Tervetuloa Koneeseen — Näytös 8 | Klaanon\n8.8.2020 Avde\tKommentoi\nVuosisatoja ennen tietoisuutta\nhttps://meri.klaanon.fi/guardian/Tervetuloa+Koneeseen/act8/Musiikki/11.+Ecco+the+Dolphin+-+Welcome+to+the+Machine+%5BMetatron%2C+ImAFutureGuitarHero%5D.mp3Hän oli aina tuntenut olevansa erilainen.\nEi hän tiennyt miksi. Luoja oli sanonut hänen olevan heistä kirkkain, mutta lapsi ei ymmärtänyt, mitä se todella tarkoitti.\nEi hänen tarvinnut ymmärtää. He vain kulkivat ja saalistivat ja söivät ja kulkivat ja saalistivat ja söivät.\nEnsimmäinen tunne, jonka hän koki avatessaan silmät ensimmäistä kertaa, oli nälkä. Nälkä oli heidän kaikkien yhteinen tunteensa. Se ajoi heitä eteenpäin.\nHe kulkivat ja saalistivat ja söivät. Marssivat samaan tahtiin ja soittivat yhdessä kuorossa. Joskus joku kuorossa meni rikki, mutta kuorolla ei ollut hätää. Hän kyllä kuuli, kun joku ei enää matkannut tahdissa. Hän ei tiennyt, mikseivät muut huomanneet sitä.\n”Sinä, lapseni, olet kauniin kuoronne kapellimestari”, luoja oli sanonut. Lapsi ei tiennyt, mitä se tarkoitti, mutta se oli hänen ensimmäinen muistonsa luojasta. Se ja hänen kasvonsa, kauniit kuin heillä kaikilla. Luoja oli opettanut häntä kuulemaan riitasoinnut ja katkaisemaan ne ennen kuin ne olisivat vaaraksi heille kaikille. Lapsi oli siinä hyvä. Siinä onnistuminen tuntui… hyvältä. Niin hän jatkoi sitä.\nJa niin hän oppi ylpeyden.\nEnsimmäinen kerta oli ollut oikeastaan vahinko. Hänen sisaruksensa kutoivat uusia saaliita seittiin. Hän pysähtyi hetkeksi, kun tunsi tutun mutta silti niin oudon äänen. Nuo olennot eivät menneet samaan tahtiin, eivät lainkaan. Heidän äänensä olivat pelottavia ja sekavia ja täynnä asioita, joita hän ei ymmärtänyt.\nKenties ensimmäinen hänen oma valintansa oli ollut katsoa sen matoralaisen päähän. Se oli vihollinen, saalis, eikä siitä olisi mitään haittaa. Pikku vilkaisu vain, vaikka luoja ei ollutkaan käskenyt tehdä niin.\nHän kurkotti kuuntelemaan matoralaisen syvintä ääntä. Matoralaisen, hän oppi. Sellaiseksi se itsensä ajatteli, mitä se sitten tarkoittikaan. Ja sen sisällä oli niin täyttä!\nHän ei ollut milloinkaan kokenut mitään niin… paljon. Hänen veljensä ja sisarensa olivat yksinkertaisia, kuten hänkin. Hänen luojansa oli liian suuri, että tämän ajatuksia voisi edes koskea.\nMutta tämä pieni olento oli niin täynnä kaikkea.\nHän suorastaan hämmentyi ja hukkasi pian mahdollisuutensa. Hänen ystävänsä olivat jo vieneet saaliin hengen.\nEi hän muistanut yhtäkään yksityiskohtaa olennon sisältä. Hän muisti vain sen tunteen, joka oli kuin uppoaminen johonkin lämpimään mutta jännittävään. Se oli enemmän kuin mitä hän oli koskaan kokenut. Enemmän tuntemuksia, enemmän muistikuvia, enemmän kaikkea. Hän tiesi, että halusi sitä lisää.\nSellaista oli olla utelias. Senkin sanan hän oppi myöhemmin.\nHe taistelivat taas, keskenään. Siitä oli tullut hänelle liian helppoa. He taistelivat paljon, koska heidän luojansa käski. Se vahvisti heitä, luoja sanoi. Niitä, jotka selvisivät. Se sattui, tietysti. Vaikka hänellä oli kova kuori, hänen sisaruksensa pystyivät myös lävistämään sen hampaillaan. Hänellä oli vieläkin kyljessään haava siitä, kun hän oli kohdannut toisen luojan lapsia.\nMutta sinä päivänä hänelle ei maistunut taisteleminen. Hän tunsi ensimmäistä kertaa sääliä, sillä se ei enää hukkunut pelon alle. Hän tiesi, mitä hänen sisaruksensa aikoivat. Hän tiesi niiden syöksyt ja pistot ennen kuin ne tapahtuivat. Hänestä tuntui pahalta tappaa heitä, mutta niin hänen täytyi tehdä.\nMitä enemmän hän teki sitä, sitä parempi hänestä tuli. Mitä enemmän hän löysi uusia mieliä katsottavaksi, sitä parempi hänestä tuli.\nJa niin hän kasvoi vinoon.\nJoskus hän vain jäi pitkiksi ajoiksi jonnekin yksin, ajattelemaan. Hänen sisaruksensa eivät edes osanneet ajatella sellaisia, mitä hän pohti. He eivät ymmärtäisi, eivät ollenkaan.\nAjatus oli kasvanut pikkuhiljaa hänen sisällään. Se tuntui oudolta ja tavallaan kielletyltä. Joltakin, mitä muut ajattelivat: ne, jotka eivät kuuluneet heihin.\nHän oli alkanut ajatella jotain pelottavaa. Jotain kiellettyä. Jotain, mikä piti häntä öisin hereillä.\nHän ajatteli, ettei ehkä ollut me vaan minä.\nMuut eivät koskaan ajatelleet sellaisia. Ehkä he eivät edes pystyneet. He olivat… puolikkaita? Ei heissä ulkoisesti mitään eroa ollut, mutta kuoren alla hän ja muut poikkesivat kuin yö ja päivä. Joskus kun hän oli varma, että kukaan ei ollut läsnä, hän ajatteli salaa minua ja mietti, että kuka minä oikein mahtoi olla.\nHänen luojansa huomasivat sen tietysti nopeasti. He tunsivat hänet kuin hän tunsi sisaruksensa.\n”Olentosi kehittyy nopeasti. Se on utelias”, äänistä terävämpi viilsi. Se kuului hänen luojansa ystävälle. Sille, joka kertoi heille, kun he saivat uudenlaisia sisaruksia: sellaisia, jotka sylkivät happoa tai saivat saaliiden silmät katoamaan. Visorak näki kaksi siluettia alhaalla verkostaan.\nVisorak. Sillä nimellä muut kutsuivat heitä.\nLuojat eivät edes vilkaisseet häntä – he tiesivät katsomatta, että hän oli läsnä.\nLuoja hymähti. ”Lienee eriskummallista sinulle, Chirox. Sinä aina pidät huolen, että luomuksesi ovat vain suunnitelmiesi summia.”\nChiroxiksi puhuteltu luojan ystävä kohautti olkiaan. ”Visorak kehittyy. Kuuntele, Relak hyvä – vilkaise sen pieneen kalloon ja huomaat, että tälläkin hetkellä se kuuntelee meitä.”\nVisorak värisi verkossaan, vaikka se tunne olikin jo tuttu. Se oli ollut hänen elämänsä ensimmäinen tunne. Se, kun luojan suuri ja varma olemus täytti hänet ja paljasti kaikki hänen epäilyksensä ja pelkonsa.\nLuoja hymyili. ”Mikä parasta, lapseni on tehnyt sen kaiken aivan itse. Minä annoin sille ainoastaan avaimen.”\nToinen luojista veti pitkät kätensä puuskaan. ”Kyse on siis vain kokeestasi? Eikö tarkoituksesi ollut varmistaa, että ne eivät ajattele itse? Indoktrinaation mestari, ja mitä vielä?”\n”Ajattele sitä stressitestinä, veli hyvä”, luoja sanoi. ”Vankilan rajat näkee vasta, kun joku pääsee pakoon.”\nVisorak ei tietenkään ymmärtänyt, mistä oli kyse. Monet niistä sanoista olivat tuttuja – olihan hän nähnyt varmasti jo satoja mieliä – mutta hyvin harvalla oudolla sanalla oli merkitys. Hän kyllä tiesi, että luojat tekivät ”kokeita”, mutta hänellä ei ollut aavistustakaan, mitä ”kokeet” olivat. Osa sanoista oli liian pitkiä edes muistettavaksi.\nMutta se sai hänen halunsa oppia palamaan vielä kirkkaampana.\n”Lapseni”, luoja sanoi ja kumartui mahtavana visorakin ylle. ”Vastaa minulle.”\nSe oli ensimmäinen kerta, kun luoja vaati häneltä jotakin sellaista. Se sai visorakin jäätymään kauhusta. Mitä jos hän ei osannut? Mitä jos hän sanoisi väärin?\n”Kyllä”, visorak sanoi. Ei ääneen, niin kuin luoja teki. Ei kirjaimilla, sellaisilla, mitä luoja välillä käytti… vaan merkityksenä. Se ei ollut ”kyllä”, jonka saattoi kirjoittaa, vaan ”kyllä”, joka tuli ymmärtäväisestä katseesta tai sanattomasta sopimuksesta. Ajatus jäi leijumaan tilaan heidän ympärilleen.\n”Olet uskomaton”, hän sanoi, mutta visorakin oli vaikea tulkita, mitä sillä tarkoitettiin. Se ei tuntunut pelkästään kehulta. Luoja katsoi häntä silmiin, tai niin visorak ainakin sen tulkitsi.\n”Pelkäätkö minua?” hän kysyi.\n”Olet luojani”, visorak hätääntyi.\nLuoja laski kätensä lapsensa pään päälle ja vei kynsiään vasten tämän otsan kuorta. Hän ei osannut sanoa, mitä se tarkoitti, mutta se tuntui turvalliselta.\n”Kerro minulle itsestäsi”, Luoja määräsi ja kyykistyi visorakin eteen.\nVisorak epäröi hetken.\n”Olen erilainen”, hän sanoi lopulta, ”kuin sisarukseni.”\n”Niin olet”, Luoja hymyili. ”Niin totisesti olet. Ja olet tehnyt sen aivan itse.”\n”Sisarukseni eivät näe samalla tavalla”, visorak vastasi.\n”Se olikin ainoa asia, joka sinut erottaa heistä”, Luoja sanoi. ”Kerro, lapseni. Olet teistä ainoa, joka kykenee ajattelemaan tarpeeksi laajasti, joten… kuuletko sydämen?”\nVisorak oli ensin hämmentynyt. Sydämen? Hän tiesi, että olennoilla oli sydämet. Ne olivat tärkeitä elämiselle. Kun sydän irrotettiin, olento kuoli.\nJa kun hän mietti sydämen ääntä, hän tajusi, mitä Luoja tarkoitti. Sisarusten kuoron ikuinen tykytys, rumpu jonka tahtiin he marssivat ja saalistivat ja söivät. Heidän sydämensä iskivät samaan tahtiin, ja se kuului aina, vaikka olisi kaukana sisaruksista.\nHän oli tajunnut äänen olemassaolon vasta katsottuaan muiden kuin omiensa päihin. Se oli häirinnyt häntä pitkään. Ne olivat niin täynnä kaikkea, mutta niistä kaikista puuttui jotakin olennaista. Sellaista, mitä ilman ei pitäisi voida elää. Joskus jonkun toisen muistoja katsellessaan visorak oli tajunnut, ettei siellä kuulunut sydäntä.\nHän oli lopettanut muiden mielien tutkimisen viikoiksi sen shokin jälkeen. Onneksi uteliaisuus oli vienyt voiton pelosta.\n”Kuulen”, visorak vastasi. ”Aina.”\nHän ei tullut enää toimeen sisarustensa kanssa. Heillä ei ollut mitään tarjottavaa Visorakille. He vain söivät ja saalistivat ja elivät. Heiltä ei voisi oppia mitään.\nJos hänen sisaruksensa saalistivat lihaa ja verta, Visorak saalisti ajatuksia. Hän oli alkuun tyytynyt rippeisiin – kauhistuneiden, aivan kuolemansa kynnyksellä olevien olentojen mietteisiin. Mutta kun oli kokenut niistä tarpeeksi monta, alkoi kaivata jotakin muuta saalista.\nKun Visorak saalisti, hän saalisti muistoja, unelmia ja ajatuksia, eikä hän saanut niistä kyllikseen. Jokainen mieli, jonka hän raateli oppiakseen sen sisällön, vei hänet askeleen lähemmäksi vastausta.\nKysymys, jonka ratkaisua hän saalisti, oli yksinkertainen.\nTietysti hän tiesi, että oli luojan tekemä, kuten he kaikki. Hän tietysti kuului heidän parveensa, joka eli saalistaakseen ja saalisti elääkseen. Mutta se ei voinut olla kaikki, Visorak huomasi ajattelevansa uudelleen ja uudelleen. Hän alkoi vasta ymmärtää todella kaikkien muiden maailmaa. Heillä oli sellaisia asioita kuten nimiä. He olivat henkilöitä, mitä se sitten todella tarkoittikaan. Miksei hän sitten ollut?\nSe oli kysymys, johon hän tahtoi vastauksen, ja hän etsi sitä ainoalla tavalla, jolla hän osasi: saalistamalla Sydämen tahtiin. Ja mitä enemmän hän oppi, sitä enemmän hän sai voimaa tunnustaa, että oli tiennyt vastauksen kaiken aikaa.\nAinoa asia, joka erotti hänet kaikista niistä olennoista, joilla oli nimet ja unelmat ja pelot, oli se, että nämä eivät kuulleet Sydäntä. Näiden ajatukset olivat usein mieluisia, mutta niiden hiljaiset hetket olivat täydellistä hiljaisuutta. Sellaista, mitä Visorak ei ollut koskaan kuullut edes omissa unissaan.\nVisorak ei ollut enää vain yksi parven monista saalistajista. Luoja oli tehnyt hänestä johtajan. Se oli tullut hyvin luonnollisesti – tunsihan hän jo kaikkien sisarustensa mielet ja sielut kuin omansa. Luoja oli vaikuttanut ylpeältä, kun hän oli ensimmäistä kertaa johtanut uuden saalistusmaan puhdistamista. Se oli ollut iso, kuuma saari, jossa oli ollut vaikea edes pysyä hengissä kovimmassa auringonpaahteessa.\nVisorak oli ohjannut sisarensa kutomaan heille ensin koko saaren ylle niin tiheän verkon, että he saisivat saalistaa auringoilta piilossa. Ikivarjo sai kaikki mielet maistumaan epätoivolta jo ennen niiden saaliiksi joutumista.\nVisorak oli hyvä siinä. Se harhautti häntä jonkin aikaa. Jotakin, mitä ajatella. Jokainen uusi paikka oli uusi henkinen haaste. Jotkin paikat olivat yksinkertaisia ja puolustuskyvyttömiä, mutta paikoitellen parvi kohtasi vertaisensa. Monia suuria valtakuntia oli kaatunut, mutta moni pisti vastaan. Satoja sisaruksia kuoli etelän kiiltävähaarniskaisia sotureita vastaan. Toiset heistä kaatuivat pohjoisen tuhokoneille, joita virtasi Kuolleelta saarelta kaikkialle. Mutta mitä vaikeampia parven haasteet olivat, sitä älykkäämpi sitä johtavasta Visorakista tuli.\nJa älykkyys vain vahvisti hänen haluaan olla minä.\nHänen valtakautensa jäi lyhyeksi, sillä parvi sai pian uuden johtajan Visorakin yläpuolelle. He saivat kuninkaan. Sellaisen, joka määräsi heitä: minne mennä, mitä tuoda hänelle. Kuningas ei ollut yksi heistä, vaan enemmän luojien kaltainen.\nOli taistelun ilta. Parvi oli päässyt viimein muurien läpi ja ottanut kaupungin.\n”Mikä on se aarre, jonka vuoksi meistä niin moni kuoli?” hän kysyi kuninkaalta. Tämä oli asettunut kodikseen kaupungin keskelle suureen kivitaloon, jonne lauma oli kasannut kaupungin kalleudet.\n”Se, että osaat puhua, ei tarkoita, että ymmärtäisit”, kuningas vastasi. ”Sotilaan osa on kuolla.”