Norovirusta havaittiin Mikkelissä – Vatsataudin epidemiakausi alkaa usein juuri näihin aikoihin | Paikalliset | Länsi-Savo\nNoroviruksen tarttumista voi ehkäistä huolellisella käsienpesulla. Sirpa Ylönen\nNorovirus tarttuu herkästi ja säilyy esimerkiksi oksennuksen tahraamassa matossa melkein kaksi viikkoa.\nMikkelissä on havaittu noroviruksen aiheuttamaa vatsatautia, Mikkelin kaupunki kertoo tiedotteessa.\nKaupungissa on todettu viime päivinä muutamia ruokamyrkytyksiä, jotka ovat mahdollisesti noroviruksen aiheuttamia.\nNorovirus on erittäin herkästi tarttuva ja merkittävä vatsatautien aiheuttaja. Tiedotteen mukaan norovirusten aiheuttamia yksittäisiä epidemioita havaitaan läpi vuoden, mutta varsinainen epidemiakausi on joulu‒toukokuussa.\nYleisimmät oireet ovat vatsakivut, pahoinvointi ja oksentelu. Muita oireita voivat olla ripuli ja kuume.\nOireet kestävät arviolta noin 12–72 tuntia. Norovirusinfektio voi olla myös oireeton.\nNorovirus voi säilyä desinfioimattomilla pinnoilla useita vuorokausia infektoimiskykyisenä\nhuoneenlämmössä. Esimerkiksi oksennuksen tahraamassa matossa norovirus saattaa säilyä jopa 12\nNäin ehkäiset noroviruksen tarttumista\nVoit ehkäistä noroviruksen tarttumista huolellisella käsienpesulla, pesemällä hyvin vihannekset ja hedelmät sekä välttämällä kypsentämättömien simpukoiden ja ostereiden syömistä.\nUlkomaiset pakastemarjat kannattaa kuumentaa kauttaaltaan, esimerkiksi keittämällä marjoja kahden minuutin ajan. Puhdista ja desinfioi mahdollisesti viruksella likaantuneet pinnat huolellisesti käyttäen klooripitoista puhdistusainetta.\nVaihda likaantuneet vaatteet ja vuodevaatteet välittömästi sekä pese ne kuumalla vedellä.


Beliani Päivänvarjo burgundi 250x250x235 cm MONZA, hinta 330 €\n›Beliani Päivänvarjo burgundi 250x250x235 cm MONZA\nBeliani Päivänvarjo burgundi 250x250x235 cm MONZA\nHalvin hinta toimitettuna 329,99 € ▸\nBeliani Päivänvarjo burgundi 250x250x235 cm MONZA osastosta Puutarhakalusteet nyt edullisimmin kaupasta vidaXL.fi hintaan 329,99 euroa.\nBeliani Päivänvarjo burgundi 250x250x235 cm MONZA ILMAINEN TOIMITUS kaikille tuotteille. Upeat hinnat ja hyvä laatu. vidaXL kauppa on Euroopassa, USA:ssa sekä Australiassa. Kaikki mitä tarvitset yhdessä paikassa. Osta nyt nopeasti ja turvallisesti! 8 päivää 329,99 € HALVIN 329,99 € HALVIN\nvidaXL Parvekkeen suoja Oxford-kangas 90x400 cm Raidallinen harmaa\nDahlia Noble Grey - puutarhatuoli\nAnna Agger, tuulensuoja / tilanjakaja\nBeliani Aurinkovarjo laivastonsininen 270 cm VARESE\nBeliani Aurinkovarjo vihreä 270 cm VARESE\nBeliani Aurinkovarjon painot ruskea 4-osainen setti\nUlkopöytä ja kaksi tuolia\nPihakalusteet, sohva ja pöytä\nalk. 1780 €\nBeliani Ylellinen 23-osainen istuinryhmä terassille - Harmaata polyrottinkia -\nBeliani Lepotuoli BRESCIA\nBeliani Päivänvarjo hiekanharmaa 250x250x235 cm MONZA\nBeliani Päivänvarjo burgundi 300cm RAVENNA


Elintarvikkeiden lämpötilojen seuranta – miksi sillä on väliä? - Nokeval Oy\nSuurin piirtein näin tokaisi eräs elintarvikealalle valmistunut nuori kuultuaan, että työnantajani tuottaa ratkaisuja omavalvontaan. Näinhän se tietysti onkin, lämpötilojen seuraaminen katkaisee sen varsinaisen työn, mitä ammattikeittiöissä tai tuotantolaitoksissa ollaan tekemässä; on se sitten ruoan valmistusta, tarjoilua tai jokin muu työvaihe.\nMiksi sitten elintarvikkeiden lämpötiloja pitää seurata? Lämpötilojen seuranta ammattikeittiöissä on osa omavalvontaa, jolla varmistetaan tuotteiden turvallisuus – kaikkihan varmasti haluavat tarjota asiakkailleen hyvälaatuisia tuotteita. Oikeilla elintarvikkeiden kuljetus-, varastointi-, valmistus- ja tarjoilulämpötiloilla varmistetaan elintarviketurvallisuutta ammattikeittiöissä. Tärkeää on, että lämpötilat ovat oikeita ja niitä seurataan koko tuotteen elinkaaren ajan.\nLämpötilat ovat oikeita, kun kuuma ruoka pidetään kuumana ja kylmä kylmänä. Erityinen vältettävä lämpötila-alue, ns. vaaravyöhyke on +6...+60°C (katso lähde). Elintarvikkeita tulisi pitää vaaravyöhykkeellä mahdollisimman lyhyen aikaa. Kylmät tuotteet on säilytettävä viileämmässä ja kuumat tarjoiltava vaaravyöhykettä kuumempina. Lisäksi jäähdytyksen on tapahduttava ammattikeittiöissä riittävän nopeasti, jotta elintarvikkeet eivät ole vaaravyöhykkeessä kauaa ja tuotteiden säilyvyys turvallisina voidaan varmistaa. Vältettävää lämpötila-aluetta viileämmässä mikrobien lisääntyminen on hitaampaa, jolloin elintarvikkeet säilyvät pidempään hyväkuntoisina. Kuumentaminen puolestaan tuhoaa mikrobeja elintarvikkeista.\nEviralla on ohjeet elintarvikkeiden oikeista säilytyslämpötiloista. Esimerkiksi kalatuotteet pitää säilyttää alle + 3°C:ssä, jauheliha alle +4°C:ssä ja monet muut helposti pilaantuvat elintarvikkeet alle + 6°C:ssä. Lämpötilarajojen noudattaminen on tärkeää, sillä Eviran selvityksen mukaan suuri osa elintarvikeperäisistä epidemioista liittyi lämpötilaan. Oikeat lämpötilarajat määritellään ammattikeittiöissä jokaisen keittiön omassa omavalvontasuunnitelmassa ja lämpötilojen toteutumista eri työvaiheissa seurataan omavalvontasuunnitelman määrittelemällä tavalla.\nElintarvikkeiden lämpötilahallinnan tarkastus on myös osa kuntien valvontaviranomaisten tekemää Oiva-tarkastusta, jolla tarkastetaan yrityksien elintarviketurvallisuutta. Oivallisen hymyn saamiseksi siis myös elintarvikkeiden lämpötilojen pitää olla kunnossa.\nAmmattikeittiöissä omavalvonnan osana tehtävä elintarvikkeiden lämpötilojen seuranta on tärkeää, kun halutaan varmistaa tuoteturvallisuus ja asiakkaille tarjottavien tuotteiden laatu. Kysyinkin tekstin alussa mainitulta nuorelta miltä kuulostaisi, jos lämpötilojen valvonnan voisi automatisoida. Se olisi kuulemma sitten ihan eri asia!


