeikkiin kuuluu ripsiväri ja kajaali ja joskus puuteri. En käytä mitään peitevoiteta sen suuremmin enkä luomivärejä ellei ole mitään erityistilaisuutta enkä silloinkaan aina. Kouluun tai töihin en edes aina meikkaa, vaikka aika usein kylläkin. Sateisina päivinä jätän suosilla väliin tai nyt kun on ollut niin paljon pakkasta että ripsiväri on ihan levinnyttä kun pääsee johonkin. :D\nMeikkaan tasan vain ja ainoastaan itseäni varten, en ketään muuta. Mulla on itselläni kivempi olo ja silmämeikin tekeminen on kivaa :) Lisäksi ripsivärin laittaminen aamulla saa silmäni pysymään paremmin auki ja sitä kautta pikkuisen virkistääkin väsyneinä aamuina :D\nEn tosiaan meikkaa ketään toista varten. Minulla on poikaystävä, joten ei tarvitse meikata siksi "että pojat tykkäis" (ja omani ei edes huomaa kun olen meikkiä laittanut eikä siis hirveästi välitä siittä :D) eikä ystäväni meikkaa mitenkään hirveästi joten en meikkaa heidänkään takia. Ja jos totta puhutaan, niin jos kaverini eivät pitäisi minusta tai viettäisivät kanssani vähemmän aikaa jos en meikkaisi tarpeeksi, niin saisi olla sitten :D Sitten menisi jo liian pinnalliseksi minun makuuni. :D Joten meikkaan vähän ja vain itseäni varten :)\nJuhlameikit on sitten erikseen, hienoissa tilaisuuksissa on kivempi laittaa vähän enemmän meikkiä kun tulee itselle paljon nätimpi ja kivempi olo :)\n« Vastaus #165 : Helmikuu 04, 2012, 11:25:45 »\nJoskus yläasteella sitä kuvitteli, että ei vaan voi mennä kouluun ilman meikkiä tai kaikki kattoo et oot ihan friikki... öh. Joo, varhaisteinit on tyhmiä. (Ja nyt pyydän anteeksi niiltä kaikilta fiksuilta varhaisteineiltä siellä, lähinnä toi kommentti koski mua :P)\nJoo, mua ei haittaa jos jotkut meikkaa, vaikka meikkais tosi paljonkin, se on kaikkien oma asia. Pientä ärtymystä saatan tuntea, kun kaveri lisää kaupungilla ollessamme viisi kertaa tunnin sisällä puuteria naamaansa, mutta hyvänä ystävänä tuijotan häntä vain murhaavasti ja keskustelen niitä näitä sillä aikaa kun puuterihuisku heiluu.\nKyllä meikkaaminen voi saada ihmisen näyttämään kauniimmalta, kunhan se tekee oikein eikä niiden meikkien kanssa liioittele. Itse en osaa oikeastaan meikata juuri yhtään. Joo, osaan laittaa ripsiväriä ja luomiväriä ja meikkivoidetta, mutta en mie varsinaisesti ymmärrä mitään eri värisävyjen eroista tai siitä mihin aurinkopuuteria pitää laittaa jos haluaa korostaa tiettyjä piirteitä... eikä se mua oikeastaan haittakaan. Hyvä vaan, että tajusin ajoissa, että se jos osaa pistää viis kerrosta ripsiväriä ei tarkota että osais meikata. Tai että se näyttäis hienolta.\nAikasemmin, vielä lukion alussa mie meikkasin kouluun melkein joka päivä. Yläasteella se oli vähän pakkomielteistä, mutta lukioon mennessä se oli vain tapa. Lähinnä en halunnut näyttää niin väsyneeltä ja meikki sai mun silmät näyttään suuremmilta. Sitte aloin jättään meikin pois koeviikolla - niinku sitä koetta kiinnostais miltä mie näytän ja itellä on mukavampi fiilis - ja sitte koeviikon jälkeen ei enää jaksanu normipäivänäkään tunkea pakkelia naamaan.\nNykyään meikkaan oikeastaan harvemmin kuin en. Syytän mun laiskuutta, en vaan jaksa alkaa aamulla ajattelemaan jotain meikkausta, joten jätän sen vaan tekemättä. Joskus, jos huomaan näyttäväni tosi väsyneeltä, saatan meikata hiukan, mutta muuten en oikeastaan jaksa.\nJos joskus herään jostain syystä todella aikaisin ja mulla on tuhottomasti aikaa, saatan meikata vain aikaa tappaakseni. Onhan se ihan kiva joskus näyttää vähän nätimmältä.\nJos lähden juhliin tai kaupungille isommalla porukalla tai baariin yms. niin meikkaan lähes aina. Sekin on ehkä enemmän sellainen "tapa", että ennen baaria kokoonnutaan yhden kaverin luokse alottelemaan ja samalla kaikki meikkaa itsensä - tai toisensa. Vähänniinkuin joku rituaali :D Mutta vaikka lähestulkoon mun kaikki kaverit meikkaa joka päivä, ei ne sanonu mitään vaikka yhtäkkiä mie lopetin meikkaamisen lähes kokonaan. Jos ois sanonu, niin ois voinu olla mun puolesta entisiä kavereita sitte. :D\nKuten Xaniekin tuossa ylhäällä, en siis meikkaan ketään toista ihmistä varten. Lähinnä vain itseäni varten tai tavan vuoksi. Sittenkin jos meikkaan, laitan meikkiä aika vähän, ripsari, valokynä, meikkivoide, silloin tällöin luomiväriä ja kajaalia.\nNii ja juu, Xan sano tuosta "poikien takia meikkaamisesta", jota mie en myöskään jaksa harrastaa. Tai kai se on yksi syy miksi juhliin ja baariin sitä meikkiä laitetaan, mutta lähinnä mie kohotan sillä omaa itsetuntoani, enkä ajattele, et jes, nyt näyttää hyvältä ja kaikki pojat on varmana heti mussa kiinni. En oikein usko, että löydän poikaystävää jostain random -juhlista tai baarista, enemminkin ehkä kouluympäristöstä, jossa minulla ei edelleenkään ole sitä meikkiä.\n« Vastaus #166 : Helmikuu 04, 2012, 12:11:17 »\nLainaus käyttäjältä: Xanie - Helmikuu 04, 2012, 11:05:28\nMinulla on poikaystävä, joten ei tarvitse meikata siksi "että pojat tykkäis" (ja omani ei edes huomaa kun olen meikkiä laittanut eikä siis hirveästi välitä siittä :D)\nPakko kompata tätä. Me oltiin poikaystävän kanssa seurusteltu varmaan reilu puoli vuotta jo ja oltiin lähdössä keilaamaan yhdessä. Aloin sitten meikkaamaan ennen lähtöä ja poikkis katselee hetken mun touhuja ja kysyy "Ooksä muka aina meikannu vai onks tää keilaamaan meno jotenkin erityistilaisuus?" :D En ymmärrä miten hän ei ollut huomannut asiaa aiemmin. En meikkaa mitenkään vahvasti, mutta ihoni on ilman meikkiä hyvin punoittava (syntymämerkki, joka saa koko otsan hehkumaan kirkkaan punaisena...) ja finnejäkin löytyy aika paljon. Joskus sitten valittelin jotain mustapäistä, joita minulla on nenässä ihan kamalasti, niin poikkis ei tajunnut mitä ne ovat vaikka näytin meikitöntä nenääni ja sanoin että katso. "No en mä mitään nää" :D\nPerusmeikkini on yksikertainen; meikkivoide, puuteri, peiteaine silmänalusille ja mahdollisille finneille, vaalea luomiväri silmän sisänurkkaan ja melko luonnollinen ruskea ulkonurkkaan/luomivakoon, ripsiväri ja se on siinä. Jos on aamulla aikaa, niin saatan laittaa poskipunaa ja rajaukset yläluomelle, mutta useimmiten herään (lue:torkutan kelloa meikkaamiseen varatun ajan yli) niin myöhään, että tuo vajaa 10 minuutin perusmeikki on se minkä laitan. Juhliin ja vastaaviin sitten panostan vähän enemmän, ihan vaan siksi koska meikkaaminen on kivaa erikoistilaisuuksiin. Minulle ei tuota ongelmia lähteä kotoa myöskään meikittä, mutta mieluummin kuitenkin meikkaan pikkuisen. Tosin maitokauppaan, poikaystävän tai porukoiden luo lähtiessä en jaksa laittaa mitään.\n« Vastaus #167 : Helmikuu 04, 2012, 14:34:46 »\nHeh, joo, poikien takia meikkaaminen on ajanhukkaa. Olin seurustellut oman poikaystäväni kanssa muutaman kuukauden, kun hän ihan muuten vain kysyi, meikkaanko minä. Olin että mitäääääääh kai sä nyt huomaat että mulla on meikkiä, onhan ripsetkin ihan eri näköiset, ja se totesi vaan, että en kyllä huomaa. Krhm.\nJa mitä tulee siihen, että baariin lähdettäessä saisi enemmän huomiota näyttävämmällä meikillä, niin en oikein jaksa uskoa siihenkään. Ensinnäkin siksi, että baarissa on niin huono valaistus, ettei se näy. Ja toisekseen siksi, että itse usein vähän innostun juhlameikkini kanssa, ja siitä saattaa tulla suhteellisen järkyttävä, mutta se ei ole millään lailla vaikuttanut baarissa jätkiltä saatuun huomioon.\n« Vastaus #168 : Helmikuu 05, 2012, 10:30:16 »\nRohkenen väittää ettei valtaosasta kauneudenhoitotuotteita ole mitään hyötyä hipiän laadun ylläpidossa. Varsinaiset ehostustuotteet, meikit, ovat asia erikseen. Niiden tarkoitushan on ennemminkin peittää ja korostaa kuin hoitaa eli tietyllä tapaa ne ovat täysin turhamaisuuden synnyttämiä ja markkinoimia tuotteita.\nMinä myöskin ihailen kantaasi, mutta tässä kohtaa olet osin väärässä. En väitä, että meikkivoiteet, puuterit tmv hoitaisivat ihoa tai tekisivät siitä parempi kuntoisen, mutta ne suojelevat ihoa. Kun aamulla vetäisee naamaan kerroksen meikkivoidetta tai rasvaa kaikki ihoon päivän aikana kohdistuneet roinat ja sasteet jäävät tähän kerrokseen kiinni, eivätkä tuki ihohuokosia. Illalla naamaa pestessä ne sitten huuhtoutuvat viemäristä alas. Eli jotain hyvääkin sentään.\n« Vastaus #169 : Helmikuu 05, 2012, 12:28:51 »\nLainaus käyttäjältä: nominal - Helmikuu 03, 2012, 23:04:57\nPidän kyllä edelleen kiinni siitä, että ihmiset näyttävät meikattuaan lähinnä erilaisilta (minun silmissäni), eivät kauniimmilta, mutta myönnän, että väitettä kirjoittaessani olin jo ehtinyt unohtaa iho-ongelmien olemassaolon. Tiettyjen kauneusihanteidenkin olemassaolo on kai pakko myöntää, mutta itse kuulun niihin, joiden arvioihin kauneudesta ei juuri meikkauksella voi vaikuttaa – paitsi kun kyseessä on ihon laatu. Yleisesti kuvittelisin, että täysin meikitön ihminen nähdään vähintään yhtä kauniina kuin taidokkaasti meikattu, jos hänellä vain on hyvä iho. Toisin lienee asian laita, jos meikatun tyypin tai heleä ihoisen luonnonlapsen vierellä seisookin verrattavana ehostamaton luonnonlapsi kakkonen, jonka kasvot oikein kukoistavat. Häntä tuskin voisi parhaalla tahdollaankaan sanoa porukan näteimmäksi, jos arviointiperusteena käyttää vain(Huom!) hyvää ihoa. Epäreilua ja vissiin tätä epäkohtaa korjaamassa meikit ovat.\nHenkilökohtaisesti en ymmärrä, miten ihmeessä jotkut sellaisen ihon omistavat vaivautuvat edes meikkaamaan, kun he eivät edes näytä millään tavalla eri näköisiltä meikkaamisen jälkeen.\nNiinpä tuota käytöstä ei ymmärrä. Ehkä laittautuminen vain on niin tyydyttävää? Tai omakuva vääristynyt? Tai jos se on ihon suojelua saasteilta, kuten Megia huomauttaa? En tiedä.\nOma ihoni ei ole sitten ala-asteaikojen ollut lähelläkään nukkaisen pehmyttä persikanposkea, mutta käyttämättä ovat avut jääneet. Ehkä siksi, että olen syvästi epäluuloinen enkä pysty laskeutumaan riittävän luottavaiseen tilaan ryhtyäkseni varsinkaan minkään sellaisen tuotteen käyttäjäksi, jonka ainesluetteloa en ymmärrä. Aikoinaan tuli kyllä parisen pulloa puhdistusaineita ostettua siinä toivossa että ne auttaisivat, mutta muuta niistä ei irti saanut kuin synkän olon ja tunteen, että on haaskannut rahansa turhuuteen, joka vain kuormittaa ympäristöä. Käyttämättä jäivät ja olen siitä pitäen tyytynyt veteen. Iho on parempi, mutta tuskin veden ansiosta.\nLainaus käyttäjältä: Megia - Helmikuu 05, 2012, 10:30:16\nTuo on hyvä puoli, kieltämättä, mikäli pitää paikkansa ja loogiseltahan tuo kuulostaa. Toivottavasti eivät itse voiteet tuki huokoisia tai vaikuta muulla epämukavalla tavalla. Mutta kyllä minun puolestani ehostustarvikkeita sopii olla olemassa silkan muuntautumisen ilostakin. Se mikä tässä pääasiassa jurppii ei ole meikkien ja hoitotuotteiden olemassaolo, vaan niiden yletön tarjonta ja välinpitämätön käyttö. Aineita on niin paljon erilaisia, eikä juuri piitata siitä mitä ne sisältävät vaan uskotaan ja luotetaan hyvin pintapuolisiin väitteisiin. Viemäreihin huuhdotaan ties mitä mömmöä vesistöjen asukkien taakaksi. Toivon vain että pysytään tietyssä kohtuudessa ja ne tuotteet joita käytetään valitaan huolella ja tästä näkökulmasta. No joo, suoraan sanottuna ehostusbisnes on vain pieni osa tätä ongelmaa, mutta ei sitä sen takia kannata väheksyä.