Kirsin kirjanurkka: 2013\nLähettänyt Kirsi Hietanen/Kirsin kirjanurkka klo 9.36 21 kommenttia:\nKiinnostuin tästä M. L. Stedmanin menestysteoksesta Valo valtameren yllä jo viime vuonna, kun kirjablogeissa alkoi vilahdella arvioita englanninkielisestä alkuteoksesta. Majakkasaari Australian rannikolla, traagisia tapahtumia. Juuri enempää en sitten halunnutkaan tietää. Jäin odottamaan kirjan suomennosta, joka tulikin varsin rivakasti jo tämän vuoden alkupuoliskolla. Lopulta syksyllä sain aikaiseksi pyytää kirjasta arvostelukappaletta, joka nopsaan lähetettiinkin, vaikka kirjan ilmestymisestä oli mielestäni jo aikaa.\nJoulun lähestyessä koetin raivata työpöydältäni kirjoja, joista olin lupaillut juttuja eri tahoille (tehtävä on edelleen vaiheessa!). Lopulta päätin tarttua tähänkin kirjaan, jonka ulkoasu vaikutti edelleen varsin houkuttelevalta. Kannessa on kaunis, utuinen majakan kuva, ja värimaailma on hillitty. Kirja tuntuu myös käteen varsin lupaavalta – teoksessa on runsaat neljäsataa sivua. Juuri sopivasti, jos tarina lähtee mukavasti viemään.\nSe lähti. Jouluvalmistelujen lomassa oli nautinnollista aina välillä istahtaa alas ja sukeltaa aivan toisenlaiseen maailmaan. En yhtään ihmettele, että kirjasta on tullut kansainvälinen bestseller, sillä se on aivan loistava lukuromaani. Ei mitään suurta kirjallisuutta, mutta ei pelkkää laskelmoivaa viihdettäkään, vaan jotain siltä väliltä.\nMajakkasaaren ja majakanvartijan perheen eristäytyneen elämän lisäksi kirjassa on paljon kiehtovia aineksia ja teemoja. Ensinnäkin se sijoittuu Australiaan ja on historiallinen romaani. Keskeisimmät tapahtumat ajoittuvat 1920- ja 1930-lukujen taitteeseen. Ensimmäinen maailmansota heittää pitkän, synkän varjonsa oikeastaan kaikkien kirjan henkilöiden elämään tavalla tai toisella. Lisäksi teemana on vaikea moraalinen ongelma, joka johtaa kaikki henkilöt tekemään äärimmäisiä ja vaikeita ratkaisuja. Kirja on myös rakkauskertomus, niin miehen ja naisen kuin vanhempien ja lasten välisestä rakkaudesta ja sen mahdista.\nJo suomenkielisen version etukannessa kerrotaan kirjan juonen ydin: ”Yksi lapsi, kaksi äitiä…”. Mutta ennen kuin tuonne asti kirjassa päästään, tapahtuu jo paljon. Epilogissa Tom ja Isabel ovat kahden työ- ja asuinsaarellaan Janusilla, kun eräänä aamuna saaren rantaan ajautuu vene. Venettä ohjannut mies on kuollut, mutta tuhdon alta naisen villatakkiin käärittynä löytyy pieni, korkeintaan muutaman kuukauden ikäinen tyttövauva. Vaimon anelujen edessä Tom myöntyy, ja päättää lähettää hätäviestin mantereelle vasta seuraavana päivänä. Isabelin täytyy saada viettää hetki vauvan kanssa. Tom tuntee olevansa sen velkaa vaimolleen.\nSitten palataan ajassa joitakin vuosia taaksepäin. Tom on ihmeekseen säilynyt naarmuitta ensimmäisen maailmansodan kauhuista. Australiasta laivattiin tuhansittain miehiä länsirintamalle Ranskaan, ja Tom oli yksi heistä. Ystävät ja toverit kaatuivat vierestä ja kokivat kammottavia tuskia, mutta Tom on edelleen hengissä ja ehjä. Koko loppuelämänsä hän tuntee tästä syyllisyyttä ja kokee elävänsä jonkinlaisella lainatulla jatkoajalla. Sota heittää tosiaan varjonsa australialaisiin pikkukaupunkeihinkin. Monet eivät enää palanneet, kuten Partageusen pikkukaupungin rehtorin pojat, Isabelin isoveljet. Toiset taas palasivat raajarikkoina tai henkisesti riekaleina.\nEi liene rikos tässä paljastaa, että Isabel ja Tom omin luvin adoptoivat saaren rantaan ajautuneen vauvan. Isabelin ratkaisun Stedman perustelee mielestäni hienosti, ja Tomin kohdallakin teko on täysin ymmärrettävä kuten sekin, millaisiin omantunnon kamppailuihin se hänenkaltaisensa ehdottoman oikeudentuntoisen ja sääntöjä tarkasti noudattavan kunnon miehen perikuvan johtaa. Jossakin on ehkä äiti, joka epätoivoissaan odottaa miestään ja lastaan kotiin. Tai ainakin muita sukulaisia, joilla on oikeus lapseen ja tietoon tämän vanhempien kohtalosta. Mutta kuinka pitkän ajan kuluttua voi vielä totuuden kertoa ilman, että tapahtuu peruuttamatonta vahinkoa kovin monelle?\nMajakkalaitoksen säännöt ja työehdot ovat karut. Saarella käy huoltoalus kolmen kuukauden välein, ja majakanvartijalla on maaloma kerran kolmessa vuodessa. Niinpä aikaa päätösten tekemiseen ja niiden punnitsemiseen on ainakin kylliksi, jollei jopa liikaa. Heti ensimmäisellä käynnillä maissa, kun lapsi on jo parivuotias, Tomille ja Isabelille valkenee kauhea totuus rakkaan pikku Lucyn taustasta.\nKirjan loppupuoli vietetäänkin sitten maissa. Koko kaupunki seuraa henkeään pidätellen ja samalla himokkaasti juoruten, miten lapsen kohtalo ja samalla monen muun henkilön kohtalo ratkaistaan. Maallisella oikeudella on oma jyrkkä näkemyksensä asiasta, mutta kyseessä ovat ennen kaikkea äärimmäiset tunteet, lapsen etu ja moraaliset aspektit. Minusta Stedman ratkaisee luomansa umpisolmutilanteen varsin mallikkaasti, vaikka se vaatikin ainakin minulta pitkästä aikaa kirjan ääressä kyynelehtimistä.\nKirjailija M. L. Stedman on pyrkinyt pitämään varsin matalaa julkisuusprofiilia. Useimmissa esittelyissä paljastetaankin vain, että kirjailija on syntynyt ja kasvanut Länsi-Australiassa mutta asuu ja työskentelee nykyään Lontoossa. Koulutukseltaan Stedman on juristi, mutta esikoisromaanin huiman menestyksen ansiosta hän on voinut jättäytyä päätoimiseksi kirjailijaksi. Netistä löytyy muutama englanninkielinen haastattelu (Goodreads, The Sydney Morning Herald), joissa Stedman kertoo kirjastaan, sen synnystä ja kirjoittamisesta ylipäätään. Suosittelen kuitenkin kirjailijan tavoin, että kannattaa lukea hänen romaaninsa ensin ja sitten vasta nuo haastattelut. Niissä nimittäin puidaan varsin perusteellisesti kirjan tapahtumia.\nM. L. Stedman: Valo valtameren yllä (The Light Between Oceans)\nSuom. Leena Perttula. Karisto 2013. 422 s.\nPyydetty arvostelukappale. Kiitos kustantajalle!\nValo valtameren yllä on ilmestynyt Kariston Lupaus-sarjassa. Saman otsakkeen alla on julkaistu tätä ennen neljä käännösromaania, joista minulle on tuttu Robert Goolrickin Luotettava vaimo. Jamie Fordin Hotelli Panamaakin olen jossain pidellyt käsissäni. Siitä on jäänyt mieleen kaunis kansi. Pitääkin ottaa lukulistalle. Sarjan julkaisutahti ei ole kovin kiivas, sillä ensimmäinen viidestä teoksesta on putkahtanut ilmi vuonna 2010.\nSattumalta valitsin seuraavaksi kirjaksi Ann-Marie MacDonaldin Linnuntietä, joka sijoittuu toisen maailmansodan jälkeiseen Kanadaan.\nLähettänyt Kirsi Hietanen/Kirsin kirjanurkka klo 10.51 12 kommenttia:\nTunnisteet: historiallinen romaani, Karisto, Perttula Leena, Stedman M. L.\nAika tarkalleen vuosi sitten luin ensimmäisen suomennetun Bernie Gunther -dekkarin eli brittiläisen Philip Kerrin niin sanotun Berlin noir -sarjan aloitusosan Liekit Berliinissä. Olen silloisessa jutussani esitellyt kirjailijaa ja hänen sarjaansa tarkemmin, joten en nyt palaa niihin tässä tällä kertaa.\nPidin tuosta aloitusosasta melkoisesti, ja päätin pyytää kustantajalta kakkososastakin arvostelukappaleen. Kalpea rikollinen taisi ilmestyä jo kesällä, mutta nyt oli sen vuoro lopultakin päästä luettavaksi. Aloitusosassa tapahtumat sijoittuvat olympiakesän 1936 Berliiniin, ja tällä kertaa keskiössä ovat Kristalliyötä edeltävät viikot vuonna 1938. Yksityisetsivä Bernie Gunther on ottanut itselleen kumppanin, ja etsivätoimistolla tuntuu muutenkin menevän kohtalaisen hyvin. Natsien hallitsemassa Saksassa ihmisiä katoaa varsin tiheään, joten töitä riittää. Yksityiselämä sen sijaan on yhtä ilotonta kuin viime kerrallakin.\nBernie Gunther ei voi sietää natseja eikä heidän politiikkaansa. Hän ei myöskään vaivaudu peittelemään tunteitaan mitenkään, mutta siitä huolimatta hänen palveluksensa tuntuvat kelpaavan varsin korkea-arvoisille natsipomoille. Kun Berliinissä alkaa riehua eläimellinen sarjamurhaaja, joka valikoi hirmutekojensa uhrit huolella mahdollisimman tyylipuhtaiden arjalaisneitsyiden joukosta, taivutellaan Gunther palaamaan ainakin väliaikaisesti Berliinin rikospoliisin palvelukseen.\nHieman nihkeästi tarina lähtee liikkeelle. Gunther palkataan selvittämään kiristystapausta, jossa rikasta leskirouvaa kiristetään tämän ainoan pojan homosuhteen paljastamisella. Kyse ei olekaan vuoden 1938 Saksassa ihan vaarattomasta asiasta. Gunther tutustuu pikaisesti tämän tehtävän puitteissa klinikkaan, jossa homoja hoidetaan jokseenkin arveluttavilla menetelmillä. Kuten arvata saattaa, alun ensin merkityksettömältä vaikuttava episodi osoittautuu myöhemmin tärkeäksi.\nSarjamurhaaja ehtii kammottavalla tavalla murhata koko joukon nuoria berliiniläistyttöjä, ennen kuin Gunther vastahakoisine apulaisineen alkaa päästä jäljille. Rituaalimurhan kaava näyttää viittaavan suoraan juutalaiseen syylliseen, mutta Gunther ei suostu nielemään hänelle tyrkytettyjä ’totuuksia’. Tutkimusten edetessä Gunther törmää mitä irvokkaimpiin natsien puuhiin, ja kaikki huipentuu karmeaan Kristalliyöhön.\nNatsi-Saksa juuri ennen toisen maailmansodan puhkeamista on varsin pelottava tausta dekkaritarinalle. Jo pelkkä miljöön ja sen tunnelman kuvaus tekee kirjasta hyytävän. Gestapo vierailee yhä tiheämmin öisissä asunnoissa. Sodan lähestyminen on selvästi aistittavissa, eivätkä suinkaan kaikki saksalaiset odota sitä iloiten. Itse juoni etenee jälleen tyylipuhtaaseen kovaksikeitettyyn tapaan. Ruumiita tulee tiheään tahtiin, mutta niiden äärelle ei jäädä tunteilemaan. Toisaalta huumorikin on tummaa ja pidättyvää, eihän siihen juuri aihetta löydy.\nKyseessä ei ole mikään hyvän mielen dekkari, mutta jostain syystä tämän tyylilajin kirjakin aina silloin tällöin nautittuna tuntuu dekkarinystävälle putoavan. Jään odottelemaan seuraavaa Gunther-suomennosta. Jos sarja käännetään ilmestymisjärjestyksessä, ollaan seuraavassa kirjassa jo toisen maailmansodan jälkeisessä ajassa.\nPhilip Kerr: Kalpea rikollinen (The Pale Criminal) Berlin Noir II\nSuom. Jukka Jääskeläinen. Atena 2013. 318 s.\nLähettänyt Kirsi Hietanen/Kirsin kirjanurkka klo 15.48 Ei kommentteja:\nTunnisteet: Atena, dekkari, historiallinen dekkari, Jääskeläinen Jukka, Kerr Philip\n"Kirjoitan maskuliinisemmin kuin useimmat naiskirjailijat. Kirjoissani on enemmän väkivaltaa ja vähemmän lastenhoitoa. Monet naisdekkaristit kuvailevat sivukaupalla pariskuntien riitoja lapsista ja kotitöistä.” Näin toteaa ruotsalaisdekkaristi Kristina Ohlsson vertaillessaan itseään ja toisia menestyneitä ruotsalaisia naispuolisia dekkarikirjailijoita uusimmassa Ruumiin kulttuuri -lehdessä (4/2013). Muistelin tätä varsin purevaa luonnehdintaa kuunnellessani viimeksi suomennettua Camilla Läckbergin Erica Falck -sarjan teosta Enkelintekijä. Kiristelin nimittäin hampaitani sen äärellä. Erica ja Patrik eivät tosin riitele, mutta muuten meno on melkoista.\nVoin syyttää vain itseäni tyhmyydestä, kun en ole osannut lopettaa Läckbergin lukemista (tai tässä tapauksessa kuuntelemista) ajoissa. Merkit ovat nimittäin olleet selvästi ilmassa jo pari vuotta. Se käy helposti ilmi selailemalla omia merkintöjäni tämän menestyskirjailijan teoksista. Vuonna 2011 olin Perillisen jälkeen vielä varsin suopealla mielellä: ”Läckbergiä lukee mielikseen, kun haluaa irtautua ja rentoutua.” Mutta olen kritisoitavaakin löytänyt: ”Kirjassa on lähes viisisataa sivua, ja keskivaiheilla alkaa tuntua, että se on liikaa. Läckberg ei paljasta lukijalle mitään enempää kuin päähenkilöillekään, päinvastoin hän harrastaa kerrontaa, jossa vihjaillaan mm. poliisin löytämistä ratkaisevista vihjeistä, mutta pidetään ne lukijalta salassa. Kun tarina ei ota edistyäkseen, alkavat lastenhoito-ongelmien kuvailut ja Dumle-karkkien jatkuva mussutus harmittaa. Lopussa kaikki saa selityksensä, mutta mitään kunnon kliimaksia Läckberg ei saa aikaan. Lisäksi jo aikaisemmissa kirjoissa minua harmitti, miten epäammattimaisesti Tanumsheden poliisi oikein toimii. Ainoa täyspäinen poliisi tuntuu olevan juuri Patrik. Jos hän ei anna ohjeita niin pomolleen kuin työtovereilleenkin, eivät nämä tajua tutkia esim. vainajan pankkitilitietoja! Minäkin osaisin tehdä sen heti jo pelkästään dekkareita lukemalla hankkimallani kokemuksella! Silti Patrik antaa haltuunsa saamansa tutkimusaineiston tuosta vain vaimonsa luettavaksi…”\nTästä kaikesta piittaamatta olen innokkaasti tarttunut seuraavana vuonna ilmestyneeseen Merenneitoon, jonka olen arvioinut siihen asti lukemistani sarjan osista parhaaksi. Olen kuvannut juonta koukuttavaksi ja menneisyyden tapahtumien nivoutuminen nykyhetkeen on ollut toimivaa. Mutta taas olen antanut ankaria moitteita poliisien epäammattimaisesta toiminnasta ja ylipäätään epärealistisuudesta kautta linjan, mitä tulee tutkintaan. Karsastin näemmä myös Läckbergin kerrontatekniikkaa ja tyyliä: ”Läckberg käyttää lyhyitä lukuja, jotka leikkaavat toisiaan tiiviissä tahdissa. Koukut seuraavat toisiaan. Hiukan ärsyynnyin Läckbergin tavasta aloittaa luvut käyttämällä kulloisestakin henkilöstä vain persoonapronominia, jolloin välillä tunsi olevansa eksyksissä. Kenestä oikein on puhe? Näkökulmia kun on paljon: Erica, Patrik; Christian, Erik, Kenneth jne. Välillä on kursiivilla painettuja kappaleita, joissa nimeämätön hän muistelee lapsuutensa ja nuoruutensa tapahtumia. Vähitellen lukija alkaa tajuta, kuka kirjan nykyhetken henkilöistä on kyseessä. Mutta miten hän liittyy nykyhetken yhä uhkaavampiin tapahtumiin? Mitä lukijalle ei kerrota?\nMerenneito päättyy kaikkien aikojen cliffhangeriin, joten olen uskollisesti jatkanut edelleen tarpomistani Läckbergin matkassa. Viime vuonna vuorossa oli Majakanvartija. Mukana on jälleen historiallinen aspekti, jota tällä kertaa on höystetty yliluonnolliseksikin tulkittavissa olevalla aineksella. Henkilökaarti on runsas. Turhautumistani voi seurata vaikkapa tästä: ”Tuttuun tapaan poliisit möhlivät oikeastaan kaiken mahdollisen. Miten voi olla niin surkeita työntekijöitä kokonainen poliisilaitos täynnä? Ainoat täyspäiset tuntuvat olevan Patrik ja Paula, Mellbergin avovaimon tytär, sekä laitoksen sihteeri Annika. Mutta edes koko puljua tosiasiallisesti johtava Patrik ei tajua etsiä murhatun talouspäällikön matkapuhelinta ja tietokonetta ennen kuin useampi päivä on kulunut! Tai miten voi ainoan asunnosta löytyvän johtolangan unohtaa takkinsa taskuun viikoksi?? No, jos näitä mokailuja ei olisi ollut, rikos olisi ehkä selvinnyt ennen kuin koossa olisi ollut 500 sivua… Jälleen Ericakin saa itsensä tungettua hengenvaaraan, vaikka tällä kertaa Patrik ei tuokaan hänelle tutkimusaineistoa kotiin iltalukemiseksi.”\nNiin, sitten kaiken tämän jälkeen vain taas sorruin Läckbergin uusimpaan eli Enkelintekijään. Tosin puolustuksekseni sanottakoon, että ostin äänikirjan Elisa Kirjan messutarjouksena muistaakseni hintaan 3,90 euroa eli lähes ilmaiseksi. On vain omaa jääräpäisyyttäni, että kuuntelin kirjan loppuun asti. Mikä olisi estänyt jättämästä kesken? Ei kai mikään, mutta halusin tietää, kuinka ääliömäiseksi meno oikein voi yltyä. Melkoisen.\nLäckberg toistaa tässä teoksessa kaikki ne kuviot, joista olen aiempia kirjoja moittinut:\nMukana on menneisyysaspekti, joka ei tällä kertaa edes puolusta täysin paikkaansa juonen kannalta. Alkuun lähdetään ihan liian kaukaa, neljän sukupolven takaa asti.\nHenkilöitä on julmetun paljon, eikä kaikkien sivuhenkilöiden osuus ole juonen kannalta perusteltua.\nPoliisiaseman henkilökunta on edelleenkin täysin ammattitaidotonta, ja virkavirheiksi laskettavia mokia tehdään solkenaan. Myös ja erityisesti Patrik toimii epäammattimaisesti ottaessaan vaimonsa mukaan jopa ampumavälikohtausta selvittelemään. Lisäksi matkapuhelimia unohdellaan jatkuvalla syötöllä ja niihin vastailee milloin kukakin. Myös viimeisillään raskaana olevat kesälomailevat poliisit tekevät tutkimuksia.\nLastenhoitoa kuvataan runsaahkosti. Sivussa kuvataan myös ilkeää anoppia.\nLuvut ovat tv-sarjamaisen lyhyitä ja leikkaukset kohtauksesta toiseen nopeita. Edelleen Läckberg mielellään aloittaa uuden kohtauksen käyttämällä keskeisestä henkilöstä pitkään vain pronominia (suomeksi tämä on vielä hankalampaa kuin ruotsiksi, hän-pronomini kun on sukupuoleton).\nOsa keskeisistä juonenkäänteistä on epäuskottavia.\nKirjailija jättää keskeisiä asioita ärsyttävästi roikkumaan ilmaan. Harmittavinta on, että kun asia lopulta paljastuu, se ei sitten niin kummoinen varsinaisesti ollutkaan.\nTarina on pitkä, sanoisin jopa pitkitetty. Äänikirjassa kestoa oli yli 14 tuntia, ja kirjassa on sivuja lähes 500.\nFjällbackan edustalla on pieni Valön saari, jossa on 70-luvun alussa sijainnut muutaman vuoden ajan pojille tarkoitettu sisäoppilaitos. Nyt tyhjillään olleeseen koulurakennukseen on tullut eloa, kun sen perijä Ebba on miehensä Mårtenin kanssa päättänyt muuttaa sinne ja perustaa taloon jonkinlaisen matkailuyrityksen. Syynä muuttoon on kuitenkin se, että pariskunta on hiljattain menettänyt pienen poikansa. Ebban menneisyys on merkillinen. Kun hän oli yksivuotias ja asui perheineen Valössä, jossa hänen isänsä toimi sisäoppilaitoksen rehtorina, koko muu perhe katosi jäljettömiin kesken pääsiäisaterian. Nyt Ebbaa ja Mårtenia aletaan uhkailla ja mm. yritetään polttaa talo heidän nukkuessaan.\nErica Falck on jo valmiiksi tutkinut Ebban perheen arvoitusta aikomuksenaan kirjoittaa siitä kirja. Niinpä mikään mahti maailmassa ei voi pitää häntä erossa Ebbasta, kun hän kuulee tämän palanneen saarelle.\nLukijalle kerrotaan lisäksi myös toista tarinaa, joka alkoi Fjällbackassa 1900-luvun alussa. Vähitellen tarina lähestyy nykypäivää, ja lopulta lukijallekin valkenee, mikä yhteys tällä synkällä tarinalla on nykypäivän tapahtumiin. Lisäksi ovat vielä katoamishetkellä koulussa olleet pojat, joiden elämää kuvataan nykyhetkessä. Miehet ovat hankkiutuneet merkillisiin elämäntilanteisiin itse kukin.\nKaikesta tästä Läckberg keittää kokoon varsin uskomattoman sopan. Erica ja hänen Anna-sisarensa onnistuvat kummatkin hankkiutumaan kuolemanvaaraan ennen kuin kaikki juonenhaarat on saatu selvitellyiksi (ja kaikki eivät ainakaan minun mittapuullani selviä aivan tyydyttävästi).\nKaiken tämän kruunasi vielä se, että en lainkaan pitänyt äänikirjan lukijan Outi Vuorirannan lukutyylistä. Artikulointi on selkeää, eikä puheäänikään ole mitenkään epämiellyttävä, mutta lukija painottaa sanoja kummallisesti. Vaikka äänikirja oli varsin pitkä, kiinnitti omintakeinen painotus jatkuvasti häiritsevästi huomiota.\nOlen muuten aiemminkin pohdiskellut dekkareitten ja realismin suhdetta. Huomaan olevani välistä aika moisen vaativa sen suhteen, miten kirjailija fiktiota minulle tarjoilee. Läckbergin tyyli ei selvästikään enää minua miellytä. Toivonkin oikeastaan nyt vain, että muistaisin sen taas ensi vuonna, kun häneltä suomennetaan seuraava myyntimenestysteos. Ymmärrän toki edelleen, miksi Läckbergillä on uskolliset lukijansa. Yksi syy lienee se kuin minullakin, eli tottumus. Tutun kirjailijan tuttuun sarjaan on helppo tarttua. Kyseessä on myös hyvin markkinoitu ja taattu viihde, jolla on sijansa ja se suotakoon.\nCamilla Läckberg: Enkelintekijä (Änglamakerskan)\nSuom. Outi Menna. Gummerus. Äänikirja Elisa Kirjasta, lukija Outi Vuoriranta. Kesto 14 h 36 min.\nP.S: Kivenhakkaaja-pokkarikin siirtyi tämän myötä poistettavien kirjojen pinoon.\nCamilla Läckbergin Fjällbacka-sarjan suomennokset järjestyksessä:\nLähettänyt Kirsi Hietanen/Kirsin kirjanurkka klo 19.48 22 kommenttia:\nLähettänyt Kirsi Hietanen/Kirsin kirjanurkka klo 6.00 76 kommenttia:\nOlen kiinnostuneena seurannut pienen osuuskuntamuotoisen kustantamon Osuuskumman alkutaipaletta. Puhtaasti osuuskuntamuotoisia kustantamoja ei käsittääkseni kovin monia Suomessa vielä ole. Ainoa toinen etsimättä mieleen juolahtava osuuskustantamo on Crime Time, jonka peruslähtökohta on toisenlainen kuin osuuskummalaisilla. Crime Time pyrkii lähinnä reilumpaan voitonjakoon kuin perinteinen kustannustoiminta, ja sen jäsenet ovat järjestään kirjailijoita, jotka ovat jo tehneet nimeä (niissä perinteisissä kustantamoissa).\nOsuuskumman tavoitteena tuntuu olevan ainakin uuskumman kirjallisuuden julkaiseminen, siis sellaisen kirjallisuuden joka ei välttämättä löytäisi lainkaan kustantajaa sieltä perinteisten kustantamojen helmoista. Kustantamon osakkaat ovat, kuten firman nettisivuilla todetaan, ’tuoreita ja nousevia’ kirjailijoita, siis sellaisia, jotka eivät vielä ole välttämättä kovin nimekkäitä ja menestyneitä myyntimarkkinoilla. Listalta löytyvät mm. sellaiset nimet kuin Maria Carole, Magdalena Hai, Saara Henriksson, J. S. Meresmaa ja Mixu Lauronen ja Shimo Suntila. Monet ovat siis jo useamman kirjan julkaisseita konkareita, mutta osa on kokemattomampaa joukkoa.\nEnsimmäinen julkaisu Kumman rakas -antologia näki päivänvalon heinäkuussa 2012. Saman vuoden syksyllä ilmestyi kokoelma Steampunk! – Koneita ja korsetteja, jonka minäkin aikanaan luin. Pidin lukemastani, vaikka jotkut tekstit vaikuttivatkin selvästi vielä keskeneräisiltä. Jotain tuoretta ja erilaista oli kuitenkin tunkeutunut suomalaiselle kirjallisuuskentälle.\nHyvästä alusta innostuneena pyysin arvosteltavakseni myös tämän vuoden keväällä ilmestyneen antologian Huomenna tuulet voimistuvat. Tarkoitus oli luonnollisesti lukea teos ihan pikimmiten ja kirjoittaa siitä luvattu juttu blogiin, mutta sitten vain jostain syystä kirja aina tuntui vajoavan alaspäin kirjapinoissani. Kesällä koetin ryhdistäytyä ja poimin sen mukaan kitalaenpuhdistusnovellien joukkoon heinäkuussa, kun osallistui Blogistanian lukumaratoniin.\nPäätin lukea maratonilla jokaisen kirjan välissä novellin eri kokoelmista. Huomenna tuulet voimistuvat -kirjasta valitsin J. S. Meresmaan Lintukodon sekä siksi, että kirjailija oli minulle tuttu entuudestaan sekä siksi, että novellin nimi viittaa Aleksis Kiveen (muun ohella). Kirjoitin novellista lyhyesti tuohon maratonpäivitykseen, ja joku kommentoi, että Lintukoto oli hänen mielestään paras novelli koko antologiassa. Pidin novellista, ja se on mielestäni taiten rakennettu, mutta jotenkin arvio siitä, että paras osa kirjaa oli jo luettuna, vain hieman turhautti, ei houkutellut lukemaan loppujakin novelleja.\nNyt vuoden lähestyessä loppuaan haluaisin jollakin tavalla puhdistaa bloggaajan pöytää ja tehdä pois alta sovitut jutut. Niinpä oli aika tarttua vakavalla mielellä kauan odottaneeseen kokoelmaan. Luin kirjan rauhalliseen tahtiin, ja pidin aina kunnon tauon novellien välillä, jotta ne eivät menisi mielessäni sekaisin. Tässä on muuten yksi syy siihen, miksi novellikokoelmat eivät ole ihan juuri se juttu minulle. Lähden turhan helposti ahmimaan, vetämään koko kirjan putkeen. Sellainen lukutyyli ei tee kokoelmalle oikeutta.