Valletta on kompakti ja mielenkiintoinen kaupunkikohde ympäri vuoden\nValletta Missä asua Tekemistä Ostokset ja hintataso Lentokentältä Sää\nMuurien ympäröimä Valletta on erinomainen kaupunkikohde ympäri vuoden. Se ei ole perinteinen merenrantakaupunki juuri muuriensa vuoksi, vaan enemmänkin kaupunki jota meri ympäröi.\n1566 perustettu Valletta on Unescon maailmanperintökohde, jossa historiaa ja nähtävyyksiä riittää runsaasti pieneksi kaupungiksi, eikä kohteesta kohteeseen pidä kävellä pitkiä matkoja - Valletta on EU:n pienin pääkaupunki ja vuoden 2018 Euroopan kulttuuripääkaupunki.\nValletta on erittäin pieni kaupunki, joten muurien sisällä (kartalla kuvan 10 itäpuolella) on melko sama missä päin majoittuu.\nAinoa huomioitava seikka on, että maasto on melko epätasaista. Ihan keskustaa (kuvien 14 ja 15 ympäristö) lukuun ottamatta alue on joko ylämäkeä, alamäkeä tai portaita. Mutta jos pienet korkeuserot eivät haittaa, niin koko Valletta on hyvää aluetta etsiä majapaikkaa. Ja koko kaupunki on leveyssuunnassa vain noin 500 metriä ja pituussuunnassa noin kilometri, joten ei siellä pääse itseään kävelemällä väsyttämään.\nJos sopivaa hotellia ei Vallettasta löydy, lahden toisella puolella Sliemassa on monipuolisempi ja edullisempi valikoima. Lautta kulkee Slieman ja Vallettan väliä aamusta iltaan ja matka kestää noin vartin. Lautalle on tosin joskus jonoa, ja tuulisellä säällä yhteys ei ole toiminnassa.\nTekemistä ja nähtävyyksiä Vallettassa\nLascaris War Rooms pitää sisällään salaisia maanalaisia tunneleita ja huoneita, joita käytettiin toisessa maailmansodassa liittoutuneiden onnistuneesti piilossa pysyneenä komentopaikkana. Paikka toimi myöhemmin Naton komentopaikkana sekä muissa sotilaallisissa operaatioissa, kunnes käyttö lakkautettiin.\nTunnelit kunnostettiin myöhemmin ja avattiin yleisölle museona.\nPääsymaksu sisältää 45 minuutin opastetun kierroksen huone huoneelta, jossa selostetaan niiden käyttötarkoitusta ja kerrotaan aika viihdyttävästikin yksityiskohtia ja sodan kulkua. Paikkaan voi tutustua myös omin päin, mutta enemmän saa irti opastuksen kanssa.\nSijainti: Upper Barrakka Gardensin vieressä. Lipunmyynti löytyy helpoiten keskeltä puutarhaa portaiden alapäästä. Sisäänkäynti on eri paikasta.\nUpper Barrakka Gardens ja tykistö (Saluting Battery)\nUpper Barrakka Gardens on kahdesta Barrakkan puutarhasta suurempi. Pienempi Lower Barrakka Gardens sijaitsee 500 metriä itään päin. Näkymät ovat hienot Grand Harbouriin sekä lahden toisella puolella sijaitseviin "kolmeen kaupunkiin".\nMuurilla sijaitsevan tykkirivistön yksi tykeistä ampuu kahdesti päivässä laukauksen, joka on oikeasti luja pamaus-, liekki- ja savuefekti. Tämän voi nähdä ilmaiseksi ylemmältä tasanteelta, jolta on itse asiassa parempi näkyvyys kuin alemmalta, joka on lähempänä tykkejä ja jonne tarvitaan pääsylippu.\nFort St Elmo ja sotamuseo\nFort St Elmo on monikulmainen linnoitus Vallettan kärjessä, joka rakennettiin juuri ennen vuoden 1565 Maltan suurta piiritystä. Linnoituksen sisällä toimii nykyään sotamuseo.\nKoko alueelle pääsee vain maksamalla pääsymaksun, sillä eri aikakausista kertovat näyttelyt sijaitsevat linnoituksen eri osissa ja koko piha-aluekin kuuluu museon piiriin.\nSijainti: Aivan Vallettan koilliskärjessä\nSuurmestarin palatsin sisäpiha\nEntinen suurmestarin palatsi toimii nykyään presidentin virka-asuntona aivan Vallettan keskustassa. Pienellä sisäpihalla pääsee käymään ilmaiseksi, sisälle peritään pääsymaksu.\nSijainti: Old Theatre Street/Republic Street\nLisätietoja: Palace Armoury ja State Rooms\n1500-luvulla rakennettu maltalaisen aatelisperheen asunto, joka on osittain avattu yleisölle.\nSijainti: Republic Street 74\nSuuri katedraali aivan Vallettan keskustassa.\nSijainti: St. John's Square\nKävelyreitti: Floriana ja Waterfront\nFloriana on pieni kylä puolen kilometrin päässä Vallettan portilta, siellä näkee vähän enemmän paikallista elämää kuin Vallettassa.\nTriton Fountainilta, eli siitä mistä bussit lähtevät, alkaa muutaman sadan metrin mittainen puistokatu suoraan kohti sisämaata (kartalla numerolta 10 kohti lounasta). Tai aluksi se on katu, joka muuttuu pian aidatuksi lukuisia patsaita sisältäväksi puistoksi. Tämän puiston päässä on Argottin kasvitieteellinen puutarha (linkki) ja vasemmalla puolella Florianan kylä.\nPuiston ja Florianan kylän välissä on myös iso aukio, St. Publius' Square, jonka päässä on St. Publiuksen kirkko. Se on koristeltu kuvassa vuosittaisen St. Publiuksen juhlan kunniaksi.\nJos kävelee Florianan läpi kohti merta, niin pääsee Vallettan Waterfrontiin, eli satamaan johon isot risteilylaivat ankkuroituvat (kuvassa ei ole sillä hetkellä yhtään). Siellä voi vaikka syödä lounasta yhdellä monista terasseista ja kävellä takaisin Vallettaan joko Upper Barrakka Gardensin hissin kautta tai takaisin Florianan läpi.\nOstostarjonta on keskittynyt Vallettassa pieniin kauppoihin, jotka sijaitsevat pääasiassa kahden keskeisimmän kadun varrella: Republic Street (Triq Ir-Repubblika) ja Merchants Street (Triq Il-Merkanti). Lahden toisella puolella Sliemassa sijaitsee Maltan suurin ostoskeskus The Point. Sinne voi mennä helposti lautalla, jolta on muutaman sadan metrin kävely ostoskeskukselle.\nAlta löytyy esimerkkejä hotellien ja ravintoloiden hintatasosta. Hotellihuoneet ovat mediaanihintoja Booking.comissa. Malta on kaikkiaan suomalaisittain edullinen maa, mutta hotellien hinnat Vallettassa ovat melko pilvissä naapurikaupunkeihin verrattuna.\nHuonehintoja Vallettassa ja sen ympäristössä Booking.comissa:\nLuqan lentokenttä on ainoa Maltalla, se sijaitsee 8 kilometrin päässä Vallettasta. Maassa ei ole junia, joten bussi on ainoa julkinen vaihtoehto. Bussi X4 kulkee Vallettan ja Birzebbugan väliä läyden lentokentän kautta. Oikea suunta on siis Birzebbuga-Valletta ja lentokentän pysäkki (Airport 1) löytyy plus-merkistä Hal Luqan alta. Matka-aika on noin 25 minuuttia.\nKiinteät taksihinnat eri kohteisiin löytyvät täältä, lipun voi ostaa kentältä. Hintaan saatetaan lisätä muutaman euron palvelumaksu. Bolt-sovellus (entinen Taxify) toimii Maltalla ja se on edullisempi tapa liikkua ympäriinsä kuin perinteiset taksiyhtiöt.\nKevät: Jo maaliskuussa saattaa olla usein päivisin yli 20°C ja huhtikuussa menee välillä jo helleraja rikki. Illat ovat vielä viileitä, joten pitkää vaatetta kannattaa olla mukana. Ajoittain tulee vielä sateita, mutta selvästi vähenemään päin.\nKatso kaikki Maltan lomakohteet\nKerro omia kokemuksia tai kysy Vallettasta


Kuvakirjan synty ja vaiheet\nTitle: Kuvakirjan synty ja vaiheet\nAuthor(s): Hirvonen, Vilma\nKeywords: kuvakirja, kuvitus, sarjakuva, kirjasuunnittelu\nKandidaatin opinnäytetyöni on kaksiosainen. Se koostuu erillisestä produktio-osasta, kuvakirjasta, Minne katosi päivät, sekä kirjallisesta osiosta. Kirjallisessa osiossa käsittelen ja raportoin produktion tekemistä ja kuvailen siihen liittyviä vaiheita. Millaista on kuvakirjan tekeminen alusta loppuun; tarinan kertominen kuvilla, sisällön tuottaminen ja kirjan ulkoasun suunnittelu? Perustelen millaisia kuvallisia ilmaisun keinoja olen käyttänyt tarinan kerrontaan ja miksi. Tämä lopputyö keskittyy enemmän suunnitteluvaiheeseen ja ulkopuolelle jäävät kirjan tekemisen jälkivaiheet.\nKirjallisessa osiossa kartoitan myös yleisesti kuvitusta ja kuvakirjoja. Lisäksi sivuan hieman sarjakuvaa, sekä lähestyn hyvin pinnallisesti taiteilijakirjoja koska työssäni on elementtejä, jotka muistuttavat niitä. Keskityn pääasiassa kirjojen kuvitukseen ja erityisesti tarinallisen tekstin kuvitukseen, joten rajaan ulkopuolelle muut, kuten lehtikuvitukset, ja kuvitetut tietokirjat.\nProduktio, Minne katosi päivät, on pelkästään kuvilla kerrottu tarina, jossa jätän osan tarinan tapahtumista lukijan pääteltäväksi tai kuviteltavaksi. Kirjan tarina kertoo muistinmenetyksestä ja dementoituneesta miehestä ja matkasta jolle hän lähtee, mielikuvituksellisessa tarinassa, joka pohjautuu osittain tositapahtumiin.\nPermanent link to this item: http://urn.fi/URN:NBN:fi:aalto-201412023066