\n« Vastaus #170 : Helmikuu 05, 2012, 16:13:39 »\nItse asiassa mää oon ymmärtänyt että meikkivoiteet osiltaan tukkivat niitä ihohuokosia. Riippuu toki meikkivoiteesta ja siitä, minkä laatuista se on :) Ja esim talvella kun on näitä kovia pakkasia puuteri osaltaan auttaa suojaamaan kasvoja paleltumilta. Yhtä lailla ihoa voi pestä ja huuhdella vedellä (ja mahd jollain pesuaineella) iltaisin ilmankin että on meikannut, jolloin kaikki päivän aikana naamaan kertyneet "roinat ja saasteet" lähtee pois :)\nKesäisin ei kannata käyttää mitään kovin tujuja voiteita naamassa kun ne vain tukkii ihohuokoset pahemmin :)\nJa mullahan on ihan hirveän punainen iho naamassa kiitos punapigmentin ja hyvän ääreisverenkierron. Mun ei tartte kävellä kun 100 metriä ja näyttää et oisin tehny kunnon urheilusuorituksen :D Yläaste aikaan se ärsytti suunnattoasti, mutta toisaalta kun tuohon ei oikein auta mitkään määrät meikkiä, niin eipä kannata naamaa pilata hirveillä määrillä tököttiä, eikä monen sentin meikkikerros edes näytä kivalta. Nyt olen jo onneksi ihan sinut sen kanssa, että naamani punottaa lähes aina :) Puuteria käytän välillä kiiltoa vähentämään, mutta muuta siihen on turha laittaa. :)\nLainaus käyttäjältä: narri\nItse meikkaan tosiaan siksi, että tulee itselle kivempi olo ja aamuisin se myös virkistää ja saa silmät pysymään paremmin auki :) Tiedän, että ei sitä kunnolla edes kukaan huomaa ja ne jotka huomaavat eivät varmaan edes välitä tai jos välittävät niin eipä sitten oo kovin kummoisia kavereita :D\n// Niin ja jos on taitavasti ja hyvin meikattu, niin ei sitä edes oikeastaan kuulukaan huomata :D Silloin on peittänyt esim pahimmat virheet ihosta, piilottanut tummia silmänalusia yms, mutta sitä ei edes imho kuulu huomata :) Taitavan meikkaajan ja "ylimeikkaajan" ero on siinä, että jälkimmäisestä huomaa sen sentin meikkikerroksen ;)\n« Viimeksi muokattu: Helmikuu 05, 2012, 17:22:29 kirjoittanut Xanie »\n« Vastaus #171 : Helmikuu 05, 2012, 18:21:38 »\nLainaus käyttäjältä: Xanie - Helmikuu 05, 2012, 16:13:39\nMinusta myös voimakas meikki voi olla kaunis ja taitavasti tehty. Vahvalla meikillä tarkoitan esimerkiksi tummaksi tai värikkääksi meikattuja silmiä ja/tai huulia. En tarkoita sentin meikkivoidekerrosta ja silmiä, jotka muistuttavat Tikkurilan värikarttaa. Voimakkaan meikin voi loihtia myös siten, että meikkipohja on luonnollinen ja silmä-/huulimeikki taidokas, vaikka vahva. Vai tarkoittiko kommenttisi etupäässä niitä hyvän ihon omaavia, joista topicissa oli aiemmin puhe? :) Toki on taitavaa tehdä luonnollinen meikki niin, ettei sitä edes huomaa esim. juuri peittämällä finnit ja silmänaluset huomaamattomasti. Tyylejä on monia, mutta minusta voimakas meikki ei ole aina yhtä kuin sentin pakkelikerros ja tussilla tehdyt kulmakarvat.\n« Vastaus #172 : Helmikuu 05, 2012, 23:25:38 »\nJoo, oon näköjään tänään aika monessa paikkaa harrastanut kärjistämistä ja epäselvästi selittämistä aika paljon :D\nSiis joo, tarkoitin lähinnä sellaista perusmeikkiä. Oma lukunsahan sitten ovat he, joiden tyyliin kuuluu meikata huomiota herättävästi / muuten paljon tai joilla on huono iho ja haluavat sen peittää. En sano, etteikö voimakas meikki voisi olla kaunista, vaan sitä, että jos meikkaa ns tavallisesti, niin taitavalla meikkaajalla ei sitä meikkiä juurikaan huomaa (vaikka niitä ihovirheitä olisi kuinka paljon ja meikkiä käyttäisi paljon), "ylimeikkaajalla" taas huomaa sen, että meikkiä on, no, paljon. "Ylimeikkaajalla" tarkoitan henkilöä, joka ajattelee "enempi parempi" ja laittaa sitä meikkiä kerros toisensa perään eikä lopputulos ole nättiä. Voimakas meikki ei ole sama kuin ylimeikkaaminen. Vahvasti ja paljon voi meikata myös nätisti ja huolitellusti ja siten, että ei oikeastaan näytä siltä että on paljon meikkiä naamassa, mikä siis on eri asia kuin ylimeikkaus, josta puhuin. Mitenköhän epäselvästi tän voi selittää? :D\n« Vastaus #173 : Helmikuu 06, 2012, 15:37:06 »\n^ Heh, ihan tarpeeksi selvästi, että ainakin minä tajusin. Eli samaa kuin itsekin tarkoitin vahvan meikin ja "ylimeikkaajan" meikin erolla :)\nSe on kyllä oikeasti ruman näköistä, jos on ihan hirveän paksu meikkivoidekerros (varsinkin jos sävy on yhtään väärä tai meikkivoide niin paksua jankkia, että se näyttää naamarilta). Myös suttuinen silmämeikki on rumaa, puhumattakaan kulmakarvoista jotka on joko liian tummat, paksut tai molempia :D\nItse olen todella surkea kulmien meikkaaja, enkä siis juuri ikinä niille tee mitään muuta kuin harjaan. Minulla on luonnostaan tumma tukka ja ihokarvat, joten kulmat kyllä näkyvät ilman väriäkin. En tiedä mikä siinä mättää kun laitan kulmakynää, kun tuntuu että saan aikaiseksi juuri semmoiset ällöttävät liian tummat ja paksut ja eri muotoiset pötköt. Ainakaan kulmakarvani eivät ole identtiset noin muutenkaan, vaikka olisin nypityttänyt ne ammattilaisella. Se tietenkin lisää haastetta meikkaamiseen, mutta joskus olisi kiva opetella sekin taito kunnolla. Toki voi olla ihan sekin, että olen vain tottunut katsomaan itseäni ilman kulmaväriä, ja pienikin muutos näyttää omasta mielestäni kauhean tummalta ja erilaiselta. Täytynee jatkaa harjoituksia...\n« Vastaus #174 : Helmikuu 06, 2012, 15:57:05 »\nEn sanonutkaan ettei niilläkin olisi osuutta ihohuokosten tukkiintumiseen. Jokainen joka on meikkejä käyttänyt on varmaankin tuohon ilmiöön törmännyt. Nykyään on kuitenkin myös todella paljon oikeasti hyviä mineraalimeikkivoiteita ja -puutereita jotka antavat ihon myös hengittää. Mutta pointti oli tosiaan sillä että jotain hyvääkin saavat meikit aikaan.\n//Piti vielä sanoa tuohon naaman pesemiseen iltaisin(mitä suht moni meikkejä käyttämätönkin todennäköisesti harrastaa), niin siinä vaiheessa kun naama illalla pestään ovat ihohuokoset jo tukossa. Se on sitten asia erikseen, miten hyvin iho itsessään hylkii ympäristön saasteita. Taidan kuulostaa kauhealta puolustelijalta/käännyttäjältä... Anteeksi siitä, se ei ole tarkoitukseni :D\n« Viimeksi muokattu: Helmikuu 06, 2012, 16:02:14 kirjoittanut Megia »


August 6, 2021Tags: Pelaa Blackjack Kasino Peliä\nJos päätät pelata blackjack -nettikasinoa, sinun on oltava pätevä menettelyllä, jonka avulla voit voittaa tämän muutoksen. Blackjack ei ole aivan sama kuin muut online -kasinon pöytäpelit, koska sen avulla pelaajat voivat vähentää kasinon suotuisaa asemaa. Usein sanotaan, että pelaajan kahleissa on väärinkäytön seuraus. Online -blackjackissa on päätöskomponentti, koska pelaaja voi valita parhaan toimintatavansa sen sijaan, että luottaisi kohtaloon tai onneen. Se ansaitsee käyttää väitettyä välttämätöntä tekniikkaa pelatessaan blackjackia verkossa. Sinun pitäisi vain luoda pöytä ja pitää kiinni sen ehdoista.\nVoit löytää monia tällaisia taulukoita verkosta, ja niitä on erittäin helppo käyttää. Vasemmalla oleva segmentti näyttää arvion pelaajan kortista. Parhaassa sarakkeessa on arvio myyjän kortista. Jokaiseen tilanteeseen löytyy vastaus. Olennaisen menetelmän ansiosta tiedät milloin on paras aika valita kortti, pitää kortteja tai jakaa ne. Tämän järjestelmän käyttäminen vähentää periaatteessa kasinon liikkumavaraa. Tämän menettelyn avulla voit löytää vastauksen kaikkiin mahdollisiin olosuhteisiin. Jos pelaat blackjack täysin tämän tekniikan mukaisesti, pöytä käsittelee kaiken, mitä voit tehdä.\nOlennaiseen tekniikkaan vaikuttaa myös se, pelaatko pakalla vai ei, aivan kuten tietyn online -kasinopelin vakio. Blackjack -uhkapelin online -kasinon pelaamisessa on tärkeää levittää joitain yleistyksiä. Mikä tärkeintä, sinun on ymmärrettävä, että blackjack -kasinopelien välillä on suuri kontrasti. Suurin osa aikoo pelata blackjack -kasinoa kokoontumalla pöydän ympärille, pelkustaen toisiaan ja vaihtamalla korttia kerrallaan. Tietenkin on olemassa eräänlainen blackjack, mutta on myös robotti, joka on jonkinlainen laukaus ja joka löytyy jokaisen online -kasinopelin tarjouksesta.\nNettikasino ei yleensä pelaa muutamia selkeitä esityksiä blackjack-kasinoista, jotka löydät myös rakkaimmasta maapelaamasi kasinosta. Nämä sisältävät kymmeniä tai parempia, ässät tai kasvot, kaksoisvillit tai tunkit tai parempia. Sinun on valittava, mikä näistä harrastuksista sopii sinulle parhaiten. Blackjack -online -kasinon ylösalaisin perinteisen blackjack -ohjauksen kanssa kasinopöydässä on se, että tärkein asia, johon sinun on keskityttävä, ovat saamasi kortit, mahdollisuus saada tuhlaamasi kortti ja mikä voittomuoto pyrkiä tekemään.\nTags: Pelaa Blackjack Kasino Peliä


Haluaisitko palata viime vuosina ilmestyneiden Ortodoksiviesti-lehtien artikkeleihin? Se on mahdollista digiarkistossa. — Helsingin ortodoksinen seurakunta\nHaluaisitko palata viime vuosina ilmestyneiden Ortodoksiviesti-lehtien artikkeleihin? Se on mahdollista digiarkistossa.\nOrtodoksiviestin digiarkistoon on kerätty vuosina 2016-2021 ilmestyneet lehdet PDF-muodossa.\nVuosina 2016–2021 ilmestyneet Ortodoksiviestit ovat helposti luettavissa seurakunnan kotisivujen digiarkistossa. Arkistoon PDF-muodossa* tallennetut lehdet avautuvat myös mobiililaitteella. Ennen vuotta 2016 ilmestyneitä lehtiä voi kysyä seurakunnan kirjastosta. Huomioittehan, että kirjastossa asioidaan tammikuun 2022 loppuun saakka etäyhteyksin.\nOrtodoksiviesti oli ortodoksisten seurakuntien jäsenlehti. Lehti tarjosi tietoa seurakuntien toiminnasta ja ortodoksisen maailman asioista ja ilmiöistä. Ortodoksiviestissä olivat mukana Helsingin, Kaakkois-Suomen ja Tampereen ortodoksiset seurakunnat. Ortodoksiviesti (entinen Uskon Viesti) oli Helsingin ortodoksisen seurakunnan julkaisema aikakauslehti, jonka levikki oli noin 21 000 kappaletta. Lehti ilmestyi kahdeksan kertaa vuodessa ja vuonna 2021 viisi kertaa. Lehden korvasi Suomen ortodoksisen kirkon julkaisema valtakunnallinen Aamun Koitto -lehti, joka alkoi ilmestyä kesäkuussa 2021.\nHelsingin ortodoksinen seurakunta alkoi julkaista Ortodoksiviestiä vuonna 1950. Vuoden 1991 tammikuussa lehden toimitusneuvosto päätti vaihtaa lehden nimen. Uusi nimi Ortodoksiviesti valittiin lukijoiden ehdotusten joukosta, ja se otettiin käyttöön vuoden kolmannesta numerosta lähtien. Lehti laajeni vuonna 2014, jolloin mukaan tulivat Tampereen, Haminan, Kotkan, Lappeenrannan ja Turun ortodoksiset seurakunnat. Turun ortodoksinen seurakunta irtautui lehdestä koeajan jälkeen. Hämeenlinnan ortodoksinen seurakunta liittyi mukaan Ortodoksiviestiin vuonna 2017. Seurakuntien yhdistymisen myötä lehdessä olivat mukana vuoden 2021 alusta alkaen Helsingin, Tampereen ja Kaakkois-Suomen ortodoksiset seurakunnat.\n*) PDF-tiedostojen lukemiseen tarvitset maksuttoman Acrobat Reader -ohjelman.