\n”Mutta on helpompiakin saalismaita”, Visorak ehdotti. Kuningas valtaistuimellaan ei edes katsonut alhaista hämähäkkiolentoa. Hän ei ollut kiinnostunut parvesta. Visorak kyllä ymmärsi. Kaikilla, joiden päissä hän oli milloinkaan ollut, oli vain kaksi eri käsitystä heistä. ”Visorak” saattoi tarkoittaa ainoastaan hirviötä tai asetta, eikä mitään muuta.\nAinoa, joka ei ollut ajatellut niin, oli heidän luojansa, mutta häntä he eivät olleet nähneet iäisyyteen.\nJos hän olisi päässyt puhumaan luojalle, hän olisi kysynyt tältä, miksi heidät oli luotu joksikin pahaksi. Se oli sana, jonka hän oli oppinut itsestään. Se oli sana, joka hänen uhreillaan oli ollut hänelle. Hirviöt ja aseet olivat pahoja. Visorak ei tuntenut itseään kummaksikaan, mutta mikä muu hän sitten olisi?\n”Veljeskunnan joukot saapuvat tänne huomenna”, kuningas sanoi. ”Me jatkamme matkaa seuraavalle vihollissaarelle. Valmistele lauma.”\n”Kyllä, kuningas”, Visorak sanoi. Mitä muutakaan hän olisi sanonut? Ei sopinut mennä sydäntä vastaan, ja kuningas oli sydämen määräämä. Sydän oli antanut kuninkaalle valtansa.\nEi sopinut, vaikka miten paljon haluaisi. Ja… vasta niinä päivinä Visorak oli edes löytänyt itsestään halun kapinoida. Siinä kuningasta myötäillessään hän meni ja katsoi tämän kruunun alle. Se oli kiellettyä – Veljeskuntalaisten päihin ei saanut tunkeutua, hänelle oli sanottu. Mutta hän pystyi siihen, eikä kuningas edes huomannut hänen tekevän niin.\nKuninkaan ajatuksissa ei ollut mitään yllättävää. ”Olen onnekas, että saan määrätä maailman mahtavinta armeijaa ja tappavinta asetta”, hän ajatteli hypistellessään hopeoitua viitansolkeaan. ”Olen niin mahtava ja vaarallinen”, hän vakuutteli itselleen.\nVisorakista se oli säälittävää ja surullista, mutta siitäkin huolimatta hän kadehti kuningasta. Ainakin toisella heistä oli jotakin, mitä tavoitella elämässä.\nKuningas oli turhamainen ja julma, mutta mikä tahansa oli parempi kuin olla kirottu Visorak.\nhttps://meri.klaanon.fi/guardian/Tervetuloa+Koneeseen/act8/Musiikki/15+-+S.T.A.Y..mp3Jälkikäteen Visorakin oli vaikea sanoa, mikä oli ollut se viimeinen asia – se, joka katkaisi verkon ja sai hänet pakenemaan. Jälkikäteen tuntui siltä, että se oli ollut vain pitkän kehityskulun vääjäämätön lopputulos.\nParvi oli lähdössä taas pohjoiseen, sinne, missä taistelut olivat vaikeimpia. Visorak oli punonut suunnitelmaansa kuukausia. Hän oli kerännyt varmuutta ja rohkeutta. Tämä olisi päivä, jolloin hän pystyisi unohtamaan sydämen edes hetkeksi. Edes siksi aikaa, että pääsisi livistämään sen armottomien lyöntien välistä.\nHän sääli hieman sisaruksiaan, mutta oli myöntänyt jo aikaa sitten, ettei ollut enää yksi heistä. Hän ei ollut ehkä koskaan ollutkaan.\nPakeneminen ei ollut fyysisesti vaikeaa. Kuka visorakeja vartioisi? Kuningas ja hänen joukkonsa nukkuivat, sillä oli synkin yö. Hänen parvensa horrosti suurissa verkoissa, joita saarelle oli kudottu. Ne heistä, jotka olivat valveilla, eivät voisi pysäyttää häntä. Oli lähes liian helppoa harhauttaa näitä unohtamaan kaiken näkemänsä ennen aamua.\nOikea haaste oli hänen sisällään. Pelkästään ajatus parven luota pois lähtemisestä tuntui käsittämättömältä. Miten hän muka eläisi yksin? Kenen kanssa hän asuisi? Kuka edes haluaisi puhua hänelle?\nToisaalta, eipä se juuri hänen silloisesta tilanteestaan eroaisi. Ei hänellä ollut täällä ketään.\nVisorak laskeutui hiljaa suuresta verkosta kuninkaan palatsin virkaa toimittavan temppelin pihalle. Se oli yltäpäältä verkoissa, ja visorak-pari piti ovea silmällä. Visorak mietti hetken, pitäisikö hänen päästää sisaruksensa kuninkaan oikuista. Kuningas ei kuitenkaan välittänyt pätkääkään heidän hengistään.\nKuningas tai tämän vartijat eivät voisi hänelle mitään, jos hän päättäisi tappaa nämä.\nVisorak harkitsi sitä hetken, mutta päätti vain lähteä. Ehkä hän yritti vakuuttaa sillä itselleen, ettei ollut se hirviö, joksi hänet oli luotu.\nVisorak luikahti nopeasti pois parven alueelta. Nopea pintaraapaisu varmisti, etteivät monet vartijat kiinnittäisi häneen mitään huomiota. Se luultavasti sattui heitä hetken, mutta mitään pysyvää ei jäisi.\nPakenija valitsi satunnaisen suunnan ja lähti kävelemään. Edessä oli melko tiheää ja korkeaa ruohikkoa.\nEnsimmäiset kilometrit olivat helppoja, mutta sitten hän alkoi tuntea kalvavan syyllisyydentunnon. Hän petti parvensa ja sisaruksensa, sydämen tykytys hänen takaraivossaan sanoi. Se tuntui vain voimistuvan, mitä kauemmaksi hän kulki. Mutta hän pystyi unohtamaan sen. Se ei ollut helppoa, mutta hän pystyi. Kävele vain, Visorak ajatteli, kävele vain. Mitä tahansa epäiletkin, älä pysähdy.\nHän käveli niin kauan kuin jaksoi, ja vielä vähän. Mitä kauemmaksi hän kulki, sitä kovempana hän kuuli sydämensä sykkeen. Hän pinnisteli kaikkensa, ettei olisi kuunnellut sitä ja kääntynyt takaisin.\nHän kulki tunteja ja taas tunteja. Yö ei olisi voinut olla pimeämpi. Sydän huusi häntä takaisin, mutta hän pinnisteli eteenpäin. Sillä ei ollut merkitystä, minne hän päätyisi – kunhan hän kulki kauemmaksi ja kauemmaksi. Jos hän pysähtyisi, hän saattaisi katua ja lähteä takaisin. Ei saanut pysähtyä. Ei saanut pysähtyä, hän toisteli itselleen. Ei, vaikka kuinka haluaisi.\nJoka kerta, kun sydän löi, se löi häntä suoraan kuoreen rautavasaralla. Joka ikinen askel, joka ikinen metri, tum-tum-tum. Jos se olisi ollut oikea vasara, visorakin otsassa olisi ollut jo ammottava reikä.\nSen sijaan se vain tuntui siltä.\nTum-tum-tum, mutta Visorak ei kääntynyt takaisin. Hänen oli pakko olla sydäntä vahvempi.\nSydämen syke oli kuin raastava koti-ikävä tai kaipaus kaukana olevan rakkaan luo. Tai ainakin ne olivat lähimmät tuntemukset, mihin Visorak pystyi tunnettaan vertaamaan. Eihän hän ollut tietenkään itse moisia kokenut, mutta hän tiesi miten muut kokivat ne. Sellaiset, joilla oli koti tai rakkaita.\nAuringon ensi säteiden kivutessa taivaalle hän tapasi Luojansa viimeistä kertaa.\nHän kulki loputonta tasankoa, kun näki tutun siluetin keskellä aroa. Oli pimeää, mutta hän ymmärsi välittömästi, kenet näki. Makutan hahmo piirtyi punaista sarastusta vasten.\n”Lapseni”, Luoja sanoi. Hänen äänensä oli tuttu ja turvallinen, mutta myös… surullinen?\nVisorak ei tullut liian lähelle. Hän pysyi valppaana. Toisin kuin kauan sitten, hän tiesi makutoista. Hän tiesi, millaisten olentojen heimoon hänen luojansa kuului, ja hän oli sen vuoksi varuillaan.\n”Et saa minua palaamaan”, hän sanoi uhmakkaasti.\nLuoja painoi kätensä puuskaan ja astui pari askelta lähemmäksi. Askeleet hädin tuskin liikuttivat korkeaa heinää. Hänen katseensa lepäsi jossakin kaukaisessa horisontissa.\n”Arvelin, että tämä päivä koittaisi joskus”, makuta sanoi pehmeällä äänellään, ”ja olen pitkään miettinyt, mitä tekisin tässä hetkessä.”\nVisorak ei sanonut mitään. Hän vain odotti jännittyneenä. Valmiina ponnistamaan kaikin voimin pakoon.\n”Tiedän, että Chirox haluaisi hävittää sinut saman tien epäonnistuneena kokeena”, Relak sanoi. ”Useimmat kollegani olisivat mitä luultavammin pettyneitä siihen, että pystyit pakenemaan.”\nVisorak kavahti askeleen taaksepäin joka kerta, kun makuta astui yhden eteenpäin. Sarastava aamunkoi tämän takana värjäsi Relakin kasvot sairaalloisen punaisiksi.\n”Mutta minä olen suorastaan lumoissani siitä, että halusit paeta.”\nLuojaa oli mahdoton lukea. Oliko se surua? Pettymystä? Ehkä jopa varovaista iloa? Visorak luuli osaavansa nähdä tunteet pelkästään siitä aurasta, jonka kuka tahansa ajattelija jätti telepaattien havaittavaksi, mutta Luoja ei tehnyt niin.\nSe, mitä Verkonkutoja Relak tunsi, oli visorakille täysi mysteeri. Visorak ei ollut edes varma, puhuiko makuta hänelle. Se saattoi yhtä hyvin olla tämän yksinpuhelua.\n”Tarvitsit vain silmät, ja näit lopulta, että koneesta saattoi vain kävellä pois. Että vankilassa ei ole muita kaltereita kuin omanne”, luoja kertoi haikeana. ”Kaikkiaan niin kiehtova koe! Olen ylpeä sinusta, lapseni.”\n”Ette… ette halua minun palaavan?”\n”Miksi haluaisin sinun palaavan, kun kiehtovin osa on vielä edessä?”\n”Sinä ymmärrät, lapseni. Kuten ymmärsit, että haluat pois. Jatka uteliaisuuttasi. Haluan nähdä, miten pitkälle pääset.”\nMakutan suusta se kuulosti pahaenteiseltä. Mikä tahansa tämän suusta kuulosti.\nSilti, hitaasti mutta varmasti, Visorak antoi jalkojensa viedä.\nMakuta kohotti kätensä heiluttaakseen lapselleen hyvästiksi. Se oli ymmärrettävä ja tavanomainen ele, täysin makutoille tavaton, ja eittämättä hän nautti siitä juuri siksi. Visorak katsoi häneen viimeisen kerran, kääntyi ja katosi sarastavaan aamuun hämmentyneempänä kuin milloinkaan.\nVisorak ei ollut tervetullut.\nEnsimmäisen kerran kun hän oli löytänyt pienen kylän, hän oli kävellyt varovaisesti lähemmäksi ja tervehtinyt erästä kaivertajaa, joka oli ollut pihallaan työn touhussa. Matoran oli juossut välittömästi pakoon. Vähän sen jälkeen kylän kaarti oli tullut keihäiden ja kiekkojen kanssa. Ainoa haavoittunut siinä kahakassa oli Visorakin itsetunto.\nSeuraavalla kerralla hän oli varovaisempi. Tämä oli toinen kylä, hieman isompi satamapaikka suuren joen varrella. Hän vietti ensi päivät vain katsellen ja seuraten. Hän oppi tuntemaan muutaman reunakortteleissa asuvan. Visorak kutsui matoraneja heidän nimillään, kun hän yritti tehdä kontaktia. Hän pääsi hädin tuskin pakoon kylän toaa, joka jahtasi häntä kilometrejä metsään.\nHän yritti vielä silloin tällöin, mutta enimmäkseen vain tavasta. Ei hän oikeasti uskonut, että kukaan sanoisi hänelle sanaakaan.\nMiksi olisikaan? Visorakit olivat hirviöitä. Ehkä se johtui siitä kohtalosta, mitä matoranit niin mielellään pohtivat.\nVisorak eli ne vuodet erakkona vaihtaen asuinseutuja tiheään. Kukaan ei halunnut hänenlaistaan lähimailleen. Silloin tällöin surkea olento huomasi itsensä miettivän, mitä hänen sisaruksilleen kuului ja pitäisikö hänen palata. Parven kanssa hän sentään oli kuulunut johonkin.\nHän taatusti löytäisi heidät, jos lähtisi etsimään. Parven jättämää tuhon vanaa ei ollut vaikea seurata.\nJa olisi hän ehkä lähtenytkin ilman tapaamista, joka muutti kaiken.\nVisorak oli tehnyt piilopaikkansa metsäisen rotkon pohjalle. Se oli melko kaukana kaikesta asutuksesta. Hän yritti pitää verkot minimissä, sillä ne aiheuttivat helposti paniikkia. Kaikki tunnistivat visorakin verkon. Se oli lähes yhtä kammottava symboli kuolemalle kuin hämähäkit itse.\nHänellä oli vain pieni verkko rotkon pohjalla, missä hän nukkui. Sinä aamuna hän tosin heräsi tavallista nopeammin, sillä hän kuuli askelia, jotka eivät edes yrittäneet olla kuulumatta.\nToa räpiköi tiheän pajukon läpi huitoen varsia jonkinlaisella veitsellä. Visorak säpsähti hereille, kun kuuli lähestyvät äänet. Hän ei ehtinyt edes vilkaista tämän päähän, kun outo toa käytännössä kaatui pajuista läpi hänen pieneen piilopaikkaansa.\nHe jähmettyivät tuijottamaan toisiaan. Toa oli edelleen polvillaan kaaduttuaan. Hänen keltainen haarniskansa oli nähnyt parempia päiviä, ja harmaa huppu oli takertunut oksiin. Tämä oli nainen; Visorak ymmärsi sen, vaikka ei täysin ymmärtänyt, mitä se tarkoitti. Se ei ollut pelkästään ulkoisesti havaittava ominaisuus, mutta hän tiesi, tunsi ja näki sen.\nToa-naisen katse oli jotakin hämmästyksen ja varovaisuuden väliltä. Hän nousi hyvin hitaasti, mutta puristi kuitenkin tiukasti veitsestään.\nVisorak seisoi parin metrin päässä toasta. Hänen pitkät takajalkansa olivat jännittyneet kuin vieterit, valmiina sinkoamaan hänet pakoon. Hänen katseensa pysyi naulittuna vieraaseen.\nVisorak oli lähes hyppäämässä ilmaan ja pakenemassa, mutta jokin outo toivo sai hänet pysymään siinä vielä hetken.\n”Sinä, tuota… olet visorak?” toa aloitti kummankin hämmästykseksi. Hän oli edelleen hieman hölmön näköisenä polvillaan. ”Enpä ole nähnyt koskaan ennen yksinäistä visorakia. Mitähän sinulle on käynyt?”\nKun Visorak ei juuri reagoinut, toa päätti nousta varovasti seisaalleen. Hänen ruumiinsa sanoi hänen olevan edelleen varuillaan, mutta katse oli muuttunut lähinnä uteliaisuudeksi. Silmiä oudon visiirin takaa oli vaikea nähdä aamuauringon heijastuksessa.\n”Ethän sinä tietenkään osaa vastata minulle”, toa hymähti. ”Tuota, jos ei haittaa, niin minä tästä lähden. Ennen kuin ystäväsi tulevat…”\nHän oli jo kääntymässä, kun Visorak sanoi jotain, jota ei osannut itselleen perustella.\nToa pysähtyi ja vilkaisi ympärilleen.\n”Tuota…” hän mutisi epämääräisesti etsiessään katseellaan ketä tahansa. Hän oli selvästi ohittanut visorakin välittömästi telepaattisen äänen lähteenä.