Euroopan komissio hyväksyi vuonna 2015 toimintasuunnitelman, joka auttaa vauhdittamaan Euroopan siirtymistä kiertotalouteen, vahvistaa EU:n maailmanlaajuista kilpailukykyä, edistää kestävää talouskasvua ja luo uusia työpaikkoja. Toimintasuunnitelmassa esitetään 54 toimea, joilla päästään nk. suljettuun kiertoon tuotteiden koko elinkaaren osalta aina tuotannosta ja kulutuksesta jätehuoltoon sekä uusioraaka-ainemarkkinoihin.\nOsana ns. kiertotalouspakettia kuusi jätehuoltoa käsittelevää direktiiviä on uudistettu. Jätedirektiivien uudistuksen keskeisenä tavoitteena on asettaa uudet, nykyistä kunnianhimoisemmat tavoitteet yhdyskuntajätteen ja pakkausjätteen uudelleenkäytön valmistelulle ja kierrätykselle sekä yhdyskuntajätteen kaatopaikkakäsittelyn vähentämiselle.\nHallituksen esitys jätelain muuttamiseksi on tarkoitus saattaa eduskunnan käsiteltäväksi viikolla 46/2020. Direktiivit on saatettava voimaan kansallisessa lainsäädännössä 5.7.2020 mennessä.\nValtioneuvoston selvitys E 88/2015:\nKierto kuntoon – Kiertotaloutta koskeva EU:n toimintasuunnitelma\nValtioneuvoston selvitys E 5/2018:\nKirjallinen kysymys KK 491/2018:\nKirjallinen kysymys kierrätyksestä ja jätehuoltojärjestelmän kehittämisestä / Hanna Sarkkinen (vas)\nJätehuollossa muhii EU-kiista – lain uudistus voi rikkoakilpailulainsäädäntöä. Kaija Ahtela, Kauppalehti 27.5.2020\nYmpäristöministeriö on aloittanut jätelainsäädännön uudistuksen (Pirkanmaa). ELY-keskus 24.5.2019\nKansainvälinen yhteistyö ja EU-asiat – jätteet. Ympäristöministeriö\nSisällöllinen toimitus: Tommi Peuhkurinen, joulukuu 2019, päivitetty 8.9.2020, sähköposti: etunimi.sukunimi@eduskunta.fi


Lempeästi | Valon tuoksu\n17.3.2014. Ensi sunnuntaina ev.lut. kirkoissa vietetään Marian ilmestyspäivää. (Katolinen ja ortodoksinen kirkko viettävät sitä 25.3. eli tasan 9 kk ennen joulupäivää, mutta ev.lut. kirkossa sitä vietetään sunnuntaimessun yhteydessä.)\nLupaus – Enkeli Gabriel toi Marialle ihmeellisen lupauksen Jumalalta: tämä synnyttäisi lapsen, jota kutsuttaisiin Korkeimman Pojaksi. Kuvittelen, että Gabriel oli saanut Jumalalta ohjeen esittää asia lempeällä tavalla tuolle nuorelle tytölle, sillä hän sanoo: “Älä pelkää, Maria, Jumala on suonut sinulle armonsa.”\nEikä Maria pelännyt. Alkuhämmennyksestä selvittyään hän otti vastaan tehtävän sanoen: ”Minä olen Herran palvelijatar. Tapahtukoon minulle niin kuin sanoit.”\nHerran palvelijatar & palvelija Lehtisaaren kappelissa – Ulla-Christina Sjöman piti seminaarin rukouksesta. Luentojen aiheet olivat: ‘Kun Herra vaikenee’, ‘Uskossa rukoileminen’ ja ‘ Ylistyksen salaisuus’. – Tämä nainen jos kuka tietää rukouksesta, toiminut yli 40 vuotta esirukoilijana, ajattelin. Koska hän myös on jo lähes 90-vuotias, päätin lähteä tilaisuuteen nyt kun vielä on mahdollisuus kuulla häntä. Viime hetken ilmoittautuminenkin onnistui erään peruutuksen johdosta.\nEnnen tilaisuuden alkua saliin asteli hahmo, jonka tunnistin yli 100-vuotiaaksi pappi ja lähetystyöntekijä Päivö Parviaiseksi. Hän istuutui luennoitsijan vierelle ja he keskustelivat keskenään pää toisiinsa päin kallellaan. Saattoi nähdä, että hyvät ystävykset kohtasivat toisensa. Kaksi Herran palvelijaa, jotka olivat – Marian tavoin – Jumalan kutsusta asettaneet itsensä kokonaan Jumalan käyttöön.\nJumalan rakkautta – Ulla-Christina Sjömanin opetus oli tavattoman lempeää. Hän kertoi monia esimerkkejä siitä, kuinka Jumala oli koskettanut ihmisiä vaikeissa, epätoivoisissakin elämäntilanteissa. Kaikki, mitä hän sanoi, kuvasi Jumalan valtavaa rakkautta meitä ihmisiä kohtaan, sitä kuinka Hän välittää meistä ja vastaa – omalla tavallaan ja ajallaan – rukouksiimme. Hänen puheensa oli sellaista, joka vetää lähemmäs Jumalaa, antaa toivoa, valaa rohkeutta ja vahvistaa uskoa siihen, kuinka Jumala toimii yhtä lailla tänään kuin 2000 vuotta sitten.\nItselleni ehkä paras hetki tuossa päivässä oli lounaspöydässä U-C.S:n reaktio, kun sanoin jotain hänen rakkaudellisesta opetuksestaan. Hänen kasvonsa kirkastuivat, silmät sädehtivät ja kasvoille levisi valoisa hymy. Ymmärsin tuosta, että juuri Jumalan rakkauden välittäminen oli hänelle sydämenasia.\nAjattelen, että juuri Jumalan rakkauden tunteminen on se, mikä herättää ihmisessä halun olla Hänen käytössään, vielä silloinkin kun on tullut eläkeikään… – palvella Häntä niin kauan kuin vain pystyy. (Kuten Hilja Aaltonen, joka rukoili ihmisten puolesta vielä 105 – vuotiaana hoitokodin vuoteesta käsin. )\n“Tämmöinen on Herra” – Päätöskahveilla Päivö Parviainen kertoi kaikille läsnäolijoille eräästä tilanteesta, jossa Jumala oli puhunut hänelle. Tämäkin siis yhdisti näitä kahta ystävystä, Herran uskollista palvelijaa, totesin; kumpikin kuulee Jumalan puhetta ja toimi Häneltä saamansa johdatuksen mukaan.\nKiinnostuin Päivö Parviaisen persoonasta sen verran, että kotiin tultuani katsoin netistä videon hänen 100-vuotissynttäripuheestaan. Sen lopussa hän kertoo, kuinka joskus, kun on tullut puhuneeksi voimakkaalla äänellä avustajalleen, komentanut ja moittinut tätä ja näin pahoittanut tämän mielen, hänelle tulee mieleen raamatunkohta: ‘Tulkoon teidän lempeytenne kaikkien ihmisten tietoon’. “Toisin sanoen älä sano komentavalla, moittivalla äänenpainolla ja pahoita auttajasi ja avustajasi mieltä, vaan lempeys tulkoon kaikkien tietoon. Sinullahan pitäisi olla lempeä äänensävy. – Tämmöinen on Herra, tällä tavalla Hän auttaa minua,” P.P. totesi.\nLisää yhteisiä tekijöitä siis löytyi näille Jumalan palvelijoille: nöyrä ja kiitollinen mieli Häntä kohtaan, jota he palvelevat ja joka heitä opastaa. Ei nöyristelevä, vaan sellainen palvelualtis sydämenasenne, joka myös Marialla oli. Tietää, että on vain pieni ihminen puutteineen päivineen, mutta että Jumala on suuri ja voimakas. Ja että Hän tarvitsee meitä ihmisiä tekemään töitään täällä maan päällä.\nYli taivaitten kohoava kirkkaus – Halleluja! Ylistäkää Herran nimeä, ylistäkää, te Herran palvelijat! Siunattu olkoon Herran nimi nyt ja aina! Idän ääriltä kaukaiseen länteen saakka kaikukoon Herran nimen ylistys! Herra on korkea, kaikkien kansojen valtias, yli taivaitten kohoaa hänen kirkkautensa. Onko ketään Herran, meidän Jumalamme, vertaista? Hän istuu valtaistuimellaan korkeuksissa mutta näkee alas maan syvyyksiin. Ei ole taivaassa, ei maassa ketään hänen vertaistaan! Hän nostaa köyhän tomusta, hän kohottaa kurjan loasta ja asettaa hänet ylhäisten joukkoon, kansansa ylimysten vierelle. (Ps. 113: 1-8)\nGlorify Your Name – Ylistämme Sinun nimeäsi – Hillsong Kiev –ukrainalaisnuoret laulavat\n“Elän ylistääkseni sinua, Herra, Kirkkauden Kuningas, joka annoit minulle elämän\nAnnoit minulle siivet, joilla lentää, Sinä olet pyhä, Taivas ja maa julistavat kunniaasi\nNyt ja ainiaan, ylistän Sinun nimeäsi…”\nPuutarhassa – Kun iltapäivä viileni, he kuulivat Jumalan kävelevän puutarhassa. Silloin mies ja nainen menivät Jumalaa piiloon puutarhan puiden sekaan. Herra Jumala huusi miestä ja kysyi: ”Missä sinä olet?” Mies vastasi: ”Minä kuulin sinun askeleesi puutarhassa. Minua pelotti, koska olen alasti, ja siksi piilouduin.” Herra Jumala kysyi: ”Kuka sinulle kertoi, että olet alasti? Oletko syönyt siitä puusta, josta minä kielsin sinua syömästä?” Mies vastasi: ”Nainen, jonka sinä annoit minulle kumppaniksi, antoi minulle sen puun hedelmän, ja minä söin.” Silloin Herra Jumala sanoi naiselle: ”Mitä oletkaan tehnyt!” Nainen vastasi: ”Käärme minut petti, ja minä söin.”\nHerra Jumala sanoi käärmeelle: – Koska tämän teit, olet kirottu. Toisin kuin muut eläimet, karja ja pedot, sinun on madeltava vatsallasi ja syötävä maan tomua niin kauan kuin elät. Ja minä panen vihan sinun ja naisen välille ja sinun sukusi ja hänen sukunsa välille: ihminen on iskevä sinun pääsi murskaksi, ja sinä olet iskevä häntä kantapäähän. (1. Moos. 3: 8-15)\nJatkokertomus muutaman viikon takaiseen luomiskertomustekstiin. Tässä voi jo kuulla käärmeen, syyttäjäksikin kutsutun, vaikutuksen: syytellään toisia oikein urakalla. Enhän minä, mutta kun tuo…” – Syyllisyys sai aikaan pelon: niin mies kuin nainenkin alkoivat pelätä Jumalaa.\nJumala näki varmasti jo ennalta, että näin tulisi tapahtumaan. Että ihminen ei kestäisi, vaan lankeaisi kiusaukseen. Mutta Hänellä oli suunnitelma myös sille, miten kaikki saataisiin taas kohdalleen. Hän lähettäisi Pojan, joka kertoisi Hänen rakkaudestaan ihmistä kohtaan ja miten Hän haluaa antaa anteeksi ihmiselle sen, mitä tämä on rikkonut. Ja miten Hän kaipaa meitä, lapsiaan, takaisin siihen yhteyteen, missä ei ole pelkoa, vaan rakkaus.\nVapaaksi maailman alkuvoimista – Niin kauan kuin olimme alaikäisiä, olimme maailman alkuvoimien orjia. Mutta kun aika oli täyttynyt, Jumala lähetti tänne Poikansa. Naisesta hän syntyi ja tuli lain alaiseksi lunastaakseen lain alaisina elävät vapaiksi, että me pääsisimme lapsen asemaan. Ja koska tekin olette Jumalan lapsia, hän on lähettänyt meidän kaikkien sydämiin Poikansa Hengen, joka huutaa: ”Abba! Isä!” Sinä et siis enää ole orja vaan lapsi. Ja jos kerran olet lapsi, olet myös perillinen, Jumalan tahdosta. (Gal. 4: 3-7)\nMinulle tulee s-postina ‘Päivän Sana’. Tämänpäiväisessä oli Jeesuksen sanat: “Totisesti minä sanon teille: joka ei ota vastaan Jumalan valtakuntaa niin kuin lapsi, se ei pääse sinne sisälle.” (Luuk.18:17). Tätä – Jumalan lapsena olemista – korostaa evankelista Johannes Jeesuksen puheissa. Johannes oli löytänyt jotain olennaista.