Gem Rocks - Slotin kivet laittavat tantereen tömisemään!\nEtusivu / Kolikkopelit / Gem Rocks\nBonustoiminnot:Gem Rocks -toiminto\nPelaa Barzillä PELAA nyt ilmaiseksi\nGem Rocks - arvostelu\nHelmikuussa 2018 kasinoille vyöryi Gem Rocks -kolikkopeli, joka on Yggdrasil-pelitalon tuotantoa. Rullien kivilohkareet sisältävät kimaltavia jalokiviä, ja koko peli itsessään on melkoinen hiomaton timantti. Pelin herttaiset kivimiehet laittavat liikkeelle vaikka peruskallion, joten tiedossa on runsaasti voimakasta menoa.\nPelikentällä näkyy huomattavasti enemmän symboleita kuin monessa muussa pelissä, sillä rullia on kuusi kappaletta. Vaakarivejä puolestaan on neljä, joka tarkoittaa, ettei voittolinjoista ole tässä pelissä pulaa – Gem Rocks tarjoaa 4096 tapaa voittaa!\nGem Rocksin teema on simppelisti ja ytimekkäästi jalokiviä sisältävät kivilohkareet. Peli ei perustu kirjaan tai elokuvaan, eikä sen jujuna ole kertoa pelaajille erityistä tarinaa.\nPelin tapahtumapaikkana on vuori, jolla asustaa hurjannäköisiä kivihirviöitä. Kovan ulkokuoren alla sykkii kuitenkin sydän, joka on täyttä timanttia. Jos kivihirviö ilmestyy rullille, kannattaa odotella suuria voittoja. Mitä kovemmin tanner tömisee, sitä enemmän kolikkoja kilisee voittolaariin!\nGem Rocks -slotin ideana ei ole pyörittää tajunnanräjäyttäviä videoklippejä tai laittaa pelaajan päätä sekaisin villisti pyörivillä rullilla. Peli on pidetty yksinkertaisena symboleja ja toimintoja myöten. Kaikki toimii kuitenkin erinomaisen jouhevasti, eikä tylsää hetkeä varmasti tule.\nYksi peruspelin hauskimmista piirteistä on tapa, jolla uudet symbolit putoavat näkyviin. Pelin rullat eivät pyöri perinteiseen tapaan, vaan Gem Rocks hyödyntää cascading reels -ominaisuutta. Uudet symbolit siis vain putoavat vanhojen tilalle kuin Tetris-pelissä konsanaan. Rullien vieressä komeilee voittokerroinmittari, joka on käytössä Gem Rock -toiminnon yhteydessä.\nPelin musiikeista tulee mieleen seikkailuelokuva, ja ne sopivat mukaan erinomaisesti. Myös äänitehosteet, jotka seuraavat uusien symbolien putoamisesta ja räjähtämisestä, ovat mainiot ja auttavat pitämään jännitystä yllä.\nMyös symbolit on pidetty yksinkertaisina. Vaikka teemana ovat kivimonsterit, pelisymboleina nähdään vain simppeleitä timantteja. Väreiltään ja muodoiltaan toisistaan eroavat merkit eivät mene helposti sekaisin keskenään.\nErilaisia symboleja on kahdeksan kappaletta, ja neljä niistä on täysin samanarvoisia. Suurimpia voittoja tarjoavat tähtisymbolit, joilla voi voittaa panoksensa takaisin jopa 200-kertaisena.\nTavallisen symbolien lisäksi sama merkki saattaa esiintyä rullilla 2×2- tai 3×3-kokoisena.\nMonissa perinteisissä kolikkopeleissä on vain 20 voittolinjaa, vaikka monien satojen voittotapojen slotit nousevatkin aina vain suosituimmiksi. Gem Rocks on kuitenkin toista maata, sillä pelistä löytyy voittotapoja tuhansittain – tarkkaan sanoen 4096 kappaletta.\nVoitot maksetaan Gem Rocks -pelissä vasemmalta oikealle, kuten lähes kaikissa muissakin peleissä. Pelissä ei ole kuitenkaan varsinaisia linjoja, vaan voitto napsahtaa aina kohdalle, kun vähintään ensimmäisellä, toisella ja kolmannella rullalla on sama symboli.\nTämän lisäksi voittoihin saa lisäkertoimia, jos samalla rullalla on useampi sama symboli.\nAlas putoavat voitot -ominaisuus\nSen lisäksi, että uudet symbolit tippuvat vanhojen tilalle pyörimisen sijaan, voittosymbolit myös räjähtävät pois rullilta. Muut symbolit putoavat niiden jättämiin tyhjiin aukkoihin, ja uusia timanttilohkareita putoaa niiden tilalle. Samalla pyöräytyksellä voi siis yltää useampiinkin voittoihin, jos räjähtäneiden symbolien tilalle putoaa uusia voittoyhdistelmiä.\nSlotin mielenkiintoisin ominaisuus on Gem Rocks -toiminto, joka on myös käytännössä pelin ainoa bonustoiminto. Se kytkeytyy vahvasti alas putoavat voitot -ominaisuuteen. Myös rullien vieressä näkyvät voittokertoimet liittyvät tähän toimintoon.\nKun peli tuottaa voittoyhdistelmän, voittokerroinmittari kohoaa yhden pykälän ylöspäin. Jos tilalle putoavista symboleista muodostuu uusi voitto, mittarin lukema kasvaa jälleen ja alkaa palkita Gem Rocks -ominaisuudella kerroinmittarin mukaan.\nToisen, viidennen ja yhdeksännen peräkkäisen alas putoavan voiton jälkeen rullille ilmestyy Monster Rock, joka koostuu aina samanlaisista symboleista. Kahden voiton jälkeen tämän kivihirviön koko on 2×2 symbolia, viiden voiton jälkeen 3×3 symbolia ja yhdeksän voiton jälkeen 4×4 symbolia.\nKoska kyseinen monsteri koostuu samasta symbolista, se lisää huomattavasti voittomahdollisuuksia. Monsteri voi hypätä mihin kohtiin rullia tahansa.\nYggdrasilin uudet pelit julkaistaan saman tien myös mobiiliversioina, joten Gem Rocks on ollut käyttäjien saatavilla laitteella kuin laitteella jo ensimmäisestä päivästä lähtien. Koska pelin ulkonäkö ja toiminnot ovat melko yksinkertaiset, se on lähes täydellinen mobiilikasinolla pelattava kolikkopeli. Kaikki samat ominaisuudet, jotka tietokoneversiostakin löytyvät, ovat käytössä myös Gem Rocks -mobiilipelissä.\nGem Rocksia tulee väistämättä verrattua NetEntin Asgardian Stones -kolikkopeliin, joka julkaistiin myös helmikuun 2018 loppupuolella. Myös se perustuu kivipaasiin, ja hämmästyttävää kyllä, se ei ole slottien ainoa yhteinen nimittäjä. Myös Asgardian Stonesissa symbolit putoavat paikoilleen pyörimisen sijaan ja räjähtävät tehden tilaa uusille mahdollisille voitoille. Tämän lisäksi peli sisältää suuria megasymboleja, aivan kuten Gem Rocks.\nAivan samanlaisia pelit eivät toki ole, sillä Asgardian Stones perustuu perinteisiin 20 voittolinjaan, ja sisältää mahdollisuuden ilmaiskierroksiin. Gem Rocks toimii tuhansine voittolinjoineen ja useampine rullineen tässä suhteessa täysin toisella tavalla, ja pelaajan valittavaksi jää, kumpi tyyli on enemmän omaan makuun.\nGem Rocks on mielenkiintoinen kolikkopeli, joka ei pröystäile useilla bonustoiminnoilla ja erikoisella teemalla. Moni saattaa kuitenkin kaivata erilaisia hauskoja lisäyllätyksiä ja bonuspelejä, sillä esimerkiksi ilmaiskierrokset loistavat tässä pelissä poissaolollaan. Niitä monet peleissä juuri eniten odottavat ja jännittävät.\nGem Rocks tarjoaa kuitenkin toisenlaista jännitystä, sillä se on ilmassa jokaisella pyöräytyksellä. Melko korkea, yli 96 %:n palautusprosentti takaa sen, että ilman voittoja ei tarvitse tätäkään slottia pyöräytellä. Moninaisten bonusten puuttuminen itseasiassa varmistaa, että myös tavallisilla kierroksilla voi onnistua nappaamaan itselleen suuria voittoja.\nGem Rocksin volatiliteetti onkin keskitasoa tai jopa hieman sen yli. Se tarkoittaa, että peli saattaa tarjota voittoja hieman harvakseltaan, mutta kun oikea yhdistelmä lopulta osuu kohdalle, saattaa voitto kohota hyvinkin korkeaksi. Panos voi palautua pelisaldoon jopa 2500-kertaisena!\nLaadukkaasti toteutetun pelin kanssa ei tule aika pitkäksi, joten kokeile sitä nyt ilmaiseksi, ja suuntaa sen jälkeen pelaamaan!