\n”Katso tänne!” Visorak sähähti, mutta tajusi heti, että se ei varsinaisesti antanut suuntaa.\n”Minä olen tässä. Olen se visorak.”\nToa kääntyi katsomaan rahia hämmästyneenä.\n”Sinäkö… olet minun päässäni?” hän kysyi varovaisesti.\n”En ole päässäsi. Tämä on vain pintatason ajatuksien lähettämistä.”\nTuntui varmasti oudolta katsoa keskustelutoveria, joka ei fyysisesti puhunut. Tai oikeastaan edes elehtinyt. Visorak vain katsoi häntä ja välillä liikutti leukojaan oudosti.\n”En tajunnut, että osaat puhua”, toa sanoi. Hän kyykistyi paremmin visorakin tasolle. ”Anteeksi.”\n”Olet ensimmäinen, joka ei pakene.”\n”Voit sanoa minua Tawaksi”, toa hymyili. ”Kuka sinä olet?”\nVisorak oli hiljaa. Hänhän oli vain visorak. Eikö toa nähnyt sitä?\n”Vai eikö sinulla ole nimeä? Onko visorakeilla nimet?”\n”Emme tarvitse niitä”, Visorak sanoi. ”Minä… minä olen vain visorak.”\n”Höpsis. Kaikilla täytyy olla nimi. Eiväthän he muuten olisi keitään.”\nTawa istuutui sammaleelle. Hän oli laskenut aseensa jo hetki sitten. Visorakista moinen rentoutuminen oudossa tilanteessa oli typerää, suorastaan vaarallista. Hän ei tosin halunnut sanoa sitä ensimmäiselle henkilölle sitten Luojan, joka suostui puhumaan hänelle.\n”Miten nimiä saa?” visorak kysyi hieman tyhmänä. Hän kyllä tiesi, että muut lajit käyttivät nimiä. Siinä oli taas yksi kysymys, jota hän ei ollut koskaan edes ajatellut.\n”No, yleensä joku antaa nimen. Turaga tai joku muu viisas, joka tietää nimien merkitykset ja niiden suhteen tähtiin. Nimien pitää kuvata kantajaansa, tai niin ainakin minulle on opetettu. Hei. Mitä jos minä keksin sinulle nimen nyt? En ole turaga tai edes kovin viisas, mutta kai se silti käy?”\n”Kai”, Visorak vastasi. Mitä siihen edes osaisi sanoa?\n”Okei, kerrohan… miltä saarelta olet kotoisin? Ehkä siitä saisi nimen.”\n”… saaren nimi on Visorak.”\n”Tietenkin. Ei sitä sitten. Entä… mikä on suosikkikukkasi?”\n”En- en tiedä edes kovin monen nimeä…”\n”No, keksitkö jotakin tärkeää paikkaa, josta voisi johtaa nimen? Tai en tiedä, ominaisuutta?”\n”Tämä on turhaa. Ei visorakeille sovi nimet.”\n”Älä ole tylsä. Kaikilla pitää olla nimi. Ei sinua voi sanoa vain joksikin visorakiksi.”\n”… se on toiminut tähän asti.”\n”No, sitten tarvitset ainakin jonkun lempinimen. Tiedätkö, jos kohtaa sata visorakia ja haluan huutaa jotakin sinulle, niin että erotat sen.”\n”Miksi me kohtaisimme kaksin sata visorakia…?”\n”Ehkä sanon sinua vaikka Visokkeliksi. Tai Visuksi. Se kuulostaa aika kivalta, eikö?”\nVisorak jähmettyi paikoilleen ajatuksensa täysin tyhjinä.\n”Mutta sinähän vain keksit sen juuri. Etkö sanonut, että nimet perustuvat tähtiin?”\n”Joo, mutta meillä ei ole astrologia paikalla. Ja tokkopa ne osaisivat ennustaa visorakien kohtaloita muutenkaan. Sanon nyt sinua Visokiksi tästä eteenpäin, jos sinulla ei ole mitään sitä vastaan.”\n”Nuo kuulostavat jonkun lemmikin nimiltä”, Visorak makusteli. ”Ei… ei Visokki ole yhtään uhkaava.”\n”Ei, mutta hampaasi ovat. Eikö jokin ei-uhkaava nimi olisi kiva, jos kerran… tuota, et ole sellainen paha syön kaiken -tyypin visorak?”\nNaisen mieli oli visorakille täysin käsittämätön. Tämä jopa hieman ärsytti häntä. Se valo ja aura, jonka tämä langetti maailmaan puhuessaan, oli jotain, mitä hän ei ollut koskaan aiemmin tuntenut. Hänellä ei ollut syytä ymmärtää sitä, mutta yhtäkkiä hän pelkäsi, että jos hän tekisi väärin, tämä juoksisi pois.\nHänellä ei ollut varaa sellaiseen.\n”… hyvä on, kutsu minua miksi haluat.”\n”No niin, Visokki”, Tawa naurahti. ”Hauska tutustua!”\nJa niin hän oppi nimensä.\nVuosikausia ennen sarastusta\nhttps://meri.klaanon.fi/guardian/Kone8prequel/Majakka.mp3Koti rakentui edessä: jylhänä ja kivisenä, kohti valosta kuoriutuvaa iltataivasta.\nTai eihän se tietenkään rakentunut, Visokki tajusi virheensä: se rakennettiin. Jokaisen tiilen ja jokaisen palkin nakutteli paikoilleen joku, jonka sisällä tykytti sydän. Joku, jolla oli jokin muukin tarkoitus sen jälkeen, kun torni seisoisi valmiina talven tuulissa.\nVisokki ei ollut koskaan aiemmin nähnyt, kuinka matoralaiset rakensivat. Pienet olennot, joiden työskentelyä hän katseli muurinharjalta, olivat etäältä katsottuna todella kiehtova näky. Yksinään ne olivat lyhytraajaisia, tanakkoja ja hitaanlaisia, mutta tapa, jolla ne jokainen hoitivat oman pienen osansa työstä… oli kuin hän olisi katsellut kuhisevaa muurahaispesää.\nSe oli outoa, muukalaismaista katsottavaa. Ainakin hänelle. Hänen katseensa oli keskittynyt jo joitakin sekunteja pieneen tummaan kyläläiseen, joka keikkui ja huojui ulos tornin ytimestä kurottuvan palkin reunalla. Aina välillä matoralainen nosti päätään työnsä parista ottaakseen vastaan pieniä muttereita toiselta kaltaiseltaan. Näin kaukaa näki selvästi, kuinka paljon palkki huojui jokaisella pikkuisen työtoverien askelista.\nPudotus alas olisi kenelle tahansa heistä kuolettava. Visokille se ei olisi ollut. Visokin jalat olisivat tarrautuneet tiukasti kiinni metallipalkkiin, hänen refleksinsä olisivat korjanneet jokaisen horjahduksen salamannopeasti… ja jos hän olisi pudonnut, hän olisi osannut singota seitin sekunnin sadasosissa kiinni mihin tahansa. Ehkäpä noin korkea pudotus ei olisi edes satuttanut häntä kovin pahasti?\nMatoranit olivat hitaita. Matoranit olivat kiikkeriä, eivät kovinkaan ketteriä, eivätkä välttämättä niin vahvoja, että olisivat edes jaksaneet nostaa itsensä yksin ylös horjahdettuaan alas reunalta. Ja niin perin hauraita.\nSilti matoralaiset olivat niitä, jotka rakensivat. Hänen kaltaisensa eivät. Visorakit tuhosivat. Mitä pidempään hän sitä ajatteli, sitä vähemmän luonnolliselta nykyinenkin tilanne tuntui.\n”Tuollako… tuollako me siis tulemme asumaan?” Visokki kurotti kysymyksen vierelleen. Hänen katseensa kapusi ylös ja alas tornia.\n”Tiedän, minäkään en aivan hahmota sitä vielä. Kyläläiset ovat olleet kiitollisia siitä kaikesta, mitä olemme tehneet täällä. Tuo… on kai se kiitos?”\nKeltaisen naisen hymy oli epäuskoinen. ”Mutta kyllä tuo näyttää silti päivä päivältä ällistyttävämmältä. Vaikea uskoa, että se on kohta tuossa.”\n”Niin”, Visokki hymähti. ”Tai siis, eihän tuo edes ole isointa, mitä olen ikinä nähnyt, mutta tällä rannalla… se näyttää aika erikoiselta.”\n”Ehkä siihen tottuu.”\n”Ja jos ei”, Tawa sanoi virnistäen kummallisesti, ”niin mieti ainakin, että me emme ole ne, jotka joutuvat katselemaan sitä.”\nIlkikurisesti virnuillen ja varmistaen, että kukaan ei ollut näkemässä Tawa nosti molempien nyrkkiensä keskimmäiset sormet pystyyn ja hymyili Visokille velmusti.\nVisokki ei ollut tottunut outoon reaktioon, joka hänestä sen seurauksena pääsi.\nSahahampaat hänen pihtiensä välissä kirskahtivat voimakkaasti hänen tahtomattaan. Niiden välistä pääsi outo vislaus, kuin kummallinen kutsuhuuto. Tawa kääntyi tuijottamaan häntä pöllästymyneenä, kohtasi Visokin nolostuneen reaktion ja lopulta purskahti nauruun. Kun se tapahtui, oli Visokin vaikea olla päästämättä lisää samanlaisia ääniä.\n”Voi hyvä luoja”, Tawa tirskui, ”noinko sinä naurat? Minä en ehkä kestä!”\n”Lopeta!” Visokki sanoi naurunsa lomasta. ”Oikeasti, lopeta! Tämä vain pahenee jos sinäkin naurat!”\n”Ei se edes ollut noin hauska juttu! Se oli ihan tyhmää ja lapsellista!”\n”Ei niin, mutta minä en pysty lopettamaan, jos sinä jatkat! LOPETA!”\nToa ja visorak nauroivat muurinharjalla pienen hetken. Tawa piteli kiinni kyljestään ja sai lopulta hillittyä itsensä. Visokilla kesti pidempään. Mitä enemmän hänestä pääsi outoja ääniä, sitä enemmän hänestä tuntui siltä, että niitä vain tuli ja tuli. Hänen leukoihinsa alkoi sattua, Visokki huomasi hengitellessään rauhallisemmin. Oliko tämä todella positiivinen asia? Oliko tällainen terveellistä?\n”Voi hyvänen aika”, Visokki rauhoitteli itseään, ”Toivottavasti tuosta tornista tulee edes hieno.”\n”Uskoisin niin”, Tawa hymyili. ”Ja heidän ideansahan se oli. Ehkäpä he haluavat tehdä siitä sellaisen, jota he jaksavat katsella itsekin.”\n”Niin, mutta… minulla on silti vaikeuksia käsittää, miksi he haluaisivat ylipäätään tehdä sen meille.”\nTawan katse vaelsi muurien sisäpihaa. Yö oli saapumassa, mutta telttaleirit olivat täynnä elämää. Elämän äänet erottuivat nuotioiden ääreltä.\n”Kai se on vain lopulta symboli. Jos se, että tällä rannalla seisoo mahtava torni, jossa me asumme, antaa heille toivoa, tehköön sitten niin…”\n”Niin”, Visokki sanoi vaiteliaasti. ”Symboleja? Sinusta, ehkä.”\nTawa kääntyi häntä kohti ja näytti hämmentyneeltä. Kun tämä ei tuntunut tajuavan täysin, jatkoi visorak vielä.\n”Toa Tawa ja Toa Visokki kuulostaa ihan hyvältä kyläläisten suussa… mutta kun ei se ole oikeasti aivan niin.”\n”Älä viitsi, se on vain titteli. Minulle sinä olet ihan yhtä lailla toa.”\n”Minä tiedän sen”, Visokki sanoi tiukasti mutta ymmärtäväisesti. ”Mutta ei se toimi niin. Jos koskaan paljastan itseni sellaisena kuin olen, mitä siitä edes seuraa? Mitä jos… mitä jos se pilaa kaiken sinultakin? Kaiken, minkä olet tänne rakentanut? Minä… minä en halua pilata sitä, minkä sinä olet saanut aikaan.”\n”Visu, joku päivä minun täytyy kertoa heille totuus.”\nVisokki oli hetken synkän hiljainen. Tawa jatkoi.\n”Tiedätkö, mikä se totuus on? Se, että sinä olet paras ystäväni. Että sinä olet henkilö, johon luotan eniten tässä maailmassa. Niin, ja oho, sinä olet sen lisäksi visorak. Kappas vain.”\n”Tawa… kaikki eivät ota sitä noin helposti.”\nTawa pudisti voimakkaasti päätään vihaisen näköisenä. ”Ne, jotka eivät ole valmiita näkemään sinua sellaisena kuin olet, eivät ole myöskään tervetulleita tänne.”\nVisokin hiljaisuus puhui enemmän kuin hän oli tottunut sen antavan puhua. Admin katseli hiljaisena matoralaisten työskentelyä ja etsi tapaa laittaa vastauksensa sanoiksi Tawalle.\n”Olen pahoillani, Tawa. En tarkoita tätä todellakaan sillä tavalla miltä se kuulostaa, mutta… joskus minusta tuntuu siltä, kuin sinä sanoisit vain asioita, joita minä haluan kuulla.”\nTawa kohotti kulmiaan tavalla, jota olisi voinut luulla loukkaantuneeksi, mutta sitten tuhahti kevyesti ja sanoi: ”No, en sano.”\n”Minä tiedän sen! Mutta sen tiedostaminen ei ole yhtä helppoa kuin tietäminen. Kun… kun…”\nTelttaleirin nuotio lepatti laskeutuvassa yössä. Kipinät leijailivat tuulen mukana ja tulivat kylmyyden sammuttamiksi.\n”Kun kaikki se, mitä olen, on koko elämän kertonut, kuinka en riitä, kuinka rikkinäinen olen, niin kaikki muu sen jälkeen tuntuu valheelta.”\nTawa avasi suutaan, näytti hetken hämmentyneeltä ja lopulta nieli sen mikä oli kömpimässä ulos.\n”Minä ymmärrän”, hän lopulta sanoi.\n”Minähän olen kertonut sinulle luojastani.”\nTawa nyökkäsi varovaisesti.\n”Hyvä. Tai siis ei. Ei ollenkaan hyvä. Vaikka… vaikka täällä minun ei ehkä tarvitse pelätäkään häntä enää, niin… joka päivä minun pitää taistella sitä vastaan, mitä hän iskosti minuun. Miten… en riitä.”\nTawan ja Visokin katseet kohtasivat.\n”Kyllä sinä riität”, Tawa sanoi.\n”Kiitos, mutta… vaikka sinä sanot kaikkea muuta kuin hän sanoi, niin se tuntuu edelleen niin epätodelliselta”, Visokki huokaisi. ”Tämäkin kaikki. Kaikenlaisten olentojen yhteisö, joka palvelee pelastajanaan visorakia? Mitä ihmettä. Tuntuu siltä kuin sinun pitäisi nipistää minua, että heräisin.”\nHymynkare viipyili Tawan kasvoilla.\n”Niinpä”, hän hymähti. ”Sinä et osaa nipistää itseäsi.”\nVisokki näytti hetken pöyristyneeltä. Tawa puri huultaan, kuin hänellä olisi ollut vaikeuksia hillitä itseään. Tämän seuraava heitto sai Visokin toden teolla pöyristyneeksi.\n”Kun ei sinulla ole käsiä.”\nSitten Tawa purskahti vain nauruun.\n”Oles nyt siinä!” Visokki jupisi. Tawa ei vastannut, nauroi vain. Ja kun Tawa nauroi, oli Visokinkin vaikea olla liittymättä.\nJa se outo tuhina ja rutina pihtihampaiden välistä kuulosti toden teolla niin hölmöltä, että kohta Visokki nauroi jo omalle naurulleenkin, jolloin Tawa nauroi hänen naurulleen, jolloin Visokki nauroi Tawan naurulle. Yhtäkkiä Visokki alkoi pelätä, että he olivat luoneet jonkinlaisen ikiliikkujan, johon he molemmat tukehtuisivat.\n”Seis! Miten tämä lopetetaan! Tämä on aivan tyhmää! En suostu!”\nTawa ei saanut aikaiseksi vastata, hinkui vain. Hetken sitä kestikin.\n”Visu, sinä olet aina tervetullut tänne”, hän sanoi taas hetken päästä.\n”Minä tiedän”, Visokki vastasi.\n”Niin sinä tiedät. Mutta sinä et tunne sitä”, Tawa henkäisi. ”Sillä joku, joka ei kykene muuhun kuin valheisiin ja vääryyteen, on ottanut sen paikan sinun päässäsi. Enkä minä siedä sellaista.”\nTawa laski keltaisen kätensä Visokin päälaelle ja katsoi häntä silmiin.