\nMary, did you know – Cley Aiken\n“Tiesitkö Maria, että Poikasi kerran vetten päällä kulkee?\nTiesitkö Maria, että lapsemme Hän pelastukseen sulkee?\nSyntyi tänne maailmaan Hän tuomaan sanomaa\nTämä pienokainen rakkain myös sinut lunastaa.\nTiesitkö Maria, että sokeat Hän valoon uuteen johtaa\nMuita kädellään hän tyynnyttää kun myrskytuuli kohtaa\nEnkeleitten maan Hän meidän vuoksi jättää saa\nKun sä lastas pientä hoivaat, niin hoivaat Jumalaa…”\nLupaus on täyttyvä – Muutaman päivän kuluttua Maria lähti matkaan ja kiiruhti Juudean vuoriseudulla olevaan kaupunkiin. Hän meni Sakariaan taloon ja tervehti Elisabetia. Kun Elisabet kuuli Marian tervehdyksen, hypähti lapsi hänen kohdussaan ja hän täyttyi Pyhällä Hengellä. Hän huusi kovalla äänellä ja sanoi: ”Siunattu olet sinä, naisista siunatuin, ja siunattu sinun kohtusi hedelmä! Kuinka minä saan sen kunnian, että Herrani äiti tulee minun luokseni? Samalla hetkellä kun tervehdyksesi tuli korviini, lapsi hypähti riemusta kohdussani. Autuas sinä, joka uskoit! Herran sinulle antama lupaus on täyttyvä!” ( Luuk. 1: 39-45)\nAgni Parthene (O Pure Virgin) – Eikona\nTämän ortodoksisen hymnin kreikankielisestä versiosta erotin suorastaan kolme sanaa: Maria, kerubit ja serafit. Mutta siten löytyi yllä oleva versio, jossa hymni lauletaan osittain myös englanniksi.\nMerkittävä tapaaminen – Miten merkityksellinen tuo kohtaaminen olikaan, kummallekin. Elisabet täyttyi Pyhällä Hengellä. Pyhä Henki ilmaisi hänelle, että Maria odotti hänen – ja koko luomakunnan – Herraa. Hänen kohdussaan oleva lapsikin, joka aikuisena tulisi julistamaan Herran saapumista, hypähti riemusta!\nMiten tärkeää mahtoikaan Marialle olla Elisabetin kautta tullut vahvistus. Ilkeät huomautukset, väärät syytökset ja tuomitsevat sanat, joita hän oli saanut kuulla kotikylässään, pyyhkiytyivät varmaankin pois tuolla hetkellä.\nMiten tärkeää olisikaan monelle saada kokea, että sanat ja puheet, jotka ovat loukanneet ja satuttaneet, pyyhittäisiin pois mielestämme, sydämestämme ja kaikkialta, missä olemmekaan niitä mukana kantaneet. Ja että antaisimme Jumalan vahvistaa meitä sillä, miten ja millaisina Hän meidät näkee: rakkaina lapsinaan. Miten tärkeää olisi oppia jättämään toisten sanomiset omaan arvoonsa, varsinkin silloin kun huomaa heidän toimivan omista heikkouksistaan ja haavoistaan käsin.\nHän, joka tuli maailmaan vapauttaakseen ihmiset vääryyden ja pahuuden valtapiiristä, vaikutti jo äitinsä kohdussa ollessaan. Hän toi esiin totuuden ja synnytti iloa ja riemua. Häntä, ylösnoussutta Vapahtajaamme, voimme pyytää huuhtomaan pois pahan mielen ja ikävien kokemusten vaikutukset ja täyttämään Pyhän Hengen siunauksilla… totuudella… ilolla… lempeydellä…\nJulkaistu 17.3.2014 kategoriassa Yleinen, kirjoittanut veronica.\n← Uskoa Ravintoa →


marraskuu | 2019 | Mrs Middleage marraskuu 2019 – Mrs Middleage\n27.11.2019 mrsmiddleage Jätä kommentti\nLehdessä (Hesari 27.11. B13) luki, että ihminen voi toimia lähes normaalisti, vaikka puolet aivoista on poistettu. Käsittämätöntä! Sellaisia tapauksia on olemassa. Vaikean sairauden takia puolet aivoista on leikattu pois, eikä haittaa mitään.\nPakko oli tarkistaa, mikä päivä on. Jos olen mennyt sekaisin, tai on tapahtunut ufokaappaus ja puoli vuotta elämästäni on kadonnut ja on aprillipäivä, mutta ei, kyllä ulkona on yhä pimeää keskipäivälläkin, eteisessä on joulukuusi ja ensimmäinen adventti vasta tekeillä. Totta se on; puolilla aivoilla pärjää. Näin on tutkinut tiede ja sanoo Hesari.\nSamassa artikkelissa mainittiin kuusikymppisestä ranskalaismiehestä, jonka aivoihin keräytynyt neste oli tuhonnut ne vähitellen lähes kokonaan. Silti mies kävi töissä verovirastossa ja hoiti asiansa normaalisti. Asia paljastui, kun mies meni lääkäriin valittamaan velttoja jalkojaan ja hänen aivonsa kuvattiin. Siellä ei ollut enää paljon mitään jäljellä.\nLähtee vähän mielikuvitus laukalle. Mitä jos tuolla on paljonkin aivottomia ihmisiä liikenteessä? Siltähän se välillä tuntuukin.\nViime viikolla käytettiin anoppia aivojen magneettikuvassa. Tulokset eivät ole vielä tulleet. Lehtiartikkeli lisäsi jännitystä, mitä jos anoppi olisikin aivoton?\nTässä on vielä sekin mahdollisuus olemassa, että olen itse vailla aivoja. Aivan mahdollista!\nRoboteilla ei ole aivoja. Vähän aikaa sitten oli kirja-arvostelussa ( HS 24.11.2019) Ian McEwanin kirja Kaltaiseni koneet. En ole lukenut, mutta kirjan idea vaikutti mielenkiintoiselta. Siinä pariskunta ohjelmoi Aatami-robottiinsa ihanneominaisuuksia, sillä seurauksella että miehestä tulee kolmiodraaman aisankannattaja. Eihän hän voi mitenkään pärjätä panokone Aatamille! Appiukkokin alkaa pitää vävyään tylsimyksenä verrattuna Aatamin tietämykselle ja sivistykselle. Pöytäseurana Aatami on vävyä huomattavasti mielenkiintoisempi. Vävyn jutut on kuultu moneen kertaan.\nLisäksi Aatamilla on ihmisiin se hyvä puoli, että se/hän ei masennu, tylsisty tai vaivu epätoivoon. Negatiivisia tuntemuksia Aatamilla ei ole.\nVoi taivas. Ihminen kuvittelee olevansa luomakunnan kruunu, mutta taitaakin olla apupojan asemassa, kun vallan ottaa kaikkitietävä ja -osaava robotti.\nEhkä siinä tilanteessa sitten jo on parempikin elellä ilman aivoja…\nManipulaatiota, ihailua ja rakkautta\n26.11.2019 mrsmiddleage Jätä kommentti\nNyt ehtii taas kirjoittaa, kun villasukkainnostus on loppu.\nOlen seurannut sivusta kuntosalin personal trainer -touhua. Itse olen enemmän tee-se-itse-nainen, enkä voisi kuvitella rehkiväni niin, että joku seuraa sivusta ja kommentoi touhujani. Luulisin, että vain häiriintyisin tarkkailun alaisena olosta.\nPersonal trainerit ovat kyllä hyvin tavanomaisia nykyään. Joka kerta salilla on useampi henkilö treenamassa sellaisen ohjauksessa. Yleensä traineri on vastakkaista sukupuolta. Olen miettinyt, onko tämä joku uusi seurustelun muoto, tai tapa olla kanssakäymisissä vastakkaisen sukupuolen kanssa?\nMahtaakohan personal trainereillä olla eettinen ohjeisto? Tuskinpa. Yleensä terapeutti, lääkäri, opettaja ym. ei saa olla suhteessa asiakkaaseen/potilaaseen. Tämä ei taida koskea valmentajia. Onhan jopa Ruotsin kruununprinsessa naimisissa kunto-ohjaajansa kanssa. Ja lienee muitakin esimerkkejä valmentaja-valmenettava suhteista.\nEikä siinä mitään. Ihmiset tutustuvat, ihastuvat ja rakastuvat myös urheilun parissa. Jäin asiaa pohtimaan, kun mediassa on ollut paljon juttua Baltzarin kultista ja epäeetteisestä toiminnasta. Nuori ihminen on herkkä vaikutukselle ja manipuloinnille. Vaikka tässä Baltzarin tapauksessa näyttää siltä, että hän on osannut manipuloida myös korkean tason päättäjiä, presidentti Halosta ja opetusministeriötä myöten. Rahaa ja kunniaa on tullut monelta taholta vailla kritiikkiä.\nNuori – ja miksei aikuinenkin – lumoutuu ihailusta ja kehuista. Manipuloija osaa vetää oikeista naruista, ylistää ja kehua, kunnes saa kohteensa koukkuun, ja sitten uhkaillen ja alistaen pitää käskyvallassaan, kuten Balitzarin tytöille oli käynyt.\nMuistelen että joku vuosi sitten oli kohu turkulaisesta musiikinopettajasta, jolla oli myös ollut vääristynyt suhde oppilaisiinsa. Samaa tapahtuu varmasti monella eri elämänalueella; kulttuurin, urheilun ja uskonnon parissa. Eikä aina kyse oli seksuaalisesta väärinkäytöstä. Vastikään oli uutinen kansainvälisestä pyramidihuijauksesta. Manipuloinnilla osataan huijata myös rahaa.\nHesarin juttua lukiessani ajattelin että jos minulla olisi teini-ikäinen tyttö luetuttaisin artikkelin hänellä, jotta osaisi varoa vastaavaa. Taidanpa luetuttaa sen myös pojallani. Ei sukupuoli suojaa vallankäytöltä ja manipuloinnilta.\nTuli mieleen nuoruusmuisto. Olin 17, vai olinko jo 18, nyt en muista tarkkaan. Seurustelin pojan kanssa, joka meni armeijaan. Poika pyysi lähemmäs kolmekymppistä ystäväänsä ”pitämään minua silmällä” ja viettämään kanssani aikaa, että en pitkästyisi viikonloppuisin, kun poikakaveri oli opettelemassa Suomen puolustusta.\nPoikakaverini ystävä otti tehtävän tosissaan. Hän ajoi työkseen rekkaa ja pyysi mukaansa viikonloppuisin, kun lähti ajoon. Menin mukaan. Oli varsin mukavaa ja viihtyisää. Istua vain kyydissä, katsoa maisemia ja jutella kaikesta mahdollisesta maan ja taivaan väliltä. Meillä oli varsin syvällisiä keskusteluja. Sain kaipaamaani huomiota ja kehuja. Mitään intiimiä ei asiaan liittynyt, kerran taidettiin ottaa torkut vierekkäin. Intiimeintä oli se, että äiti suuttui ja haukkui minua rekkamiehen huoraksi. Se kyllä sattui. Varsinkin kun syytös oli aiheeton.