Ilja Lehtinen: Hans-Thies Lehmann ja tragedian näyttämö | Taideyliopisto – Uniarts.fi\nIlja Lehtinen: Hans-Thies Lehmann ja tragedian näyttämö\nHans-Thies Lehmannin teos Draaman jälkeinen teatteri (Postdramatisches Theater, 1999) on jo aikoja sitten noussut ansaitusti keskeiseen asemaan uudempia esitysmuotoja koskevissa keskusteluissa. Kuten tunnettua, se seuraa 1900-luvun teatterin avantgardeista käynnistyviä murtumalinjoja ja pyrkii “jälkidraamallisuuden” käsitteen avulla tulkitsemaan ja hahmottamaan mitä monimuotoisimpia uuden esitys- ja näyttämötaiteen muotoja. Sen ehdottamat jäsennykset ovat osoittautuneet esityksellisten taiteiden itseymmärryksen kannalta erittäin vaikutusvaltaisiksi ja elinvoimaisiksi. Mutta miten nämä jäsennykset suhtautuvat näyttämötaiteen aikaisempaan historiaan? Ja kääntäen, mitä uudempi näyttämötaide voisi oppia omasta historiastaan?\nDraaman jälkeinen teatterin fokus rajautuu tiukasti 1900-luvun innovatiivisimpiin näyttämöllisiin estetiikkoihin. Se jättää kuitenkin avoimeksi kysymyksen siitä, miten aikaisemmat historialliset, voittopuolisesti draamallisuutta edustavat näyttämöllisyyden muodot tulisi suhteuttaa jälkidraamalliseen paradigmaan. Edustavatko länsimaisen näyttämötaiteen historialliset perinteet yksinomaan tekstin ylivaltaa sekä juonenkuljetukseen ja hahmojen välisiin ristiriitoihin jähmettynyttä “korkeadraamallista” konseptiota? Millä keinoin antiikista lähtöisin olevaa näyttämöllistä perintöä voisi lähestyä hedelmällisemmin - ja samalla kriittisemmin?\nLehmannin viimeisin teos, vuonna 2013 julkaistu Tragödie und dramatisches Theater (“Tragedia ja draamallinen teatteri”1) pyrkii vastaamaan näihin kysymyksiin. Sen massiivisena projektina on - ei enempää eikä vähempää kuin - draamanjälkeisen teatterin avaamien näyttämöllisen ajattelun muotojen soveltaminen koko tunnettuun teatterihistoriaan. Tuloksena on näin koko näyttämötaiteen historian kokonaisvaltainen uudelleenluenta, jossa keskeisenä johtolankana toimii traaginen teatteri.\nTraaginen teatteri, tragedian näyttämö. Pyrin tässä kirjoituksessa kartoittamaan joitakin niitä teoreettisia linjoja, joita nämä käsitteet Lehmannin teoksen maastoon piirtävät. Samalla tulen esitelleeksi muutamia niistä keinoista, joilla historialliseen tragediaan kohdistuvia teoreettisia ja käytännöllisiä ennakkoluuloja on (ainakin Lehmannin perusajatusta seuraten) mahdollista purkaa. Tekstini ei ole Lehmannin teoksen tyhjentävä tai perusteellinen esittely; referoinnin asemesta harjoitan pikemminkin puolivapaata improvisaatiota Tragödie und dramatisches Theaterin teoreettisessa maisemassa.\nLehmann pyrkii kirjassaan osoittamaan, että traaginen teatteri on aina suuremmassa tai vähemmässä määrin operoinut draamallisuuden paradigman reunamailla. Tragedian tapahtumapaikka - yksioikoisen draamallisesta tulkintatavasta riisuttu materiaalis-affektiivinen näyttämö - on aina pitänyt sisällään dekonstruktiivisia, transgressiivisia, jopa jälkidraamallisiksikin tulkittavissa olevia impulsseja. Traagisen teatterin historia on paikoin jopa luettavissa länsimaisen rationaalisen ja diskursiivisen2 ajattelun historian vastanarratiivina. Kiinnostavinta Lehmannin tulkinnallisessa jäsennyksessä on mielestäni tapa, jolla näyttämö rakentuu ontologisesti omalakiseksi, paikoin jopa sivistys- ja sivilisaatiokriittiseksi toiminnan ja toiminnallisuuden tilaksi.\nNähdäkseni on selvää, että tällaiset tulkinnalliset liikkeet tekevät tragedian ja traagisen teatterin ongelmasta syvällisellä tavalla ajankohtaisen; tragedian ontologian dekonstruktiivisessa luennassa ei näin ollen ole yksinomaan kyse akateemisesta hiustenhalonnasta. Tragedian historian uudelleenluennan myötä avautuu horisontti, jossa näyttämö alkaa yhä enenevässä määrin jäsentyä länsimaisen järjen perustavimpien muotojen ja myyttien kritiikkinä sekä näille vaihtoehtoisten olemisen tapojen ylläpitämisen paikkana. Lehmannilainen tragedia operoi aina jossakin länsimaisen subjektiviteetin ylläpitämän rationaalisen kontrollin rajamailla. Sen keskeinen ele on radikaalin avoin, materiaalinen ja kriittisen negatiivinen.\nOmaa aikakauttamme luonnehtivat yhä enenevässä määrin erilaiset länsimaisen sivilisaation ideologisten ja ontologisten perusjäsennysten kriisiytymisen prosessit. Tässä tilanteessa länsimaisen Järjen itselleen kertomien myyttien purkaminen on paitsi polttavan ajankohtainen keskustelunaihe, myös kestävämpiä olemisen tapoja etsivän taiteellisen praksiksen väistämätön ennakkoehto. Lehmannin avaaman traagisen näyttämön tilan kautta on kenties mahdollista kulkea - sekä teoreettisesti että taiteellisesti - suuntaan, joka paitsi hajottaa länsimaisen olemisen rationalisoituja lukkiutumia, myös valottaa toisenlaisen yhdessäolemisen muotoja.\nHeiner Müller kirjoitti vuonna 1985, kuinka Woyzeck merkitsee saksalaiselle kulttuurille yhä ”avointa haavaa”3 . Tällä hän viittasi Büchnerin tragedian sulkeutumattomaan, levottomuutta herättävään luonteeseen: Woyzeckissa oli Müllerille ennen kaikkea kyse näyttämöllisestä murtumasta, joka edelleen, yli sata vuotta kirjoittamisensa jälkeen, kieltäytyy sulkeutumasta positiivisen, historiallisesti mielekkään edistyksen narratiivin sisään. Müllerille Woyzeckin traaginen hahmo uhmaa yhä edelleen järjen, mielen ja edistyksen (mono)myyttejä.\nLehmann ottaa tragedian analyysinsa teoreettiseksi ohjenuoraksi tavallaan juuri tämän mülleriläis-büchneriläisen avoimen haavan ajatuksen: Lehmannille tragedian teatterillisissa käytännöissä on olennaisinta juuri niiden ylläpitämä kuilu, positiivisesti artikuloitavissa olevan merkityksen keskelle repeytyvä aukko. Tragediassa on kyse mielen ja merkityksen häviämisestä, lunastuksettoman häviön mahdollisuudesta. Länsimainen kulttuuri kokee tämän mahdollisuuden edelleen traumaattisena uhkana ja pyrkii henkisesti torjumaan sen kaikin käytettävissä olevin voimin.\nKenties tämä tapahtuu siksi, että valistuksellisen Järjen projektin romahduksen uhan todesta ottaminen tarkoittaisi sivilisaation perustavimpien jäsennysten täydellistä uudelleenarviointia. Tragedia on ikään kuin itsepintainen muistutus siitä, että jokainen pyrkimys rationaalisen harmonian pystyttämiseen joutuu aina pyyhkimään kaaokseen ajautumisen reaalisen mahdollisuuden oman eteismattonsa alle.\nTraagisen näyttämön olennaisimpia piirteitä on Lehmannin mukaan kuitenkin juuri mielettömyyden ja radikaalin tyhjyyden rajan lähestyminen. Länsimaiselle filosofiselle ajattelulle tämä mielettömyys on puolestaan aina muodostanut ylitsepääsemättömän ongelman. Länsimainen filosofinen perinne, joka (useimmissa muodoissaan) pyrkii pystyttämään kaaosta vastaan jonkinlaisen ideaalisen järjestyksen, ei kykene sietämään kaiken transsendentin merkityksen radikaalisti kyseenalaistavaa traagista elettä. Yhteiskunnallista ja käsitteellistä harmoniaa tavoitteleva filosofinen kuoro joutuu torjumaan liian häiritseviksi käyvät soraäänet.\nLehmannin konseptiossa tragedia onkin syntymästään lähtien filosofisen ajattelun varjopuoli, samalla kertaa sen sekä paha että pyhä kaksoisolento. Tragedia tuo näyttämölle Järjen varjoalueet: se kyseenalaistaa pysyviksi luullut totuudet, horjuttaa rationaaliseen järjestykseen ja transsendenttiin merkitykseen perustuvaa “valistunutta” maailmankuvaa. Syntyhetkestään saakka tragedia muodostaa filosofialle sietämättömän ongelman. Samalla sen kyky lähestyä inhimillisen olemisen perustavimpia tasoja kuitenkin kiehtoo filosofista ajattelua.\nTulkitessaan auki tragedian historiaa Lehmann paljastaakin, kuinka filosofinen perinne on koko historiansa halki käynyt omalaatuista kamppailua tragedian kanssa. Filosofia - ja filosofisen teatterintulkinnan perinne - on kerta toisensa jälkeen pyrkinyt väistämään traagisen näyttämön kantaman vaarallisen voiman ja samalla ottamaan sen esilletuomat “syvälliset” totuudet tavalla tai toisella haltuun. Mikäli filosofia ei ole suoranaisesti kieltänyt tragediaa ja teatteria - kuten esimerkiksi Platon tai Rousseau - sen on täytynyt neutraloida tragedian edustama vaara ymmärtämällä ja tulkitsemalla se kuoliaaksi.\nFilosofia - diskursiivinen ajattelu, taideteoria - pyrkii pakkomielteisellä tavalla kertomaan, mistä tragediassa itse asiassa on kyse; se katsoo, että se on kyettävä artikuloimaan näyttämöllisen situaation Totuus tavalla, joka pitää yllä käsitteellisen diskurssin ylivaltaa vähempiarvoisena, vaarallisena ja traumaattisenakin pidetyn ruumiillisuuden ja materiaalisuuden suhteen. Näin filosofia tulee kieltäneeksi näyttämöltä itsenäisen, omalakisen ajattelun mahdollisuuden.\nTämä tendenssi vaivaa kulttuuriteoreettista ajattelua yhäkin, Lehmann väittää. Kaikenlaiset pyrkimykset tulkita näyttämöllinen tapahtuminen erilaisten “maailmankuvallisten”, ideologisten tai poliittisten teesien esityksenä ovat vaarassa peittää näkyvistä näyttämöllisen tapahtumisen pohjimmaisen ambivalenssin: positiivisen merkityksen horjumisen prosessin.\nIdealisoivia tulkintoja vastaan\nKenties yllättävälläkin tavalla Tragödie und dramatisches Theaterin suurimman kritiikin kohteeksi ei niinkään asetu draamallinen teatteri sinänsä. Lehmann hahmottaa draamallisuuden aikakauden osaksi länsimaisen näyttämötaiteen historiaa, jonka voi laajassa kaaressa katsoa kulkevan antiikin esi-draamallisista teatterimuodoista barokissa huipennuksensa saavan draamallisen teatterin paradigman kautta kohti 1900-luvun aikana tapahtuvaa jälkidraamallisuuden murrosta. Draamamuotojen konventionaalisen historian alla kulkee varsinainen, laajempi narratiivi: näyttämön itsensä materiaalinen, situationaalinen kehitys.\nSuurinta roistoa teoksessa saakin draamateatterin asemesta näytellä filosofinen ja taideteoreettinen tulkintaperinne, joka ei ole kyennyt Lehmannin mukaan löytämään oikeita käsitteitä tai jäsennystapoja traagisen näyttämön ymmärtämiseksi tämän omilla ehdoilla. Filosofia on toistuvasti pyrkinyt halaamaan tragedian hiljaiseksi, upottamaan tämän diskursiivisten käsitteellistyksien untuvapeitteisiin.\nDraamallisen tragedian dekonstruktio\nLehmannille tragedian ydin paikantuu sen sisältämien syvällisten filosofisten “totuuksien” sijaan tiettyyn eleeseen: näyttämötaiteen lajina tragediaa määrittää tietty rajanylityksen, transgression liike. Koko tragedian historian läpäisevä keskeinen kysymys liittyy rajanrikkomisen kokemukseen; tragediassa on kyse ennen kaikkea “mielettömän” transgressiivisuuden (affektiivisuuden, eksessiiviisyyden, kohtuuttomuuden, rikoksen) kohtaamisesta. Tragedia on olennaisesti “murtuman väkivaltaisen energian”4 manifestaatiota.