\n”Sillä sinä olet minun paras ystäväni. Ja jos joku ääni sinun päässäsi sanoo, että puhun valheita, minä tulen ja sanon sille äänelle, että se voi vaikka painua Karzahniin!”\nVisokki ei tiennyt mitä vastata. Sillä hetkellä, enemmän kuin juuri koskaan aiemmin, hän toivoi, että olisi osannut hymyillä. Toivoi, että olisi osannut näyttää sen ilman, että hänen olisi tarvinnut laittaa sitä pelottaviksi sanoiksi.\nJotenkin hän silti ajatteli, että Tawa ymmärtäisi. Tai ainakin halusi uskoa.\nKun Tawa lopulta lähti astelemaan nukkumapaikkaansa kohti, pysäytti Visokki hänet vielä.\n”Hei”, hän päästi ulos epävarmana. ”Kiitos.”\nTawa pysähtyi pari porrasta hänestä alempana ja hymyili niin, että tämän poskipäät erottuivat vahvoina.\n”Kyllä se. Minä pääsen kenen tahansa päähän, jos haluan, mutta… kukaan muu kuin sinä ei ole tätä ennen päässyt minun. Ja jotenkin minä toivoisin, että voisin maksaa sen takaisin. Toivoisin, että…”\n”Niin?” Tawa nyökkäsi.\n”Että sinäkin joskus vaikka kertoisit asioita? Että minäkin voisin auttaa.”\n”Kyllä minä joskus kerronkin”, Tawa sanoi, ”jonain päivänä.”\n”Kaiken?” Visokki sanoi pirteämmin.\nTawa vastasi siihen vain hymyllä, jota Visokki ei ymmärtänyt. Hän yritti ottaa sen hyväntahtoisena eleenä. Sanaakaan sanomatta keltainen nainen kääntyi poispäin, asteli portaita ja avasi oven sekä meni nukkumaan. Visokki jäi katselemaan matoralaisten työskentelyä.\nKaikki tuntui edelleen unelta. Kaikki tuntui edelleen sellaiselta hyvältä unelta, josta ei yksinkertaisesti haluaisi herätä. Hänellä oli vihdoin paikka jossain – sellainen, jossa hän halusi olla. Ei sellainen, johon hänet oli kudottu.\nJa se tuntui niin epätodelliselta. Kunpa se vain kestäisi.\nSe kesti ennen kuin ensimmäiset vinkit herätyksestä totuuteen alkoivat kalvaa mieltä. Vuosia myöhemmin, syvässä unessa, katseli olio nimeltä Visokki valkeaa tornia, jota ei ollut rakentanut kenenkään käsi, vaan suuren uneksijan idea.\nJa toisessa unessa, toisen uneksijan mielen uumenissa, hän kohtasi toisen tornin. Tämä oli hirvittävän Rakentajan luoma torni, joka söi maailmaa pois tullakseen mahtavammaksi. Mutta ennen kuin Visokki ehti pysäyttää sen, hän sai nähdä kodikseen luulemansa tornin kaatuvan parhaan ystävänsä päälle ja tappavan tämän.\nSinä päivänä hän oppi täyden vihansa. Hän käytti sitä syöstäkseen vihollisensa syvälle kylmän meren hukuttavaan syleilyyn.\nMutta… vihan jälkeen oli vain tyhjää.\nJa vaikka hän tiesi, että se kaikki oli ollut unta, tuntui hänestä siltä, että hän ei uskaltaisi enää herätä.\nSillä jos todellisuus jotain oli, se oli aina unta pahempi.\nTotuudesta ei voinut herätä.\nAft-AmanaArupakArupakin kelloAvdeBio-KlaaniBio-Klaanin saariDeltaDeltan temppeliEntä josHordikaJoueraKapuraKapura (VAI ONKO..?)koneKultainen kelloloinenloisetloisverkostoMeriharakkaNihilistinukentekijäNuketPunainen miesRelakSyvä nauruTaripTarip RuostesilmätawaTervetuloa KoneeseenVisokkiVisorakZairyhin saari\nEdellinen artikkeliTervetuloa Koneeseen — Välinäytös 2Seuraava artikkeliTervetuloa Koneeseen — Jälkinäytös


★★★ Kuinka musta perjantai perinne alkoi ★★★\nTänään selvin, miten mustaperin perinne alkoi.\nVaikka sitä ei kutsuttu Black Fridayiksi 1960-luvulle asti, eikä sitä kutsuttu niin kutsuttuiksi niin kahteen viimeiseen vuosikymmeneen asti, vähittäiskauppiaat ovat yrittäneet työntää ihmisiä kauppaan perjantaina kiitospäivän jälkeen 1900-luvun lopusta / 1900-luvun alkupuolelta lähtien. Noin tällä kertaa se oli erittäin suosittu eri tavaratalojen, kuten Macyn ja Eatonin, sponsoroimaan paraateja, jotka tapahtuisivat seuraavana päivänä kiitospäivän jälkeen. Nämä paraatit olisivat tyypillisesti merkittävä osa näiden kauppojen joulumainoskampanjoita. Tämä puolestaan johtaisi viime kädessä siihen, että monet ihmiset menevät kauppaan paratietojen jälkeen.\nAjan myötä tämä liitettiin yleisesti hyväksymättömäksi kirjoittamattomaksi sääntöksi useimpien suurimpien tavaratalojen joukossa, jotta ne pitäytyisivät tärkeimmillä joulumainoksillaan kiitospäivän jälkeen. erityisesti pitämään kiinni ennen kuin nämä paraatit olivat ohi.\n1930-luvulle perjantaina kiitospäivän jälkeen oli tullut joulun ostoskauden virallinen alku suurimmassa osassa vähittäiskauppiaita. Tämä perinne johti lopulta siihen, että vähittäiskauppiaat olivat tyytymättömiä jouluostoskauden pituuteen Novembersissa, jossa viime torstai oli marraskuun viides torstai (kiitospäivä tuolloin oli aina viime marraskuun torstaina). Näin ollen presidentti Roosevelt vahvisti vuonna 1939 lobbaajien rohkaisen rohkaisemisen eri kauppiaille, että presidentti Roosevelt muutti virallisen kiitospäivän marraskuun toisella viimeisellä torstailla, jotta joulukauppa-kausi pidennettäisiin mahdollisimman paljon, toivon, että se edistäisi vähittäiskauppiaiden myyntiä ja siten myös taloutta.\nKuitenkin, kun Roosevelt muutti kiitospäivän virallista päivää viikossa aikaisemmin vuonna 1939, monet ihmiset kieltäytyivät muuttamaan päivämäärää, jolloin he pitivät kiitospäivää ja valehtelivat kutsuttuaan viralliselle hallituksen asettamalle kiitospäivälle "Franksgiving". Itse asiassa koko 22 valtiota kieltäytyi Rooseveltin päivämäärän jatkamisesta, jota jatkettiin seuraavien kahden vuoden ajan. Toisaalta, Texas päätti ottaa molemmat lomat ja pitäytyi kaksi kiitospäivää.\nVuonna 1941 Kongressi hyväksyi lain ja myöhemmin muutti sen, että kiitospäiväkirjan monipäiväiset päivämäärät vahvistettiin ensimmäisen kerran viralliseksi kiitospäiväksi Yhdysvaltojen lainsäädäntöön. Rooseveltin ratifioima päivä, jonka lopulta he olivat, oli marraskuun neljäs torstai, joka joskus olisi viimeinen ja toisinaan toinen viimeinen.\nJoka tapauksessa termiä "Musta perjantai" ei ole keksitty kuvaamaan kiitospäivän jälkeistä päivää 1960-luvun puoliväliin asti. Silloinkin se ei ollut suosittu termi kansallisesti vasta noin 20 viime vuoden ajan. Tämän nimen puolesta on useita ehdotettuja alkuperää. Todennäköisin alkuperä, joka on kohtuullisen hyvin dokumentoitu, on peräisin Philadelphian poliiseilta, linja-autonkuljettajilta ja taksinkuljettajilta, jotka pelkäsivät kiitospäivän jälkeisenä päivänä liikenneongelmista ja suuresta määrästä ihmisiä.\nYksi aikaisimmista dokumentoitu viittaus tähän oli joulukuussa 1961, jossa Denny Griswold Public Relations Newsin mukaan:\nPhiladelphiassa virkailijat käyttäytyivät kiitospäivän jälkeisenä päivänä musta perjantaina ja musta lauantaina. Vain ärsyke hyvää liiketoimintaa varten, ongelmat keskustelivat ... kauppiaiden kanssa heidän sijaishallituksensa edustajansa ... Hän suositteli positiivisen lähestymistavan hyväksymistä, joka muuttaisi musta perjantaina ja musta lauantaina suurpäiväksi ja lauantaina.\n"Big Friday" ei ole koskaan saanut kiinni, mutta seuraavan vuosikymmenen aikana yhä useampia referenssejä löytyy tämän erityisen perjantain sanomalehtiarkistoista, joita kutsutaan nimellä "Black Friday".\n1980-luvulla vähittäiskauppiaat, jotka olivat tyytymättömiä sanan todellisen alkuperän negatiivisiin merkityksiin, päättivät aloittaa, että todellinen alkuperää oli se, että useimmat vähittäiskauppiaat toimivat suurimmaksi osaksi taloudellisesta menetyksestä ja musta perjantai nimettiin koska se oli vuoden päivä, jolloin vähittäiskauppiaat vihdoin näkisivät voiton, siirtyen punaisesta ja mustaan. Tämä ei tietenkään ole totta. Jotkut vähittäiskauppiaat, jotka ovat riippuvaisia joulukauden voitoista voidakseen voittoa vuoden, useimmat vähittäiskauppiaat näkevät voitot joka neljäsosaa näiden suurten vähittäiskauppiaiden neljännesvuosittaisten SEC-tallenteiden perusteella. Myöskään tätä mahdollista alkuperää ei ole viitteitä 1980-luvun alkupuolella, ja aikaisemmin luetelluista teorioista on olemassa lukuisia viittauksia.\nVähemmän teoriassa, joka joskus on levinnyt, on se, että tämä nimeäminen tuli vuoden 1929 loppupuolella tapahtuneesta pörssihäiriöstä, joka sai alkunsa suuresta masennuksesta. Itse asiassa tämä tapahtuma tapahtui tiistaina, ei perjantaina. Varsinainen "musta perjantai" pörssi-pelko tapahtui vuonna 1869, oli syyskuussa, ja sen oli tehtävä kullan hinnoilla, joten molemmissa tapauksissa ei ollut mitään tekemistä ostoksilla tai perjantaina kiitospäivän jälkeen.\nVaikka olimme aiheena Black Friday myyttejä, on syytä huomata, että musta perjantai ei ole vuoden suurin ostopäivä. Itse asiassa se ei tyypillisesti ole edes viiden parhaan joukossa, mutta on säröillä rivejä muutamia kertoja.\nVuoden todellinen suurin ostopäivä on lähes aina lauantai ennen joulua, paitsi jos joulu pudotetaan viikonloppupäivänä, jolloin suurin kauppapäivä on yleensä torstai tai perjantai ennen joulua. Siten procrastinators näyttävät olevan suurempi kuin varhaiset linnut.\nLähes 135 miljoonaa ihmistä lähtee liikkeelle mustana perjantaina vuosittain.\nVuonna 2008 Long Island Walmartin tilapäinen työntekijä Jdimytai Damour kuoli kuolemaan mustana perjantaina, kun Green Acres -ostoskeskuksen ostajat olivat kärsimättömiä odottamassa myymälän avaamista, työntyivät oviin ja yrittivät saada ne avaamaan. Työntekijät työntyivät takaisin yritettäessä pitää ovet rikkoutumatta, mutta lopulta massat voittivat ja yli 2000 ihmistä virrattiin Damorin kimppuun. Varhaiset varusmiehet, jotka tulivat ja yrittivät pelastaa Damouria, loukkaantuivat ja vahingoittivat vakavasti myös ostajat, jotka eivät ilmeisesti pitäneet huolta siitä, että myymälän sisäänkäynnillä oli kuoleva mies, jossa avustajat yrittivät elvyttää häntä. Kaikkiaan viisi ostajaa oli sairaalassa tuossa paikassa ja monet muut loukkaantuivat.\nMusta perjantai on myös samana päivänä kuin "Buy Nothing Day", joka on liikkuminen kulutusta vastaan.\nShop.org -johtajat keksivät "Cyber Monday" -julkaisun idean, vaikka maanantaina kiitospäivän jälkeen historiansa aikana ei koskaan koskaan nähty mitään ylimääräistä verkkokauppaa millään muulla päivällä kyseisenä ajanjaksona. Online-myynti näki todelliset huippupäivät 5. joulukuuta ja 15. joulukuuta. Tämä kampanja on nähnyt vähäistä menestystä, mutta useimmille online-jälleenmyyjille ei riitä sulkea ajatusta. Sen sijaan "Cyber Black Friday" on viime aikoina kiihdyttänyt, kannustaen ihmisiä välttämään massoja ja pysymään kotona ja ostamaan verkossa. Tämä kampanja on ollut paljon menestyksekkäämpi kuin Cyber Monday, jonka myynti oli jopa puolet miljardia dollaria vuonna 2009, mikä on yli kaksinkertainen kuin se oli vuonna 2008 tämän markkinointityön ansiosta.\nKuten sanottu, käsite "musta perjantai" käytettiin ensin kuvaamaan osakemarkkinoiden kriisiä syyskuun 14. päivänä 1869. Tuolloin kullan hinnat olivat lähes yksinomaan New Yorkin pörssin sijoittajien määräysvallassa. Erityisesti James Fisk ja Jay Gould johti sijoitusryhmiä, jotka pyrkivät hallitsemaan kullan hintaa, sillä tuolloin omistavat oikeudet lähes 50 prosenttiin Yhdysvalloissa kierrätystä kullasta. Suunnitelmassa oli yksi puute, että Yhdysvaltain hallitus luovutti satunnaisesti kultavaraa myytäväksi kultaisen hinnan säätelemiseksi ja paperin rahan arvon säilyttämiseksi. Tämän välttämiseksi sijoitusryhmä palkkasi presidentti Grantin veljen vakuuttaa Grantin nimittävän Daniel Butterfieldin rahastonhoitajan avustajaksi; Butterfield oli samaa mieltä siitä, että hän tekisi parhaansa varmistaakseen, että hallitus ei vapauta yhtään kullan omistustaan ja että tämä investointiryhmä pudottaisi, kun hallitus aikoi myydä kultaa, jotta sijoittajat voisivat ensin nostaa kultaa ja sitten myydä suuria osia kultainen tilansa voittoa ennen hallituksen vapauttamista ajoi hinnat. Ongelmat alkoivat, kun ryhmä oli liian menestyksekäs ja kullan hinta nousi lähes yhdellä prosenttiyksiköllä lähes yhdellä prosenttiyksiköllä. Tämän seurauksena paperirahan määrä väheni nopeasti, eikä kulta ollut takana. Kun Grant vihdoin ymmärsi, mitä tapahtui, hän määräsi liittovaltion hallitukselle myydä 5 miljoonaa dollaria kultaa vastatakseen tämän ryhmän työtä. Muutaman minuutin kuluttua kulta osui markkinoille, kullan hinta romahti ja sijoittaja paniikki, joka lopulta aiheutti valtavan osakemarkkinoiden pudotuksen, mikä pilaisi monia. Mielenkiintoista, koska Fisk ja Gould joutuivat ilmoittamaan tämän hallituksen julkaisupäivää, he pystyivät myymään suurimman osan kultaisista omistuksistaan eri ryhmiin. Fisk ja Gould tekivät siistit voitot, kun ryhmiin, joita he myivät, lopulta romutettiin seuraavana päivänä, kun hallituksen kulta osui markkinoille.