\nMutta vasta nyt vuosikymmenten jälkeen tajuan, että se mieshän oli ihastunut minuun. Nuorena ja kokemattomana en osannut nähdä asian todellista puolta. Minä tulkitsin kaiken ystävyydeksi ja huolenpidoksi. Syntymäpäivänäni mies kiersi Saarijärven ruokakaupat, ja kioskit ja osti kaikki Fancy-suklaapatukat, mitkä löysi minulle lahjaksi, koska se oli lempisuklaatani.\nVai hetkinen. Kumpikos ne patukat osti; poikaystävä vai sen rekkakuskikaveri? Kirjoitin itseni pussiin. En muista, kummalta ihailijaltani patukat sain! Minulla on vieläkin tallessa postikortteja tuolta ajalta – molemmilta – sekä armeijasta, että ympäri Suomea rekkareittien varrelta minulle lähetettyjä.\nJoka tapauksessa molemmat päättyivät – sekä seurustelu että ystävyys. Taisin saada tarpeekseni molemmista. Äiti sai huokaista helpotuksesta. Ainakin hetkeksi.\nRumat sukat, markkinoilla ja joulupulla\n25.11.2019 mrsmiddleage Jätä kommentti\nNyt täytyy keskeyttää Sorg Strumpor -projekti. Olen saanut vauhdikkaasti aikaiseksi kaksi erilaista, puolivalmista sukkaa, erittäin rumaa. Vain keltaiset kärjet puuttuvat.\nVuosiluvun neulominen sukanvarteen on osoittautunut ylivoimaiseksi. Ja muutenkin sukat näyttävät niin rumilta että ei sellaisia kehtaa kenellekään lahjaksi antaa. Paras kaivaa sängyn alta savimöykky ja ryhtyä muotoilemaan Hymytäti-patsaita. Ne onnistuvat paremmin – yleensä.\nHarmittaa, kun en osannutkaan toteuttaa sukkia. Mutta ehkä joku näppärämpi ottaa kopin, ja ryhtyy sukkia väkertämään.\nSaman asian olen huomannut ennenkin; olen parempi ideoimaan kuin toteuttamaan. Toteutus on aina vähän sinne päin, johtuen ilmeisesti kärsimättömästä luonteestani. Pitäisi tyytyä keksimään. Mutta kädet kaipaavat tekemistä. Television katsominen on tylsää, jos ei samalla kudo. Ehkä pitää alkaa saman aikaan nostamaan puntteja, jos kutominen ei onnistu.\nOllaan pojan kanssa menossa lauantaina Finlandia-talolle Ismo Leikolan stand-up show’n. Ensi kertaa menen katsomaan stand-up’a, mielenkiintoista.\nAjattelin tilata väliaikatarjoilut etukäteen. Tilasin kaksi karjalanpiirakkaa ja kaksi teetä. Arvatkaapa paljonko maksoi? 25€. Kyllä on käsittämätön hinta teekupista ja karjalanpiirakoista! Melkein tekisi mieli perua tilaus ja ottaa käsilaukkuun karjalanpiirakat ja Airam-pullollinen teetä, ja mielenosoituksellisesti syödä omat eväät väliajalla. Olisikohan sallitua?\nViikonloppuna kävin joulumyyjäisissä. Ajattelin, että jos myyjäisissä olisi kotitekoisia joululaatikoita, ostaisin, pistäisin pakastimeen ja jouluna tarjoilisin ”ominani”. Tulisi kaksi kärpästä yhdellä iskulla; kannattaisin ja tukisin hyvää asiaa, ja samalla saisin jouluruuat. Mutta ei ollut myyjäisissä laatikoita. Oli kransseja, kynttilöitä, monenlaista itsetehtyä koristetta – ja tietenkin arpajaiset. En ostanut mitään. Vielä on aikaa jouluun, aika tarkkaan kuukausi, joten ehkä laatikot vielä tulevat vastaan.\nVaikka muistan kyllä olleeni saman haasteen äärellä aiemminkin. Helsingin Senaatintorilla on joulukuussa kaunis ja viihtyisä joulumarkkinatori. Olen sen aina kiertänyt läpi, ostanut joulumakkaran ja mukin glögiä, mutta muuta ostettavaa en yleensä ole löytänyt. Olisi kiva jos kauppiaat keksisivät jotakin uutta valikoimiinsa. En millään tarvitse joka vuosi uutta visakoivuista pannunalusta.\nKoululla, missä käyn lavisjumpassa on oppilaiden pitämä käytäväkahvila. Jokainen luokka pitää vuorollaan kahvilaa, ja kerää siten rahaa luokkaretkeä varten. En ole mokkapaloja ostanut, vaikka myyjät ovat yhtä aktiivisia kuin feissarit Narinkka-torilla. Miksi ostaisin herkkuja, kun olen menossa jumppaan? Sehän ruineeraa koko jumpassa käynnin.\nOhi kulkiessani ja huonoa omaatuntoa ostamattomuudesta tuntiessani olen miettinyt tätä iänikuista mokkapalaongelmaa. Siksikö että lapset itse tykkäävät niistä, ja osaavat niitä tehdä. Vaikka luulen että suurin osa mokkapaloista on kyllä äitien ja isien tekemiä.\nMutta kävisikö kauppa paremmin, jos myytävänä olisikin jotakin muuta? Vaikka lasten itse tekemiä joulukortteja. Tai entä jos myytävänä olisi kotonatehtyä ruokaa? Makaronilaatikkoa? Lohikiusausta? Lihapullia ja muussia? Linssikeittoa? Itse leivottua leipää. Luulisi, että moni kiireinen äiti ja isä voisi lastaan ip-kerhosta noutaessaan ostaa ruuat kotiin. Minäkin voisin ostaa jotakin take-away ruokaa jumpan jälkeen kotiin viemiseksi. Nälkä ihmisellä nyt kuitenkin säännöllisesti on. Ja kyllä saattaisin kokonaisen pitkonkin ostaa, jos sellaisen jossakin näkisin. Mutta pitkoja näkee enää harvoin.\nPitäisiköhän suomalainen pitkopulla ilmoittaa Unescon maailmanperintökohteeksi? Katoavaa kansanperinnettä. Mökkipaikkakunnalla oli vanha pullamummo, joka möi itseleipomiaan pitkoja. Ne painoivatkin kuin vastasyntynyt. Mummo kuljetti pitkoja pienillä kärryillä kadun varteen myytäväksi lauantaisin. Pariin vuoteen mummoa ei ole näkynyt pitkopuuhissa. Äskettäin kuulin; pullamummon hautajaiset olivat pari viikkoa sitten.\nEhkä rupeankin leipomaan pullapitkoja. Jos tekisikin joululahjaksi pullapitkoja. Lämpimiä pullajötkylöitä olisi kiva viedä ovelta ovelle hyvän joulun toivotusten kera. Varmaan sekin menisi jotenkin pieleen. Taikina ei nousisi, en osaisi letittää, pitkot jäisivät raakaksi sisältä, tai unohtaisin pullat uuniin, kun lähtisin viemään roskia. Mutta jälleen kerran; idea on hyvä!\nEverything is booming\n22.11.2019 mrsmiddleage Jätä kommentti\nHelsingissä oli ”pöhinäviikot” eli Slush. Se tarkoitti sitä, että en päässyt saunomaan ja uimaan, koska Slush-vieraat haluavat kokeilla näitä asioita.\nEi se mitään. Voin käydä uimassa ilman saunaakin.\nJäin miettimään tätä Slush-asiaa; kasvuyrityksiä ja start-up-ja, ja koin itseni noin miljardivuottavanhaksi – ja yllättäen myös kommunistiksi.\nMinä mieluummin haluaisin vakavanhayrityksiä.\nSellaisia, jotka eivät vain kasvaisi tai olisi ikuisesti alussa.\nHaluasin yrityksiä, jotka olisivat loppuun asti, last-upp’eja – niin kuin avioliitossa, hyvien ja pahojen aikojen yli – jotka kantaisivat vastuunsa, eivät tuhoaisi luontoa (vrt. Talvivaara), maksaisivat asianmukaiset palkat , ja työajat olisivat inhimilliset.\nMe kuvittelemme että muun maailman pöhinät, mellakat Hong Kongissa, Pariissa tai Moskovassa ovat kaukana, eivätkä kosketa meitä. Meillä on täällä ikuinen, loputon onnen slushpöhinä. Mutta ehkä ei ole.\nSlushin aikaan lähipostin edessä päivystivät lakkovahdit allapäin. Peukutin ja toivotin tsemppiä.\nYhteiskunnalliset levottomuudet, kapinat ja vallankumoukset ovat alkaneet aina siitä, että osa jää paitsi ja toinen saa liikaa. Tulee epäoikeudenmukaisuuden ja osattomuuden tunne. Silloin valtaan pääsevät leninit, hitlerit, trumpit ja erdoganit.\nTarvitaan oikeudenmukaisuutta ja empatiaa. Ei ole oikein, että johto tienaa käsittämättömän isoja summia rahaa, ja työntekijöille ei ole varaa maksaa edes kymppiä tunnilta. (Kävin kerran aamupostin rekryssä, palkka olisi ollut noin 8 €/h, tulin siihen tulokseen että nukun mieluummin).\nEpäoikeudenmukaisuudet tulee korjata. Yhteiskunta ei voi toimia vain niin että pelataan omaan pesään. Toimiva, rauhaisa yhteiskuntaelämä edellyttää joukkuepeliä. Tarvitaan ymmärrystä toisten hädästä ja ahdingosta.\nSe ei tarkota vain isoja, yhteiskunnan tekoja. Se tarkoittaa pieniä tekoja lähikaupassa, bussissa, työpaikoilla, missä vain tapaamme muita. Me voimme osoittaa empatiaa ja olla auttava käsi. Joskus jo se että huomaa ja kohtaa riittää. Huomio muut.\nOnneksi Huuhkajat näyttivät joukkuepelistä esimerkkiä. Toivottavasti pystymme maana ja kansana samaan. Ettei meille tule trumppeja, hitlereitä, erdoganeja ja sitten vielä lopuksi brexit.\nOnneksi sentään natohöpötys on jäänyt. Vielä muutama vuosi sitten oli kova hinku Natoon ja media siitä luukutti.\nOi-joi-joi, kunpa osaisimme kansakuntana toimia fiksusti ja kaukonäköisesti.\nSorg Strumpor eli Sorisukat\n21.11.2019 mrsmiddleage#sorisukat #sorgstrumpor Jätä kommentti\nAi kun nyt tökkii tämä kirjoittaminen! Iski villasukankutomisvimma; olen villasukkaholic!\nKyseisessä tilassa oleva henkilö ei kykene muuhun kuin tuottamaan villasukkaa, ajatus kyllä juoksisi, mutta ei ennätä niitä kirjata ylös, on vain pakko kutoa.\nSain villasukkaidean. Aion kutoa serkun miehelle villasukat joululahjaksi. Niiden nimi on ”Sorg Strumpor”.\nNyt jos tunnet serkun tai sen miehen, niin hyshys. Serkku ei näitä minun horinoita ennätä lukea, ja sen mies ei ymmärrä, kun on ruotsalainen, joten voin tämän joululahjaidean tässä paljastaa.\nSurusukkien idea on se, että varteen kudotaan vuosiluku, ja – meinasin sanoa terälehteen – tarkoitan teräosaan kudotaan niin monta mustaa raitaa, kun on kuolleita. Serkun miehelle tein kaksi paksua mustaa raitaa, häneltä kuolivat tänä vuonna sekä isä että vaimon äiti.