\nLehmannin mukaan transgression käsite mahdollistaa uuden näkymän traagisen näyttämön historiaan. Transgression ajatuksen kautta tragedian voidaan havaita aina kantaneen sisällään energiaa, jota ei voi sulkea draamallisen muodon tai tähän fiksoituneen filosofisen tulkintatavan sisään.\nTragedian historiallista ymmärrystä vaivaava keskeinen ongelma on Lehmannin mukaan juuri transgression eleen väistäminen ja tulkinnan lukkiutuminen draamalliseen paradigmaan - eritoten konfliktin ja ristiriidan käsitteisiin. Tragediaa on keskeisesti tulkittu taidemuotona, joka käsittelee (yksilö)subjektin ja tätä ympäröivän todellisuuden välille muodostuvaa kohtalokasta ristiriitaa. Antigonesta Medeiaan, Faidrasta Hamletiin sekä Kauppamatkustajan kuolemaan tragedia on nähty olennaisesti yksilön halun ja sosiaalisen - tai jumalallisen - todellisuuden välille asettuvan konfliktin käsittelemisenä. Tätä kautta tragedia on ymmärretty yhdeksi draaman alalajeista ja samalla se on pyritty sulkemaan valistuksellisen järjen sisään.\nLehmannin pyrkimyksenä on kääntää asetelma ympäri: draamallisuus on vain yksi niistä mahdollisista muodoista, jonka traaginen näyttämö on historiallisesti omaksunut. Tragedia on olemuksellisesti laajempi käsite kuin draamallinen teatteri. Tragediamuodon tulkitseminen transgression käsitteen auttaa palauttamaan sille osan sen alkuperäisestä voimasta; draamallinen konflikti ymmärretään näin yhtenä transgressiivisen eleen mahdollisista ilmenemismuodoista, mutta se ei suinkaan ole sen ainoa tai perustava ilmenemisen tapa. Tragediassa ilmenevä draamallinen ristiriita pohjautuu syvempään näyttämöontologiseen rakenteeseen.\nTraagisen näyttämön pohjimmaisena moottorina toimiikin Lehmannin mukaan konfliktin asemesta ylitse-astumisen, ylimäärän, kohtuuttomuuden ja potentiaaliseen tuhoon johtavan liiallisuuden (Exzess) ele. Tämä ele on Lehmannin mukaan paikannettavissa paitsi kreikkalaisesta klassisesta tragediasta sekä historiallisista draamallisista tragedioista, myös lukemattomista draaman jälkeisistä näyttämökonseptioista. Tällaisen transgression käsitteen avulla myös mitä moninaisimmat nykyiset esitysmuodot on tulkittavissa traagisiksi: monenlaiset jälkidraamalliset konseptiot ovat traagisen näyttämön jälkeläisiä - sikäli, kun pyrkivät mobilisoimaan käyttöönsä transgressiivisen eleen kohtuuttomuuden ja liiallisuuden.\nBataille ja traaginen rajanylitys\nLehmannin teos omaksuu keskeisimmän peruskäsitteensä - transgression - Georges Bataillen ajattelusta. Bataillelle jokaisen ihmisyhteisön perustassa operoi aina heterogeeniseksi kutsuttu alue, jolle kaikkein pyhimmät, kielletyimmät, kiehtovimmat sekä vastenmielisimmät asiat - kuten kuolema, lika, seksi, väkivalta - sijoittuvat. Valtaapitävä järjestys pyrkii aina suitsimaan tämän alueen sisältämää arvaamatonta, ekstaattista ja väkivaltaista energiaa. Yhteiskunnan homogeeninen sfääri - järjestyksen, lain, käsitteellisen ajattelun, stabiilien kulttuurillisten rakenteiden alue - pyrkii pitämään heterogeenisen voiman aisoissa, peittämään ja kieltämään sen olemassaolon. Transgressiivinen ele tarkoittaa Bataillella homogeenisen sfäärin näkökulmasta kielettyä rajanylitystä kohti heterogeenista aluetta5.\nYhteiskunnallinen valta pyrkii puolestaan patoamaan heterogeenisyyttä ja kanavoimaan sen sisältämän voiman itselleen sopiviksi uskonnollisen tai poliittisen vallan muodoiksi. Yhteiskuntamuodot, joissa heterogeenisyys on kokonaan työnnetty pois julkisesta tilasta ja kokemuksesta, ovat Bataillen mukaan taipuvaisia keskittämään transgressiivisen energian poikkeusasemaan nostetun suvereenin valtaposition - johtajahahmon - käsiin. Pohjimmiltaan kyse on fasismista: tilasta, jossa sosiaaliset rajanylitykset ovat yleisesti ottaen kiellettyjä mutta suvereenille, pyhitetylle johtajalle kaikki on sallittua.\nTraaginen kokemus on Bataillelle olemassaolon muoto, jossa transgression liike pyritään sen kieltämisen ja torjunnan asemesta hyväksymään osaksi kaikkea sosiaalista olemista. Traagisessa kokemuksessa rajanylitys ja potentiaalinen rikos tunnustetaan yhdeksi sosiaalisen olemassaolon perustavista voimista. Traagisuus tarkoittaa Bataillelle affirmatiivisen suhteen ottamista heterogeenisyyteen: järjettömyyden, uhrauksellisen väkivallan rationalisoimatonta kohtaamista. Kokemuksena se ei ole mitenkään siirrettävissä korkeamman Hyvän tai Totuuden palvelukseen; se ei ole perusteltavissa, ylitettävissä tai lunastettavissa. Pikemminkin traagisuudessa on kyse olemassaolon varjopuolen mahdollisimman intensiivisestä läpielämisestä sen yhtäaikasessa kammottavuudessa ja suuruudessa.\nTraagisen kokemuksen aukko\nKiehtovat tabut, kärsimys vailla pelastavaa lunastusta, väkivalta ilman korkeampaa oikeutusta tai perustetta, seksuaalisuus subjektin ekstaattisen katoamisen mahdollisuutena… Heterogeenisyydessä on kyse kuoleman rajan lähestymisestä. Transgressiiviset eleet tuottavat kokemuksia, jotka hajottavat rationaalisen subjektin pyrkimykset yksiselitteisyyteen, hallintaan ja eheyteen.\nNäiden kokemusten intensiivinen läpieläminen on, kuten Bataille jatkuvasti muistuttaa, diskursiivisen ajattelun, so. yhteiskunnallisen, organisoidun vallan näkökulmasta mahdottomuus. Traagisuus tarkoittaakin Bataillelle sellaisen olemisen alueen lähentymistä, jossa kaikki sanat, jäsennykset, rationalisaatiot ja käsitteet pettävät. Viime kädessä traaginen eksistenssi on jotakin, jota on jopa mahdotonta ajatella; tavallaan se on mahdotonta sinänsä, sillä se sijoittuu radikaalisti kaiken järjestyneen ajattelun ja olemisen rajan tuolle puolen.\nTraagisen kokemuksen ”kohde” näyttäytyy Järjen näkökulmasta yksinomaan negatiivisena - aukkona olemisen järjestyksessä - ja positiiviseksi ajateltavissa olevaksi kohteeksi muotoutuessaan se alkaa jo menettää heterogeenista luonnettaan. Jokin yhteiskunnallisen tai diskursiivisen vallan muoto pyrkii ottamaan sen aina haltuunsa. Bataillen kuvaamalla traagisuuden haavalla on tendenssi sulkeutua, mikäli sitä ei järkeä uhmaten pidetä avoimena. Loppujen lopuksi traaginen kokemus suuntautuu sitä kohden, mikä on radikaalisti mieletöntä ja tyhjää: sen kohteena on ei-mikään, mielettömyys.\nHegel ja subjektin draama\nTätä bataillelaista perusimpulssia seuraten Lehmann purkaa teoksessaan perusteellisesti auki monia tragedian historiallisia tulkintoja - kuten Hegelin vaikutusvaltaista, idealistista tragediateoriaa. Lehmannin pyrkimyksenä on osoittaa, kuinka tragedian historiallisissa tulkinnoissa traagisen kokemuksen radikaali energia suitsitaan toistuvasti erilaisten idealistisen ideologioiden alle.\nEsimerkiksi Hegelin tragediakäsityksen - ja samalla koko draamallisen tragediakäsityksen - ytimessä on työn tekemisen ontologia: oleminen nähdään historiallisena tapahtumana, jossa maailmassa toimiva Henki sulauttaa konfliktin ja kamppailun kautta itselleen vieraan Toisen osaksi oman itse-asettamisensa liikettä. Hegelin esteettinen ajattelu huipentaa työn käsitteelle perustuvan yhteiskunnan metafyysisen ennakkoluulon siitä, että todellisuus on todellista vain siinä määrin kuin työskentelevä Henki on tehnyt siitä osan itseään. Hegelille tragedia on todellisuuden “henkistymisen” momentti.\nNäin ollen tragedia on Hegelille “esitys ikuisesta tragediasta jota Absoluutti näyttelee itsensä kanssa”6: osa vapauden toteutumisen historiallis-filosofista dialektiikkaa. Tässä idealistisessa jäsennyksessä traaginen ristiriita näyttäytyy pohjimmiltaan yhteiskunnan tai luonnon edustaman nomoksen - lain - ja subjektin autonomian välisen konfliktin näyttämöllepanona ja läpityöstämisenä.\nHegelin Antigone-tulkinnassa7 Sofokleen tragedia nähdään kahden vastakkaisen “totuuden” tai halun yhteentörmäyksenä: toisaalta Kreonin edustaman valtiollisen, julkisen, yleisen ja poliittisen “päiväpuolen” halun ja toisaalta Antigonen yksityisen, perhepiiriin kuuluvan, verisiteelle pohjautuvan “yöpuolen” halun välisenä konfliktina. Nämä kaksi halua edustavat kumpikin omaa yksipuolista totuuttaan inhimillisestä vapaudesta; tragedian sisältämä kuljetus on niiden vastavuoroisen riippuvaisuuden ja toisiaan-täydentämisen dialektista liikettä. Vaikka tragedia päättyy Antigonen kuolemaan, Hegelille se kuitenkin tulee tämän negatiivisuuden kautta synnyttäneeksi korkeamman synteesin, jossa Hengen kokonaisuus saavuttaa täydemmän ilmaisunsa. Filosofi Hegel siis hahmottaa tragedian dialektiseksi konfliktiksi, joka purkautuu synteettiseen, spekulatiiviseen oivallukseen historiallisen Hengen voittokulusta. Tragedia siloittuu yhteisön ja yksilön välisen konfliktin läpityöstämisen areenaksi, jonka lopputulemana on vapauden käsitteen dialektinen kirkastuminen.\nLehmannille tämä tarkoittaa kuitenkin itse traagisen näyttämön sisältämän jäännöksettömän negatiivisuuden väistämistä: koko tragedian ydin paikantuu hänelle pikemminkin siihen transgressiiviseen voimanpurkaukseen, joka potentiaalisesti hajottaa spekulatiivisen filosofian tarjoaman sovituksen ja synteesin horisontin. Traagisessa konfliktissa on viime kädessä kyse transgressiosta: negatiivisuuden ylimäärästä, mahdottomuudesta saavuttaa spekulatiivista ratkaisua subjektin itseääntyöstävässä vapaudessa.\nTragedian keskeisin mahti piilee siis siinä impulssissa, joka pyrkii kyseenalaistamaan kaikki puhtaan diskursiiviset apparaatit sekä niiden monopolistiset vaatimukset Totuuteen, Kauneuteen ja Hyvyyteen. Tämä impulssi on Lehmannin mukaan nimenomaan näyttämöllinen: näyttämö on se epädiskursiivinen, arkkimateriaalinen tila, joka itsessään perustattomana kannattelee kaikkia mahdollisia näyttämöllisiä ja näyttämöä koskevia diskursseja.\nKoska jokainen esityksellinen kompositio on aina siihen sisältyvien ei-kielellisten, ei-diskursiivisten elementtien ylimäärittämä, se väistämättä aina vastustaa tyhjentävää loogista ja käsitteellistä jäsennystä. Lehmanille näyttämö on avoin tila, loputtomiin vuotava perustaton konteksti, joka lähtökohtaisesti hylkii kaikkia tekstuaalisia sulkeumia ja haltuunottoja. Näyttämöllinen teos ei ole kiteytettävissä spekulatiivisiksi teeseiksi, poliittisiksi mielipiteiksi tai ideologisiksi väitteiksi.