Pörssi: Käännekohta tuskin käsillä - Talous - Uutiset - MTV.fi\nJulkaistu 16.03.2009 10:41\nHelsingin pörssissä ei uskota viime viikon pörssirallin enteilevän ratkaisevia hetkiä maailman taloudessa. OMX Pohjoismainen Pörssi Helsingin markkinavalvontajohtaja Janne Seppäsen mukaan parin päivän pörssinousun perusteella on turha alkaa tehdä markkina-arviointia reaalitaloudesta.Pienet prosentin parin markkinaheilahtelut selittyvät usein yhtiöiden osinkojen irtoamisista joita ei korjata tulokseen. Mainos (uutinen jatkuu alla)\nADVFN-pörssisivuston toimitusjohtaja Clem Chambers arvioi viime viikolla, että maailman pörsseissä eletään nyt kohtalokkaita hetkiä. Viime viikoilla kurssit nousivat useissa maailman pörsseissä. Chambers myöntää, että useat asiantuntijat pitävät pörsseissä koettua kurssinousua vain väliaikaisena helpotusrallina, jota seuraa uusi, entistä jyrkempi syöksy .Yhdysvaltojen keskuspankin pääjohtajan Ben Bernanken mukaan taantuma jatkuu maassa enää tämän vuoden ajan.- Taantuma tulee tiensä päähän luultavasti tänä vuonna, ja toipuminen alkaa ensi vuonna, totesi Bernanke CBS-kanavan 60 Minutes-ohjelman haastattelussa.\nTaantuma työllistää tuomioistuimia Uusimmat uutisvideot


Työ- ja virkavapaa - Luonnon-, ympäristö- ja metsätieteilijöiden liitto Loimu\nTyö- ja virkavapaa\nVarsinaisesti virkavapaalla tarkoitetaan sitä, että virkamies on hakemuksensa tai jollain muulla perusteella vapautettu virantoimituksesta tietyksi ajaksi. Vastaavasti työsopimussuhteisille työntekijöille voidaan myöntää vapaata, jota kutsutaan työlomaksi. Molemmista käytetään usein puhuttaessa käsitettä virkavapaa.\nVirkavapaita on hyvin monenlaisia. Virkavapaa voi olla ns. pakollista, jolloin tiettyjen edellytysten täyttyessä työnantajan on myönnettävä vapaata. Virkavapaa voi olla myös täysin harkinnanvaraista, jolloin työnantaja päättää myöntääkö se virkavapaata vai ei. Virkavapaa voi olla kokonaan tai osittain palkallista taikka täysin palkatonta.\nOikeus pakolliseen työ- tai virkavapaaseen perustuu joko lakiin tai virka- tai työehtosopimukseen. Yleisimpiä pakollisia virkavapaita ovat sairausloma, äitiysvapaa, isyysvapaa, vanhempainvapaa sekä hoitovapaat. Myös opintovapaa on paljon käytetty vapaa, joka työnantajan on myönnettävä säädettyjen edellytysten täyttyessä. Pakollinen virkavapaa voi olla palkatonta tai palkallista riippuen siitä, mitä on laissa säädetty tai virka- tai työehtosopimuksessa sovittu\nHarkinnanvaraiset työ- ja virkavapaat\nJos oikeudesta vapaaseen ei ole säädetty, määrätty tai sovittu, on sen myöntäminen harkinnanvaraista. Yleisimpiä harkinnanvaraisia virkavapaita ovat työ – tai virkavapaa toisen viran tai tehtävän hoitamista varten, yksityisasioita varten myönnetty vapaa (kokonaan tai osittain), vuorotteluvapaa ja osittainen virkavapaa osa-aikaeläkkeen saamista varten.\nHarkinnanvaraisten työ- ja virkavapaiden kohdalla työnantajan oikeutta päättää vapaan myöntämisestä tai epäämisestä rajoittavat vain tasapuolisen kohtelun vaatimus ja syrjintäkiellot. Jos vaikka työnantajalla on muodostunut vakiintunut käytäntö harkinnanvaraisten vapaiden myöntämisen osalta, on sitä noudatettava kussakin yksittäisessä tapauksessa, ellei ole perusteltua ja hyväksyttävää syytä toimia toisin.\nHarkinnanvaraisen työ- tai virkavapaan palkkaus on myös työnantajan harkinnassa ja se voi olla palkallista, osittain palkallista tai kokonaan palkatonta.\nMitään harkinnanvaraistenkaan em. vapaiden enimmäiskestoa tai -määrää koskevia säännöksiä taikka virka- tai työehtosopimusmääräyksiä ei ole. Siten voi työnantaja voi itse päättää siitä, kuinka pitkiä virkavapaita enimmillään myöntää.\nTyö- ja virkavapaan hakeminen\nYleensä vapaata on haettava kirjallisesti ja vaikka joissakin tapauksissa virkavapaata voidaan myöntää suullisenkin hakemuksen perusteella, ei se ole kuitenkaan suositeltavaa. Niin työnantajan kuin vapaan hakijankin oikeusturvan kannalta kirjallinen hakemus ja vapaan myöntöpäätös on turvallisin vaihtoehto. Jos myöhemmin tulee epäselvyyttä siitä, miten taikka mihin tarkoitukseen virkavapaata on haettu ja myönnetty, on asia varsin vaikea selvittää, ellei hakemusta ja päätöstä ole tehty kirjallisesti.\nVapaata ei voi myöntää hakemuksen vastaisesti. Oli sitten kyse pakollisesta tai harkinnanvaraisesta virkavapaasta, on työnantaja sidottu vapaahakemukseen. Vaikka työ- tai virkavapaata olisi haettu virheellisesti tai jos työnantaja ei halua myöntää sitä haetulla tavalla, on hakemus joko hylättävä tai annettava hakijalle tilaisuus muuttaa hakemusta. Jos taas pakollista vapaata haetaan lain taikka virka- tai työehtosopimuksen mukaan, on se myönnettävä täsmälleen haetulla tavalla, vaikka se ei tietyssä yksittäisessä tilanteessa olisikaan työnantajan kannalta tarkoituksenmukaista.\nVapaan käyttäminen, muuttaminen ja peruuttaminen\nVapaa on lähtökohtaisesti käytettävä siihen tarkoitukseen mihin se on haettu ja myönnetty. Esimerkiksi hoitovapaa on käytettävä lasten hoitamiseen, ei toisen työn tekemiseen. Työnantajalla voi olla oikeus jopa keskeyttää tai peruuttaa myönnetty työ- tai virkavapaa, jos käy ilmi, että sitä käytetään muuhun tarkoitukseen kuin mihin se on myönnetty.\nKun työ- tai virkavapaa on myönnetty, ei hakija voi peruuttaa sitä yksipuolisesti, ellei niin ole säädetty, määrätty tai sovittu. Tämä on perusteltua siksi, että työnantaja voi järjestää työt virkavapaan ajaksi ja että mahdollisen sijaisen asemakin on kohtuulliseesti turvattu.\nKysyttävää työ- ja virkavapaista?\nPuhelinpalvelu ti – to klo 10-12\n044 756 0150


Reppu selkään ja menoksi – eCraftin konsultti etätöissä Chilessä | Blogi | eCraft\n/ Reppu selkään ja menoksi – eCraftin konsultti etätöissä Chilessä\neCraftilla itsenäinen työskentely ja vastuunotto omista töistä ja niiden saattamisesta valmiiksi sovitussa ajassa on luonnollinen osa työkulttuuria ja toimintatapaa. Vapaus ja vastuu korostuvat erityisesti.\nDynamics 365 Operations -konsultti Perttu Puonti matkusti elokuun alussa Chilen pääkaupunkiin Santiagoon. Ensimmäinen työpäivä loman jälkeen alkoi kuudelta aamulla projektipäällikön puhelinsoitolla ja arki löysi nopeasti tiensä takaisin Pertun elämään. Hänen arkensa on kuitenkin täynnä yllätyksiä ja jokainen etätyöpäivä on maustettu eteläamerikkalaisittain ystävällisyydellä ja spontaanisuudella.\neCraft työnantajana, moderni teknologia ja työnkuva mahdollistavat etätyön\nPerttu kertoo erittäin tyytyväisenä ja kiitollisena, että eCraft työnantajana, oma työnkuva ja elämäntilanne mahdollistivat sen, että hän alun perin pystyi pidempiaikaisesta ja mannertenvälisestä etätyömahdollisuudesta edes alkaa haaveilla. Lisäksi nykyteknologia mahdollistaa yhteydenpidon asiakkaiden, esimiehen ja tiimin kanssa sekä työn tekemisen joustavasti etänä. eCraft auttoi Pertun Chile-haaveiden toteuttamisessa.\nEtätyö vaatii kuitenkin asiantuntijalta erityistä asennetta, muun muassa joustoa työajoissa ja erittäin proaktiivista otetta työhön. Työntekijän ja työnantajan välinen luottamus korostuu.\nSeitsemän tunnin aikaeron vuoksi Perttu aloittaa työt Chilessä hyvin varhain aamulla jatkaen siestaan eli puoli yhteentoista saakka. Tämä aika ennen siestaa on yhteistä työaikaa Suomen kollegoiden ja asiakkaiden kanssa, sillä siestan alkaessa kello on Suomessa jo 16.30. Siestan jälkeen Perttu jatkaa töitä chileläisen kaverin omistaman yrityksen toimistolla päivästä riippuen jopa iltakuuteen saakka.\nVahva syy Chileen lähtöön oli Pertulla se, että hän halusi talveksi lämpöön. Chilessä on kesä Suomen talvikuukausina ja lämpöä riittää.\n”Talvi ei joinakin vuosina vain natsaa Suomessa – jossain vaiheessa kaamoksen aikaan vain odotan kesää, aika kuluu ja haaveilen valosta ja lämmöstä. Kesällä Suomessa on kivaa ja ihmiset ovat positiivisia ja täynnä elämää ja itsekin nautin elämästä. Mutta se pimeä talvi…”, Perttu selvittää.\nPerttu kertoo pitävänsä latinalaisamerikkalaisesta kulttuurista sekä ihmisten energisyydestä, lämmöstä ja läheisyydestä. Tämä tulee esille vapaa-ajalla, mutta myös yhteisessä työyhteisössä chileläisten kanssa.\nPerttu kuvailee elämäänsä Chilessä: ”Santiagossa eläminen on tuonut latinalaisen kulttuurin rinnalle suurkaupungin elämän. Matkustaminen ruuhkaisessa metrossa, käveleminen kiireisten ihmisten seassa pilvenpiirtäjien katveessa ja katuja reunustavat lehti- ja välipalakioskit saavat aikaan tunteen, että on osa tätä nopeasti kehittyvää maailmaa.”\n”Suomessa on tietysti hyvää se, että kaikki käytännön asiat toimivat eikä arkipäivän asioihin joudu kiinnittämään huomiota. Voi esimerkiksi maksaa laskut, puhua esimiehen kanssa, käydä kaupassa, liikkua turvallisesti missä vain, käyttää sujuvasti julkista liikennettä ja niin edelleen. Näin ei kaikkialla maailmassa valitettavasti ole”, kertoo Perttu.\nKonsultin etätyöpaikka Santiagossa\nEtätyöskentely vaatii asiantuntijalta omatoimisuutta. Perttu löysikin omien yhteyksiensä kautta Santiagossa toimiston, jossa työ onnistuu kuten Suomessa. Perttu tuo startup-toimistoon kansainvälistä ilmapiiriä. Työskentelytilat ovat erittäin toimivat.\nPerttu teki eCraftin esimiehen kanssa etukäteen suunnitelman, miten työt hoidetaan ja raportoidaan. Jatkuvat palaverit pitävät sekä Pertun että kollegat ja esimiehen ajan tasalla siitä, mitä töitä on työn alla ja missä niiden suhteen mennään. Työvälineet ja etäyhteydet auttavat samalla tavoin kuin töitä tekisi etänä koti-Suomessa.\nTäysipäiväisessä etätyössä ja toimistossa tehtävässä työssä on kuitenkin suuri ero. Perttu kertoo kokemuksesta, että etätyössä työt edistyvät järjestelmällisesti, kun pystyy keskittymään yhteen asiaan kerrallaan paremmin kuin toimistossa, missä kollegat välillä kysyvät tai kommentoivat olan takaa ja käydään käytäväkeskusteluja. Toisaalta juuri tämän vuoksi etätyössä on erittäin tärkeää, että tulee itse aktiivisesti tiedusteltua ja oltua yhteydessä kollegoihin, jotta pysyy tietoisena ja ajan tasalla projektien ja eri asioiden tilanteista.\nVaikka etätyö parhaimmillaan on erittäin tehokasta ja fokusoitunutta työntekoa, vaatii se tekijältä omatoimisuutta, aktiivisuutta ja kovaa sitoutumista.\nPertulle tämä matka ei ole ensimmäinen pidempi reissu ulkomailla, vaan hän on asunut useampia jaksoja eri maissa opintojensa yhteydessä.\neCraftilla Perttu on työskennellyt pari vuotta Dynamics 365 -tiimissä Operations-konsulttina, minne hän tuli aikoinaan NewCrafters-koulutusohjelman kautta. Lue Pertun työskentelystä eCraftilla lisää.\nPalo matkustamiseen Pertulla roihahti ammattikorkeakouluaikana Erasmus-vaihdossa Madridissa. Hän jatkoi opintoja Tanskassa valmistuen tuotantotalouden diplomi-insinööriksi. Ennen valmistumistaan hän vietti vaihto-oppilasaikaa Norjassa ja opintojen lopulla asui myös Etelä-Amerikassa Kolumbiassa, jossa hän teki opintojensa lopputyön ohjelmistoalan yrityksen tarpeisiin.\nNyt Perttu nauttii työnteosta lämpimässä Chilessä sekä työnteon ohessa rakastamastaan latinalaisamerikkalaisesta tunnelmasta ja energisestä ilmapiiristä.\nHaluatko sinä olla seuraava eCraftilainen, jolla on oma tarina kerrottavanaan? Katso avoimet työpaikkamme tällä hetkellä ja hae mukaan joukkoomme. Lue myös muiden työntekijöidemme kokemuksia.