\nVillasukan pääväri on harmaa. Se kuvaa kokonaisankeutta. Parisuhteelle tai omalle elämälle ei jää tällaisessa tilanteessa aikaa.\nSukan kärjen aion kutoa kirkkaan keltaiseksi, se kuvastaa valoa, iloa ja tulevaisuutta, jonka toivon olevan keveämpi kuin mennyt vuosi.\nSaa tehdä samat, the future is for sorisukat!\nRauhan ja rakkauden joulu\n19.11.2019 mrsmiddleage#joulurauha Jätä kommentti\nKohta turskautan joulun päälle! Torstaina. Niin olen päättänyt.\nHaen muovikuuset vintiltä; valkoinen kuusi eteiseen, pieni vihreä takan päälle. Rautakaupan esitteessä näin johdottomat joulukuusenvalot. Sellaiset voisi hankkia, kun johdot menevät aina sotkuun. Virittelen perinteiset koristeet paikoilleen, niistä rakkaimmat ovat pojan päiväkodissa askartelemat tonttu ja lumiukko.\nEhkä avaan jouluradion tai teen oman suosikkilaulujen soittolistan Spotifihin. Ai, mutta olenkin tehnyt sen jo viime jouluna! Olin ihan unohtanut. Listalla on mm. Taivas sylissäni ja Konstan joululaulu. Listalla on myös Suomalainen rukous, se lauletaan aina itsenäisyyspäivän juhlajumalanpalveluksessa. Se on niin mahtipontisen komea: Siunaa ja varjele meitä, Korkein kädelläs, kaitse aina kansamme teitä.\nNurkkakaapissa on glögipullo viime joululta. Tarkistan päivämäärän, jos se on vielä juotavaa, lämmitän ensimmäiset glögit. Oikeasti en kyllä edes tykkää glögistä, varsinkaan siinä lilluvista paisuvista rusinoista ja punaiseksi värjäytyvistä manteleista. Ne jätän pois.\nIhanaa saada aloittaa joulu!\nMediassa kohistaan koulujen joulujuhlista. Harmittaa koko rälläkkä. Joulun pitäisi olla hyvän tahdon juhla, jolloin kiukkuisimmastakin saiturista tulee antelias, empaattinen ja muita kohtaan armollinen.\nViha, kauna ja katkeruus ovat voittaneet uskon, toivon ja rakkauden tässä maailmassa. Tuntuu siltä kuin hyvää mieltä ja toivoa tuo vain Coca-colan valoja vilkkuva joulurekka. Se sallii maailman jokaisen lapsen tulla luoksensa.\nTai toisin päin, sen luokse me sallimme lapsemme tulla.\nEhkä syytä tarkentaa; en kannata koulujen joulujuhlan viettoa kirkoissa. Jokaisen koululaisen kulttuuritaustaan ja uskontoon katsomatta tulee saada viettää koulun joulujuhlaa kokematta ulkopuolisuuden tunnetta, tuntevansa itsensä hyväksytyksi ja rakastetuksi. Monikulttuurinen ja -uskontoinen Amerikka on tämän ongelman ratkaissut aikoja sitten. Silloin jäljelle jää Happy Holidays ja Season Greetings. Meillä ei vielä ole terminologiaa jouluttomaan joulunviettoon. Ehkä yhteinen kultainen keskitie voisi löytyä juuri siitä hyväntahtoisuudesta, mitä joulu voi edustaa kaikille. Tai rauhasta! Joulurauhaahan on aina julistettu Suomen Turusta. Ja rauhaa me tässä levottomassa maailmassa eniten tarvitsemme. Lapsille ja nuorille maailma voi näyttäytyä pelottavana ja ahdistavana. Rauhan toivotus sopii varmasti kaikille. Tehdään joulusta rauhan juhla. Peace and love. Rakkautta ja Rauhaa kaikille!\nMinimetsäidea ja yhteiskäyttöautot\n19.11.2019 mrsmiddleage Jätä kommentti\nOlipa kiva viesti sähköpostissa. Pirkko oli bongannut Helsingin Uutisista jutun, missä Marimekon entinen tj Mika Ihamuotila ehdottaa, että Kasarmintorille istutettaisiin puita ja siitä tehtäisiin pieni metsä. Juttu löytyy tästä linkistä, sivulta 6:\nMinä kirjoitin samasta aiheesta keväällä Helsingin Sanomiin mielipidekirjoituksen ja myös tänne blogiin. Tyhjät tuuliset kiviaukiot ovat turhia, ja nurmikenttäpuistot voitaisiin istuttaa metsäksi. Hienoa, että asia saa kannatusta ja jos vaikka toteutuisi. Tässä aiheesta kirjoittamani blogi 23.3.2019:\nSain myös uuden idean: taloyhtiöautot.\nMeidän taloyhtiöllä on parkkihalli, mutta paikkoja siellä on rajoitetusti, mistä aiheutuu välillä kinaa. Moni haluaisi autotallipaikan, mutta tyhjästä on paha nyhjäistä.\nSuurin osa autoista seisoo käyttämättöminä tallissa, niitä käytetään satunnaisesti viikon aikana. Aivan niin kuin meidän auto. Sitä käytetään ehkä noin kolme kertaa viikossa.\nMutta mitä jos autotallissa olisikin taloyhtiön yhteiskäyttöautoja? Niitä voisi varata nettisovellutuksella omaan käyttöön tarvittaessa. Veikkaan että moni voisi luopua omasta autosta kokonaan. Ilman autoa ei aina pärjää, mutta auton ei tarvitsisi olla oma.\nTaloyhtiön yhteiskäyttöauto toisi varmasti myös lisäarvoa taloyhtiölle. Kätevintä olisi, jos autoja olisi monenlaisia, voisi olla vaikka yksi pakettiauto, jos tarvitsee käydä ostamassa jotakin isompaa.\nOlen ollut huono käyttämään busseja. Mies, joka on syntyperäinen helsinkiläinen, tuntee bussilinjat, tietää mikä bussi menee minnekin, mutta minä olen ihan nuubi tässä asiassa. Kunnes tuli HSL:n nettisovellutus, josta ostan liput ja näen kätevästi, millä bussilla minnekin pääsee. Nyt valitsen mieluummin bussin, kuin lähden äkämystymään ratin taakse.\nAutolla ajo Helsingin keskustassa on hermoja raastavaa puuhaa. Tulen aina hyvin kiukkuiseksi, kun joudun autoilemaan. Tiet ovat tukossa, joka paikassa on muoviaitoja ja katuja osittain suljettu erilaisten rakennusprojektien takia. Kävelijöillä ei ole heijastimia, eikä heitä erota pimeydestä, pelkään että ajan päälle.\nMiten ihanaa onkaan istahtaa bussiin ja antaa jonkun muun hoitaa ajaminen. Voi rentoutua. Miksi ihmeessä ajaisin itse, kun voin sen homman jättää muiden huoleksi? Luulen, että moni yksityisautoilija ei ymmärrä tätä. Yläkerran naapuri ajaa Tampereelle töihin omalla autolla. Mitä järkeä? Hän voisi matkata rauhassa ja stressaantumatta junalla. Junissa on nykyisin käteviä työskentelyyn tarkoitettuja istumapaikkoja, missä naapuri ei istu ihan vieressä katsomassa, mitä teet, joten yksityisyydensuojakin on taattu.\nOmia tapoja on yllättävän vaikea muuttaa. Mutta toisaalta myös yllättävän helppo; tarvitsee vain uskaltautua kokeilemaan. Kun huomaa uuden tavan hyödyt, muuttaa toimintatapaa helposti.\nVielä yksi idea: jäteenkuljetusautot voisivat olla liikennöimättä keskustassa aamu-ja iltapäiväruuhkan aikana. Olen syksyn aikana vienyt pojan kaksi kertaa kouluun autolla, olisi muuten myöhästynyt. Aina on ollut jossakin kadun pätkällä jäteauto tukkimassa liikennettä.\nAamuruuhka-aika on vain puolitoista tuntia n. klo 7.30-9.00. Eikö olisi helppo järjestää niin, että silloin jäteautot eivät olisi silloin kierroksella, menisivät vaikka aamukahville siksi aikaa? Liikenne sujuisi paremmin. Ei ole kenenkään etujen mukaista hankaloittaa yksityisautoilua, vaikka sitä syytä onkin vähentää ja turhasta ajosta päästä eroon kokonaan. Liikenneviha vähenisi.\nAina on hyvä pyrkiä keinoihin, jotka vähentävät vihaa ja lisäävät positiivistuutta. Siis lisää puita, ja järkeä ja toimivuutta autoiluun!\nKengät ja mieli\n13.11.2019 mrsmiddleage Jätä kommentti\nKenkäkaupan ikkunassa oli ihanat buutsit. Tai ei ne oikeastaan olleet oikeat buutsit, ne olivat buutsimaiset saappaat. Mutta tuli buutsimuistot mieleen.\nMinulla oli buutsit joskus 80-luvun lopulla, silloin kun ne olivat viimeksi muotia. Vai oliko se 90-luvun puolella, taisi olla, en muista. Mutta muistan tunteen. Niillä kävely oli ihan omanlainen kokemus. Tuli itsevarma olo. Sellainen että meikä pystyy mihin vain! Johtuisiko noista varhaisista buutsivuosista että tykkään Lavis-jumpassa eniten rivitanssista. Pieni cowgirl sisälläni herää silloin hetkeksi henkiin.\nKenkien vika ettei minulla ole juuri koskaan naisellinen olo. Pitäisi olla korkokengät. Kyllä. Ymmärrän. Korkokengissä sipsutellessa tulee aivan varmasti tosinaisellinen olo. Ja tietenkin myös näyttää naiselliselta. Mutta minä onneton olen sellainen lampsia. Mennä lapsin pitkin askelin, hame repeää ja korkokenkien korko jää jumiin, ne eivät minun menooni käy.\nLempikenkäni ovat tänä syksynä olleet kolme numeroa liian isot DrMartinsit. Ne päätyivät minulle sattumalta. Poika aloitti syksyllä lukion ja meni Nasujaisiin. Sinne oli käsketty pukeutua tytöksi, poika lähti hommaamaan tyttövarusteet. On tietenkin aivan älytön ajatus mennä hankkimaan yhden illan tyttövaatteet Stockmannilta, mutta niin hän järkeili asian hoitaa. Osti Gantin hameen, sukkahousut, rintaliivit, topin ja DrMartinsit.\nHame oli niin pahassa jauho-kanamuna-ties mitä-mössössä, että vaikka pesin sen kahteen kertaan, lika ei irronnut, oli pakko heittää hame roskiin. Rintaliivit yritin ottaa omaan käyttöön, mutta koko ei ihan mätsännyt. Sukkahousut olivat tietenkin rikki. Joten jäljelle jäi kengät.\nIhmettelin, että ihanko totta tytöt pitävät tällaisia kenkiä nykyään. Minusta ne näyttivät miehen kengiltä, mutta kuulemma tyttöjen ovat. Ostin paksut geelipohjalliset kenkiin ja olen nyt pitänyt niitä siitä pitäen. Ovat aivan ihanat jalassa ja mätsäävät oikeastaan minkä kanssa tahansa. Ovat muuten jalassani myös tuossa blogin mrsmiddleage-kuvassa pitsimekon kanssa. Ikinä en olisi keksinyt sellaisia kenkiä ostaa.