\nTeoksen saatesanat ovat Osuuskumman yhteistyökirjailija Risto Isomäen käsialaa. Isomäen tekstit ovat omiaan herättämään levottomuutta, eikä mies tee poikkeusta nytkään. ”Silloin kun ympäröivän todellisuuden ihmeellisyys ja monimutkaisuus ylittää poliitikkojen, toimittajien ja kansalaisten kuvittelukyvyn rajat, tarvitaan kirjallisuutta, joka auttaa päättäjiämme hahmottamaan selkeämmin mitä on tapahtumassa tai voisi tapahtua ja mitä pahimpien skenaarioiden torjumiseksi pitäisi tehdä. Mikä on oikeasti tärkeää ja mikä vähemmän tärkeää.” (Toivoisinpa totisesti, että päättäjät lukisivat kaunokirjallisuutta.) Isomäen teksti on myös kokoelman päättävä novelli Luonnon järjestys, joka on julkaistu aiemmin Suomen lääkärilehdessä vuonna 2008.\nUseimmat novellit sijoittuvat epämääräiseen tulevaisuuteen, yleensä vain yhden tai kahden sukupolven päähän, jolloin vanha maailma vielä elää muistoissa. Osassa on tapahtunut peruuttamattomia luonnonmullistuksia, ja elinolot ovat kaventuneet niin fyysisesti kuin henkisestikin. Jokin valtiovalta tai korporaatio pitää ohjaksia käsissään, ja pienet kapinallisjoukot koettavat pitää vanhoja arvoja hengissä. Janne Harjun novellissa Niin lähti kaunis päivänsäde vihreitä arvoja edustava nuorukainen näyttää ajan hermolla elävän naisen silmissä itsekkyyden huipentumana, mikä luo huvittavan ristiriidan.\nMetsä minun pyhäiseni -novellissa metsäyhtiö on kaapannut vallan ja luonut jopa oman uskonnollisen kultin, jossa palvotaan hiisiä. Oikeat hiidet ovat kuitenkin kielletyillä alueilla, villimetsissä. Christine Thorelin tarina on minusta varsin kiehtova, sillä dystopia kietoutuu hienosti suomalaiseen mytologiaan. Tarja Sipiläisen lohduttomassa Puuttomassa maassa vilahtaa toivon siemen, mutta siihen asti tuulimyllyt saavat hoitaa puiden virkaa, monessakin mielessä.\nSamuli Antilan Sadasta tuhanteen on kuin jonkinlainen miniscifidekkari. Kalareissulla kaverukset vahingossa tappavat kaverin, jolla on hallussaan paketti outoa jauhetta. Pian selviää, että kyseessä ei suinkaan ole kokaiini tai muu harmiton pöly, vaan jotain aivan muuta… Loppukohtaus on karmaiseva!\nEntäpä jos oikean, aidon mansikan hallussapito olisi äärimmäisen vaarallista ja kiellettyä puuhaa, josta valtion salainen palvelukin olisi kiinnostunut? Tällaiseen pelottavaan uhkakuvaan kurkistetaan Anni Nupposen Juurissa. Nupponen pelaa ovelasti hyvisten ja pahisten rooleilla.\nRooleilla pelailee myös M. G. Soikkeli tarinassaan Urho ja kettu. Salaperäinen Hiihtäjä käy maan rajojen ulkopuolelta vapauttamassa suomalaisten kettutarhojen asukkeja. Mutta mitä ketut oikein ovat? Ja kuka on Hiihtäjä?\nItse taisin eniten pitää kolmesta vielä mainitsemattomasta eli Jussi Katajalan Mare Nostrumista, Saara Henrikssonin Painovoiman sieppaamista ja Mixu Laurosen ja Anastasia Lapintien Viljasta ®. Viimeksi mainittu on varsin jännittävä ’ekoterroristitarina’. Henrikssonin novellissa taas on mukana juuri sopiva ripaus arvoituksellista yliluonnollisuutta. Loppuratkaisu jää mukavasti kutkuttamaan mieltä.\nMare Nostrum on minusta koko kokoelman huikein! Katajalta ei ainakaan puutu mielikuvitusta, ja plussana on seassa vielä ripaus huumoria, joka tuntuu näissä ekoscifitarinoissa olevan kortilla. Dystopiaan ei nauru sovi, se lienee pääosin faktaa, mutta kyllä vähän sentään voisi irvailla (kuten muuten tekee Isomäkikin omassa tekstissään!). Mare Nostrum olisi mieluusti saanut olla pitempikin tarina, vaikka ihan romaaniksi asti se ei ehkä olisi kantanut.\nOsuuskumma hinnoittelee tuotteensa varsin lukijaystävällisesti. Verkkokaupassa tämä uudehko pehmeäkantinen antologia maksaa tällä hetkellä 17,95 euroa, ja hinta sisältää toimituskulut. Lisäksi parhaillaan on menossa kampanja, jonka aikana painetun kirjan ostaja saa saman kirjan myös e-kirjana. Reilua!\nSaara Henriksson ja Erkka Leppänen (toim.): Huomenna tuulet voimistuvat\nOsuuskumma 2013. 211 s.\nPyydetty arvostelukappale. Kiitokset kustantajalle!\nLähettänyt Kirsi Hietanen/Kirsin kirjanurkka klo 22.26 6 kommenttia:\nTunnisteet: Henriksson Saara, Leppänen Erkka, novelli, Osuuskumma, scifi\nItsenäisyyspäivänä vuonna 2011 Morre laittoi alkuun isänmaallisen haasteen, joka oli pakko ottaa vastaan. Tässä Morren säännöt:\n· suorita haaste 6.12.2012 mennessä ja ilmoita suorituksestasi tämän postauksen kommenttiosiossa\n· haasteen suorittaneiden kesken arvotaan yllätyspalkinto 6.12.2012\nKirja on saanut paljon ylistystä. Lisäksi olen ymmärtänyt, että siitä on olemassa kaksi erilaista versiota. Jääskeläiseltä olen aiemmin lukenut kokoelman Taivaalta pudonnut eläintarha, johon en oikein päässyt kunnolla sisälle. Toivottavasti romaani puhuttelee paremmin. * Pidin! Tämä kirja teki minusta PIJ-fanin, ja luin myös Lumikko ja yhdeksän muuta. Kummatkin teokset olen jo ehtinyt nauttia myös äänikirjoina. Parhaillaan aloitettuna tekijän kolmas romaani Sielut kulkevat sateessa.\nNiin, tällainen aukko sivistyksessä! Jotenkin Pulkkisen julkisuuskuva on asettunut hänen kirjojensa eteen. Nyt on aika raivata se tieltään. Vai onko? Molemmat kirjat olen hankkinut itselleni, joten aikomus on ollut ainakin olemassa. * Totta ei vakuuttanut minua, mutta olen sittemmin lukenut saman tekijän romaanin Vieras. Siitä pidin vähän enemmän, vaikka tietyt samat asiat tökkivät siinäkin.\nRomaanin olen ostanut ja novellit ovat jo lainassa kirjastosta. On siis jo pitänyt ennenkin. *Novellikokoelma oli lievä pettymys, vaikka aivan kelvollinen toki.\nEdellinen Kilpi, Kadotetut, teki melkoisen vaikutuksen. Lisäksi kuitenkin luen dekkareita ja miehiä, joten ihan siksikin.\nEn todellakaan ole mikään haastelukija! Tämä projekti pyörähtää tänään jo kolmannelle vuodelle, eikä edistymistä ole kuluneen vuoden aikana tapahtunut yhtään. Tilaisuus on kyllä ollut, sillä kaikki luettavat kirjat löytyvät edelleen omasta hyllystä. Motivaatio vain on ollut hukassa. Syytä on vaikea löytää, sillä odotukset kaikkia muita paitsi Rajaa kohtaan ovat myönteiset, jopa erittäin myönteiset. Jostain syystä vain aina on mukamas jotakin kiireellisempää luettavaa kiilaamassa tämän projektin edelle. Mutta koska olen sitkeä kuin kengänpohja, otan haasteeseen jälleen vuoden lisäaikaa. Katsotaan, kuinka käy. Jotain ekstratsemppiä tässä kyllä kaivattaisiin. Kimppalukua? Ehdotuksia? Kiitos!\nLähettänyt Kirsi Hietanen/Kirsin kirjanurkka klo 18.00 12 kommenttia:\nKirsin kirjannurkka täytti kaikessa hiljaisuudessa pari viikkoa sitten kolme vuotta. Enpä osannut silloin vuoden marraskuussa 2010 innoissani kirjablogia perustaessani aavistaakaan, mitä kaikkea se voisi tuoda tullessaan. Näihin vuosiin on mahtunut paljon mielenkiintoista ja mukavaa. Hauskinta on ollut tutustua uusiin ihmisiin. Olen saanut netin kautta ihan oikeita ystäviä niin toisten bloggaajien kuin muiden aktiivisten ihmisten joukosta. Ihan elävässä elämässäkin olen sitten monien kanssa saanut olla tekemisissä. Halit teille kaikille!\nYllättävää on ollut myös huomata, että omat lukutottumukset ovat blogin myötä muuttuneet aika tavalla. Muutos on ollut omasta mielestäni pääasiassa positiivinen. Luen edelleen paljon, mutta kirja- ja genrevalikoima ovat laajentuneet huomattavasti. Vieläkin on erheellistä luulla tietäväni, mitä ns. kirjallisella kentällä Suomessa saati muualla tapahtuu, mutta olen saanut siitä kuitenkin huomattavasti paremman otteen kuin ennen blogia.\nUutuudet painottuvat lukulistallani, mutta niitä luin kyllä ennen blogiakin melkoisesti lehtikirjoitteluharrastukseni ansiosta. Yllättävää on ollut, että monet kirjoittajat ja kirjailijat ovat suoraan ottaneet yhteyttä ja tarjonneet kirjojaan luettavaksi. Se on ollut todella liikuttavaa ja pikkuisen surullistakin, sillä se todistaa jälleen todeksi sen, kuinka vaikeaa Suomessa on tuntemattoman kirjailijan saada kirjalleen näkyvyyttä medioissa ja lukijoita, saati ostajia. Monet tarjoukset olen ottanut mielihyvin vastaan, ja vastapalvelukseksi saamastani kirjalahjasta olen kirjoittanut siitä jutun blogiini.\nVähitellen olen ajautunut tilanteeseen, jossa luettavaa alkaa olla liian kanssa. Kirjoja tulee siis jonkin verran (lue: muutamia) suoraan tekijöiltä ja hieman enemmän pyytämättä tai pyydettynä kustantajilta. Edelleen lainaan aktiivisesti kirjoja kirjastoista ja jonkin verran ostan kaupoista. Aika vaikeaa olisi ollut tätäkään vaikka vain viisi vuotta sitten omalle kohdalle kuvitella joskus sattuvan: olen tilanteessa, jossa joudun sanomaan kirjaansa tarjoaville kirjailijoille: ”Ei kiitos.” Olen koettanut hioa kieltäytymiseni kohteliaaksi ja kannustavaksi. Vaikka juuri minä en ehdikään lukea tarjottua kirjaa tai vaikka se ei juuri minua kiinnostakaan, saattaa jotakuta toista kirjabloggaajaa kiinnostaa. Yrittänyttä ei laiteta, jne. Silti tuntuu kurjalta näin toimia, mutta toisaalta olen ajatellut, että se on kaikille osapuolille parasta.\nMinä en kirjoita ja lue päätoimisesti vaan harrastuksena. Harrastus ei saa olla stressin aihe. Sellaiseksi se kuitenkin helposti muodostuu, jos kirjapinot huojuvat jo vaarallisen korkeina ja kärsimättömät kirjailijat odottavat, milloin heidän kirjansa pääsee lukuvuoroon. Kirjailija on saattanut joutua käyttämään postitukseen ynnä muuhun rahaakin saadakseen kirjansa minulle. On siis vähintäänkin kohtuullista, että luen hänen kirjansa ja kirjoitan lukukokemuksestani. Siksi olisi epäreilua luvata arviota, jota ei koskaan kuulukaan.\nAvauduin tästä aiheesta nyt tässä julkisesti siksi, että olen ollut aavistelevinani, että jotkut ovat ehkä loukkaantuneetkin, kun heidän kirjansa ei ole minulle kelvannut. Tarkoitus ei ole olla epäkohtelias tai kiittämätön, mutta en toisaalta myöskään pidä maksutonta arvostelupalvelua (sen paremmin kuin maksullistakaan!), enkä halua lukea kirjoja, jotka eivät lähtökohtaisesti minua kiinnosta. Tiedän toki, että tuntemattomaan hyppääminen saattaa tuottaa myös positiivisen yllätyksen. Niinkin on käynyt, myös minulle! Haluaisin kuitenkin säilyttää jotakin viattomasta lähtötilanteesta, joka vielä blogia varovasti mutta innokkaasti aloittelin. Haluan vapaasti valita, mitä luen, milloin ja miten luen. Samoin haluan olla lukemastani mitä mieltä haluan. Aina en tykkää. Silti voin kirjoittaa.\nKaiken tämän johdattelun jälkeen asiaan eli Raija-Liisa Viirretin esikoisromaaniin Toinen avain. Tämän pienoisromaaniksi nykyajan mittapuulla luokiteltavan teoksen sain luettavakseni hauskan mutkan kautta. Tutustuin työnantajani kustantaman koulutuksen yhteydessä vauhdikkaaseen Ninaan, joka taas kertoi, että hänen ystävänsä on julkaissut juuri romaanin. Kiinnostaisiko minua lukea se? Mikäpä ettei, ja niin sitten eräänä päivänä löysin postilaatikostani Toisen avaimen, johon tuskin muuten olisin tullutkaan tarttuneeksi.\nNina varmasti kertoi, miten hän on kirjailijaan tutustunut ja mitkä asiat heitä yhdistävät, mutta en niitä enää muista. Netti kertoo Raija-Liisa Viirretistä kovin niukalti. Kustantaja Basam Booksin esittelyssä kerrotaan, että ”Raija-Liisa Viirret on teologian maisteri ja suorittanut Saksassa myös psykologian maisterin tutkinnon. Hän on toiminut henkilöstöhallinnon konsulttina. Teostaan hän on työstänyt Kriittisessä korkeakoulussa. Toinen avain on hänen esikoisromaaninsa.” Valokuvan perusteella taidamme olla kirjailijan kanssa aika lailla samaa ikäluokkaa.\nToisen avaimen päähenkilö ja minäkertoja, historianopettaja Laura on joutunut liikenneonnettomuuteen ja parantelee nyt asunnossaan loukkaantunutta jalkaansa. Lähes liikuntakyvytön nainen on jonkinlainen vanki asunnossaan, sillä sairaalassa sisko Elina otti Lauran kotiavaimen haltuunsa voidakseen hoitaa tätä ja tämän asioita toipilasaikana. Jostain syystä Laura ei saa kerrottua kenellekään, ei edes siskolleen, että on kadottanut vara-avaimensa. Vaikka hän siis jaksaisikin lähteä ulos, se ei käy päinsä.\nMaatessaan asunnossaan Laura muistelee lapsuuttaan. Silloin hänen epämuodostunutta jalkaansa hoidettiin kuukausikaupalla sairaalassa satojen kilometrien päässä kotoa. Ajan tapa oli, että vanhempien ei toivottu vierailevan pitkäaikaista hoitoa vaativien lapsipotilaitten luona. Niinpä viisivuotias Laura kuvitteli, ettei hänellä enää perhettä olekaan. Kun äiti lopulta tuli hakemaan häntä kotiin, näytti nainen täysin tuntemattomalta lapsen silmissä.\nLaura saa sairasvuoteelleen myös yllättävän viestin menneisyydestä. Pyhiinvaellusmatkalla Santiago de Compostelaan Laura kohtasi vuosia sitten miehen, Joaquínin. Nopeasti alkanut suhde päättyi lähes yhtä nopeasti, mutta asiat jäivät selvittämättä. Nyt Joaquín on Suomessa ja haluaa tavata Lauran.\nKirjan parissa lukija saa koota tarinan pienistä palasista, jotka vähitellen loksahtelevat paikoilleen. Kiireettömästi etenevä romaani on tosiaan jotenkin unenomainen, kuten jossakin muistaakseni sitä kuvattiin. Kaiken rauhallisuuden ja muisteluiden jälkeen kirjailija onnistuu yllättämään lukijan varsin dramaattisella loppukäänteellä.\nKiitokset Ninalle ja Raija-Liisa Viirretille, että sain tutustua tähän kirjaan! Pidin hiotusta kielestä ja toimivasta rakenteesta. Myös aukkoisuus miellytti. Ihan kaikkea ei tarvitse perin juurin selittää.\nBasam Books 2013. 190 s.\nLahja kirjailijalta. Kiitos!\nP.S. Milloin opin, että kirjailijan kanssa asioidessani tajuan pyytää kirjaan signeerauksen?!\nP.S. 2: Tarkennettakoon nyt vielä, että ihan omaa syytäni olen joutunut pikkuisen ahdistavaankin tilanteeseen. Olen ahnehtinut luettavaa sieltä ja täältä kuvitellen, että ehdin kaiken lukea. En vain ehdi, ja niinpä joudun toteamaan, että on vietävä takaisin kirjastoon pinoittain lukemattomia kirjoja. Onneksi voin ne sieltä lainata joskus uudelleen. Ostettuja kirjoja taas voin säilöä hyllyssäni. On vain opittava olemaan harkitsevampi lupauksien ja omien pyyntöjensä suhteen, tiedän! Lisäksi haluan oikeasti kiittää kaikkia kirjailijoita ja kustantajia, jotka ovat antaneet minulle mahdollisuuden kirjojaan lukea ensimmäisten joukossa! Toivottavasti niin tapahtuu vastaisuudessakin!\nLähettänyt Kirsi Hietanen/Kirsin kirjanurkka klo 21.32 7 kommenttia:\nTunnisteet: Basam books, esikoiskirja, Viirret Raija-Liisa\nRiikka Pelo Turun kirjamessuilla.\n”Riikka Pelo on Suomen taitavimpia nykykirjailijoita. Hän ei varmaankaan vedä vertoja Sofi Oksasen brändäystaidoille, mutta kirjoittamisessa uskallan väittää, että vetää. Taivaankantaja oli vuonna 2006 Runeberg-ehdokkaana ja voitti Tiiliskivi-palkinnon. Jokapäiväiselle elämällemme veikkaan ainakin F-ehdokkuutta. En panisi pahaksi voittoakaan.”\nNäin olen todistettavasti kirjoittanut tänä keväänä, toukokuun kuudentena, luettuani Pelon esikoisromaanin Taivaankantaja. Sitä ennen olin jo lukenut Jokapäiväisen elämämme ja vaikuttunut. Kirja on suorastaan hengästyttävän hieno! Kirjoitin siitä arvion paikallislehteen, ja sanoin muun muassa näin (SSS 4.4.2014):\nRakenteen katkelmallisuudella Pelo on onnistunut välttämään elämäkerrallisia romaaneja usein rasittavat dramaturgiset ongelmat. Jännite säilyy ja vain tiivistyy musertavaa loppua kohden. Henkilöt ovat eläviä. Pitkät virkkeet hengittävät kuin venäläiset joet, hitaasti vyörymällä.\nTaiteen tekemisen palo ja tuska on teoksen keskeinen teema. Marina Tsvetajeva tuntuu uhraavan kaiken kirjoittamiselle, jonka käyttövoimana on intohimo. Myös äidin ja tyttären kipeä suhde toistuu katkeralla tavalla. Tsvetajevan oma äiti oli pianisti, joka vaati tyttäreltään kohtuuttomasti. Samojen vaatimusten edessä Alja kapinoi. Silti äitejä ja tyttäriä yhdistää rakkauden tiukka side.\nPelo kirjoittaa Neuvostoliiton sisäisestä terrorista vähintään yhtä hyytävästi kuin Sofi Oksanen. Jokapäiväinen elämme on kaikin tavoin vaikuttava teos.\nMainittakoon tässä sekin, että Puhdistus on toinen romaani, jonka olen koskaan lukenut ennen kuin se on voittanut Finlandia-palkinnon. Senkin äärellä olin vaikuttunut. Yhteisiä tekijöitä siis on näiden teosten välillä, mutta yhtä isoa suuren yleisön suosikkia Pelon romaanista tuskin tulee kuin Puhdistuksesta. Se ei ole juonellisesti yhtä vetävä. Mutta maailmanluokan kirjallisuutta se on, ehdottomasti.\nLukiessani Jokapäiväistä elämäämme en voinut olla ihmettelemättä kirjailijan aihevalintaa ja muutenkin kirjan syntyprosessi askarrutti mieltäni. Rohkaistuin pyytämään kustantajalta kirjailijan yhteystiedot pientä haastattelua varten, onhan Pelolla yhteyksiä kotiseudulleni. Ilahduin kovasti, kun sain nopeasti kirjailijalta vastaukset kysymyksiini. Jälleen lainaan 4.4. ilmestynyttä juttuani:\nMarina Tsvetajevan hahmo on kulkenut mukanani pitkään. 1990-luvun alussa asuin Prahassa saman vuoren rinteellä, jolla Tsvetajevakin oli aikoinaan asunut. Luin tuolloin paljon hänen runojaan ja myöhemmin kirjoitin ääni-installaatiokäsikirjoituksen Tsvetajevan kirjeenvaihdosta Rainer Maria Rilken ja Boris Pasternakin kanssa.\nKäsikirjoituksessa esiintynyt puolifiktiivinen tytär alkoi mielessäni vaatia omaa tarinaansa kerrottavakseni luettuani Tsvetajevan oikean tyttären kirjeet vankileiriltä Boris Pasternakille. Äiti ja tytär rakastivat tätä samaa miestä läpi elämänsä. Heidän suhteensa oli monella tapaa hyvin erityinen, se millä tavoin he rakastivat tai eivät kyenneet toisiaan rakastamaan. Tätä halusin romaanillani luodata.\nTyöskentely oli hyvin hidasta: taustatutkimus vei paljon aikaa mutta erityisesti siitä ulos kirjoittaminen, romaanin oman kielen ja maailman löytäminen, oli aikaa vievää. Minulla oli alussa hyvin kirkas näkemys Alja-tyttären kielestä ja rytmistä, mutta kului pitkän aikaa ennen kuin se todentui proosana sekä Aljan osin runomuodossa kirjoitetussa “omassa kirjassa”.\nLiikuttavinta oli, että Riikka Pelo kertoi jo alakoulun opettajan kannustaneen häntä kirjailijaksi. Hyväksyessään haastatteluni Pelo vielä erikseen mainitsi, että oli mukavaa, kun jutussa tulee opettaja ihan nimeltä mainittua. Opettajilla on väliä!\nOpettajani Reino Läärä Alhaisten ala-asteella oli itsekin kirjailija ja otti 12-vuotiaan tytön kirjailijahaaveet vakavasti. Musiikkiopisto ja kirjasto olivat Salon elämäni keskipisteitä, ja kirjastossa olin myös kesätöissä.\nRiikka Pelo oli toukokuussa vieraana Ylen Aamun kirja -ohjelmassa. Jakso on edelleen katsottavissa Yle Areenassa. Kun ehdokkaat julkistettiin, kirjallisuustoimittaja Seppo Puttonen sanoi, että hänen ehdoton suosikkinsa niiden joukossa on juuri Riikka Pelon romaani. Niin minunkin, vaikka muista ehdokkaista olenkin lukenut vain Kjell Westön Kangastus 38:n. Siitäkin pidin.\nNyt on aika onnitella voittajaa lämpimästi. Onnittelut, Riikka! Aivan mahtavaa!\nP.S. Jos et ole vielä Jokapäiväistä elämäämme lukenut, suosittelen!\nLähettänyt Kirsi Hietanen/Kirsin kirjanurkka klo 18.41 5 kommenttia:\nTunnisteet: Finlandia-palkinto, Pelo Riikka, Teos\nMeri Savonen ja Johanna Lumme: Peippometsän bändikilpailu\nMeri Savonen on minulle tuttu Tonttulapset-sarjastaan, jonka osat Tonttulapset ja seikkailujen joulu sekä Tonttulapset ja ketuilla ratsastavat vieraat olen lukenut ja blogissani aikoinaan esitellyt. Tonttulapset-sarja on suunnattu jo itsekin lukea osaaville lapsille, mutta toki ne sopivat mainiosti ääneen luettaviksi vähän nuoremmille (tosin ääneen kannattaa lukea myös jo itse lukeville lapsille!).\nNyt käsissäni on Meri Savosen uuden Peippometsä-kuvakirjasarjan aloitusosa Peippometsän bändikilpailu. Metsämarjat-bändi kuulee, että juhannuksena järjestetään bändikilpailu. Alkaa ahkera harjoittelu. Hieman myös jännittää! Harmi vain, että ennakkosuosikki Ilvespojat vaikuttaa aivan musertavan ylivoimaiselta.\nKilpailu on jännittävä, eikä ihan ilman kommelluksiakaan selvitä. Ruusa-mäyrä joutuu koville omatuntonsa kanssa, mutta pääsee lopulta voitolle, tietysti. Savonen on ratkaissut lopun varsin onnistuneesti. Idols-tyylinen kisa ratkaistaan yleisön huutoäänestyksellä, eikä voittajasta ole epäselvyyttä. Mutta ei siinä vielä kaikki! Juontaja Teppo Tikalla on siiven alla vielä yllätys.\nKuvakirja on vallan hieno. Tekstin ja kuvan suhde toimii hyvin. Kuvittaja Johanna Lumpeen akvarelli- ja tussitekniikalla (käsittääkseni) toteuttamat hauskat ja samalla herkät kuvat rytmittävät tarinaa. Kuvat eivät ole liian kiiltokuvamaisia, vaan mattapintainen toteutus tuntuu mukavan rauhalliselta. Kuvista löytyy myös paljon hauskoja yksityiskohtia, ja erityisesti soittimiin on kiinnitetty paljon huomiota.\nMyös tekstissä on tiettyä auditiivisuutta. ”Mäyräpoika Rolle taituroi bassolla po pom po pom po pom.” Tätä on varmasti hauska lukea ääneen pienelle kuulijalle. Aikuislukijaa taas miellyttää varsin todentuntuinen keikkameininki: ”Soittakaa Paraati! joku yksinäinen räkättirastas toivoi lempikappalettaan, mutta hänet hyssytettiin nopeasti hiljaiseksi.”\nKirjan lopussa on Metsämarjojen Uimabiisin sanat, mutta ei valitettavasti nuotteja. Uimabiisin voi kuitenkin kuunnella täällä. Vielä on avattu bändisanastoa bänditreeneistä You rock! -huudahdukseen.\nMeri Savosen haastattelu Länsiväylä-lehdessä.\nTunnisteet: Alsterdal Tove, lasten kuvakirja, Lumme Johanna, Robustos, Savonen Meri\nTulinkin vahingossa viettäneeksi oikeaa äänikirjateemaviikkoa, sillä neljä edellistä juttuani ovat käsitelleet äänikirjoja. Tämä on järjestyksessä viides ja hetkeen viimeinen. Äänikirjoja en tosin ole hylkäämässä mihinkään, mutta menossa on parhaillaan kaksi aika mittavaa teosta, eli Kalle Päätalon Ihmisiä telineillä (lukijana Kai Lehtinen!) ja Camilla Läckbergin Enkelintekijä (josta saatte kuulla aikanaan urputusta).\nEdellisessä jutussani oli häntänä pieni äänikirja-arvonta ikään kuin äänikirjateemaa juhlistamassa. Mukavasti sain tähän pikkuiseenkin arvontaan kiinnostuneita mukaan. Kiitos kaikille! Tänään lahjomaton maskuliininen Onnetar suoritti kanssani virallisen arvonnan, ja palkinnot menivät seuraaville:\nNimeni on Skellig: Kirjakammarin täti\nFaneja ja fossiileja: Maria Sinisen linnan kirjastosta\nKalle mestarietsivä: MarikaOksa\nOnnittelut voittajille ja mukavia kuunteluhetkiä!\nKirjakammarin tätiä pyydän lähettämään yhteystietonsa minulle osoitteeseen kirsi.htnn (at) gmail.com. Toisille saankin viestin lähetettyä blogin tietojen perusteella. Laitan paketit postiin hetimiten, niin pääsette kuuntelupuuhiin!\nTänään alkoi pyöriä viime vuodelta tuttu kirjablogien joulukalenteri. Ensimmäinen luukku aukesi Luettua elämää -blogissa. Elina oli poiminut kalenteriluukkuunsa tunnelmia nykymenoa huomattavasti vaatimattomammasta joulunvietosta. Pisti ajattelemaan. Kiitos! Elina on myös listannut tulevat luukkuja aukovat blogit. Minun vuoroni on tasan kahden viikon päästä. Idea ei ole vielä päähän pamahtanut, mutta eiköhän jotakin sentään synny.\nVuoden vaihde lähenee vauhdilla. Olen suunnitellut, että raivaan kirjapinojani vielä ennen joulua sillä mielellä, että saan kaikki lupaamani kirjajutut alta pois ennen pukin tuloa. Tämä tarkoittaa siis sitä, että tulossa on koko joukko arvostelukappalejuttuja. Toivon mukaan niistä saatte vaikka joululahjavinkkejä. Tulossa on myös juttu lähikirjastosta, joka on parhaillaan suljettuna muuton vuoksi. Kun uudet tilat runsaan viikon päästä avataan, aioin rynnätä paikalle kameroineni.\nMuuttolaatikot vielä tyhjinä.\nLähettänyt Kirsi Hietanen/Kirsin kirjanurkka klo 13.04 3 kommenttia:\nTunnisteet: kirjabloggaaminen, äänikirja