\nTämä näkemys sotii perinteistä dramaturgiakäsitystä vastaan. Jo Aristoteleelle tragedia on taiteenlajeista korkein juuri siksi, että siinä ihmisen olemassaoloa koskevat filosofiset totuudet esitetään kaikkein puhtaimmassa ja ekonomisimmassa mahdollisessa muodossa. Satunnaiset, epäolennaiset ja muut käsitteellisen logiikan kulkua häiritsevät tekijät on Aristoteleen mukaan ihanteellisen traagisen dramaturgian ekspositiossa minimoitu. Tragedian juoni vertautuu syllogistiseen päätelmään. Itse tragedian konkreettinen näyttämöllepano on Aristoteleen mukaan sen aspekteista epäolennaisin ja vähiten kiinnostava. Materiaalinen, konkreettinen esitystilanne ei Aristoteleen mukaan “lisää” tragediaan mitään keskeistä. Aristoteles väheksyy kaikkea “ylimääräistä” näyttämöllistä vuotoa, jota ei voida ottaa korkeampaa tiedostamisen muotoa edustavan filosofisen teorian toimesta haltuun.\nTämän tendenssin voi katsoa jatkuvan aivan nykypäiviin saakka. Samalla kun eurooppalainen filosofia on loputtoman kiinnostunut tragediasta, se kuitenkin pyrkii kerta toisensa jälkeen unohtamaan, että tragediassa on ennen kaikkea kyse esityksestä eikä ajatuksesta. Jopa Jacques Lacan, jolle Antigone transgressiivisuudessaan, negatiivisuudessaan ja halunsa itsepintaisuudessa edustaa eräänlaista psykoanalyyttistä (tai filosofista) sankaritarta, ei pidä teatteria tai näyttämöä millään muotoa tuolle tragedialle olennaisena elementtinä; hänelle Antigonessa on loppujen lopuksi kyseessä ennen kaikkea teksti8.\nLehmanille tragedian (ja teatterin) varsinainen ydin on kuitenkin juuri tekstin ulkopuolella - tai tekstin tuolla puolen: siinä materiaalisessa esitystilanteessa, joka väistämättä noudattaa aina enemmän tai vähemmän omanlaistaan näyttämöllistä logiikkaa. Teatteritapahtumassa (tai teknisemmin ilmaistuna, “teatterisituaatiossa”) on autenttisessa muodossaan aina kyse jostain kielellisen ja teoreettisen haltuunoton ulottumattomissa olevasta energiasta; näyttämö elää aina jonkinlaisesta Järjen tuonpuolisesta radikaalin murtuman voimasta.\nTeatterisituaatiossa mikä hyvänsä teksti on vain yksi näyttämöllinen elementti, ja sellaisena se on samanarvoinen kaiken muun näyttämöllisen materiaalin - eleiden, äänenpainojen, esineiden, valojen, tilallisuuden jne. - kanssa. Näyttämö pitääkin tässä materiaalisessa demokraattisuudessaan sisällään aina jäljen jostakin diskursiiviseen ajatteluun palautumattomasta: kaiken teorian, filosofian, poliittisen mielipiteiteenmuodostuksen ja ideologisen haltuunoton taustalla operoivasta affektiivisesta logiikasta.\nMimesis ja yhteisyys\nTragödie und dramatisches Theater pyrkii osaltaan siis ikään kuin kertomaan tragedian historian uudelleen näyttämön näkökulmasta. Yhtenä kirjan perustendenssinä on tutkia traagisen näyttämön omaksumia historiallisia muotoja tavalla, joka pyrkii pitämään avoimena tragedianäyttämön situationistista tilaa sekä sen toistuvasti asettamaa kysymystä radikaaleista rajanylityksistä. Lehmann pitää koko kirjan halki näköpiirissään tragedianäyttämön mahdollistamaa mielen, merkityksen ja subjektin eheyden kyseenalaistamisen praksista.\nTällainen korostus saattaisi johtaa ajattelemaan, että tragediassa on kyse yksinomaan “negatiivisuudesta”, destruktiosta - kaikenlaisesta mielen ja merkityksen hajottamisesta. Liian kapeasti ymmärrettynä bataillelainen transgression käsite kiinnittääkin lukijan huomion etupäässä olemassaolon kiellettyihin, likaisiin, vaarallisiin sekä väkivaltaisiin puoliin ja tuntuu liputtavan irrationalismin sekä väkivaltaisen, uhrauksellisen mystiikan puolesta.\nMutta Lehmannille traaginen kokemus ei tarkoita yksinomaan ihmisen tuhoisten ja vaarallisten aspektien lähestymistä tai niiden valloilleenpäästämistä. Traagisen näyttämön sisällä elää yhtä lailla myös mahdollisuus erilaisten yhteisyyden muotojen ja yhteisen kokemuksen kehittymiselle. Transgression ele on syvällisellä tavalla ambivalentti: kyseenalaistaessaan merkityksen ykseyden ja subjektin eheyden se voi toimia myös alkupisteenä uudenlaisten ruumiidenvälisten yhteyksien syntymiselle. Rajojen murtuessa, käsitteellisten turvaverkkojen sortuessa saattaa syntyä myös tilaa horisontaalisille, solidaarisuutta kasvattaville affektiivisille yhteyksille. Tässä pelissä keskeisenä toimijana on ennen kaikkea näyttämöllinen mimesis.\nLehmannille mimesis ei tarkoita jäljittelyä tai toisintamista representaation mielessä, vaan pikemminkin - ja tässä hän on velkaa ennen kaikkea Adornon esteettiselle ajattelulle - kehollista, affektiivista samaistumisen tapahtumaa. Mimesis on pelissä näyttämöllä ennen kaikkea silloin, kun katsoja/esiintyjä unohtaa älyllisen rajanteon kuvannetun ja kuvannettavan välillä ja “tempautuu” kehollisesti mukaan yhteiseen affektiiviseen leikkiin. Mimesistä ei tule näin ollen missään nimessä käsittää yksinomaan draamallisen teatterin ominaisuudeksi (so. elävien ihmisten jäljittelyksi draamallisten hahmojen muodossa), vaan se on pelissä jo tätä “alkuperäisemmällä” näyttämöllisen konstituution tasolla: myös ja kenties ennen kaikkea tanssissa, sirkuksessa ja performanssissa. Mimeettinen impulssi operoi missä hyvänsä, myös “ei-esittäväksi” käsitetyssä esityksellisessä toiminnassa.\nTätä kautta ajateltuna näyttämöllisessä mimesiksessä ei ole ensisijaisesti kyse matkimisesta tai representaatiosta, vaan pikemminkin kehollisten resonanssien paikantamisesta sekä ruumiden välisten rajojen sumentumisesta. Näyttämöllinen mimesis signaloi omalta osaltaan jo tietynlaista rajanylitystä ja sitä kautta yksilösubjektin eheyden kyseenalaistumisesta. Teatterillisuuden ytimessä operoiva mimesis on olevien - sekä ihmisten välisten että ihmisen ja tälle vieraiden olevien välisten - raja-aitojen kaatumista sekä liudentumista. Nimenomaisesti mimeettinen suhde Toiseen mahdollistaa myötätunnon, säälin ja solidaarisuuden kokemukset. Teatterisituaatiossa onkin aina pelissä kollektiivisessa kokemuksessa syntyvä spontaanin solidaarisuuden mahdollisuus. Traaginen näyttämö (sekä katsomo) on aina ihmisten välisen horisontaalisen, välittömän yhteyden mahdollinen synnyinsija.\n“Valtio, politiikka sekä yhteiskunnalliset vallanpitäjät näkevät itsensä ainoina legitiimeinä poliittisten subjektien välisten yhteyksien välittäjinä. Esittäjän ja katsojan välisessä mimeettisessä suhteessa on pelissä sellainen keskinäisen yhteyden, kontaktin ja “yhteiskunnallistumisen” muoto, jonka ne haluaisivat pitää omana yksinoikeutenaan.”9\nRefleksiivinen momentti ja kesuura\nTämä kaikki saattaisi hämätä luulemaan, että Lehmannin mukaan traagista näyttämöä tulisi ajatella yksinomaan jonkinlaisena ekstaattisen välittömyyden tilana, jonka viimekätisenä tehtävänä on sammuttaa kaikki käsitteellisen ajattelun ruumista tukahduttavat prosessit ja mahdollistaa sokealle affektiivisuudelle antautuminen. Näin yksioikoista käsitystä ei Lehmannin monisyinen ajattelu kuitenkaan tue. Tragödie und dramatisches Theaterin tarjoamassa jäsennyksessä reflektio ja etääntyminen näyttelevät vähintäänkin yhtä suurta roolia kuin “sokea” mimeettinen luovuttautuminen transgressiivisille impulsseille.\nLehmanille traaginen kokemus vaikuttaisi tarkoittavan pikemminkin jonkinlaista kaksinapaista huojahtelua välittömän mukaantempautumisen sekä etääntyvän arvioinnin välillä. Traaginen näyttämö mahdollistaa ja sisältää rakenteellisesti molemmat näistä asenteista; traagisen kokemuksen piirissä ne itse asiassa edellyttävät ja syventävät toinen toisiaan.\nTässä kohdin Lehmann tukeutuu Hölderliniin. Tämä kirjoitti Huomautuksissaan Sofokleen kääntämisestä, kuinka traagiselle esitykselle on kaikkein olennaisinta kesuuran, so. katkoksen ilmaantuminen traagisen “transportin” keskelle; traagisen dramaturgian rakenteen kannalta olennaisin hetki on juonen kulussa tapahtuva etännyttävä poikkeama, traagisten kuvien, “mielteiden” (Vorstellungen) mukaansatempaavan seuraannon keskeytyminen. Tällainen rakenteellinen katkos mahdollistaa etäisyyden ottamisen traagisen kohtalon aukikeriytymisen prosessiin. Kesuurassa näkyväksi tulee yksittäisten “kuvien” asemesta itse “kuvauksen” tapahtuma.10\nKesuura on traagisen kokemuksen nivelpiste: hetki, jossa traaginen näyttämö tulee tietoiseksi itsestään - voimatta kuitenkaan kokonaan irtautua oman tapahtumisensa mimeettisestä painovoimakentästä11. On kiinnostavaa, kuinka Hölderlin paikantaa kesuuran sekä Oidipuksessa sekä Antigonessa myyttisen näkijähahmon Teiresiaan pitämään puheeseen. Teiresiaan, sokean ennustajan hahmo toimii Lehmannille itse asiassa laajempana metaforana sekä katsojan positiosta että itse traagisen reflektion luonteesta: Teiresias kykenee ennustajana “näkemään”, mitä tragediassa tulee tapahtumaan, mutta hänen tietonsa ei kuitenkaan voi estää tapahtumien ennaltamäärättyä kulkua. Hän on tässä mielessä katsojan vastine näyttämöllä: osa tragediaa mutta kuitenkin siitä erillään, samanaikaisesti tarkkailija että osallistuja; yhtä aikaa sekä mukana että syrjässä.\nKesuuran ajatusta laajentaen: traagiseen näyttämöön sisältyy aina kaksi toisiinsa kietoutuvaa juonnetta. Tragedia operoi kaksisuuntaisesti; sitä ajaa sekä affektiivinen pyrkimys ajaa rationaalinen, hallintaan ja haltuunottoon pyrkivä ajattelu pois raiteiltaan että reflektiivinen pyrkimys arvioida kriittisesti tätä Järjen raiteiltaan ajautumisen prosessia. Tässä mielessä se operoi valistuksen ja valistumattomuuden pimeällä rajapinnalla - paikassa, jonka nykyinen sivilisaation kriisytymisen prosessi on jatkuvasti tuomassa yhä raaemmin näkyville.\nLehmannin piirtämässä kuvassa traaginen näyttämö näyttäytyy siis avoimena kriittisen negaation mahdollisuutena.\nDraamallisen dispositiivin purkautumisen myötä sille avautuu uudenlaisia mahdollisuuksia: sillä on nyt tilaisuus löytää omien horisontaalisten potentiaaliensa päättymätön kirjo ja kokea kenties aivan uudenlainen kukoistus. Näyttämölliset keinot valtadiskurssien horjuttamiseen ja olemassaolon yöpuolen avaamiseen ovat näet laajemmat kuin koskaan; myös tarve traagisen näyttämön mahdollistamille sekä trangressiivisille että transformatiivisille kokemuksille on kenties kipeämpi kuin koskaan modernin aikakauden historiassa.