\nItse asiassa niissä tulee vähän sama fiilis, kun buutseissa 90-luvun alussa. Naiselle, joka kulkee omia polkujaan. Mikään ei minua pysäytä, minä menen minne haluan, pystyn mihin vain.\nKannattaa siis miettiä, mitä jalkaansa laittaa. Siitä tulee kokonaisfiilis. Kengät vaikuttavat koko kehoon ja mieleen, oloon ja olemukseen.\nEhkä korkokenkien pidon voisi aloittaa vanhana ja liikuntakyvyttömänä, jos sellaiseen elämäntilanteeseen joskus joutuu. Silloinhan on ihan sama, mitä on jalassa, jos ei tarvitse pysyä pystyssä saati kävellä nopeasti. Voisi istua rullatuolissa tai maata sohvalla huikean korkeat korot jalassa ja tuntea ensi kertaa elämässä itsensä oikein tosinaiselliseksi. Vaikka luulenpa että valitsisin ko tilanteessa paksut ja lämpimät villasukat.\nPS. Oletteko muuten pistäneet merkille, että nykyisin kaikilla televisiossa työskentelevillä naispuolisilla uutistenlukijoilla, haastattelijoilla ja puheohjelmien pitäjillä on aina huikean korkeakorkoiset ja näyttävät kengät jalassa? Ikään kuin haluttaisiin erityisesti korostaa heidän feminiinisyyttään. Mutta voi olla, että uutistenlukijalla olisi paljon itsevarmempi olo, jos jalassa olisi DrMartinsit. Ja voi olla että itsevarmuus tarttuisi katsojaankin. Että kyllä tässä selvitään maastopaloista, hurrikaaneista ja muista, kun on kunnon kengät!\nTelevisiossa kaikki hyvin\n12.11.2019 mrsmiddleage Jätä kommentti\nJollakin television mysteerikanavista pyörii iltapäivisin ohjelma nimeltä Sisterwifes. Se kertoo Las Vegasissa asuvasta perheestä, missä on neljä vaimoa ja yksi mies, lasten lukumäärä on jäänyt minulle epäselväksi, tietänevätkö sitä itsekään.\nOnnellisen oloisia ovat ja tyytyväisiä elämäntapaansa. Tällä hetkellä tosin kärvistelevät asuinkustannusten kalleutta. Onhan se älyttömän kallis elämäntapa, kun on neljä vaimoa ja jokaisella oma talo. Talot sijaitsevat saman tien päässä. Perhe suunnittelee muuttoa pois Las Vegasista maaseudulle, minne he voivat rakennuttaa yhden talon, missä jokaisella vaimolla voisi olla oma osastonsa ja oma keittiö. Lisäksi tulee koko perheelle yhteiset tilat. En tiedä, mitä mies tekee työkseen, että pystyy tämän klaaninsa elättämään. Vaikuttaa siltä että vaimot eivät käy töissä.\nTelevision ohjelmatarjonta on mielenkiintoista. Siitä voisi tehdä sosiologisen tutkimuksen. Jos muualla yhteiskunnassa sukupuolinetraalisuus lisääntyy, niin televisiossa suunta on päinvastainen. Television maailmankuva on ohjelmatarjonnan perusteella varsin selkeä. Siellä on selkeästi omat ohjelmat naisille ja miehille.\nPaitsi Kielletty rakkaus -nimisessä ohjelmassa. Katson sattumalta yhden jakson, missä vanhemmat olivat katkaisseet täysin suhteensa poikaansa, kun tämä oli kertonut homoudestaan. Poika ei ollut päässyt edes veljensä häihin, koska isä ei halua häntä enää nähdä, eikä tämän pojan nimeä saanut mainita.\nTuntuu ihan käsittämättömän julmalta. Miten voi oman lapsensa hylätä, sulkea kokonaan pois perheestä? Ja sellaista kuitenkin tapahtuu nykypäivän Suomessa. Onhan myös uskonnollisia lahkoja, joissa kuri on niin kova, että lahkon jättänyt hylätään ja suljetaan pois perhepiiristä. En voi ymmärtää, saati hyväksyä.\nNaisten ohjelmissa keskiössä ovat ihmissuhteet. Hääteemaisia ohjelmia on PALJON! Hääpukua etsitään ympäri maailman. Ja nyt kun nähtävästi kaikille morsiammille on jo mekot etsitty, aletaan niitä etsiä kaasoille. On unelmahäitä tai sulhanen tavataan vasta alttarilla. Deittiohjelmissa katsotaan miten ensitapaaminen onnistuu tai sinkut laittavat ruokaa. Kotirouvien elämää voi seurata eri puolilla Amerikkaa tai tutustua lätkävaimojen arkeen. Mainoskatkolla kaupataan hiustenvärjäysaineita, ryppyvoiteita, Tena-suojia ja hiivatulehduslääkkeitä.\nÄijäohjelmissa juodaan skorpioninmyrkkyviinaa, syödään nuotiolla paistettua rottaa, painitaan, kalastetaan, rämmitään viidakossa, testataan autoja – ollaan tosielämän tarzaneita. Mainoskatkolla on autoja, koneita, parranajovälineitä ja grillimakkaraa. Testosteroni tursuaa kaukosäätimestä.\nLoput ohjelmat ovat sitten sukupuolineutraaleja tietokilpailuja, visailuja tai kisoja. Juontajana on Heikki Paasonen, Mikko Leppilampi tai radiosta lainattu Jaajo Linnonmaa. Jenny Pääskysaari ja sanakikkailevat viisastelijat, ikuisesti jatkuvat tanssit tähtien kanssa tai vuosi vuodelta vanhenevat artistit Vain elämää -pöydän ääressä muistelemassa uransa tähtihetkiä.\nTelevisiossa maailma on turvallisesti jumissa. Kaikki jatkuu samalla tavalla maailman tappiin asti. Niin kuin orkesteri jatkoi soittoaan uppoavan Titanicin salongissa, niin mekin katsomme tanssivia tähtiä ja ikiruskeita tanssituomareita, koska olohuoneen ulkopuolella ongelmat ovat niin suuria ja pahuus niin pahaa, että pelottaa, eikä millekään voi mitään.\nOn siis parasta vain avata televisio ja katsoa, mitä siskovaimoille tänään kuuluu.\nKas näin heiluu hattu\n8.11.2019 mrsmiddleage Jätä kommentti\nMiksi kesähattu näyttää hyvältä, mutta talvihattu ei? Tykkään kaikenlaisista olkihatuista, monenmallista lieriä löytyy, ja niitä on kiva käyttää kesällä. Mutta miten voi olla mahdollista, että jos samaan päähän yrittää laittaa talvella hatun, ei näytä ollenkaan yhtä hyvältä. Näyttää juuri siltä mitä onkin, täti-ihmiseltä.\nHattukauppias väitti että se johtuu vain tottumuksesta. Emme ole tottuneet käyttämään hattuja talvisin. En usko. Kyllä siinä joku muu selitys täytyy olla. Ehkä syy on materiaalissa. Talvihatut ovat raskaampaa tekoa.\nNyt kuitenkin ostin hatun. Siihen on ihan järkisyyt. Yleensä käytän pipoa, minkä otsassa lukee isolla ”Queen”. Tai sitten toista, missä teksti ”Kuka muu muka”. Ihan kauhean vakavastiotettavalta ihmiseltä ei näillä päähineillä vaikuta. Joskus unohdan, mitä on päässäni, ja ihmettelen, mitä ihmiset virnuilevat. Tarvitsin siis jotakin päähänlaitettavaa, että en näytä kävelevältä vitsiltä.\nMaria Veitola kävi yökyläillemässä Miina Äkkijyrkän luona ja antoi hänelle läksiäislahjaksi pinkin huopahatun. Jotakin samanlaista ajattelin itselleni. Räväkän väristä, iloista. Sovittelin keltaisia, vihreitä, oransseja, punaisia. Ostin mustan. Myyjä suositteli, ostoskaveri suositteli. Minusta näytin ihan tatilta tai tätiltä. Mutta nyt on hattu, ja voin kulkea kadulla ilman että ihmiset pidättelevät nauruaan, tai sitten he pidättelevät sitä nyt uudesta syystä, en tiedä.\nEhkä täytyy ensin pitää hattua sisällä kotona, että tottuu siihen. Suorittaa sisäänajo.\nKuntoilukuuri jatkuu vaisuin tuloksin. Ellei sitten vaikutuksiin lasketa lihaskipu ja kyltymätön nälkä. Keskiviikkona oli lihasjumppa. Kesken jumpan reidestä kuului pamaus. Tai olisi kuulunut, jos ei musiikki olisi ollut niin kovalla. Tuntui siltä kuin joku olisi heittänyt kivellä. Epäilin että takanani treenaava minuakin vanhempi rouva olisi kivittänyt. Mutta nähtävästi reisilihas revähti. Hetken huohotettuani jatkoin jumpan loppuun. Nyt sitten klinkkaan jalkaa.\nViikko-ohjelmaan kuuluu myös joogatunti, pilatestunti ja lavatanssijumppa. Sitten vielä kestokyvyn mukaan sauvakävelyä tai kuntosalitreeniä. Keho on järkyttynyt kaikesta kokemastaan, ja ihmettelee, mitä on tekeillä. En tiedä, onko tässä mitään järkeä. Mutta ainakin kuumat aallot ovat totaalisesti kadonneet. Paino ei ole merkittävästi pudonnut, mikä on pettymys. Mutta olen kyllä syönyt normaalia enemmän ja isompia annoksia. On vain niin kova nälkä.\nKäytiin lounaalla legendaarisessa Sea Horsessa. Halusin sinne, koska siellä on isot annokset ja ronskia ruokaa. Kyllä upposi Lindströmin mureke ja 3 dl muussia. Kyytipojaksi otin ison maidon. Se olikin sitten tosi iso, kokonainen tuoppi!\nPs. Kohta voin hakea savipajalta askartelemani teokset. Ne on ehkä jo poltettu. Jännä nähdä, mitä tuli! Aion ostaa paketillisen savea kotiin, ja yrittää tehdä ison naisen pään. Meillä on mökillä takan päällä kahden pään kokoelma: siellä on mies ja poika, nainen puuttuu. Mies on itse asiassa Essi Renvallin veli, korvasta puuttuu pala. Kipsipatsas löytyi halvalla vanhojen tavaroiden liikkeestä 20 vuotta sitten. Poika löytyi kirpparilta. Nainen on ollut haussa, mutta mistään ei ole löytynyt. Sitten olisi koko perhe kasassa. Tajusin että voinhan tehdä sen itsekin. Varmasti ihan helppoa! Niinpä niin, tässä sitä taas mennään kohti uusia epätoivon hetkiä ja pettymysten soita iloisesti rallatellen ja itseluottamusta tursuten!