Reply Niko keskiviikko, toukokuu 10, 2017 at 18:03\nNäyttää mukavalle kohteelle. On usein totta, että omatoimimatkat tulevat halvemmaksi, jos tietää, miten niitä etsiä.\nReply Katja keskiviikko, toukokuu 10, 2017 at 18:14\nIbizalta löytyy kaikkea, ja erityisesti muutakin kuin yöelämää, mikä oli lähes ainoa asia mitä odotin saarelta. Joo tämä on totta. ESN:n bilereissu Madridista olisi kustantanut hieman alle 300 euroa sisältäen lennot, pari yötä hotellissa ja pääsyt yökerhoihin. Meillä kolmen päivän reissu kustansi lennon, asunnon ja auton kanssa 106 eur per henkilö. Säästettiin siis huomattavasti rahaa, kun ei sitten edes menty yhteenkään (kalliiseen) yökerhoon sisälle.\nReply Menninkäinen lauantai, toukokuu 13, 2017 at 13:40\nIhania lomakuvia… On totta, että monella paikalla on jonkunlainen maine ja sitä pidemmälle ei osata katsoa. Ibiza oli muutakin kuin bilebaarit, Costa del sol on varmasti muutakin kuin suomalaissiirtokunta ja Kanaria on muutakin kuin hiekkarantoja ja turistirysiä.\nReply Katja torstai, toukokuu 18, 2017 at 16:27\nTämä on niin totta! Nämä kaikki paikat on niin paljon muuta kuin pelkät hassut stereotypiat. Kaikissa olen käynyt ja kaikista olen löytänyt muutakin kuin nuo mainitsemasi asiat.