\nAjassa, jonka keskeisimpiä taustakokemuksia on jatkuva elinolosuhteiden romahduksen, yhteiskunnallisen rappion ja kulttuurin lopullisen poispyyhkiytymisen uhka, tragedian avaama mahdollisuus merkityksettömyyden ja mielettömyyden reaalisuuden kokemukselliseen kohtaamiseen saattaisi aivan yllättäen olla merkitä myös jonkin tervehdyttävän prosessin alkua. Traaginen näyttämö sijoittuu sille marginalisoidulle kentälle, jossa sivilisaatio törmää - ja on jatkuvasti törmäämässä - oman toiseutensa, so. ruumiin, luonnon ja affektiivisen kokemuksen asettamiin rajoihin.\nNykyisessä ideologisen vakuuttuneisuuden ja teesiytyneen, asemiinsa jumittuneen, yhä kärjistyvän “keskustelun” tilassa tragedian näyttämö voisi ylittää kaikki jähmettyneet, riitelevät “vaihtoehdot”: se voisi puhkaista sekä katteettoman optimismin että lamaantuneen pessimismin. Se voisi piirtää näkyviin päämäärätietoisen puheemme ja toimintamme rajat sekä suunnata katseen niiden tuonpuoliseen todellisuuteen: elämän, kuoleman, kehojen, yhteisyyden, väkivallan, solidaarisuuden ja myötätunnon kentille.\nKirjoittaja on neljännen vuoden dramaturgiopiskelija, filosofian maisteri ja satunnainen esseisti.\n1. Tragödie und dramatisches Theater. Alexander Verlag, Berlin, 2013. Teoksesta poimittujen lainausten suomennokset ovat omiani.\n2. “Diskursiivisuus” ei Lehmannin käyttämänä käsitteenä pohjaudu kovinkaan vahvasti Foucault’n diskurssiteoriaan; ennemmin termi on velkaa Frankfurtin koulukunnan “diskursiivisen ajattelun” käsitteelle. “Diskursiivinen” tarkoittaa tässä kontekstissa ennen kaikkea tiettyä intellektualisoivaa suhtautumistapaa olevaan: käsite viittaa kaikenlaisiin erittelyyn, luokitteluun ja käsitteelliseen etääntymiseen perustuviin maailmanjäsennyksen modaliteetteihin - pikemminkin kuin Foucault’n “diskursiivisiin käytäntöihin” kielellisten ja ruumiillisten valtajärjestelmien järjestäytymisen tapoina.\n3. Ks. “Haava Woyzeck”: Germania – kuolema Berliinissä: näytelmiä ja muita tekstejä. Suom. ja toim. Riitta Pohjola. Helsinki: VAPK-kustannus, 1992.\n4. Lehmann, 551.\n5. Ks. Georges Bataille, “Fasismin psykologinen rakenne” teoksessa Noidan oppipoika. Kirjoituksia 1920-luvulta 1950-luvulle. Gaudeamus, Helsinki, 1998 sekä esim. Tiina Arppe: Pyhän jäännökset. Ranskalaisia rajanylityksiä: Mauss, Bataille, Baudrillard. Tutkijaliiton julkaisusarja 72. Tutkijaliitto, Helsinki, 1992.\n6. Ks. Philippe Lacoue-Labarthe, “Hölderlinin teatteri” teoksessa Friedrich Hölderlin: Huomautuksia Sofokleen kääntämisestä. Toimittanut ja suomentanut Esa Kirkkopelto. Helsinki: Loki-kirjat, 2001.\n7. Ks. tästä Ari Hirvonen, “Traagisen esityksen jäljillä“ teoksessa Mikä mimesis? Philippe Lacoue-Labarthen filosofinen teatteri. Toim. Ari Hirvonen & Susanna Lindberg. Tutkijaliitto, Helsinki 2009; s. 63-64.\n8. Ks. ed. sit. s. 75.\n9. Lehmann, s. 41.\n10. Friedrich Hölderlin, Huomautuksia Sofokleen kääntämisestä, s. 61.\n11. Tämän etäisyydenoton ajatuksen kautta jopa Brechtin V-efektin voi itse asiassa asettaa osaksi samaa teatterillisen ajattelun jatkumoa.\nDramaturgiasta – vihasta, rakkaudesta, ajasta\nAtt åka och handla\nPommi, eli: kuinka lakkasin olemasta huolissani ja toivoin voivani rakastaa Istanbulia\nLuonnoksia planeetaksi / klassikoksi\nOlen täällä tulevaisuudesta – spekulatiivinen työpaja Chicagossa\nHahmotelmia ystävyydestä työskentelyn rakenteena\nTekijyyttä itsen ideologisilla raunioilla\nOtso Huopaniemi dramaturgian professoriksi Taideyliopiston Teatterikorkeakouluun: ”Dramaturgiselle osaamiselle on yhteiskunnassa kasvava tarve”\n14.05.2019 | Uutinen\n17.06.2019 | Tapahtuma\n14.06.2019 | Tapahtuma


Miksi ihmeessä ostin Italiasta talvisaapikkaat, kun meillä on edelleen sandaali- ja t-paita-ilmat?\nYstäväni osti samasta liikkeestä paritkin saappaat. Toisia jouduttiin vähän venyttelemään, että urheilijanaisen pohkeet mahtuu.\nKenkiä olisi löytynyt vaikka minkälaisia ja paljon halvemmalla kuin täällä, mutta valitettavasti olimme yhdellä autolla matkassa ja miehet olivat tyytyväisiä, ettei takaronttiin mahtunut enempää kenkälaatikoita. Siis terveisiä Italiasta, matka onnistui hyvin, muutenkin kuin kenkärintamalla.\nSira 4. Oktober 2011 um 12:27\nHienot kengät sait...Kyllä noilla voi talvea odotella siellä Kölnin seutuvillakin. Minä lähden sitten Italiaan, kun osaan ensin kieltä. Menin italiankielen alkeiskurssille viime viikolla.\nAnonym 4. Oktober 2011 um 12:34\nNyt olet sitten hyvin varustautunut talvea varten....der nächste Winter kommt bestimmt...irgendwann!\nMinäkin Italiassa yleensä ostan aina kenkiä, ne on niin tyylikkäitä. Varsinkin Saksassa asuessani käytin tilaisuutta hyväkseni, sillä minulla on niin pienet jalat, ettei Saksasta millään tahtonut löytyä sopivia.\nKatja / Lumiomena 4. Oktober 2011 um 13:52\nIhanat kengät kannattaa ostaa silloin, kun ne kohdalle sattuvat. :)\nMinä odotan jo talvea, Suomen luonto alkaa valmistautua siihen.\nClarissa 4. Oktober 2011 um 14:06\nNyt saapi Allu taas saapastella saapasmaan jälkeen siellä kotipuolessa:) Ja kaiken lisäksi noin mukavan näköisillä kengillä.\nYaelian 4. Oktober 2011 um 15:25\nKiva kun olet täällä takaisin! Ja hienot saappaat ostit,noilla kelpaa sitten tepastella kun kylmenee..\nAllu 4. Oktober 2011 um 18:52\nSira: viime talvena ainakin olisi ollut käyttöä\nMaikki: er kommt ganz bestimmt\nKatja: olen itsekin oppinut, että kannattaa ostaa heti kun näkee. Meillä ei ole vielä talvesta tietoa, viikonloppuna oli +29C.\nClarissa: Allu osaakin saapastella hyvin\nHelena 4. Oktober 2011 um 18:59\nTervetuloa takas! Täällä saapastellaan kumisaappaissa enkä lämpötiloja menis kehumaan. Toivon kyllä olevani pohjoisessa, jossa on taas luvattu lunta.\nHippu 4. Oktober 2011 um 19:47\nTäällä jo alkaisi tarvita tuommoisia saapikkaita. Hieno venytyspalvelu tuolla kaupassa, ja myyjäkin näyttää ihan mukiinmenevältä. :-D\nKiva kuulla, että matka meni hyvin!\nAllu 4. Oktober 2011 um 20:18\nHelena: no sinä tarvitsisitkin sitten nuo mun karvavuorisaapikkaat\nHippu: hyvä silmä sulla, myyjä oli sellainen oikein sympaattinen napolilaiskaveri, flirttaili tyttöystäväni kanssa niin, että tämä osti kahdet kengät ja lupasi mennä ensi vuonnakin.


Tsekkaa täältä Mikael Gabrielin uusi musavideo! - Halloota\nMikael Gabrielin uunituore single ”Löytäjä saa pitää” sai seurakseen näyttävän ja elokuvallisen videon, jonka voit katsoa tämän artikkelin alaosasta.\nKappale sai alkunsa viime kesänä Tokiossa, jonne Mikael palasi tammikuussa ohjaaja Viivi Huuskan kanssa. Tokio on muodostunut Mikaelille tärkeäksi paikaksi ja osa tulevasta albumista on äänitetty siellä. Tuntui luonnolliselta ja jopa tarpeelliselta kuvata musiikkivideo Japanissa. Artistille oli tärkeää, että emotionaalisesti vahvaan kappaleeseen saatiin luotua yhtälailla vahva video.\nEnnen Japaniin lähtöä Viivi ja Mikael kävivät Mikaelin elämästä henkilökohtaisia keskusteluita, joiden pohjalta Viivi alkoi käsikirjoittaa teosta. Kaunis video sisältää myös paljon kipua, ja kaikki videon kohtaukset pohjautuvat Mikaelin omiin kokemuksiin tai uniin.\nVideo maalailee ihmismielen sisäistä maailmaa ja unenomaista utua – koko video sijoittuukin jollain tasolla ihmisen REM-univaiheeseen, jonka aikana unet ovat emotionaalisesti voimakkaita. Mukana videolla nähdään myös Mikael Gabrielin vastaava tuottaja Tido.\nVideolla haluttiin ottaa myös esimerkiksi kantaa hiphop-genrelle tyypilliseen maskuliiniseen uhoon. Videon miesryhmää kuvaava kohtaus pakkaa latautunutta energiaa ja kuvaa tarvetta vapautua toksisesta maskuliinisuudesta. Erään toisen kohtauksen kaksi nuorta tyttöä esittävät Mikaelille tärkeitä ihmisiä, joiden kanssa hän ei ole voinut olla tekemisissä. Kohtaus on hetkellinen muistutus katoavaisuudesta ja siitä, kuinka vaikeaa on joskus nähdä ympärilleen.\n”Ensimmäinen osa meidän visuaalisesta matkasta”\n– Mä oon iloinen, että oon löytänyt ihmisen, joka pystyy kuvittamaan mun tunteita ja kokemuksia, ja avaamaan mussa sellaisia lokeroita, joita en tiennyt edes olevan. Löytäjä saa pitää on ensimmäinen osa meidän visuuaalisesta matkasta ja odotan, että päästään luomaan lisää taidetta yhdessä, Mikael Gabriel kommentoi videota.\n– Oon aina ollut vahvasti visuaalinen myös musiikissani, mutta tämä on ollut mulle todella erityinen projekti kaikin tavoin. Siksi olen erittäin kiitollinen, että myös tiimini on ymmärtänyt tämän tärkeyden ja olen saanut heiltä täyden tuen tämän uuden maailman avaamiseen, Gabriel jatkaa.\nOhjaaja Viivi Huuska sanoo Gabrielin aiemman näyttelijäkokemuksen auttaneen kuvauksissa.\n– Kohtelin Mikaelia alusta asti ennen kaikkea näyttelijänä, mikä tietyllä tavalla vapautti tekemistä. Uskalsin pyytää, koska tiesin, että hän pystyy siihen. En vieläkään tiedä kuinka paljon se toimi hänellä työkaluna ja kuinka paljon kyseli oli aitojen tunteiden näyttämisestä. Eikä mun tarvitsekaan tietää, Huuska toteaa.\n– Videon kuvaaminen Tokiossa tuntui unelta. Jetlag ja hyvin intensiivinen aikataulu loivat tekemiseen sopivan sumun. Teimme yhteistyötä tokiolaisen tuotantoyhtiö Mr + Positiven kanssa. Vastaava tuottaja Peter Grasse oli koonnut upean työryhmän, joka mahdollisti helpon työskentelyn, Huuska kiittelee.\nTsekkaa alta uusi video!\nMikael Gabriel single\nEdellinen artikkeli200-vuotias Sinebrychoff lanseeraa tässä kuussa parikymmentä uutuusjuomaa\nSeuraava artikkeliHelsinkiin uudenlainen viinitapahtuma – ”Huvipuisto kaikille aisteille!”\nElokuvat Halloota - 29.4.2020 1


Iskuri Trehvit Suomi Tallinna\n/ Paikallinen Kouvola / By iskuri trehvit suomi tallinna\nIskuri trehvit suomi tallinna -\nIskuri deitti tampere tallinna - Hagfors Raskausaika, vauvat ja lapset, kasvatus ja vanhempien vertaistuki. Hd porno video eroottinen hieronta espoo.\n: Iskuri trehvit suomi tallinna\nIskuri trehvit suomi tallinna Leave a Reply Cancel reply Your email address will not be published. Mtv3 treffi homo seksi videot Suomi24 Treffit Sovellus on suunniteltu homo- ja biseksuaaleille miehille. Iskuri deitti tampere tallinna - Hagfors Raskausaika, vauvat ja lapset, kasvatus ja vanhempien vertaistuki. Oulu thaihieronta sexshop tampere. MiestäPia, 46, Lahti, Eilen.\nIskuri trehvit suomi tallinna Naisia miehille · Miehiä naisille · Naisia naisille · Miehiä miehille. Mtv3 treffi homo seksi videot Suomi24 Treffit Sovellus on suunniteltu homo- ja biseksuaaleille miehille. Yksirintanen, Puolatar, 58, Karjaa, Tänään. Hd porno video eroottinen hieronta espoo. Seksi - parisuhteet - deitti. Tuhti opiske 25, Helsinki, Tänään. Otsikko, Nimimerkki, Ikä, Kaupunki, Jätetty.\nESCORT KAJAANI ILMAISIASEKSIVIDEOITA Porno videot suomi tarinat eroottiset\nBig cock big cock berlin escort happy hour 436\nMiestäKikka, 46, Lahti, Tänään. Hd porno video eroottinen hieronta espoo. Straight Sex, lonely85, 33, seinäjoki, Tänään. Oulu thaihieronta sexshop tampere. Leave a Reply Cancel reply Your email address will not be published.\n2 thoughts on “Iskuri trehvit suomi tallinna”\n25.03.2018 at 23:24\nTissiseksi porno hentai\nAnna budapest bordelli\nStreffit suomi sex chat\nPorno lg striptease vantaa\nMassage sax video pornotarinat