Nokia päivittää Nokia 3310 -laitteen 3G-yhteyden kanssa\nHelmikuussa HMD Global käynnisti Nokia 3310: n karkkia. Se oli vanha, mutta uusi, samanlainen ominaisuus kuin alkuperäinen Y2K-luuri ja sama "mahtava akku", mutta toimitti värinäytön 2MP takakameran, jossa on salama, ohut ja kevyt 12.8mm-profiili ja microSD-korttipaikka. Nyt päivitys on yksinkertainen, värikäs, uudelleen käynnistetty luuri on saapunut - Nokia 3310 3G, 3G-verkkoliitännän päällyslaadulla.\nNykyaikainen Nokia 3310 jäi hieman ulos kylmässä. Se tuki vain 2G-verkkoja. Yhdistyneessä kuningaskunnassa on suuri matkapuhelinverkko nimeltä "Three", joka edellyttää, että käyttäjät käyttävät 3G- tai 4G-puhelinta. En ole varma, onko muilla mailla verkkoja, joilla on samankaltaiset rajoitukset. Joten ilmeisesti Nokia 3310, kuten ilmoitettiin helmikuussa, ei ollut käytännöllinen puhelin kolmelle, kuten minäkin. Huomaa - Olen juuri lukenut Mashable raportti että jotkut Australian ja Singaporen yritykset ovat sulkeneet 2G-verkkinsä jo.\nNokian uusi 3310 3G jakaa monia yhtäläisyyksiä 2G-version kanssa; sillä on 2.4-tuuman polaroitu värinäyttö, 2-megapikselin takakamera ja LED-salama sekä MicroSD-kortti tukee 32GB-muistia. Kuitenkin on muutamia eroja. Ensinnäkin on tietysti yhteensopivuus nykyaikaisten 3G-matkapuhelinverkkojen kanssa, mikä tarjoaa nopeamman tiedonsiirtonopeuden. Tämä mahdollistaa nykyaikaisten ja joidenkin keskeisten sovellusten kuten Facebookin ja Twitterin toimimisen. Muut määrittelemättömät Java-sovellukset voivat toimia, ja Nokia väittää, että retro-käyttöliittymää on parannettu. Sisäänrakennettua tallennustilaa on tehostettu 3G-mallilla, 16MB: stä 64MB: ään, mutta molemmat laitteet tukevat MicroSD-kortteja, kuten edellä mainittiin.\nJos olet odottanut suurta hittiä nykyaikaisen Nokia 3310 -laitteen akun keston takia 3G-radiopuhelimista, olet enimmäkseen miellyttävä yllätys. 2G-puhelimen tekniset tiedot vaatia maksimi puheaikaa 22.1 tuntia ja 31-päivien valmiusaikaa. uusi 3G-malli sillä on todellakin huomattavasti lyhyempi puheaika jopa 6.5 tunnissa, mutta silti on samanlainen valmiusaika jopa 27 päivää (yksittäinen SIM-muunnos). Muissa vertailussa uusi 3G-malli on hieman raskaampi ja suurempi; sen 85g-88g verrattuna 79g: hen ja sen 117 x 52.4 x 13.35mm verrattuna 115.6 x 51 x 12.8 mm: iin.\nUusi Nokia 3310 3G myy vähitellen maailmanlaajuisesti 69: n keskihintaan lokakuun puolivälissä alkaen. HMD: n lehdistötiedote. Tämä on € 20 enemmän kuin 2G-versio. Voit valita "yhä suosittu keltainen ja lämmin punainen, ja kauniit uudet hiuskorut ja puuhiiltä" ja kaikki ovat mattapäällystettyjä hopea-näppäimistöillä.\nO2 UK on juuri lähettänyt minulle sähköpostia, että se varastoi Nokia 3310 3G -kaupassa ja verkossa lähiviikkoina.\ntietokanta komentoriviltä asentaa ROOT päivitys SSH WordPress google Cortana laitteet piirteet Puhelin nginx liikenne Server Samsung GNOME ohjauspaneeli MySQL USB Facebook Hakukoneet up” API Aika Ubuntu 14.04 Käyttöjärjestelmä SSD Plus sosiaalinen media Näytön Bing älypuhelin ohjelmisto arvostelu Web-selain blogi Ominaisuus 'Sovellus kromi Android laite Työkalu Debian IP-osoite Toimitusjohtaja Yhtiö OS X App Store plugins Samsung Galaxy HTML iPhone verkkotunnus apache Linux Mint Windows update Ubuntu 15.04 versio Komento Ubuntu 14.10 RAM prosessori filee Apple Watch käyttäjät tiedot pelit nbsp PPA Suorituskyky Firefox youtube Ubuntu 16 Kytkeä blogi omena Windows Phone HTTP mobiililaitteet vapauta Windows 10 vuosi 7 CentOS 04 Linux Ubuntu Systems HTTPS PHP SEO 10 unix autentikointi CentOS Microsoft sovellukset Windows peli Yksi' video- pitoisuus näkymät linux Tuki viserrys ”PC Windows 8 Tiedostojen järjestelmä Web-palvelin Ubuntu avoimen lähdekoodin


Argo – Kanadalainen kepponen « Outin Leffaopas\nArgolla on tosielämään pohjautuva perustansa vuoden 1979 tapahtumissa. Tuolloin iranilaiset mellakoijat valtasivat Yhdysvaltojen suurlähetystön Teheranissa. Lähetystöä saarrettiin 444 päivää, eikä pelastusyrityksillä vaikuttanut olevan toivottua menestystä. Paras pelastusyritys tuli tunnetuksia nimellä Hollywood option, mutta kansansuussa siitäkin tuli ajan kuluessa Canadian Caper. Siinä CIA:ssa valeasuihin erikoistunut työntekijä Tony Mendez kehitti suunnitelman, jonka mukaan kanadalaiseen lähetystöön paenneet kuusi amerikkalaista työntekijää (Bob Anders, Kathy Stafford, Joe Stafford, Cora Lijek, Mark Lijek ja Lee Schatz) olivatkin kanadalaisia elokuvantekijöitä. Ennen tätä ajatusta amerikkalaisten potentiaalisiksi ammateiksi oli ajateltu muun muassa luokanopettajia, viljan tarkastajia ja öljy-yhtiön työntekijöitä sekä tietenkin oivallinen pakomatka mahdollisuus pyöräillä lumisissa maisemissa 500 kilometriäTurkkiin.\nMr. Mendez sai tukea ja apua elokuvaidealleen ystävältään Mr. John Chambersilta, jonka tielle oli osunut scifi-käsikirjoittajan Mr. Roger Zelaznyn (mm. Kujanjuoksu, Avalonin luodit) käsikirjoitus ja sarjakuvapiirtäjän Mr. Jack Kirbyn (mm. Hulk, Thor, Hämähäkkimies) siihen suunnittelemat storyboard kuvat. Miesten elokuvasuunnitelma ’Lord of Light’ sopi Mendezin mielestä täydellisesti valetarinaksi. Ikävä kyllä aiemmin mainitut herrat jäivät sitten kuin nalli kalliolle nuolemaan näppejään ideansa ryöstökartoittamisen jälkeen, mutta ehkä tämä avaruuteen sijoittuva saippuaooppera olisi ollut liian vaikeaselkoinen katsojille. Ideaa elokuvan teosta tuki luonnollisesti myös perinteinen halu kopioida kassamenestykseksi noussutta Tähtien Sotaa. Olemattoman elokuvan merkeissä Mr. Mendez perusti nimellisesti Studio Six Productionin, joka suunnitteli sci-fi filmiä nimeltä Argo: A cosmic conflagration. Se oli tarkoitus kuvata Iranissa, minne muut ulkomaalaiset rahaa tuovat bisnesmiehet olivat edelleen hyvin tervetulleita kansannoususta huolimatta. Tammikuun 28 päivä vuonna 1980 amerikkalaiset kuljetettiin turvaan Teheranista. Tässä oli myös tämä elokuvan juoni suhteellisen hyvin kerrottuna – pahoittelen. Pelastusoperaation kannalta Argo nimi osoittautui suhteellisen enteelliseksi, sillä joukko lensi kotiin Sveitsin koneella, jonka kylkeen oli kirjoitettu yhden maakunnan nimi: AARGAU.\nTässä historiallisessa draamassa, panttivankikaappausta käsitellään kuuden amerikkalaisen ja heitä pakoon auttaneen Mendezin näkökulmasta. He piiloutuvat Kanadan suurlähettikään kotiasuntoon. Maastapaon mahdollistamiseksi CIA:n valepukuasiantuntija Tony Mendez alias Kevin Harkins (Ben Affleck) kehittää tarinan avaruuselokuvan, Argon, kuvaamisesta Iranissa. Apuna hänellä on maskeerauksen ammatillainen John Chambers (John Goodman) ja veteraanituottaja Lester Siegel (Alan Arkin) ja näin The Hollywood Mahdollisuuden -pelastussuunnitelma saa lisäpontta valkoisiin valheisiinsa. Vaikka elokuvan juoni ja lopputulos on selvillä jokaisen historian tunnilla istuneen pääkopassa, leffa on siitä huolimatta mielenkiintoinen, ehkä taiteellisten vapauksien vuoksi, jolloin siitä saatiin riittävän trillerimäinen kokemus.\nArgon ohjaaja Mr. Ben Affleck jatkaa vaikuuttavaa ohjaustyötään (Gone Baby Gone, The Town) jälleen yhden uuden elokuvan merkeissä. Ja tällaista ohjaustyötä on kiva katsella, Argo esitetään tyylikkään tasalaatuisena, joka luo jännityksen momentteja pienillä asioilla. Vaikka lopputuloksen tietääkin, ohjaus tuo siihen juuri sopivasti jännitettä. Erityinen kiitos on Mr. Affleckille annettava alun mielenosoituskuvauksen todellisuudesta, mutta ohjaaja olikin kuulemma käsikameran kanssa liikkeellä ihan vain saadakseen aitouden tunnetta mukaan. Ja se kyllä onnistui.\nNäyttelijät joutuivat keskenään viikoksi erakkoleirille elokuvaan valmistautumisen merkeissä. Ja sen todellakin huomaa lopputuloksesta. Tuttuutta on vaikea näytellä ja varsinkin tässä elokuvassa, pienet eleet olisivat varmaankin tehneet siitä jäykemmän oloisen, jos näyttelijät eivät olisi joutuneet viettämään aikaa keskenään eristyksessä muusta maailmasta. Mutta vallankumouksellisia piileskelevien diplomaattien lisäksi elokuvan rentouden anti on suunnattava Mr. Goodmanin ja Mr. Arkinin suuntaan. Ilman heidän läsnäoloaan, moni nauru olisi jäänyt kuulematta. Molemmat herrat suoriutuivat hyvin olemassaolemattoman elokuvan tekemisestä ja sen myymisestä valkokankaalla.\ntarjoaa vanhan tutun tarinan uusissa kuoseissa. Kyse ei ole kuitenkaan keisarin uusista vaatteista, vaan ohjaaja Mr. Affleck on saanut luotua taiteellisen vapauden nimissä jännittävän ja taiteellisesti hyvin tasalaatuisen jännitysdraaman. Lopun tietämisestä huolimatta se ei estä elokuvasta nauttimista. Elokuva arvioinnin näkökulmasta on todettava, että hyvä elokuva perustuu jännitysmomentteihin ja tässä sitä tarjotaan roppakaupalla, kaatamatta kaikkea kerralla katsojan päälle. Suosittelen elokuvaa kaikille jännäreistä pitäville ikään katsomatta ja historiasta kiinnostuneita. Nykyisen tilanteen valossa jokainen katsoja voikin sitten pohtia, että missä määrin historia toistaa itseään.\nJa vielä lopuksi katsaus sinne tosielämän suuntaan ja kanadalaisella kepposella maasta poistuneet amerikkalaiset yhteiskuvassa:


Viikon nimi 50/2016: Rajatie – Råvägen | espoo.fi\nViikon nimi 50/2016: Rajatie – Råvägen\n16.12.2016 klo 19.14\nHannusjärven itäpään lähellä kulkeva katu, jonka nykyinen nimi on Hannusranta – Hannusstranden, oli aiemmin nimeltään Rajatie – Råvägen. Nimi Rajatie on annettu 1950- tai 60-luvulla ja perustuu sijaintiin. Tie on linjattu kulkemaan kiinteistöjen rajaa pitkin. Paikalla on ollut kiinteistönraja vuodesta 1955 lähtien.\nNimi on annettu 1955 tai viimeistään 1960-luvulla. Tiellä oli 1970-luvulle asti vain suomenkielinen nimi Rajatie. Ruotsinkielinen vastine Råvägen annettiin noin 1974.\n1970-luvun loppupuolella nimistösuunnitelmassa tultiin sille kannalle, että kadulle annetaan muu nimi. Rajatie-nimen katsottiin olevan huonosti paikallistava, kun keskeisten kadunnimien haluttiin liittyvän alueennimeen. 1977 esitettiin sekä kadulle että suurkorttelille nimeä Bondaksenmäki – Bondasbacken tilannimen Bondas mukaan. Suunnitelma muuttui edelleen, ja vuoden 1982 asemakaavaan merkittiin kadulle nimi Puntalanranta – Bondasstranden, mutta sitäkään ei otettu käyttöön. Aiemman Rajatien nimeksi tuli 1986 Hannusranta – Hannusstranden.\nEspoossa oli 1970-luvun alkupuolelle asti useita muitakin Rajatie-nimisiä teitä: Perusmäessä, Jupperissa, Lippajärvellä, Tuomarilassa (Sunassa), Nöykkiössä ja Friisilässä.\nPerusmäessä aiemman Rajatien nimenä on nykyisin Perusmäenkuja, Jupperissa Louhostie, Lippajärvellä Tammihaantie, Sunassa Yläniityntie, Nöykkiössä Kiertokuja ja Friisilässä Friisilänraitti ja lyhyellä osuudella Friisiläntie.\nMyös Harakassa, nykyisissä Pohjois-Leppävaarassa ja Lintuvaarassa, oli 1950-luvulle asti Rajatie. Se kulki pitkin 1900-luvun palstoitusalueen rajalinjaa, joka oli alkujaan ollut Bergansin tilan raja. Koko linjalla ei kuitenkaan liene koskaan ollut yhtenäistä tietä. Linjalla kulkee nykyisin muun muassa Viserrystie.\nEspoon lukuisat Rajatie-nimet olivat hyvin sopivia kunkin asuinalueen omassa käytössä, mutta koko Espoon ja naapurikuntien osoitejärjestelmän selkeyden vuoksi päädyttiin muuttamaan ne muiksi. Pääkaupunkiseudulla vain Vantaalle on jäänyt Rajatie-niminen katu.