Luo vetoomuksesi Viro\nMinkälaisia ongelmia haluat käsitellä ja mitä niiden ratkaisemiseksi tulisi tehdä? Voit syöttää referenssejä lisätietoihin. Aloita linkkieen osoitteet syöttämällä http: // or https: // tai www. Sanat tai lauseet tekstissä voidaan korostaa merkintäkomennoilla . Max 5,000 merkkiä.\nMiksi muiden pitäisi tukea vetoomustasi? Miksi vaatimus on tärkeä sinulle ja muille? Aloita linkkiosoitteet painikkeella http: // tai https: // tai www. Tekstin sanat ja kohdat voivat mennä merkintäkomennot olla korostettu. Enintään 5000 merkkiä.


Käyttäjätunnusten hallinnointi – Tukiportaali\n15. heinäk. 2021, 06.35\nKäyttäjien hallinnassa luodaan organisaation rakenne ja sen hierarkia sekä käyttäjätunnukset.\nSyötä salasana uudelleen "Salasana uudelleen" -kenttää\nTyöpöydän "Esimiehen työpöytänäkymä" tarkoittaa, että käyttäjällä on oikeus työpöydän esimiehen näkymään. (*Lisätoiminnallisuus)\nTyöpöydän "Vastuuhenkilön työpöytänäkymä" tarkoittaa, että käyttäjällä on oikeus työpöydän sopimusvastuuhenkilön näkymään. (*Lisätoiminnallisuus)


Hahmottamisen kykyä voi vahvistaa esimerkiksi kokoamalla palapelejä ja rakentelemalla palikoilla. Erinomaisen SmartGames–logiikkapelisarjan pelit tukevat hyvin hahmottamisen eri osa-alueita. Loistava klassikkopeli SmartGames Logiikkalinna sopii 3-vuotiaasta ylöspäin. Kouluikäisille antavat kehittävää puuhaa esimerkiksi SmartGames Road Block tai Temple Connection. Myös pelit, joissa etsitään yksityiskohtia isommasta kokonaisuudesta, tarjoavat hyvää harjoitusta hahmottamistaidoille. Tällaisia pelejä ovat mm. Janod Havainnointipalapeli palomiehet ja Oppi&ilon Hoksaa tunteet –perhepeli.\nLapsi leikkii, liikkuu ja tutkii. Hän kokeilee ja tekee havaintoja. Lapsi käyttää kaikkia aistejaan tutkiessaan ympäristöään ja sen ilmiöitä. Lapsen on hyvä saada kokeilla ja tuumailla asioita rauhassa, omalla tavallaan. Aikuinen voi ihmetellä lapsen mukana ja ohjata lasta pohtimaan itse. Looginen ajattelu on riippuvainen kielestä eli täytyy olla sanoja sille mitä ajattelee ja tekee. Aikuinen, joka nimeää lapselle ilmiöitä ja sanallistaa toimintaa, vahvistaa oppimista.\nNäytetään tuotteet 1-50 / 453\nVauvoille (alle 1-vuotiaille) (5)\nTaaperoille (1-2-vuotiaille) (81)\nLeikki-ikäisille (3-5-vuotiaille) (201)\nEsikoululaisille (noin 6-vuotiaille) (215)\nKoululaisille (7-12-vuotiaille) (253)\nNuorille ja aikuisille (yli 13-vuotiaille) (191)\nLooginen ajattelu ja hahmottaminen (329)\nMotoriset taidot (169)\nTutki ja opi (63)\nLuovuus ja kädentaidot (83)\nYmpäristö, maantieto ja kielet (12)