Harjoittelun hienovaraisuudet kuntosalilla kuukautisten aikana - Tamponit\nOnko mahdollista tehdä kuntoa kuukautisten aikana: perussuositukset\nKuntoutus kuukautisten aikana on yksi tyttöjen tärkeimmistä kysymyksistä. Ensinnäkin tämä kysymys liittyy siihen, missä määrin eri fyysisten toimintojen suorittaminen on sallittua.\nKysymys on melko ymmärrettävä, jokaisen tytön kriittiset päivät ovat hyvinvoinnin huomattava heikkeneminen. Jokaisen tytön kuukausi kulkee yksilöllisesti, mutta on yhteisiä piirteitä.\nYleensä näinä päivinä on voimakas heikkous ja huonovointisuus. Voi olla kipua paitsi alavatsassa, myös koko kehossa. Usein esiintyy ärtyisyyttä, päänsärkyä, apatiaa.\nLuettelossa ei vain jatketa kuntokursseja. Tai siitä huolimatta?\nYritetään pohtia kuntoilun etuja ja haittoja kriittisinä päivinä, ja joko lähettää tytön kuntoon, tai suosittelemme, että hän pysyy kotona näinä päivinä eikä taakkaa itseään harjoituksissa.\nKoulutuksen edut kuukautisten aikana\nMielenkiintoinen tosiasia, joka välittömästi antaa meille lääketieteen, osoittaa, että kuukautisten aikana naispuolinen elin vastaa parhaiten koulutukseen.\nToisin sanoen kuntoilussa oleva kuorma on vain kaikkein hyödyllisin tyttöä varten kriittisinä päivinä.\nTässä kaikki selitetään yksinkertaisesti:\nKriittisten päivien aikana aineenvaihdunta kiihtyy.\nEstrogeeni- ja progesteronitasot - tärkeimmät naishormonit - vähenevät.\nTämän seurauksena naisten kehon kokonaiskestävyys kasvaa, ja se voidaan ladata "täydellisesti".\nTyttöjen hormonaalinen tausta muistuttaa nykyään miehiä, jolla on kaikki seuraukset (riippumatta siitä, miten se kuulostaa).\nKohtalainen fyysinen rasitus näinä päivinä auttaa hallitsemaan tyttöjen epämukavuutta ja kipua. Voimme sanoa, että tällainen apu on jopa.\nTällaisia metamorfooseja on helppo selittää, koska fyysisen rasituksen aikana kuukautiskierron aikana vatsakipu alenee, ja mielialaa on huomattavasti parannettu, mikä liittyy ilohormonien tuotantoon.\nKun et voi yhdistää kuntoa ja kuukautisia\nMeidän on kuitenkin ymmärrettävä, että kullekin tytölle kriittiset päivät ovat ehdottomasti yksilöllisiä, eikä kunto ole aina paras ratkaisu tälle kaudelle.\nYleensä varoitus tai urheilukielto kuukautisten aikana on naisten terveysongelmia.\nMääritämme tärkeimmät vasta-aiheet, joita on noudatettava:\nJos koulutusta kieltää gynekologi. Tämä voi johtua esimerkiksi endometrioosin tai kohdun fibroidien aiheuttamista ongelmista. Tässä tapauksessa verenvuoto on liian raskas.\nJos kipu kuukautisten aikana on erittäin vakava.\nJos on dysmenorrhea - tässä tapauksessa kunto, stressi, voi vain vihdoin alentaa kuukautiskierron aikataulua.\nJos kuukautisten aikana 2 tai 3 päivää alkaa huimausta. Tällöin luokat ovat aina vaarallisia.\nKoulutussäännöt kuukautisten aikana\nTarkastellaan nyt, miten voit tehdä kuntoilua, ja mitä tarkalleen tehdä aikasi aikana.\nAluksi sanotaan, että voit aloittaa koulutuksen vain hyvällä terveydellä. Tämä sääntö toimii aina, mutta kuukautisten aikana se on erityisen tärkeää.\nJos harjoituksen aikana on tunne itsestäänselvyydestä, on parempi siirtää kunto. Mitään pahaa ei tapahdu, keho lepää, vahvistaa voimaa.\nUrheilun parhaiden reittien osalta voit keskittyä hiljaisiin harjoituksiin ja harjoitella niitä.\nVoit esimerkiksi tehdä joogaa, vaikka tällaiset harjoitukset ja veren tarjonnan nostaminen (raskaiden kuukautisten aikana on parempi olla koskematta jooga), venyttely, se vain auttaa aineenvaihduntaa ja aineenvaihduntaa.\nJos harjoitusohjelmalla on ajo, voit mennä keskimäärin. Jos proteiinia on menettämässä laihduttaessa, kuormien vähentämisessä ei ole mitään hirvittävää, kuukautiset eivät vaikuta liiallisen rasvan palamiseen.\nKoulutuksen aikana voit tarkastella suhtautumistasi lähestymistapoihin tai pikemminkin niiden välisiin taukoihin.\nNyt voit rentoutua hieman kauemmin ja antaa kehollesi aikaa kerätä voimaa.\nMitä tulee nesteen saantiin harjoituksen aikana, mikään ei muutu merkittävästi. Vielä suositellaan hiilihapotettua vettä ennen harjoitusta, sen aikana ja sen jälkeen.\nNyt, kuten harjoitukset suoraan:\nEi suositella antamaan painoa lehdistön lihaksille.\nÄlä lataa vatsan alaosaa.\nLantion suuret kuormat johtavat vain suurempiin päästöihin kuukautisten aikana.\nMitkä ovat kuukausittaisen kunnon edut\nJa tässä on mielenkiintoisin osa aiheemme, koska kuukausittain voidaan käyttää kuntoiluun, positiivisena hetkenä kalibrointiin.\nEnsinnäkin kuukausittaisen aerobisen harjoituksen aikana auttaa vakauttamaan veren glukoosipitoisuutta, mikä tarkoittaa, että tyttö tulee olemaan vähemmän makeisia. Makea, kuten tiedätte - tapa ylimääräisiä kiloja.\nToiseksi, käytännössä kuukautiskierron ensimmäisenä päivänä alkaa niin sanottu follikulaarivaihe. Tytöille on mielenkiintoista, koska munasarjan follikkelien kasvun myötä tyttö kuntoilla polttaa rasvaa paljon nopeammin ja paremmin.\nKolmanneksi, kun luteaalivaihe alkaa, ja tämä kuukautisten jälkeen ja ovulaation jälkeen, elin alkaa polttaa glukoosia, ja koulutus muuttuu voimakkaammaksi.\nSiten on mielenkiintoista jakaa painonpudotusaikataulu kuukausittain ja jaksojen välillä.\nMitä tulee kuukautisten aikana annettavaan koulutukseen, joka ei liity suoraan terveyteen, huomioimme tärkeimmät kohdat:\nVoit tehdä sen kuukautiskierron ensimmäisenä päivänä, tärkeintä on käyttää tamponeja tai tyynyjä, joilla on suuri imeytymisaste.\nLeggingsit, shortsit, tiukat, vaaleat urheiluvaatteet ovat kaikki kiellettyjä. Kuten kaikissa tunnetuissa mainoksissa "valkoinen ja tiukka".\nKoulutuksen tulisi aina alkaa venyttelystä, kuten normaaleina päivinä ja kriittisenä.\nCardio-harjoituksissa on parasta käyttää keskitasoa.\nHuolimatta siitä, että tänä aikana tyttö voi tuntea voimakkuuden nousua ja nostaa suuria painoja, on syytä välttää kuormitusta mahassa ja alaselässä.\nKun premenopause esiintyy naisen elimistössä alkaa peruuttamattomia muutoksia, jotka usein ilmentävät epämiellyttäviä oireita. Sukupuolihormonien puute vaikuttaa haitallisesti paitsi ulkonäköön myös potilaiden yleiseen hyvinvointiin.


Helsinki Marathon on Ice 6.3.2010 - Muut lajit - Juoksufoorumi.fi\nHelsinki Marathon on Ice 6.3.2010\n27. tammikuuta , 2010 in Muut lajit\nLähetetty 27. tammikuuta , 2010 (edited)\nHelsinki Marathon on Ice järjestetään ensimmäistä kertaa tänä vuonna Laajalahden jäällä. Kilpailu on kaikille avoin ja osa Tour de Skate -kilpailusarjaa.\nSamalla miesten 200 kilometrin ja naisten 100 kilometrin SM-kilpailu. Tapahtumaan saa osallistua kaikenlaisilla luistimilla, mutta järjestäjät suosittelevat pidempiteräisiä luistimia taito- ja kiekkoluistinten sijaan etenkin pidemmille matkoille.\nAika: 6.3.2010 klo 7.00 alkaen\nMatkat sarjoissa M ja N:\n200 km, 100 km, 50 km, 21 km, 14 km\nJärjestää: Helsingin Työväen Luistelijat ry ja Matkaluistelijat ry\nLisätietoja ja ilmoittautumisohjeet Suomen Luisteluliiton\nMuokattu 30. tammikuuta , 2010\nMuistakaahan kieltää ajoissa sauvojen kanssa luistelu.\nJää menee karmeeseen kuntoon ja jengi sohii noilla sauvoillaan toisiaan naamaan.\nSama kielto pitäisi mielestäni olla voimassa kaikilla auratuilla matkaluistelubaanoilla.\nLuulisi että siinä menee ennemmin lärvit ruvelle kuin jää jos noin toimitaan.\nSe aurattu rata jossa minä olen käynyt parina talvena luistelemassa, ei ainkaan ole kärsinyt yhtään sauvoilla luistelusta. Ei rata eikä naamatkaan. Suurin osa siellä luistelee sauvojen kanssa, mutta en ole nähnyt ainoatakaan vahinkoa joka olisi sauvoista johtunut.\nMutta ehkä siellä ruuhkasuomessa on sitten niin paljon radalla tappituntumalla väkeä joka ei hallitse sauvojen käyttöä eikä paljon muutakaan, että noita sohimisia tapahtuu?\nEnkä kyllä ymmärrä sitäkään, että kuinka noilla sauvoilla toisia sohitaan, sillä ei niiden käyttö vaadi sen enempää tilaa kuin ilman niitä tapahtuvassa luistelussa heiluvat kädet joilla rytmitetään luistelua.\nKuopiossa on vastaava perinteikäs tapahtuma ja siellä on erikseen sarjat sauvoilla luisteleville, kyllä luonnonjää sauvat kestää, enemmän siellä on railoja joihin saattaa kompastua.\nHelsinki Marathon on Ice -tapahtumassa luistelu tapahtuu ilman sauvoja. Sauvailijoille ei ainakaan tänä vuonna ole omaa sarjaa.\nKokemusta on useammalta vuodelta näistä auratuista radoista, sauvojat pilaavat jäätä todellakin yllättävän vähän, eivät oikeastaan juuri lainkaan, myöskään ilmeistä tapaturmariskiä sauvomiseen liittyen en ole havainnut. Hieman haettua vastakkainasettelua. Itse en sauvo ellei aivan sohjokeli. Tervetullut juttu tämä pks:n jäämaraton.\nMillaisessa kunnossa Laajalahden rata on nyt luistella?\nOnko kukaan käynyt Laajiksella luistelemassa lähiaikoina? Missä kunnossa jää?\nTai Suvisaaristossa tai jossakin muussa PK-seudun baanalla?\nAinakin viime viikolla oli laajiksella rata tosi hyvässä kunnossa! Noin 7km ja 2km lenkit.\nTänään 30 km lykkineenä ja kolme rekkiliikettä kokeneempana, ainakin pidemmällä lenkillä railot leventyneet(merenpinnan nousu?) Ja lisäksi lunta ja melko epätasainen ja mureneva.\nViime viikolla höyläyksen jälkeen oli tosiaankin hyvä, mutta jo seuraavana päivänä alkoi jotenkin murentua?\nTaitaa olla merenjää paljon vaikeampi pitää tasasena kuin järvenjää.\nLaajalahdella vesi on noussut jäälle ja sitä on paikoin jopa 30cm! Helsinki Marathon On Ice maratonluistelutapahtuma joudutaan perumaan jäätilanteen vuoksi tältä vuodelta. Ensi vuonna uudestaan!\nEi tule olemaan helppoa tulevinakaan vuosina, maaliskuun alku Etelä-Suomessa on aika arvoituksellinen.\nVarmasti. Tänä vuonna suuri lumen määrä on ollut se yllätysmomentti... toisin kuin olisi voinut luulla etukäteen. Samalla tavoinhan kävi Tuusulan luistelumaratonille: jäällä oli liikaa vettä ja kisa peruttiin.