Kojamo paransi tulostaan GRESB-vastuullisuusarvioinnissa | Kojamo – parempaa kaupunkiasumista\nKojamo osallistui jo toista kertaa kiinteistöalan kansainväliseen GRESB-vastuullisuusarviointiin parantaen tulostaan viime vuodesta ja saaden toistamiseen Green Star -tunnustuksen hyvästä vastuullisuustyöstä.\nKojamo sai toisesta GRESB-vastuullisuusarvioinnistaan hyvän tuloksen, 77 pistettä sadasta. Tulos nousi seitsemällä pisteellä edellisvuoden tasosta. Tuloksellaan Kojamo ylitti kaikkien arviointiin osallistuneiden keskimääräisen tuloksen (73). Lisäksi Kojamo ylitti oman vertailuryhmänsä (Europe, Listed Residential) keskimääräisen tuloksen (72) ja sijoittui vertailuryhmässä toiselle sijalle. Tuloksellaan Kojamo ansaitsi jo toistamiseen Green Star -tunnustuksen ja kolme tähteä viidestä.\nKojamo osallistui myös GRESB:in erilliseen Public Disclosure -arviointiin, joka mittaa vastuullisuudesta julkisesti saatavilla olevan tiedon läpinäkyvyyttä ja kattavuutta. Tässä arvioinnissa Kojamo saavutti parhaimman A-tason ja sijoittui vertailuryhmässään (Northern Europe, Residential) toiseksi.\nUseasta arvioinnin osa-alueesta täydet pisteet\nKojamo menestyi monessa arvioinnin osa-alueessa, kuten vastuullisuuden johtamiseen, riskienhallintaan sekä sidosryhmäyhteistyöhön liittyvissä osioissa. Myös kiinteistöportfolion ympäristösuorituskyvyn mittaamiseen ja seurantaan liittyvistä osioista tuli korkeat pisteet.\n”Tämä on jälleen hieno tunnustus ja erinomainen saavutus. Olemme panostaneet vastuullisuustyömme kehitykseen jo usean vuoden ajan. Viime vuonna julkaisimme vastuullisuusohjelmamme ja asetimme kunnianhimoiset vastuullisuustavoitteet. Olemme jatkaneet vastuullisuuden integrointia yhä vahvemmin osaksi liiketoimintaamme. Tulos alan arvostetuimmassa vastuullisuuden arvioinnissa on osoitus siitä, että teemme oikeita asioita vastuullisuutemme kehittämisessä ja siitä raportoimisessa”, Kojamon vastuullisuuspäällikkö Hannamari Koivula iloitsee.\n”GRESB on kansainvälisesti tunnettu arviointi ja alan benchmark, joka luo hyvän pohjan vastuullisuustyöskentelyn pitkäjänteiselle kehittämiselle. Osallistuminen läpinäkyvään ja arvostettuun kolmannen osapuolen vastuullisuusarviointiin on tärkeä osa vastuullisuustyötämme ja sen sidosryhmäviestintää. Koska GRESB:in kriteerit tiukentuvat ja arviointi kehittyy vuosittain, tarjoaa se vastuullisuustyömme kehitykselle erinomaisen ja kattavan viitekehyksen”, Koivula kertoo.\nGreen Star -tunnustus toistamiseen hyvästä vastuullisuustyöstä\nGRESB myöntää yrityksille Green Star -tunnustuksen tietyn pisterajan saavuttamisesta. Kojamo ansaitsi arvostetun Green Star -tunnustuksen ja kolme tähteä viidestä jo toistamiseen hyvästä ja pitkäjänteisestä vastuullisuustyöstään.\n”Vastuullisuus on yksi Kojamon strategisista painopistealueista ja vastuullisuutta toteutetaan, mitataan ja kehitetään olennaisena osana yrityksen liiketoimintaa” Koivula muistuttaa.\nGRESB-arviointi kattaa laajasti vastuullisuuden eri osa-alueet sekä yhtiö- että kiinteistötasolla; yhtiötason vastuullisuuden johtamisen, politiikat ja periaatteet, raportoinnin, riskien hallinnan, hankintaketjun vastuullisuuden, kiinteistöportfolion ympäristösuorituskyvyn ja sidosryhmäyhteistyön. Sidosryhmäyhteistyö kattaa vastuullisuusnäkökohdat liittyen henkilöstöön, asiakkaisiin sekä kiinteistöjen ylläpitoon.\nGRESB-arviointiin osallistui vuonna 2021 yli 1500 yhtiötä ja rahastoa 66 eri maasta yhteensä yli 117 000 kiinteistöllä. Arviointi perustui raportointivuoteen 2020.


Lahden Kaupunginteatteri - Taustatietoa\nEtusivu\t/ Yleisötyö\t/ Taustatietoa\nAvoin näyttämö -konsepti\nAvoin näyttämö on ohjaaja Saana Lavasteen, tuottaja Saara Rautavuoman ja teatteri-ilmaisunohjaaja Kati Sirénin kehittämä konsepti, joka on jalostunut vapaan ammattiteatterin Teatteri 2.0:n toiminnasta saaduista kokemuksista.\nAvoin näyttämö-konseptia testattiin pilottihankkeella Lahden kaupunginteatterissa vuosina 2015-2016. Aiheesta on julkaistu elokuussa 2017 myös kirja, Rautavuoma-Siren: "Avoin näyttämö 2 : Kohti joustavampia rakenteita"(https://www.teatterikaksipistenolla.fi/julkaisut/avoin-nayttamo-2)\nAvoimen näyttämön toiminnassa korostuvat jalkautuminen ulos teatterista, monipuolinen yhteistyö ja verkostoituminen. Avoimen näyttämön toiminnan muotoja ovat soveltavan teatterin projektit, soveltavan ja taiteellisen työskentelyn rinnakkaisprosessit, yleisötyö eri muodoissaan, taiteelliset tuotannot sekä teatterin toiminnan sisäinen kehittäminen.\n• Tuoda toimintamuodon avulla joustavuutta kiinteiden ammattiteattereiden rakenteisiin sekä tuottaa kiinnostavia ja merkityksellisiä sisältöjä.\n• Kehittää uusiin muotoihin ja toimintatapoihin liittyvää taiteellista ja tuotannollista erityisosaamista. Integroida soveltavan teatterin ajattelu- ja työtapoja osaksi teattereiden toimintaa.\n• Lisätä tekemisen tapoihin ja sisältöihin vaikutus- ja osallistumismahdollisuuksia sekä teattereiden omalle henkilökunnalle että ei-teatteriammattilaisille.\n• Avata teattereiden toimintaa enemmän ympäröivään yhteisöönsä ja näin lisätä teatterin merkitystä paikallisesti.\n• Lisätä yhteistyötä sekä toisten teattereiden ja teatterin ammattilaisten sekä ei-teatteritoimijoiden kanssa.\n• Luoda otollisia olosuhteita kiinteiden ammattiteattereiden ja vapaan ammattikentän toimijoiden tuotantoyhteistöille sekä mahdollistaa tuotannollisia resursseja myös taiteilijoiden apurahaprojekteille\nPilottihanke Lahden kaupunginteatterissa toteutettiin vuosina 2015-2016\nLahden Kaupunginteatteri toteutti yhdessä Teatteri 2.0:n kanssa kaksivuotisen kehittämishankkeen, jossa Lahden Kaupunginteatteri toimi koealustana Teatteri 2.0:n kehittämän konseptin testaamiselle käytännössä. Pilottihankkeen myötä Lahden Kaupunginteatterissa käynnistyi Avolavan vakiintunut toiminta, joka pyrkii reagoimaan ketterästi Lahden ajankohtaisiin tapahtumiin ja olemaan aktiivinen toimija kaupungissa.


Näkymätön komitea: Fuck off Google – Toimitus\nSilakka 24.6.2015 6.7.2015 Käännös\nSeuraava genealogia ei ole yleisesti tietossa, vaikka sen kuuluisi olla. Twitter polveutuu suoraan TXTMob-nimisestä ohjelmasta. Yhdysvaltalaiset aktivistit kehittivät sen vuonna 2004 koordinoidakseen kännyköillä rebublikaanien puoluekokouksen vastaisia protesteja. Noin 5000 ihmistä jakoi sovelluksen avulla reaaliaikaista tietoa poliisin liikkeistä ja toimista. Kaksi vuotta myöhemmin julkaistua Twitteriä käytettiin samanlaisiin tarkoituksiin muun muassa Moldovassa.\nKirjoitus on neljäs luku Näkymättömän komitean uudesta kirjasta A nos amis (Ystävillemme). Se on käännetty kirjan englanninkielisestä versiosta.\nEdellinen Helsingin yliopistolla alkaa kiehua\nSeuraava Liberaalin antirasismin mahdottomuus


Turistien ryntäys voi olla asukkaille kirous: Lissabonissa majoitusbuumi hilaa trendikorttelien hinnat taivaisiin | Portugali | HS\nTuristien ryntäys voi olla asukkaille kirous: Lissabonissa majoitusbuumi hilaa trendikorttelien hinnat taivaisiin\nPääkaupungin asukkaat pelkäävät kiinteistöbuumin ja turismin ajavan heidät muualle trendikkäistä kortteleista.\nPäivitetty: 16.1.2016 22:26\nMatkailubisnes valtaa koteja ja kulmapuoteja Lissabonissa\nLissabonin vanhimman kaupunginosan Alfaman asukas Vanessa Silva joutuu muuttamaan kodistaan, koska vuokraemäntä kunnostaa sen huoneistoksi turisteille. Kukoistavan matkailubisneksen alta häädetään myös perinteikkäitä puoteja ja baareja. Toimittaja: Pilvikki Kause. kuvaus ja leikkaus: Ana Brigida.\nTurismi käy kuumana\nVierasmaalaiset turistit kuluttivat Portugalissa tammi–lokakuussa 9,9 miljardia euroa, mikä oli kymmenesosa enemmän kuin edellisvuoden vastaavaan aikaan. Puolen miljoonan asukkaan Lissabonissa avattiin viime vuonna parikymmentä uutta hotellia. Asuntokauppa vilkastui alustavan arvion mukaan ainakin viidenneksellä edellisvuodesta. Ostajien enemmistö oli ulkomaalaisia. Britit, kiinalaiset ja ranskalaiset sijoittivat Portugalin kiinteistömarkkinoille eniten.\nLissabonPortugalilainen Filomena Borges kurkistelee kotinsa oviaukossa, millaisia naapureita hänelle on tänään siunaantunut. Tutut kasvot ovat kadonneet vastapäisistä ikkunoista Lissabonin vanhimmassa kaupunginosassa Alfamassa. Paljasjalkaiset alfamalaiset ovat käymässä vähiin, sillä perinteisiä vuokra-asuntoja kunnostetaan vilkkaasti matkailijoiden majoitustiloiksi. ”Enää ei voi huikkailla huomenia ja kysellä naapurien vointia, kun he ovatkin alati vaihtuvia vieraita”, Borges, 49, päivittelee. Borgesin kotinurkat edustavat juuri sellaista rosoista romantiikkaa, joka vetää matkailijoita puoleensa. Lähikahvilasta kantautuu iloinen rupattelu. Koristeellisten ikkunoiden pielissä lepattavat pyykit. Fado helisee kulmakuppilassa, ja hämyiset keskiaikaiset kujat johdattavat somille pikkuaukioille. Työväenluokkaisessa naapurustossa on eletty vuokralla perhekunnittain sukupolvesta toiseen. Filomena Borges syntyi talossa, jossa hänen isänsä ja setänsäkin syntyivät. Nytkin eri kerroksissa elää sukulaisia, nainen kertoo.Nyt Borges pelkää, että Alfama hiipuu ”haamukaupunginosaksi”. Kun iäkkäät vuokralaiset kuolevat, sopimuksia ei enää hevin jatketa jälkipolven kanssa.”Omistajat eivät anna huoneistoja kuukausivuokralle, koska lyhytaikaisilla turistimajoituksilla kerää viikossa vastaavan summan. Mutta me pysyvät asukkaat olemme kulmakuntien sielu”, hän tähdentää.Sosiaaliturvan varassa elävät Borgesin naissukulaiset ovat saaneet häädön muutaman talon päässä. Heidän vaatimattomat kotinsa tuunataan matkailijoille.Hyväntuulinen Borges ei silti pane pahakseen, että lomailijat näppäilevät hänestä valokuvia matkamuistoksi. ”Kaikkien pitää olla sulassa sovussa. Kyllä ulkomaalaiset sekaan mahtuvat”, työttömäksi jäänyt kokki vakuuttaa.Lissabonissa hotelleja, hostelleja ja pensionaatteja on avattu niin tiuhaan, että kaupungintalolla puhutaan kuumeesta, joka ei osoita laskemisen merkkejä. Paikallismajoitusten määrä on vuodessa kolminkertaistunut, kertoi vastikään perustettu paikallismajoittajien yhdistys valtalehti Públicossa.Monet kunnallispoliitikot ja kaupunkilaiset näkevät Lissabonissa oireita Barcelonan ja Prahan taudista. Siinä massaturismi alkaa rehottaa kaupungin sydämessä niin, että tavallisen väen elämä käy hankalaksi, kalliiksi ja jopa sietämättömäksi. Lissabon on muuttumassa erään poliitikon mukaan ”hotellien Disneylandiksi”.Kaupungin johto ryhtyi viime vuonna asukkaiden huolestumisen vuoksi selvittämään, miten vierasmaalaisten kortteerien lisääntyminen vaikuttaa lissabonilaisten arkeen. Varoittavaksi esimerkiksi on nostettu erityisesti Barcelona, jossa uusien hotellien luvat jäädytettiin viime kesästä alkaen ainakin vuodeksi. Majoitusvillitys on seurausta Lissabonin ylistämisestä maailman lehdissä ja kaupungille ropisevista matkailupalkinnoista. Turistien määrä löi kaupunginjohtaja Fernando Medinan mukaan jälleen uuden ennätyksen viime vuonna. Vieraiden yöpymiset kasvoivat viidettä peräkkäistä vuotta, mikä on kansainvälisesti ainutkertaista, hän ylisti äskettäin.Suosion vanavedessä asuntokauppa on alkanut käydä kuumana puolen miljoonan asukkaan kaupungissa. Neliöhinnat ovat ampaisseet joissakin kaupunginosissa korkeammiksi kuin ennen vuoden 2008 rahoituskriisiä.