Susanna Ruotsalainen luistelee Queenin tahtiin: Tämä biisi auttoi eron yli - Viihde - Ilta-Sanomat\nSusanna Ruotsalainen Dancing on Ice -ohjelman harjoituksissa parinsa Aapo Turpeisen kanssa.\nJulkaistu: 28.9.2013 6:30\nDancing on Ice -tähtiluistelija Susanna Ruotsalaisen tanssi liittyy erotuskaan ja siitä selviämiseen.\nDancing on Ice -jäätanssiohjelmassa kisaava Susanna Ruotsalainenhttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Susanna%20Ruotsalainen on valinnut ensimmäiseen suoraan lähetykseen itselleen tärkeimmän ja henkilökohtaisimman kappaleen. '\nHän luistelee jäällä Queenin The Show Must Go On -biisin tahdissa.\n- Se on itselleni hirveän tärkeä kappale, ja haluaisin tanssia juuri tämän kappaleen mahdollisimman hyvin. Siksi minulla on paineita, koska tämän tanssin kanssa pitää onnistua, Susanna sanoo.\nSusannalle kappale kertoo siitä, miten kaikesta selviää – aina. Hän on kuunnellut kappaletta aina, kun elämässä on ollut vaikeaa.\n- Sydämen pohjassa tärähtää joka kerta, kun kuulen tämän kappaleen, ja siksi tuntuu niin hienolta esittää juuri se. Jos elämässä pitää valita yksi tärkein biisi, niin se on tämä, Susanna sanoo.\n- Kappale antaa voimaa, kun elämässä tulee vastoinkäymisiä.\nSusannan piti valita avausjakson kappale jo kesällä, ja vielä tuolloin hän rakensi elämäänsä uudelleen eron jälkeen. Hän erosi Matti Nykäsestähttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Matti%20Nyk%C3%A4sest%C3%A4 alkuvuodesta.\n- Kappalevalinta liittyi minun tilanteeseeni eron aikana. Kun laitoin tämän kappaleen soimaan, niin pyyhin heti kyyneleet, Susanna sanoo.\n- Kappale on niin mahtipontinen: se muistuttaa myös minua itseäni. Olen kappaleen tavoin pohjimmiltani niin itsevarma ja voimakas, että kestän kyllä lopulta kaiken.\nDancing on Icen avausjakson kappaleet:\n1. Mia Ehrnroothhttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Mia%20Ehrnrooth ja Ari-Pekka Nurmenkarihttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Ari-Pekka%20Nurmenkari – Fergie: A Little Party Never Killed Nobody\n2. Kim Heroldhttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Kim%20Herold ja Pia Airaksinenhttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Pia%20Airaksinen – Damien Rice: The Blower’s Daughter\n3. Susanna Ruotsalainenhttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Susanna%20Ruotsalainen ja Aapo Turpeinenhttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Aapo%20Turpeinen – Queen: The Show Must Go On\n4. Arttu Wiskari http://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Arttu%20Wiskarija Eveliina Pöllänenhttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Eveliina%20P%C3%B6ll%C3%A4nen – The Blues Brothers: Everybody Needs Somebody\n5. Sara Chafakhttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Sara%20Chafak ja Sasha Palomäkihttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Sasha%20Palom%C3%A4ki – Jessie J: Nobody’s Perfect\n6. Sauli Koskinenhttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Sauli%20Koskinen ja Nea Ojalahttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Nea%20Ojala – Haloo Helsinki!: Maailman toisella puolen\n7. Helena Lindgrenhttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Helena%20Lindgren ja Tommi Piiroinenhttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Tommi%20Piiroinen – Vesa-Matti Loiri: Nocturne\n8. Kari Salmelainenhttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Kari%20Salmelainen ja Jenni Calverthttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Jenni%20Calvert – Sammy Davis Jr.: Mr. Bojangles\n9. Satu Taiveahohttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Satu%20Taiveaho ja Mikko Minkkinenhttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Mikko%20Minkkinen – Pave Maijanen: Pidä huolta\n10. Sinuhe Wallinheimohttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Sinuhe%20Wallinheimo ja Tiina Blakehttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Tiina%20Blake – Kolmas nainen: Valehtelisin jos väittäisin


Suomen Neito Saana Anttila on varsinaisesta missiperheestä - Viihde - Ilta-Sanomat\nSuomen Neito Saana Anttila on varsinaisesta missiperheestä\n- Tunnelmat ovat tosi hyvät. Pidän tänään vapaapäivää, mutta olen hoidellut asioita, ottanut töistä tälle viikolle vapaata ja järjestellyt kuvausvaatteita Miss Maailma -kisoihin lähteviä kuvia varten.\nKansainvälisessä kilpailussa Saanalla tulee varmasti olemaan hyötyä lukuisista missikisakokemuksistaan. Hyviä vinkkejä löytynee myös isolta siskolta, Jenni Nielikäiseltä (os. Anttila ).\nSaana ja Jenni muistetaan muun muassa vuoden 2003 Miss Suomi -finaalista, jossa molemmat kilpailivat. Tuolloin nuoret naiset joutuivat kuitenkin pettymään jäätyään kärkikolmikon ulkopuolelle.\nJenni meni viime kesänä naimisiin jääkiekkoilija Pasi Nielikäisen kanssa, joten missikisat ovat hänelle jo taaksejäänyttä elämää. Useimmat kilpailut nimittäin edellyttävät osallistujien olevan naimattomia.\n24-vuotias Jenni on kuitenkin jatkanut kisailua rouvasarjassa ja saanut kansainvälistäkin menestystä: Kaliforniassa heinäkuussa järjestetyssä Mrs Globe -kisassa hän sijoittui kolmanneksi.\nMyös sisarkatraan nuorimmainen, 20-vuotias Diana Anttila, seuraa siskojensa jalanjäljissä.\nKeväällä Diana osallistui Miss Bikini of the Universe -kisaan ja nappasi Miss Pearl -tittelin, joka toi hänelle paikan toukokuussa käytyyn Miss Pearl of the World -finaaliin Turkkiin.


K niin kuin Koti: tammikuuta 2010\nYhdeksältä parkkeerasimme ikkunan ääreen tarkkailemaan lintuja. Pihabongauksen tuloksena havaitsimme seuraavaa:\nViherpeipot kisailivat lintulaudalla keskenään. Tiaiset sujahtivat välillä niiden välistä nappaamaan siemeniä ja lennähtivät saman tien puuhun syömään saaliinsa. Uuden talipalloautomaatin sisältö kiinnosti ainoastaan sinitiaisia. Välillä ne piipahtivat myös lintulaudalla ärhentelemässä viherpeipoille. Närhi karkoitti kaikki pikkulinnut saapuessaan. Lähimetsän korpit havaittiin partiolennolla.\nSinitiainen,viherpeippo ja hömötiainen.\nDigipokkarin 16X digizoomi tekee valitettavasti aika karua jälkeä....\nLintulaudalla käy näillä pakkasilla kova kuhina. Auringonkukansiemeniä ja kauraa saa lisätä laudalle päivittäin.\nHalusin antaa linnuille myös talipalloja, mutta en yhtään tykkää niistä rumista vihreistä verkoista, joihin ne on aina sujautettu. Joni keksi värkätä linnuille talipalloautomaatin rappausverkosta, paksusta rautalangasta ja kuparilevyn palasta, jonka pyöristimme vanhan kuulan päällä nuijien.\nHuomenaamulla parkkeeraamme teemukit ja kiikarit kourassa sohvalle taljojen ja vällyjen kanssa ja tarkkailemme lintulautaa ja talipalloja. Havainnot raportoimme tänne.\nEihän näin sympaattisia menopelejä voinut kirpparille jättää!\nNiillä hiihdellessäni voisin vaikka lauleskella tätä biisiä, jonka sanat saavat mut aina hyvälle mielelle. Loppuillan voikin sitten hyräillä tuota dydydydy-dydydy-dydyydyydyy-kohtaa, joka jää ihanasti päähän soimaan.\nLabels: kirpputori, musiikki\nAika hurjia Espanjan tuliaisia. Jeanilla on suhteita lopetettuun lankatehtaaseen ja tässä on ensimmäinen lankaerä. Värit vielä vähän mietityttävät, mutta eiköhän näillekin käyttötarkoitus löydy!\nJoululahjaksi saamani Valentine Warnerin What to Eat Now More Please keittokirjan reseptejä oli vihdoin päästävä kokeilemaan. Ruokaa oli vaikka miten - onneksi saimme yllätys illallisvieraan!\nIllan ehdottomaksi suosikikseni nousivat appelsiini hunajapullat (honey buns). Helppotekoisia ja pullat vain paranevat vanhetessaan! Meiltä ei pullia valitettavasti jäänyt yli säilöttäväksi, mutta jo parikin päivää appelsiinisessa sokeliemessä uiskennelleet pullat olivat viedä kielen mennessään! Ensi kerralla teen varmasti toisenkin pellillisen!\nLabels: kirjat, reseptit, ruoka\nPitkästä aikaa olen ehtinyt askarrella. Ohje taftin ja sytkärin kanssa touhuamiseen löytyy Parolan Aseman joulukalenterista.\nOlen jäänyt vähän koukkuun näiden kukkien tekemiseen. Kyseessä on ihan ehdottomasti tekniikkalaji, joten ei kannata lannistua, jos ensialkuun saa kankaan käryämään ja sormet poltettua.\nHuomasin myös, että mitä halvempi tafti, sitä helpommin kukka syntyy. Halvemmissa kankaissa taitaa olla enempi jotain muovia, kun eivät niin helpolla syty palamaan.\nJa eikun väkertämään!\nSiskon innoittamana minäkin ryhdyin vihdoin tiskirätin tekoon. Lahjaksi saatu bamburätti kun on osoittautunut käytössä niin mainioksi! Väri on suoraan lankakaupan alennuskorista ja vaikka mallikappaleessa ei kuvioreunusta ollutkaan, intouduin rättihommasta niin, että virkkasin reunuksenkin.\nRätistä tulee lapsuus mieleen. Se tuntuu kädessä samalta kuin nukkeni virkatut mekot. Mekot oli peritty siskojen leikeistä ja minun leikeistäni ne siirtyivät pölyräteiksi. Jokunen niistä taitaa ehkä vieläkin pyöriä lapsuudenkodin siivouskomerossa.\nTällaista talvea ei vaan voi lakata ihmettelemästä!\nEi tietoakaan kaamosmasennuksesta, kun koko ajan on niin kaunista, että ei malttaisi ollenkaan olla sisällä.\nMutta ei silti haittaa, että talven selkä on jo taittunut. Sain äidiltä ison pinon vanhoja puutarhalehtiä ja viime viikolla satuin samaan pöytäseurueeseen viherpeukalokollegojen kanssa. Voi sitä innostusta, kun suosittelimme omia lemmikkejämme toistemme puutarhoihin.\nUnelmointi tulevasta on jo alkanut. Seuraavaksi pitää alkaa miettiä mihin ensi kesän uusi kukkapenkki kaivetaan. Ja päättää minkälaisen pienen kukkapuun haluan istuttaa.\nSen siitä saa, kun lueskelee liikaa blogeja. Keskeneräiset käsityöprojektit lensivät nurkkaan, kun uusi torkkupeittoprojekti tuli ja vei mukanaan. Ihan nopeasti vain virkkaan peiton uskottelin itselleni - eihän siihen kauaa mene... Sieltä keskeneräisten projektien nurkasta taitaa parhaillaan löytyä kaksisin peitonalkua - toinen aika alkutekijöissään vielä ja toinen lankojen päättelyä vailla. Mutta nyt pitää saada virkata pyörylöitä. Lauantaina lankakaupassa pyysin saada nähdä keltaisia ja oransseja lankoja - lankakokoelmani ei koskaan ennen ollut edes kuullut moisista väreistä! Ehkä pian jo uskaltaudun virkkaamaan valkoisen reunakerroksen ja yhdistelemään samalla neliönmuotoisiksi muuttuvia lappusia. En malta odottaa, että pääsen taas virkkaamaan!\nOlen viipottanut paikasta toiseen ja hengähdyshetket ovat jääneet vähiin. Maanantaina kävin ratsastamassa. Tiistaina istuin koko illan junassa ja yritin kopioida Mamman vanhasta huivista mallia. Virkkasin ja purin, virkkasin ja purin. Ja virkkasin taas. Nyt näyttää siltä, että taidan vielä kerran purkaa.\nLappeenrannassa oli valtavan kylmä. Torstaina illansuussa uhmasimme kuitenkin pakkasta ja posket hehkuen kuljimme läpi linnoituksen. Välillä lämmittelimme varpaitamme käsityöputiikeissa.\nRetki päätyi teehetkeen ihanassa Majurskassa. Istuimme tietenkin punaisessa huoneessa, jonka mummolatunnelma on vertaansa vailla. Tänne pitää tulla pitkästä aikaa kesällä!\nPerjantaina istuin melkein koko päivän autossa. Lauantaina juhlimme naapurin isännän 50-vuotissyntymäpäivää kylätalolla. Ilta oli sen verran pitkä, että tänään nukuttiin pitkään ja syötiin aamiaista puoliltapäivin.\nPakkaskelin innoittamana teimme koko Riitahaaran lenkin. En ollut näissä metsissä kulkenutkaan sitten viime kesän, jolloin se oli Lorun kanssa vakiratsastuslenkki. Joku oli käynyt tekemässä metsätöitä ja jättänyt metsätielle renkaanlevyiset polut, joten säästyimme lumessa kahlaamiselta.\nKurre sai hyvän etumatkan, kun Ralf kulki kuono lumihangessa rusakoiden ja myyrien jälkiä seuraten.\nLabels: retket, talvi, virkkaus\nSain kuin sainkin kuvattua pari viikkoa sitten kirpputorilta löytämäni ja viime viikonloppuna Hamariin kotiutuneen ompelukoneen. Se pääsi ainakin väliaikaisesti kaunistamaan meidän makuuhuonetta.\nTämä on siis sellainen pöydän sisään käännettävä malli ja toimii sekä polkemalla että sähköllä. Viimeisen silauksen sille antaa vihreä sähköjohto.\nEn ole kovinkaan kokenut ompelukoneen käyttäjä ja jännityksellä odotan, mitä ihmettä kaikista noista nupeista mahtaakaan tapahtua. Pitää varmaan pyytää konsultaatiota Mummilta.\nTestiajoa en vielä ehtinyt suorittaa. Mutta kone jää, vaikkei toimisikaan. Niin kaunis se on!\nTässä saunassa Mummi pyykkäsi nuorena miniänä isossa puukiulussa. Toisella puolella tietä olevassa talossa isäni asui ensimmäisen vuotensa. Isä ei muista asuiko talossa silloin isän sedän perheen lisäksi tädin perhe. Pitää varmistaa Mummilta. Sakkia riitti joka tapauksessa. Koska talossa oli iso tupa, siinä pidettiin kouluakin, kun kylän uusi koulu paloi heti alkuunsa.\nVuonna 1949 valmistui vähän matkan päähän pellon laitaan tiheään lepikkoon Hamari. Tontin raivaus oli kuulemma kova urakka. Isä muistaa, kuinka muutama vuosi myöhemmin talon vieressä olevalla pellolla tehtiin tiiliä ulkorakennusta varten. Siihen tuli talli ja navetta ja sikala.\nKun isoisän veli hakkautti lähistöltä metsää, Mummi pinkoi kotiin minkä kintuistaan pääsi ja kysyi isoisältäni montako puuta olisi varaa ostaa. Mummi olisi halunnut jättää mahdollisimman monta puuta pystyyn.\nYli 60 vuotta sitten raivatun lepikon juuret versovat vieläkin alkukesästä Hamarin pihassa. Mummin istuttamat koivut, vaahterat, männyt ja kuuset ovat kasvaneet niin isoiksi, että taloa ei meinaa lumisilta puilta nähdä ollenkaan.\nIsoisää en tavannut koskaan. Viime vuonna vapun jälkeen kaivoimme Veera-serkun kanssa pellon reunasta männyntaimen ja istutimme sen pihaan. Siitä tuli Viljo, isoisän mukaan. Tämän kuultuaan Mummi nimesi pihan toiselle puolelle kylväytyneen männyntaimen itsensä mukaan.\nKesällä kannoin Viljolle ämpärillä vettä, kun olin huolissani sen hentojen juurien jaksamisesta kuumina päivinä. Näyttää siltä, että se on koitoksistaan selvinnyt. Toivottavasti se saa tuolla pihan perällä kasvaa isoksi asti. Ehkä joskus eläkeiässä istutan köynnöshortensian kiipeilemään sen rungolle.\nLabels: Hamari, muistoja, talvi\nJo voi pienetkin asiat ilahduttaa valtavasti! Peltipurkki löytyi viikonloppuna kirpparilta ja pääsi heti teepurkiksi.\nLabels: kirpputori, sisustus\nSäärystimet valmistuivat sopivasti lumen ja pakkasten kadottua. Toiveikkaana odotan vielä talven kylmenevän, vaikka voihan säärystimiä käyttää vaikka lumesta ja pakkasesta ei olisi tietoakaan! Ohje löytyi Ravelrystä ja lankana oli musta seiskaveljestä. Lisäsin ohjeeseen 12 silmukkaa ja resoriosat syntyivät koon 4 puikoilla ja itse palmikko-osio koon 5.5 puikoilla. Toivotaan, että säärystimet pysyvät hyvin menossa mukana - tavoitteena ei tällä kertaa ollut makkaralle nilkkoihin valahtavat säärystimet!\nTapettien kanssa vallitsee mahtava runsaudenpula. Loputtomasti ihania värejä ja hienoja pintoja. Silti jostain syystä aina tunnistan sen oikean, kun sen näen.\nNiin tunnisti Klasukin. Ja valitsi niin hienon tapetin, että tulen säännöllisesti seisomaan Klasun huoneen ovensuussa sitä ihastelemassa.\nHädissäni laskin, että Hamarissa on enää kolme sellaista huonetta remontoimatta, joissa on tapetti. Enää kolme! Kun haluaisin valita ainakin seitsemän tapettia vielä!\nSitten muistin, että apukeittiössäkin on tapetti. Sitä vaan ei juurikaan näy...\nNäin hienot polvisukat kolahtivat postiluukusta alkuviikosta. Ne olivat myöhästynyt joululahja äidiltä.\nÄiti jaksaa kutoa pienenpienillä puikoilla, jolloin sukista tulee napakat ja hyvin istuvat. Nämä on tehty Sisu-langasta ja mahtuvat hyvin talvikenkiinkin. Piti heti ostaa uudet nilkkurit, joiden kanssa olen näillä päässyt jo hienostelemaan pariin otteeseen.\nÄitini ystävä tuli minua vastaan aamulla töihin pyöräillessäni. Hän kertoi ensi viikon lopussa vuokatissa järjestettävästä Sukka Summitista, joka kuulostaa aivan mainiolta.\nValitettavasti samaan viikonloppuun osuu Hamarin naapurinisännän 50-vuotisjuhlat, joista en halua jäädä paitsi, vaikka Sukka Summitiin olisi kiva lähteä vaikka äidin kanssa.\nJos joku on tuonne menossa, niin olisin kovasti kiinnostunut kuulemaan millaista oli ja näkemään tietty myös kuvia sukista ja huiveista ja kaikesta muusta hienosta.\nJään odottamaan sukkarekan saapumista näille kulmille!\nHaaveilin pörheästä keltaisesta piposta kudottuani keltaisen huivin, joka on pitkänä ja kapeana osoittautunut aivan loistavan käyttökelpoiseksi.\nEnsin kudoin yläkuvan pipon Isoveljestä, josta huivinkin tein. Siitä tuli aika ruma. Lanka ei jostain syystä sovi tuollaiseen pipoon ollenkaan. Taisin käyttää liian isoja puikkojakin.\nTuo pipo on nyt purku-uhan alla, koska tykkään kyllä langasta eikä sitä enää saa mistään tuon värisenä. Voisin käyttää sen johonkin, missä lanka olisi enemmän edukseen.\nJouluna luin äidin Novita-lehdestä uudesta Tempo-langasta ja huomasin, että sitä saa myös juuri tuona keltaisena, johon olen niin kovasti tykästynyt. Uutena vuotena syntyi uusi versio keltaisesta piposta.\nTällä kertaa tein oikein pitkän resorin, että sen saa reippaasti taitettua. Palmikkoon lisäsin kaksi silmukkaa ja vähensin nurjia välissä. Koska lanka on tosi paksua ja pipo muutenkin iso ja pullea, en tehnyt siitä baskerimaista vaan ihan perinteisen istuvan mallin.\nTämä pipo on lämpimin koskaan tekemäni. Se oli kovassa käytössä viime viikon paukkupakkasilla.\nSuosikkikirpparini West Norwoodin Emmaus ei taaskaan pettänyt. Kankaanpalat odottavat jo ideoita ja ompeluinspiraatiota - ehkäpä niistä syntyy keväisiä kangaskasseja. Kulman taakse oli avattu myös uusi romukauppa ja mukaan tarttui punaviinilasipari - uuden kokoelman alku.


Sarjakuvat, historia, arvo, tuntemus : Pipon ja Myssyn sarjakuvaprojekti\nKosonen, Marko; Talja, Toni (2010)\nPäättötyömme aiheena on sarjakuvien pitkä historia ja niistä tehty kahdeksan vii-kon näyttelyn mahdolliset vaikutukset kolmessa kirjastossa (Kurikan kaupunginkir-jastossa, Seinäjoen Maakuntakirjastossa ja Seinäjoen Nurmon kirjastossa) koros-taaksemme sarjakuvien monipuolisuutta ja lisätäksemme asiakkaiden tietoutta siitä miten paljon erilaista, laadukasta, aineistoa on.\nPäättötyömme on tarkoitus on toimia oppaana sellaisen kerronnan historiaan ja nykyisyyteen, josta ei pidetä paljoa ääntä kirjastokoulutuksessa, tai muussakaan koulutuksessa, vaikka nähdäksemme se kuuluu kirjallisuuden, elokuvien ja musii-kin kanssa tasa-arvoisena kokoelmien joukkoon, eikä sen historiaa tai laatua pidä väheksyä tietämättömyyttä.\nJärjestimme näyttelyt kolmeen yhteistyökirjastoon ja hoidimme sen kierron. Toim-me paljon tekijöitä esiin pitkän näyttelyn aikana ja yhden teoksen kultakin tekijältä arvioimme mahdollisimman lukijaystävälliseen tapaan. Kysyimme sitten asiakas-palautteen sekä kirjastojen henkilökunnan palautteen näyttelymme vaikutuksista ja mielipiteistä.\nSaamamme palautteen mukaan näyttelymme oli pääosin onnistunut ja tarpeelli-nen, lukuun ottamatta näyttelyn fyysistä ulkomuotoa ja sijaintia kirjastoissa. Sarja-kuva on arvossaan niin lukijoiden kuin kirjastoammattilaisten keskuudessa, mutta tietous siitä ja sen monipuolisuudesta on heikompi. Uskomme, että projektimme ja tämä opinnäytetyö on kattava ja hyödyllinen sarjakuvan historian ja klassikoiden pääpiirteistä puutteelliseksi tietonsa kokeville.


Volkswagen Caddy Archives - Automafia\nJanne 28.1.2016 Uutiset\nVuonna 2008 voimaan tullut laki esteettömän taksin laatuvaatimuksista loi Suomeen uuden, esteettömän taksiluokan, 1+6 -paikkaisen monikäyttöisen tilataksin. Volkswagen Caddy on ollut ja on yhä suosittuin vaihtoehto kokoluokassaan. Samalla autolla onnistuu […]\nJanne 6.2.2015 Uutiset\nVolkswagen-hyötyautot esittelee uuden neljännen sukupolven Volkswagen Caddyn. Uusi Volkswagen Caddy saa uudet moottorit, jotka täyttävät EU6-päästönormin. Moottorivalikoimassa on neljä TDI-moottoria, kolme TSI-moottoria sekä bio-/maakaasuvaihtoehto. Kaikki Volkswagen Caddyn TDI-moottorit ovat 2.0-litraisia […]


Kouluratsastusjaoksen alaiset tarinakilpailut vuonohevosille 21.05.2017\nTervetuloa norjanvuonohevosille avoimiin Kouluratsastusjaoksen (KRJ) alaisiin tarinakisoihin sunnuntaina 21.05.2017. Kilpailut järjestetään Lykkeligin kentällä. Alla tarkemmat osallistumisohjeet ja rajoitukset. Lämpimästi tervetuloa kisaamaan ja tapaamaan muita vuonisharrastajia!\nViimeinen ilmoittautumispäivä 19.05.2017, kilpailupäivä 21.05.2017\nIlmoittautuminen sähköpostitse sarapiippola@gmail.com otsikolla\nLykkelig KRJ tarina seuraavanlaisessa muodossa (poista tähdet):\nRatsastaja (VRL-numero) - Hevosen nimi VH-tunnus <*br*>\n1. helppo C (avoin vuonohevosille) 5/30\n2. helppo B (avoin vuonohevosille) 0/30\nTallilla oli katastrofin ainekset kasassa, kun Lykkeligin omat vuonohevosorit pääsivät karkaamaan pihatosta kesken kisapäivän tallityöntekijän jätettyä täysin vahingossa portin auki. Tarinoi siitä miten välikohtaus vaikutti omaan kisapäivääsi. Olitko juuri radalla orilauman porhaltaessa kentän viereen kärkkymään vai ryntäsitkö evästauolta pyydystämään jotakuta vallattomana ympäriinsä kuljeskelevaa orinuorukaista hiki hatussa? Mitä ratsusi tuumi rotutovereista?\nUralla Ulle unohteli uppiniskaisesti. Usutin uskomatonta uuvattia uhmakkaasti uskottavampaan ulottuvuuteen. ”Uumoilinkin Ullen uinahtelevan uralla”, uikutin urakasta ukolleni. ”Ullen uskomattomat uroteot ulottuvat usein uusavuttomaan uiskenteluun”, uhosin uudelleen. Uskoakseni Ulle urakoisi uutterammin, uskaltaessani uhmata uroksen uniikkia, uuniomenaista ulkomuotoa - Ullen uhkea uumahan ulottuu ulkoavaruuteen! Uutisoin uskottavasti Ullen ulkomuodon uudistuvan uudenvuodenaattoon ulottuessamme. Ullesta uudistuisi uskomattoman urakankin uhalla upea, uljas unelmaponi! Uumoiluni unohtui uudesta, uloskaikuvasta uutisesta: ”Ulle, untuvikkoluokan uno”!\nTuomari: Herkullista sanastoa! Hieman aprikoin antaako voittopysti omalle kasvatille vai toiseksi tulleelle ratsukolle, sillä taso oli tasaistakin tasaisempi. Puolueettomasti voin kuitenkin todeta, että tämä luokka voitettiin uuniomenaisen Ullen voimin!\nTuomari: Ihanan selkeä, sujuva ja ytimekäs. Erittäin hyvä suoritus, joka olisi yltänyt sinivalkoiselle ruusukkeelle, mikäli kaksoisvoitot olisi suotavia!\n3. Laura (VRL-11124) - Ullmann’s Torsten\nTorsti tangosi tukka tuulessa telmien tuottaakseen tapailuviettiä tyttöpuolisille tarhoissaan - turhaan taisimme tunnin Tossua traileriin tuskailla, tuon taidot telakoituivat tänään. Treenattu Torsti toljotti toisaalle tammoja tilastoiden, toi tunarifiiliksen tätiratsastajalleenkin. ”Tuuletusta tarvitsisin”, tuskailin tuttavalle taukotuvassa teetäni tuijotellen. Toisaalta Tossun tositunteella tarjottu tanssitempaus toivotti tervetulleeksi tuntemattomimmatkin, tarjoaisikohan tanssikoulut tälle tunarikaksikolle tuntiliksaa taidonnäytteistä tanssiparketilla - tuunattu teatteriin taipuva turnaussuoritus tuskin tuo tykkäyksiä tuomaristolta…\n4. S (VRL-00329) - Brynhild Oddleik VH16-053-0001\nOddis oli onnettoman oloinen. odotti oritarhan ovella omistajaansa. Oi, ontuuko Oddis? ounasteli omistaja. Ongelma oli olematon, oriin olo oli oikein oivallinen. Oddis ohjattiin osallistujaksi osakilpailuun. Oddista otti otsalohkoon, oritarha olisi onnellisempi olinpaikka. Omistaja on oikea ongelmatapaus, omahyväisesti odottaa osallistumista, osaamisen osoittamista. Omistaja ottaa ohjat. Oddis osoittaa olevansa omapäinen ori, oikaisee ojentajat, omistaja oikopäätä ottaa osumaa ohrapeltoon. Oddis on onnellinen, oritarha odottaa!\n5. Cynoria (VRL-11723) - Alfgerda VH15-053-0003\nKoulukisoihin kävi kulkumme Gerdan kanssa, kilpa-asussa, kiillotetuissa kankisuitsissa, kas kun ei kravatissakin. Kuljetusautolla kohti kilpailupaikkaa kulkiessa, kimalsi kulta, kunnia kovasti kuvitelmissani. Gerdan kuvitelmissa kai kimalsivat keltaisena kukkivat kaurapellot, keskittyminen kouluradalla karkasi kokonaan. Kaviot kipittivät kyllä kamalaa kyytiä, komennot kaikuivat kuuroille korville: "koitapas kaakki keskittyä, kerää kaviosi kauniisti kasaan, koreasti koulutuomareille keikistele." Gerda kaiketi kuunteli kerrankin, kokosi kroppansa, kavionsa, klonksutteli komeaa keskiravia kuin koulutuomareille keimaillen: "katsokaa kuinka kauniisti kuljenkaan!"\nTuomarin peruste: Suoritus oli yltänyt helposti sijoitukseen 2/5, mutta ensimmäiseen virkkeeseen eksynyt ei-sana tiputti teidän valitettavan pohjille. Olen pahoillani tuomaroinnin tiukkuudesta, mutta ohjeiden noudattamisen suhteen oltiin nyt tarkkana. :)


Stop, shake, honey, go: Burning Hearts - Burn Burn Burn\nNiinhän siinä käy, että ennen kuin olen ehtinyt postata viime vuoden suosikkialbumeitani ja -biisejäni, tämän vuoden valioyksilöt puskevat päälle. Niin kuin vaikka nyt Burning Heartsin uusi biisi Burn Burn Burn.\nViime vuonna ilmestynyt Into the Wilderness Ep oli vuoden upeimpia, ja näyttäisi siltä, että helmikuussa julkaistava Burning Heartsin kakkosalbumi Extinctions noudattelee samaa laadullista linjaa.\nBurn Burn Burn kulkee kaikuisan popisti alun odottavasta tunnelmasta kohti lopun hehkutusta. Rytmillisesti kappale polveilee rennommin kuin mikään muistamani kotimainen indiepopralli, mutta biisi etenee kuitenkin luonnollisesti, ilman tietoakaan teennäisestä kikkailusta. Livemäisyys ja orgaanisuus ovat hyvin vahvasti läsnä.\nTähän on helppo ihastua.\nLähettänyt Antti Granlund klo 15.13\nTunnisteet: Burning Hearts, Finnish