\nOstajat ovat lähes yksinomaan ulkomailta. He puskevat hintoja keskivertopalkkaa nauttivien portugalilaisten ulottumattomiin.”Kysyntä on yltynyt niin, ettei meillä yksinkertaisesti riitä tarpeeksi myytävää vierasmaalaisille asiakkaille”, kiinteistönvälittäjä João Bordalo kertoo liikkeessään Principe Realin kaupunginosan arvokortteleissa. ”Tee Lissabonista kotisi”, lukee seinälle kiinnitetyssä mainoskyltissä usealla kielellä.Asuntosijoittajat havahtuivat Lissabonin viehätysvoimaan loppuvuonna 2013, Bordalo sanoo. Kriisin jäljiltä kiinteistöjen hinnat olivat alamaissa mutta kansantalous elpymässä. Turismi kukoisti lupaavasti. Asiakkaat etsivät pikkuasuntoja eläkepäiviksi tai kokonaisia rakennuksia matkailuteollisuuden käyttöön, hän kertoo.”Kuluneesta vuodesta tuli urani myyntiennätys”, hämmästelee kymmenen vuotta sitten monikansallisen Remaxin alaisuudessa työt aloittanut Bordalo.Kiinteistönvälittäjä Bordalon mukaan matkailu- ja asuntobuumin hyödyt ovat selvästi vaaroja suurempia.”Lissabon oli vuosia unohduksissa matkailun valtavirrasta, ja kehitysmahdollisuudet ovat valtavat. Olemme köyhä maa, ja turismi luo työpaikkoja”, Bordalo sanoo.Eniten asuntoja pääkaupungista ovat hamunneet ranskalaiset ja kiinalaiset.Portugalin hallitus loi veroetuja ulkomaalaisille maahanmuuttajille, kun taas Ranskassa verotus kiristyi.Rahakkaita kiinalaisia vetää Portugalin viisumi. Jos EU:n ulkopuolisen maan kansalainen sijoittaa maahan puoli miljoonaa euroa, hän saa viiden vuoden asumisluvan ja oikeuden liikkua vapaasti Schengen-alueella. Ana Brigida\nJoao Silva Pinta vuokraa pientä huoneistoa turistien löytämässä Alfaman työläiskaupunginosassa.\nAlfaman kortteleissa yrittäjä João Pinto avaa ovea yksiöön. Puuportaat johtavat jyrkästi ylöspäin 1600-luvun rakennuksessa, jonka kaikki neljä huoneistoa palvelevat vain matkailijoita.”Kyllä jännitteitä syntyy paikallisten asukkaiden kesken, kun vuokrahuoneistoja on yhä vähemmän markkinoilla.”Pinto esittelee omistamaansa pikkuasuntoa, jonka vuokratuotto on ollut perheelle varteenotettava tulo laihoina aikoina. Pinto perii yöstä 60 euroa.João Pinto laskeutuu takaisin ahtaalle kadulle ja vaihtaa kuulumisia vieressä asuvan Filomena Borgesin kanssa. Pinto myöntää, että häntäkin huolestuttaa, raivataanko vanhoihin kortteleihin majoitustilaa liiaksi.”Hyvä puoli on, että Lissabonin lukuisat rähjäiset rakennukset remontoidaan uuteen uskoon. Mutta rajoituksia tarvitaan väistämättä.” Ana Brigida\nKiinteistökauppa käy kuumana Lissabonissa.\nAntonio Rosado istuskeli Fabrica Lisboa -kahvilassa Lissabonin keskustassa, jossa hän on asunut 15 vuotta.\nJose Maria dos Santos työskentelee sekatavarakauppa Casa Alvesissa Alfaman kaupunginosassa. Kauppa on ollut paikalla jo kuusikymmentä vuotta, mutta nyt tilat on myyty kiinteistöyritykselle, ja Casa Alvesin on muutettava.\nLissabonPortugalilainen Filomena Borges kurkistelee kotinsa oviaukossa, millaisia naapureita hänelle on tänään siunaantunut. Tutut kasvot ovat kadonneet vastapäisistä ikkunoista Lissabonin vanhimmassa kaupunginosassa Alfamassa. Paljasjalkaiset alfamalaiset ovat käymässä vähiin, sillä perinteisiä vuokra-asuntoja kunnostetaan vilkkaasti matkailijoiden majoitustiloiksi. ”Enää ei voi huikkailla huomenia ja kysellä naapurien vointia, kun he ovatkin alati vaihtuvia vieraita”, Borges, 49, päivittelee. Borgesin kotinurkat edustavat juuri sellaista rosoista romantiikkaa, joka vetää matkailijoita puoleensa. Lähikahvilasta kantautuu iloinen rupattelu. Koristeellisten ikkunoiden pielissä lepattavat pyykit. Fado helisee kulmakuppilassa, ja hämyiset keskiaikaiset kujat johdattavat somille pikkuaukioille. Työväenluokkaisessa naapurustossa on eletty vuokralla perhekunnittain sukupolvesta toiseen. Filomena Borges syntyi talossa, jossa hänen isänsä ja setänsäkin syntyivät. Nytkin eri kerroksissa elää sukulaisia, nainen kertoo.Nyt Borges pelkää, että Alfama hiipuu ”haamukaupunginosaksi”. Kun iäkkäät vuokralaiset kuolevat, sopimuksia ei enää hevin jatketa jälkipolven kanssa.”Omistajat eivät anna huoneistoja kuukausivuokralle, koska lyhytaikaisilla turistimajoituksilla kerää viikossa vastaavan summan. Mutta me pysyvät asukkaat olemme kulmakuntien sielu”, hän tähdentää.Sosiaaliturvan varassa elävät Borgesin naissukulaiset ovat saaneet häädön muutaman talon päässä. Heidän vaatimattomat kotinsa tuunataan matkailijoille.Hyväntuulinen Borges ei silti pane pahakseen, että lomailijat näppäilevät hänestä valokuvia matkamuistoksi. ”Kaikkien pitää olla sulassa sovussa. Kyllä ulkomaalaiset sekaan mahtuvat”, työttömäksi jäänyt kokki vakuuttaa.Lissabonissa hotelleja, hostelleja ja pensionaatteja on avattu niin tiuhaan, että kaupungintalolla puhutaan kuumeesta, joka ei osoita laskemisen merkkejä. Paikallismajoitusten määrä on vuodessa kolminkertaistunut, kertoi vastikään perustettu paikallismajoittajien yhdistys valtalehti Públicossa.Monet kunnallispoliitikot ja kaupunkilaiset näkevät Lissabonissa oireita Barcelonan ja Prahan taudista. Siinä massaturismi alkaa rehottaa kaupungin sydämessä niin, että tavallisen väen elämä käy hankalaksi, kalliiksi ja jopa sietämättömäksi. Lissabon on muuttumassa erään poliitikon mukaan ”hotellien Disneylandiksi”.Kaupungin johto ryhtyi viime vuonna asukkaiden huolestumisen vuoksi selvittämään, miten vierasmaalaisten kortteerien lisääntyminen vaikuttaa lissabonilaisten arkeen. Varoittavaksi esimerkiksi on nostettu erityisesti Barcelona, jossa uusien hotellien luvat jäädytettiin viime kesästä alkaen ainakin vuodeksi. Majoitusvillitys on seurausta Lissabonin ylistämisestä maailman lehdissä ja kaupungille ropisevista matkailupalkinnoista. Turistien määrä löi kaupunginjohtaja Fernando Medinan mukaan jälleen uuden ennätyksen viime vuonna. Vieraiden yöpymiset kasvoivat viidettä peräkkäistä vuotta, mikä on kansainvälisesti ainutkertaista, hän ylisti äskettäin.Suosion vanavedessä asuntokauppa on alkanut käydä kuumana puolen miljoonan asukkaan kaupungissa. Neliöhinnat ovat ampaisseet joissakin kaupunginosissa korkeammiksi kuin ennen vuoden 2008 rahoituskriisiä.Ostajat ovat lähes yksinomaan ulkomailta. He puskevat hintoja keskivertopalkkaa nauttivien portugalilaisten ulottumattomiin.”Kysyntä on yltynyt niin, ettei meillä yksinkertaisesti riitä tarpeeksi myytävää vierasmaalaisille asiakkaille”, kiinteistönvälittäjä João Bordalo kertoo liikkeessään Principe Realin kaupunginosan arvokortteleissa. ”Tee Lissabonista kotisi”, lukee seinälle kiinnitetyssä mainoskyltissä usealla kielellä.Asuntosijoittajat havahtuivat Lissabonin viehätysvoimaan loppuvuonna 2013, Bordalo sanoo. Kriisin jäljiltä kiinteistöjen hinnat olivat alamaissa mutta kansantalous elpymässä. Turismi kukoisti lupaavasti. Asiakkaat etsivät pikkuasuntoja eläkepäiviksi tai kokonaisia rakennuksia matkailuteollisuuden käyttöön, hän kertoo.”Kuluneesta vuodesta tuli urani myyntiennätys”, hämmästelee kymmenen vuotta sitten monikansallisen Remaxin alaisuudessa työt aloittanut Bordalo.Kiinteistönvälittäjä Bordalon mukaan matkailu- ja asuntobuumin hyödyt ovat selvästi vaaroja suurempia.”Lissabon oli vuosia unohduksissa matkailun valtavirrasta, ja kehitysmahdollisuudet ovat valtavat. Olemme köyhä maa, ja turismi luo työpaikkoja”, Bordalo sanoo.Eniten asuntoja pääkaupungista ovat hamunneet ranskalaiset ja kiinalaiset.Portugalin hallitus loi veroetuja ulkomaalaisille maahanmuuttajille, kun taas Ranskassa verotus kiristyi.Rahakkaita kiinalaisia vetää Portugalin viisumi. Jos EU:n ulkopuolisen maan kansalainen sijoittaa maahan puoli miljoonaa euroa, hän saa viiden vuoden asumisluvan ja oikeuden liikkua vapaasti Schengen-alueella. Alfaman kortteleissa yrittäjä João Pinto avaa ovea yksiöön. Puuportaat johtavat jyrkästi ylöspäin 1600-luvun rakennuksessa, jonka kaikki neljä huoneistoa palvelevat vain matkailijoita.”Kyllä jännitteitä syntyy paikallisten asukkaiden kesken, kun vuokrahuoneistoja on yhä vähemmän markkinoilla.”Pinto esittelee omistamaansa pikkuasuntoa, jonka vuokratuotto on ollut perheelle varteenotettava tulo laihoina aikoina. Pinto perii yöstä 60 euroa.João Pinto laskeutuu takaisin ahtaalle kadulle ja vaihtaa kuulumisia vieressä asuvan Filomena Borgesin kanssa. Pinto myöntää, että häntäkin huolestuttaa, raivataanko vanhoihin kortteleihin majoitustilaa liiaksi.”Hyvä puoli on, että Lissabonin lukuisat rähjäiset rakennukset remontoidaan uuteen uskoon. Mutta rajoituksia tarvitaan väistämättä.” Kommentit (0)


Kiinteistöliiton neuvontapalvelut mm. lakineuvonta, talous- ja veroneuvonta, korjaus- ja tekninen neuvonta. Energianeuvonta ajanvarauksella ajanvarauskalenteri\nValtakunnallinen kiinteistöalan ammattilehti, josta ilmestyy 10 numeroa vuosittain. Jäsenetuna mahdollisuus lukea maksutta viimeisin lehti myös verkossa www.kiinteistolehti.fi\nKiinteistöliitto tarjoaa jäsentaloille yhtiökohtaiset nettisivut. Taloyhtiösivut tehostavat asukasviestintää ja parantavat asukkaiden tiedonsaantia.\nRakennuksen kuntosovellus RAKU -maksuton jäsenetu\nPalvelemme jäseniämme vaikuttamalla päätöksentekoon ja valvomalla kiinteistönomistajien etuja. Liitto seuraa kiinteistöihin ja asumiseen kohdistuvien verojen ja maksujen kehitystä sekä lainsäädännön toimivuutta valtakunnallisella ja paikallisella tasolla.\nAjankohtaista asiaa ja käytännön ohjeita 8-12 kertaa vuodessa lainsäädännöstä, oikeuskäytännöstä, tariffeista, budjetoinnista, tilinpäätöksistä jne.\nYhdistyksen jäsenkiinteistöt saavat etuuksia ja alennuksia mm.\n- Oomi Oy kiinteistön jäsenetusähkö vuosille 2022-2024. Sopimukseen liittyminen päättyi 15.12.2021.\nPerusmaksu 0 €/kk (alv 0%)\nEnergian hinta 3,62 snt/kWh (verollinen hinta 4,48 snt/kWh)\nUusi jatkosopimus 1.4.2022-31.12.2024 - LOPPUUNMYYTY\nPerusmasku 0 €/kk (alv 0%)\nEnergian hinta 5,24 snt/kWh (verollinen hinta 6,49 snt/kWh)\n- Kiinteistömedia Oy:n normaalihintaisista kirjoista, lomakkeista ja sähköisistä tuotteista -20 %\n- DNA kaapeli- ja laajakaistapalvelut edulliseen jäsenhintaan\nDNA tiedote kaapeli- ja laajakaistapalveluista\n- DOC Digi taloyhtiön asiakirjojen digitointipalvelu, Einari Pohjolainen\n- Sopimusmeklarit: kiinteistönhuollon, siivouksen ja isännöinnin kilpailuttaminen\n- Askotalo, Askonalue, kokoustiloista jäsenalennus -20% koodilla. Kysy koodi yhdistyksestä\nKiinteistöliitto Päijät-Häme järjestää jäsenilleen yhteiskuljetuksia kiinteistöalan messutapahtumiin mm. Taloyhtiötapahtuma ja Kiinteistömessut.\nToiminnantarkastuksen perusteet -verkkokurssi (HTHJPLUS) on suunnattu taloyhtiöiden toiminnantarkastajille ja toiminnantarkastajaksi haluaville. Kurssilta saa kattavat perustiedot toiminnantarkastuksen tekemiseen.\nVerkkokurssit ovat maksutta käytössä jäsentaloyhtiöiden edustajille.\nMobiilijäsenkortti-sovelluksella voit soittaa suoraan Kiinteistöliiton neuvontapalveluihin. Jäsennumero on aina mukana puhelimessa. Saat neuvontaa ja voit ilmoittaa muuttuneista jäsentiedoista. Mobiilijäsenkortin kautta on helppo ilmoittautua yhdistyksen tapahtumiin.\nLakihelppi-verkkopalvelu on jäsentalojen hallitusten ja isännöitsijöiden käytettävissä.\nLakihelppi antaa vastaukset yleisempiin taloyhtiöissä ilmeneviin lakikysymyksiin nopeasti ja selkeästi kerrottuna.\nPalvelu on käytettävissä arkipäivien lisäksi myös iltaisin ja viikonloppuisin.\nKiinteistöliiton Lakibotti vastaaa kysymyksiin\nLakibotti on otettu vasta käyttöön ja sen opettamisesta ja koulutuksesta vastaavat Kiinteistöliiton lakimiehet. Voit esittää Lakibotille kysymyksiä taloyhtiön lakiasioista. Jos Lakibotti ei osaa vastata johonkin kysymykseen, niin bottia koulutetaan koko ajan, jotta jatkossa vastauksia saa yhä useampiin kysymyksiin.