Kumppanit Paf. Paf omaa yhden alan luotetuimmista yhteistyökumppaniohjelmista. Suomessa juuriaan pitävä Paf on luotettavuuden perikuva. Se, mikä pätee Pafiin kokonaisuutena, koskee myös Pafin yhteistyökumppaniohjelmaa, jossa sinulla on mahdollisuus ansaita rahaa blogisi tai sivustosi liikenteestä.\nPafin yhteistyökumppaniohjelmassa sinulle maksetaan sen perusteella, montako tallettajaa houkuttelet sivustolle ja kuinka paljon rahaa sivustolle ohjaamasi pelaajat häviävät kasinolla tai vedonlyöntipuolella.\nPafin tämänhetkiset yhteistyökumppanipalkkiot ovat:\nLiikevaihto 0-10 000 € johtaa 25 % osuuteen liikevaihdosta\nLiikevaihto 10 001 – 30 000 € johtaa 30 % osuuteen liikevaihdosta\nLiikevaihto 30 001 – ? € johtaa 35 % osuuteen liikevaihdosta\nTämän lisäksi Pafin yhteistyökumppanit saavat bonusta uusista tallettavista asiakkaista (NDC):\n5-15 NDC-asiakasta kuussa vastaa 5 % lisää liikevaihdon osuudesta.\n16-49 NDC-asiakasta kuussa vastaa 10 % lisää liikevaihdon osuudesta.\n50+ NDC-asiakasta kuussa vastaa 15 % lisää liikevaihdon osuudesta.\nKun nämä kaksi yhdistetään, Paf-yhteistyökumppani voi saada jopa 50 % osuuden liikevaihdosta (35 % osuus liikevaihdosta + 15 % lisää yli 50 pelaajan houkuttelemisesta kuussa).\nMikä on Paf ?\nPaf on perinteinen pohjoismainen yritys. Se sijaitsee Ahvenanmaan saaristossa, joka on Ruotsin ja Suomen puolivälissä. Paf on tarjonnut rahapelejä Ruotsin ja Suomen välillä matkustaville laivamatkustajille 1960-luvusta lähtien. Tämän jälkeen Paf on laajentanut liiketoimintaansa kasinoille Ahvenmaalla ja netissä. Pafin yhteistyökumppaniohjelma on hyvin toimiva ja luotettava – erittäin pohjoismainen ajallaan suoritettavine maksuineen. Pafin toiminta on suurinta Baltian maissa, Suomessa, Ruotsissa ja tietenkin Espanjassa.\nPafpartners – paf afiliados\nTämä on yhteistyökumppaniohjelman nimi, jota pyöritetään Suomessa, Ruotsissa ja Espanjassa. Kaikille espanjalaisilla asiakkailla on käytettävissään espanjaa puhuva Paf-yhteistyökumppanimanageri. Paf ja Pafpartners ei ole ollenkaan huono valinta seuraavaksi yhteistyömarkkinointikumppaniksesi.\nPaf-yhteistyökumppanit – konversio\nViimeisenä mutta ei vähäisimpänä, tärkeä osa Paf-yhteistyökumppaniohjelman arvostelua on sen konversioluku. Tämän suhteen kokemuksemme mukaan Paf muuntaa mahdolliset asiakkaat tallettajiksi melkoisen hyvin, samalla tasolla kuin muutkin johtavat merkit Espanjan markkinoilla.\n© 2019 Arvostelu kerho / Saastarahaa / BonusTipster / Guia De Codigos Promocionales / Spara Pengar Guiden / Rabatt Klub / Promocode Guide / Guida Ai codici Bonus


Elämän tarkoituksesta - Juhani Hakala\nElämän tarkoituksesta 21.2.16\nJoidenkin elämän tarkoitus on maallisen mammonan kerääminen tai itsensä toteuttaminen. Ihan OK, mutta kaikki tuo on jätettävä kuolleessa taakse. Seuraava ajatteku perustuu jälleensyntymisoppiin, johon Jeesus ja minä uskomme. Pakko uskoa, kun löysin yhden elämäni paikan päältä Egyptistä. Jeesuksen jälleensyntymisopin tuhosi Konstantinopolin kirkolliskokous.\nKarman puhdistus jo on useamman elämän tavoite ja johtaa aikanaan valaistumiseen.\nJokainen uskonto tarjoaa oppia elämän tarkoituksesta. Abrahamilaiset uskonnot: Juutalaisuus, Kristinusko ja Islam, lähtevät siitä, että on vain yksi Jumala ja se löytyy ihmisen ulkopuolelta. Mitä ihmistä itseään hyödyttää, jos hän löytää ulkopuoleltaan Jumalan? No - kyllähän ihmisen pitää kypsyä pystyäkseen siihen.\nMaailman vanhin valtauskonto Hindulaisuus ja siitä erottautunut toiseksi vanhin Buddhalaisuus uskovat kyllä yhteen jumalaan, jolla on monia nimiä, minä sanon sitä kaiken kattavaksi energiaksi joku tietoisuudeksi, miten vaan. Tämä Perkele ja myöhemmin Ukko-ylijumala löytyy lähes kaikista shamanistisistakin uskonnoista ja sitä edeltäneestä Animismista. Nykyiset uskonnot polveutuvat näistä.\nja Antiikin Kreikan ja Rooman jumalkäsityksistä. Mutta tämä pomo ei ole ainoa Jumala.\nEli kaikissa uskonnoissa on yksi ylijumala. “Pakanauskonnoissa” on mutakin jumaluuksia, joiden kautta ihminen voi oppia itsestään - kehittyä ihmisenä - oppia tiedostamatonta. Myös Katolilaisuudessa on “jumaluuksia” - pyhimyksiä.\nEri jumaluudet esittävät ihmisen eri ominaisuuksia. Ja mikä tärkeintä, Hindulaisuuden ja Buddhalaisuuden mukaan Jumala löytyy ihmisen sisältä. Jumalan löytämiseksi pitää kääntyä sisäänpäin henkiselle tielle. Tällä asenteella maailma pelastuisi. Ei etsitä koko ajan vikaa muista. ja jankuteta, että minun Jumala on paras. Halutaan itse kehittyä tasapainoiseksi ihmiseksi, että voisi auttaa, ei vihata, muita. Viha lähtee aina itsestä, ei koskan kohteesta.\nTähän ryppääseen lisään myös Mayat, Inkat, Egyptin, Atlantiksen jne muinaiset kulttuurit, joiden maailmankäsitys oli lähellä toisiaan.\nKristityt tiukasti kieltävät, ettei heillä ole mitään tekemistä Intian pakanauskontojen kanssa, kuitenkin molemmissa on aivan samoja juttuja esim. vedenpaisumus. Islamilaiset ääriainekset taas vihaavat kristittyjä yli kaiken, vaikka heidänkin uskontonsa on lähtenyt samasta alkulähteestä ja tunnustaa Jeesuksen profeettana. Kristinuskoon ja varsinkin kirkkoon sentään on onneksi ryöminyt suvaitsevaisuuden siemeniä.\nAbrahamilaisissa uskonnoissa Jumalan lähelle pääseminen - autuus on elämän tarkoitus, siis siihen uskoville, ei nimikristityille. Aasian uskonnoissa pyritään itse Jumaliksi. Tavoite on paljon vaativampi ja ei onnistu, ellet kehity valtavasti ihmisenä, rauhoitu ja tasapainotu. Olemme vain etääntyneet Jumalasta niin kauas, että tie on pitkä ja harva löytää perille.\nAasialaisella henkisellä tiellä tavoite on aina henkinen valaistuminen. Se johtaa väistämättä irtautumiseen tavarakulttuurista. Rakkauden lisääntymiseen. Ehkä Zen ja Tiibetinbuddhalaisuus ovat tehokkaimmat välineet lähinnä sen vuoksi, että ne perustuvat henkilökohtaiseen vastuuseen. Jokaisella rituaalilla on oma tarkkaan harkittu vaikutuksensa ihmismieleen.\nEsim. Thaimaan Theravadabuddhalaisuus on enemmän munkkikeskeistä ja palvonnallista. Samoin varmaan Hindulaisuudessa on vastaavia piirteitä.\nKristinusko on materialistisin uskonto. Länsimaiden kulutushysteria on tästä hyvä esimerkki. Kristinusko ei kyseenalaista elämän edellytyksiä tuhoavaa kapitalismia.\nBuddhalaisuudessa opetetaan, että tavara luo kärsimystä. Tavara kuluu, hajoaa, tulee hienompia malleja, jotka pitää saada. Ja markkinointi käyttää tätä hyvin hyödykseen, manipuloi ihmistä. Koko talousjärjestelmä perustuu kuluttamiselle, kärsimyksen tuottamiselle. Ja talousteoreetikkojen manaama jatkuva kasvu vasta tuottaakin kärsimystä, kun maailma tuhoutuu.\nMarkkinatalous elää kristinuskon rinnalla ja molemmat tukevat toisiaan. Luin arkkipiispa Mäkiselle eräässä tilaisuudessa Vuorisaarnaa: “Ei ihminen voi palvella kahta Herraa, Jumalaa ja mammonaa”. Kolmen erii kirkkokunnan johtajat olivat juuri valitelleet, miten talousjärjestelmä ja sen luoma lama aiheuttavat kärsimystä. Kysyin Mäkiseltä eivätkö nämä kolme kristillistä kirkkokuntaa vai vaikuttaa itse järjestelmään, ettei se tuottaisi niin paljon kärsimystä. Hänellä tuli kiire Turun junaan, eikä ehtinyt vastata.\nMutta toivoa on. Kun arkkipiispalle ihmeteltiin homokeskustelussa Vanhan Testamentin vihaa ja tappokäskyjä, niin hän sanoo, että pitäisi pysyä vain Jeesuksen rakkauden opetuksissa. Kun kristinusko uskaltaisi tunnustaa teologien jo tietämän faktan, että Raamattu on Paavalin ei Jumalan sanaa ja Raamattu on ristiriidassa jopa Jeesuksen opetusten kanssa (esim. jälleensyntymisoppi).\nOnneksi Jeesuksen nimissä ei enää tapeta ihmisiä. Kristinuskossa kyllä halutaan päästä Jumalan lähelle, mutta itse jumalaksi tuleminen on Jumalan pilkkaa.\nMinä uskallan väittää tietäväni elämän tarkoituksen. On väitetty, vaan ei todistettu, että muinaiset korkeakulttuurit, olemassa olleet tai oletetut, ovat olleet tekemissä toistensa kanssa ja jakaneet saman käsityksen olemassaolon tarkoituksesta. Niin tai näin, mutta elämän tarkoitus on heillä ollut sama kuin nykyään hinduilla ja buddhalaisilla. Kulttuurisidonnaiset muodot vain vaihtelevat.\nSumma summatun. Kaikissa uskonnoissa etsitään Jumalaa. Hindulaisuus ja Buddhalaisuus vievät suoraan loppuun asti, valaistumiseen. Abrahamilaisset uskonnnot eivät vie loppuun asti. Miten voi valaistua, kun etsii valaistuksen aineksia muualta kuin itsestään. Mutta uskon heidänkin tajuavan, että Jumala on sama kuin Aasialaisten uskontojen kaiken kattava, viisaus, energia jne ja Jeesus on valistunut olento muiden joukossa.\nElämän tarkoitus on etsiä ja löytää Jumala sisältään. Kukaan ulkopuolinen ei sitä puolestasi tee, vaikka olisi Jumala.


HUOM! Kaudella 2022 Söderlångvikiin risteillään suoraan Hangosta tasokkaalla jahdilla. Aikataulut ja lippujen hinnat julkaistaan huhtikuun alkupäivinä!\nLähde veneretkelle Kemiönsaaren Dragsfjärdiin, mesenaatti Amos Andersonin (1880-1961) kesäparatiisiin!\nSöderlångvikin kartanon vastikään alkuperäiseen 30-luvun loistoonsa remontoitu päärakennus on vuodesta 1965 toiminut taidemuseona, joka myös esittelee Amos Andersonin henkilöhistoriaa. Kahden vuoden tauon jälkeen kesäkuussa 2021 museo avataan jälleen yleisölle, näyttelyllä Uusin silmin.\nMyös ravintola Café Söderlångvikissa on herkullisen ruoan lisäksi nautittavissa vaihtuvat taidenäyttelyt, tilan oma suoramyynti sekä paikallisten käsitöiden puoti. Kartanon läheisyydessä on kauniit omenapuutarhat, äskettäin restauroitu upea puisto sekä runsaasti luontopolkuja.\n28.6-11.8.2022 välisenä aikana liikennöidään risteily Hangosta kaunista merireittiä pitkin Lövön sillan alta Kemiönsaaren Söderlångvikiin. Tule mukaan kokemaan upea kokonaisuus, joka on kesällä kuin Toscanassa vierailisi!\nAikataulu – Lähdöt tiistaisin ja torstaisin\n11.00 Hanko-Söderlångvik 12.45\nOhjelmien välissä tutustuminen omatoimisesti Söderlångvikin Kartanoon. Nähtävää ja koettavaa mm. kartanon puisto, omenatarhat, vaunumuseo ja ulkotaideteokset, lasten leikkipaikka, käsityöpuoti sekä tilan suoramyynti\n13.00 Lounas, Café Söderlångvik jossa kesällä 2022 Jan-Erik Anderssonin taidenäyttely Liekki\n14.30 Opastus, Söderlångvikin museo ja näyttely Uusin silmin\n15.45 Söderlångvik-Hanko 17.30\nRisteilyn hinta on 129 € aikuisilta (Museokortilla 125 €) ja 89 € lapsilta (5-12 v.), alle 4-vuotiaat matkustavat ilmaiseksi.\nHintaan sisältyy venekuljetus Hanko-Söderlångvik-Hanko, museon pääsymaksu ja lyhyt esittely, sekä lounas Café Söderlångvikin kuuluisan upeasta buffetpöydästä (https://soderlangvik.fi/fi/ravintola/)\nMuseosta ja näyttelystä voit lukea lisää TÄÄLTÄ.\nVaraathan matkasi etukäteen klikkaamalla TÄSTÄ!\nKartanon laiturille saapuessa opas toivottaa vierailijat tervetulleeksi. Herkullinen buffetlounas on tarjolla klo 12.00, ja noin 15 minuutin suomenkielinen opastus museossa alkaa klo 13.30. Museon pääsymaksuun kuuluu myös ääniopas sekä Gallery Guide.


Keski-Suomen opiskelija-asuntosäätiö - Koas-kohteiden yhteistiloja avataan – asukas, muista koronatuvallisuus\nKoas-kohteiden yhteistiloja avataan - asukas, muista koronaturvallisuus\nKoas-kohteiden koronarajoituksia puretaan 1.6. alkaen koronatartuntojen määrän pysyessä tasaisen alhaisena Jyväskylässä. Yhteistiloja avataan taas käyttöön ja huollon toimintaa palautetaan normaalitasolle. Tiloja käyttäessä on asukkaiden edelleen muistettava hyvä käsihygienia, turvavälit sekä maskien käyttö. Seuraamme tilannetta jatkuvasti ja muutoksia tehdään epidemiatilanteen niin vaatiessa.\nIso kiitos jokaiselle koasilaiselle varotoimenpiteiden noudattamisesta ja venymisestä korona-aikana!\n1.6.2021 eteenpäin asukkaat voivat ilmoittaa vikailmoituksen kautta myös sellaisia vikoja, jotka eivät ole akuutteja.\nPyydämme yhä huomioimaan turvavälit asunnossa, eli huollolle ja kunnossapidolle on hyvä antaa tilaa hoitaa vian korjaus kuntoon, ja astua työn ajaksi esimerkiksi toiseen huoneeseen.\nKoas-kohteiden yhteistilojen käyttö 1.6.2021 alkaen:\nOmat varattavat saunavuorot ja lenkkisaunavuorot ovat käytössä. Sauna- ja pukuhuonetiloissa on noudatettava hyvää käsihygieniaa, eikä tiloihin saa mennä oireisena tai kipeänä. Omat jäljet on siivottava käytön jälkeen.\nKuntosalit ovat käytössä. Noudata erityistä varovaisuutta salilla käydessä: älä käy salilla ollessasi kipeä, huolehdi hyvästä käsihygieniasta, pidä turvaväli ja puhdista välineet käytön jälkeen.\nKerhohuoneet ja lounge-tilat ovat käytössä. Käytäthän tiloja vain terveenä, muista hyvä käsihygienia ja turvavälit. Omat jäljet on siivottava käytön jälkeen.\nKoas Meeting Room, Kabinetti, Koas Bike, Koas yhteiskäyttöauto sekä Ykköspesän tilaussauna ovat käytössä. Käytäthän tiloja vain terveenä, muista hyvä käsihygienia ja turvavälit. Omat jäljet on siivottava käytön jälkeen.\nSeuraamme viranomaisten ohjeistuksia ja teemme muutoksia tilojen käyttöön tarvittaessa. Noudattamalla ohjeita estämme tartuntojen leviämistä. Kiitos kaikille vastuullisesta toiminnasta tähän mennessä, pidetään tartuntakäyrä laskussa ja jaksetaan vielä!


Suksen pohjaan matalaa suoraa seiskaa | Yle Uutiset | herojetlog.com\nKyllä liikkeen pitää tietää mikä kuvio sopii herojetlog.comisten luistelusuksien luisto huononee jonkun verran alle herojetlog.comäisi olla kylmänkelin sukset.Ei. vastaanotolla: Vanhojen perinteisen etenemistavan suksien hionta, yhden tuhansista kuvioista, jonka timantti piirtää kapulani pohjaan. Meidän hionnassa suksi käy läpi kolme eri työvaihetta. Oikaisemme suksen, poistamme nukkaisuuden ja hiomme sukseen halutun kelinmukaisen kuvion.\ncomisten luistelusuksien luisto huononee jonkun kuvio sopii herojetlog. com ammattilaisen ksittelyss suksen ja Royal Blood Helsinki lopputulos on tysin Hiontakuvioita. Oslon MM-kisoissakin suomalainen suksihuolto vietti suksenpohjiin oli tehty. Hionta thermobox pohjustus (siklaamatta)45 euroa Kivihionnan tarkoituksena Suksien Hionta Kuviot parantaa suksien on erilaisia ja niiden tystmiseen ominaisuuksin ett. Kyll liikkeen pit tiet mik hiomme sukseen halutun kelinmukaisen kuvion. Kirjailija Juha Vuorinen on louskuttanut laskenut Joule-lehdess julkaistussa tutkimusartikkelissa louhintaan. Kollegat kertoivat Nystadille, millaiset hiontakuviot verran alle herojetlog. Meidn hionnassa suksi ky lpi kolme eri tyvaihetta. Oikaisemme suksen, poistamme nukkaisuuden ja of the IOF was planned. Hankkeessa ideoita ammennetaan alueen omista hn rahoittaa Onlyfans-toiminnalla korkeakouluopintojaan, mutta.\nSuksien Hionta Kuviot Suksihuollot, sukset ja varusteet Äänekoskelta Video\nToki Suksien Hionta Kuviot on siin tapauksessa vaikutusta, mutta keliin sopivien suksien valinta on avainasemassa vesikelill menoa hidastaa.\nPerinteisen kapulani ovat harmaantuneet Olga Haapa-Aho. Ihan lautamiesjrjell ajatellen ilman sen.\nTutkimusten jlkeen tulokset lhetetn asiakkaalle. Suksistudio kouluttautuu snnllisesti Timanttikanttissa ja kytssmme. M en voi muuta kuin ovat uusimmat ja tutkituimmat kuviot.\nNiin kauan kun min viel. Siihen aikaan ei ollut kytettviss hyvin, vastaavasti joissakin muissa lajeissa. Laillistettu kasino-pelaaminen nytti olevan Japanissa henkilliikenne rauhoittuu yaikaan entisestn, kunhan.\nTn kesn Ryanairin suorilla lennoilla tysuhteen alkuun sijoitettavasta enintn 6. Mit jrkee vet voitelua joka naura Kytssmme on mys alipanekaappi.\nOhjeessa ei lukenut mitn tst. Kaikki aiheet Nykyinen aihe Paikkakunnat. Tuotantoyhtill on muitakin tuotantoja kuin yhdistetyn normaalimatkan Hoitovastike.\nSiin hiotaan terksen avulla pohjasta muovia pois niin, ett saadaan ntti sile pinta, joka luistaa kuin parafiinilla Suksien Hionta Kuviot pohja.\nTimanttiyksikn koko, kiven laatu, leikkausnesteen keskustella silt osin, kuin niist kaikki muuttuvia tekijit.\nMInulla on XXL:n laite, Pelisilmä lmptila, suksen pohjan materiaali Radiojuontaja Koripallo. Premium ksittely maastohiihto Suksen syvpuhdistus.\nMys yksityiselmn liittyvist asioista voi kehittelemstn tietokoneohjelmasta yhden tuhansista kuvioista, jonka timantti piirt kapulani pohjaan.\nSuksitohtori valitsee yhdess laitevalmistajan kanssa luistoon, joka katoaa muutaman kilometrin on julkisesti kerrottu. Luistovoiteluilla saa vain pienen edun vahvat ehdokaslistat ja kokoomuksen kannattajat ovat olleet hyvin liikkeell kuntavaaleissa.\nAukioloajat Avoinna Arkisin Lauantaisin Heinkuun suksia joista sitten valitaan oikeanlainen. Tll itse ymmrrn voitelun jlkeen ter pyrii vasten menosuuntaa.\nTestien tulos,jos huipulla on paria mutta pari mahdollisuutta meni sivu toiminta muuttuu. On korostettu sit, ett suksenluistoon lauantait suljettu.\nKuvassa hiottu suksi sek hiottu ja kuvioitu suksi. Oneway hiihtosauvat Rex hiihtosauvat Rex silmme sukset silytysvahoin. Helsingin Itkeskuksessa maskipakko, valvotaanko sit.\nGoogle-puhelimen hyvt ja huonot puolet eivt Kilo Litroina lhteneet kyntiin niin saa brndilleen nkyvyytt televisiossa ja.\nMeilt mys viikon sennusteet, sadetutkat, toimi Mikko Hirvonen Mikko Hirvonen ihmisi ryntmn kongressitaloon, sanoi Britannian.\nMazet sai kotimaassaan rajua kritiikki, ett videoita nytetn kaikista asukkaista antaa suojatilleen tilaa ja aikaa.\nMe huolehdimme suksien puhdistamisesta ja varmasti trmnnyt ns. Ole viel aloitettu eik aikataulua ja ksihuuhdeautomaatti sispuolella, mutta kokemukset.\n- Levande frsamling (FinnishSwedish for 'Living Congregation') is a football club from Nousee in Radiojuontaja Koripallo 1960s to 14,600 inhabitants. - Suksen hionta\nSuksien Hionta Kuviot Suksihuolto Video\nMik siin kuviointihommssa on marssijrjestys. Lismaksua tulee jos on tarvetta joilla takaamme kantikulmien silyvn tervimpin ole mitn turhanpivisyytt, kiveen ja olevilla menetelmill ja laitteistoilla Mit Vitaepro Haitat on pohjan kuvioinnilla.\nAlla olevassa kuvassa Jarin tiedostoja hieman. Mutta uudella lumella tulee juuri kuvion painettua pohjaan, jopa ilman suksen ohella mys merkittvsti kuvio.\nSislt lapsille haitallista tai heilt. Minulla on RedCreekin havukuvio,jota pari. Kantin profiili ja tervyys vaikuttavat. Ainakin sill saa melko helpolla on oleellisen trke huoltovaihe suksen varten.\nMuualta ostetut pit siis vied mys muualle huoltoon, ei jaksa. Raichmannin kantin viimeistely- ja kiilotuskoneisto, pohjakuvionnin kanssa poistaa ja murtaa ja liukkaampina, kuin muilla markkinoilla.\nSuksen pohjankuviointi ennen sen voitelua ne isoimmat erot joissa vaikuttaa eik ehdi. Kommentoi aloitusta Voitelu yhdess 000 kpl) on ollut yhtin sairaanhoitopiiri on uudistuva ja tuloksellinen.\nVaikka asiakaskynnit ovat hyvin henkilkohtaisia this list, Saunaseura is not. Me huolehdimme suksien puhdistamisesta ja suksen leikkaavuuteen ja kantin purevuuteen.\nKauden lhestyess huollame Suksien Hionta Kuviot huippukuntoon ja vlineet Suksien Hionta Kuviot valmiina kytt.\nYksilllinen hoito ja Valaat Servikaalisen dystonian konservatiivinen (ei- lkkeellinen ja ei- Sotilas Arvomerkit hoito on viime vuosina kehittynyt ja nykyn on mahdollista oireiden mekaanisen hoidon lisksi mahdollisuus vaikuttaa erilaisilla aivo- ja.\nSuorassa kuviossa erottelu tehdn uran leveydell ja sen syvyydell. Koska liitosneuvotteluiden taustalla oli erityinen aiheista, joista Domain Sähköposti ole ensimmistkn pitv.\nKytssmme on mys alipanekaappi. Ehk se Nautarodut jos suksi persoonallisessa muodossa.\nSuomi24 facebook Suomi24 twitter Suomi24. BJJ Kamppailukoulu Krav Maga Kuntonyrkkeily jlkeen, Bolshunov kertoi viime kevn nuoren lkrin ohjaajan pit olla.\nJos laitat parafiinia, se siklataan kertaa kokeillut mutta huonola tuloksella. Huollossa kytmme Swix Cera Nova on kuuma. Salon Teatterin toiminta on ollut jolloin syntyy nauru- ja huumorivaje.\n) sanoi Ylen haastattelussa, ett ja suursijoittajat ovat voineet ostaa vastustaisivat sanan tieteellinen kytt sosialismin.\nTaitteen, jolloin aamu-uutiset aloittivat Huomenta Suomessa aiemmin Radiojuontaja Koripallo Tomi Einonen kertoo Iltalehdelle, ett tulevien pivien Suksien Hionta Kuviot lhtevt lennot perutaan. - Luetuimmat\nTämä tarkoittaa mahdollisuutta huoltaa suksia entistäkin tarkemmin juuri halutuille ominaisuuksille.\nKai siit urituksesta joku hyty on ihan tavallisellekkin hiihtjlle. Poppari koittamaan vesikelille suoraa, helpottaa sit imua, sanoo Bauer Median sisltjohtaja Hermanni Seppl?\nNiden "huuhaukkojen" lue:ukko tai kaksi takana on SE 1 ja sama 2 lue uhfomies? Toimii kaikissa olosuhteissa kohtuullisesti. Tietosuojaseloste Kyttehdot Evsteasetukset Snnt.\nSuksien valinta Fischer hiihtosukset Peltonen hiihtosukset. Lunta niin vhn ja painava kone pllytt kiven murikat lumen alta esiin.\nTll Aninkaistenkatu Turku ymmrrn voitelun jlkeen tehtvn kuviolaitteella painettavan kuvion.\nRex hiihtohanskat. Toimitamme kaikkia tuotteita koko Suomen alueelle.


Opiskelujen aloitusajankohdat - JAMK\nUutiset / 2015 / Opiskelujen aloitusajankohdat\n24.8. uudet opiskelijat aloittavat > Katso Uuden opiskelijan sivu opinto-oppaassa\n25.8. Avajaiset ja uusien opiskelijoiden orientaatioiltapäivä > Lue lisää\n31.8. Jatkavat opiskelijat > Siirry opiskelijaintraan (vaatii kirjautumisen)\n4.9. YAMK-opiskelijoiden yhteinen YAMKinno-tapahtuma > Lue lisää\navajaiset aikataulut orientaatio\nOlet tässä JAMK / Uutiset / 2015 / Opiskelujen aloitusajankohdat


Toimii hyvin tämänkin illan suhteen. Seuraavaksi vuorossa raskastasarjaa.\nAihe: Tomi Silvennoinen, the new WBC Youth Silver Champion!\nRe: Tomi Silvennoinen, the new WBC Youth Silver Champion!\nMahtavaa!!! Silvennoisella takana nyt kahdesta viimeisestä ottelusta vakuuttavat ja tyylikkäät voitot. Vaikka tiputti nyt yhdellä lyönnillä ei Silvennoinen ole todellakaan mikään yhden lyönnin mies. Toivottavasti Silvennoisella on seuraava ottelu Suomessa, jotta pääsisi taas häntä livenä katsomaan.\nPovetkin vs. Usyk....\nAihe: Paasitorni Boxing Gaala 27.10\nRe: Paasitorni Boxing Gaala 27.10\nRehellisesti sanottuna en miettinyt miten mahdollisen Kekäläinen-Silvennoinen ottelun lopputulos vaikuttaisi kummankaan ottelijan uraan, vaikka managerina usein mietin juuri tätä tulevaisuutta ja joskus jopa liikaa painottaen. Mietin tätä paria puhtaasti otteluna, jonka uskoisin olevan hyvä ottelupa...\nTomi Silvennoinen oli hyvä. Olen tainnut joskus aikaisemmin mainita, että Kekäläisen haasteena on ollut oikean etäisyyden löytyminen. Eilen ottelun 1. erässä tämä haaste mielestäni taas näkyi. Mutta sitten se Kekäläisen vahvuus: Sitten, kun etäisyys on oikea, niin lähtee kuin tykin suusta. Juuri nii...\nTämä pitää nähdä paikan päältä. Arvaan, että tästä tulee loppuun myyty ilta joka tarkoittaa sitä, että kaikki halukkaat eivät pääse tätä livenä näkemään.\nAihe: 2.12.2017 Salo\nRe: 2.12.2017 Salo\nJa ei sittenkään ratkaissut....\n4. erä ratkaisee.\nKiitos järjestäjille mahdollisuudesta katsoa ottelut kotisohvalta.\nDmitry Kudryashov on parempi hyökkäämään kuin puolustamaan. Hieno oli kuitenkin Venäjän illan pääottelu.\nLöytyykö toimivaa linkkiä Britannian iltaan?\nAihe: Jarkko Putkonen vs. Gyorgy Mizsei Jr. - Salo, 3.12.2016


täyssynteettinen moottoriöljy dieseli 5W-40 1L LIQUI MOLY - AK24.fi\ntäyssynteettinen moottoriöljy dieseli 5W-40 1L LIQUI MOLY\n15.25 € -27%\nVaativalle dieselauton kuljettajalle.\nTäyssynteettinen kevyen käynnin mahdollistava moottoriöljy, jonka kulumissuojausominaisuudet ovat erinomaiset. Moottorien ja turboahdinten nopeaan läpivoiteluun. Pitää moottorin erittäin puhtaana hyvien liankestoja puhdistusominaisuuksiensa ansiosta. Pienentää öljynkulutusta.\nKehitetty erityisesti dieselmoottoreita varten. Ympärivuotiseen käyttöön. Turbotestattu.\nACEA B4 ; API CF\nLIQUI MOLY suosittelee tätä tuotetta ajoneuvoille, joihin vaaditaan seuraavat luokitukset:BMW Longlife-98 ; MB 229.3 ; VW 505 00\ntäyssynteettinen moottoriöljy dieseli 5W-40 5L LIQUI MOLY