\nReviiri pieni, näkökulma suppea, ajatusmaailma rajoittunut\n6.11.2019 mrsmiddleage Jätä kommentti\nAvasin lounaskeittoa lämmittäessäni keittiön tv:n, siellä oli menossa Maakuntauutiset. Vaikka Suomea on jonkun verran kierretty, silti kotimaan tietämys on huono, myönnetään. Meillä oli nuorempana ja lapsettomana tapana tehdä kesäisin Suomi-turnee, etsimme outoja yöpymispaikkoja, pääasiassa majataloja, ja kuljimme kaupungista toiseen. Iltaisin menimme paikallisiin pubeihin ja ravintoloihin katsomaan ”meininkiä”.\nMuistan eräänkin bed&breakfast -paikan, olisiko ollut Orivedellä, mitä piti kaksi eläkkeellä olevaa sisarusta. Olimme ainoat asiakkaat. Sisarukset olivat vanhoja ja huonokuuloisia. He eivät olleet huomanneet, kuinka yläkerran palovaroittimesta oli patteri loppu, ja se piti erittäin epämiellyttävää merkkiääntä, mitä he itse eivät siis laisinkaan kuulleet, mutta meidän unta se kyllä häiritsi. Tai olisi häirinnyt ellemme olisi itse vaihtaneet siihen uutta paristoa.\nTädit pyysivät meidät iltapalalle. Talo tarjosi voileipää ja teetä. Kysyin että mikä on käytäntö ulko-oven kanssa? Jos lähdemme illalla ”kävelylle” ts. pubiin, moneltako ulko-ovi menee lukkoon, ja miten pääsemme sisään? Käyttöömme ei oltu annettu avaimia. Tädit sanoivat että kymmeneltä menee ovi lukkoon, sitten he menevät nukkumaan ja sitten avataan vasta aamulla. Ei ole mitään syytä olla sen pidempään ulkona. Tuli sitten sellainen lyhyenläntä pubi-ilta. Talo elää tavallaan, ja vieraat kulkee ajallaan on vanha suomalainen sanonta, ja sopii hyvin kuvaamaan tätien vierastalon käytäntöjä.\nEräällä pikkupaikkakunnalla Länsi-Suomessa majatalossa oli erittäin runsas ja rönsyilevä sisustus täytettyine eläimineen, kalloineen, nukkeineen ja tekokukkineen. Tunnelma oli lähes pelottava.\nEhkä näiltä reissuilta ja kokemuksilta jäi ajatus siitä, että oma bed & breakfast paikka olisi ihana. Siinä yhdistyisivät työ ja huvi. En ole kyllä ajatusta toteuttanut. Jos toteuttaisin, olisi se juuri sellainen outo ja mystinen majatalo, missä vieras miettisi, uskaltaako täällä edes nukahtaa. Paikka, missä kaappikello löisi kumeat äänimerkit tasatunnein. Tai ehkä se löisi aina kahtatoista.\nPitäisi taas lähteä Suomi-kierrokselle. Ehkä ensi kesänä. Eräänä kesänä ehdotin pojalle, että ajatetaan Suomi päästä päähän ja pistetään autoon kamera, joka nauhoittaa kaikki meidän puheet, ja ladataan ne jutut youtubeen. Näkyisi vain maisema auton etuikkunasta eteen päin tielle, ja kuuluisi meidän äänet. Katsoohan sitä ihmiset norppavideoitakin tai supermarketin ostoshihnaa, mikä ettei jotakin kiinnostaisi kuunnella, mitä autossa puhutaan. Ei innostunut ideasta. Jäi tekemättä.\nMutta takaisin lounaskeittoon ja Maakuntauutisiin. Sitä katsoessani huomasin miettiväni, että minkälaista mahtaa olla Kokkolassa, Haapavedellä, Kajaanissa, Köyliössä, Kuhmossa, Eurassa tai monessa muussa paikassa, missä en ole käynyt? Minkälaista siellä on asua? Mitä puuhataan lauantai-iltapäivisin? Mikä on puheenaihe siellä, jos täällä harmitellaan sähköpotkulautoja ja valkoposkihanhia tai rottaongelmaa, mikä heillä on mielen päällä?\nOlisi mielenkiintoista ja sivistävää tietää. Voisiko Yle tehdä sellaisen ohjelman, missä kierreltäisiin ympäri Suomea ottamassa selvää Suomesta ja suomalaisista, tutustuttaisiin? Sellainen nähtävyysohjelmahan jo oli, missä esiteltiin outoja ja kummallisia nähtävyyksiä eri puolilla Suomea, mutta tarkoitan nyt ihan tavallista eloa ja oloa, tavallisten ihmisten elämää. Tiedämme aika vähän toisistamme. Ja Suomesta.\nIhmisen reviiri on pieni. Näkökulma rajoittunut. Ajatusmaailma suppea. Sanotaan että matkailu avartaa, mutta voisiko avartamista tehdä muutenkin?\nKerran tilasin miehelle lahjaksi kolmeksi kuukaudeksi Maaseudun Tulevaisuuden. Kesäisin meille on joskus tullut Turun Sanomat. Itselle ”vieraan” lehden lukeminen on myös avartavaa. Toisaalta kaikken kiinnostavinta ovat asiat, jotka eivät ole edes uutisia, jotka ovat paikallisille ihan tavallisia ja jokapäiväisiä asioita.\nSiksi turistibussit kiertävät kesällä Helsingissä matonpesulaiturin kohdalta. Tuossa suomalaiset pesevät mattojaan – jotka ovat itse kangaspuilla louskuttaneet, leikattuaan ensin matonkuteet vanhoista lakanoista ja muista kodin tekstiileistä, ajatelkaapa miten ekologista! Kaikki käytetään loppuun, viimeisillään kangas päätyy matonkuteeksi! Mäntysuopa tuoksuu, juuriharjat raapivat mattoja puhtaiksi. Ja lopuksi matot jätetään kuivumaan yöksi telineille, eikä niitä kukaan varasta.\nNäin ennen. Nyt Itämeressä mattojaan pesevää ei enää katsota suopein silmin, mutta mattojen pesulaiturit ovat yhä paikoillaan ja turistien ihmeteltävissä. Meille tavallinen on heille kummallista. Tässä esimerkkitapauksessa se on kohta kummallista meille itsellekin. Aika harva kaupunkilainen pesee mattonsa. Eikä tuuletusparvekkeillakaan enää ole viikonloppuisin täkkejä ja tyynyjä tuulettumassa. Tavat ja käytännöt muuttuvat.\nMutta Peräseinäjoki, Vimpeli, Somero? Mitä kuuluu? Minkälaista teillä siellä on?\nMielensäpahoittaja ei ole käytösopas\n5.11.2019 mrsmiddleage Jätä kommentti\nMielenkiinnolla olen seurannut Helsingin Sanomien mielipidesivulla virinnyttä keskustelua siitä, millä termein päiväkotilasten isovanhempia pitäisi kutsua. Joku oli pahoittanut mielensä vanhus-sanasta. Viisikymppinen isoäiti tai isoisä ei koe itseään vanhaksi.\nPitäisi kokea, sanon minä!\nTuntuu siltä kuin koko kansakunta olisi lukenut Mielensäpahoittajan käytösoppaana. Ottanut siitä mallia suhtautumisessa asioihin. Voi minkä teit, Tuomas Kyrö! Minkä pandoran loukkaantumislippaan avasitkaan! Nyt on kulttuurini omittu, minut määritelty, itsemääräämisoikeuttani loukattu, mökötän, suutun, kirjoitan katkeransuloisen mielipidekirjoituksen tai happaman twiitin.\nSiitä on jo vuosia, kun kuljetin sukulaislapsia uimakouluun. Olin silloin noin 45v. Lapset keksivät kutsua minua Vanhaksi Rouvaksi. Naureskelin termille. En itse tuntenut itseäni todellakaan vanhaksi. Että minäkö vanha rouva! Omin kyllä termin luontevasti kutsumanimekseni. Olin ja olen heille Vanha Rouva.\nMeni kyllä hetken aikaa syvällisesti tajuta ja ymmärtää että sitä juuri olen heille! Pienen lapsen silmin minä olen vanha. Lapsi ei näe eroa siinä, olenko 45-, 55-, 65- tai ehkä edes 75 -vuotta. Kaikki sen ikäiset ovat vanhoja. Omien vanhempien vanhemmat ovat vanhoja lapsen mielestä, ovat he sitten minkä ikäisiä tahansa. Kyse on ikägenrestä. Ja koska minä olen heidän äitinsä täti, olen vanhempaa ikägenreä, olen vanha, tuntuu minusta itsestäni sitten miten viriililtä tahansa.\nOsoittaa huonoa itsetuntoa, jos ei kestä olevansa lapsen silmissä vanha. Eikä asian peittäminen toisenlaisin termein ja kutsumanimin nosta kenenkään asemaa ja merkitystä, päin vastoin. Pitää olla ylpeä iästään / asemastaan suvun ikähierarkiassa.\nSisäisesti voimme olla nuoria/lapsia ikuisesti. Meissä säilyvät samat tunteet, epävarmuudet ja persoonallisuuden piirteet. Tämä sisäinen tuntemus voi johtaa harhaan, on vaikea hyväksyä sitä mitä peilikuva tai syntymävuosi kertoo.\nKoko elämä on vanhenemista. Se alkaa ensimmäisestä päivästä. Ja jonain päivänä – jos saamme elää – olemme vanhoja. Jos emme omissa silmissä, niin ainakin lasten silmissä.\nMaanantain Hesarissa eräs mielipidekirjoittaja toivoi, että olisimme vain ikäneutraalisti äidinisiä ja äidinäitejä. Odotan mielenkiinnolla sitä päivää, kun Tuomas Kyro kirjoittaa Mielensäpahoittajasta lastenkirjaversion ja lapset keksivät vaatia, että heitä ei enää kutsuta lapsiksi. Se on ikärasistinen termi ja tekee heistä aikuisia alempiarvoisia. Sen sijaan voisimme kutsua heitä ikäneutraalein termein sen-ja-sen-pojaksi tai sen-ja-sen-tytöksi. Toisaalta niissä termeissä on sitten tämä sukupuolimääritelmä, eikä sitäkään saisi olettaa…\nVoi tätä maailmaa!\nPyhä onnellisuuden kolminaisuus\n4.11.2019 mrsmiddleage Jätä kommentti\nTerveisiä taas savitöiden parista! Olin viikonloppuna keramiikkakurssilla. Tällä kertaa kyse ei ollut dreijauksesta – joka edellisellä kurssilla tuli todettua kohtalaisen vaikeaksi puuhaksi. Nyt oli vuorossa keraaminen veisto.\nKoska oma osaaminen oli saanut edellisellä kurssilla kolauksen, en lähtenyt tälle kurssille suurin odotuksin. Sisään astuessani sanoinkin, että taas on uusi mahdollisuus epäonnistua. Harmitti vähän että olin tällekin kurssille ilmoittautunut.\nMutta olipa kivaa! Ohjaaja oli rauhallinen ja asiantunteva, hänellä oli aikaa jokaisen ohjaamiseen. Kurssilaiset olivat mukavia, ja tunnelma kannustava. Asiaan varmasti vaikutti sekin, että kun työskennellään koko päivä, ei tule kiireen tuntua, vaan voi ihan rauhassa keskittyä työskentelyyn kelloa katsomatta.\nMinulla oli mielessä tehdä riikinkukkoreliefi. Sainkin sen aikaiseksi, mutta ehdin tehdä myös helmipöllöpatsaan. Se on pieni pöllö, jolla on helmet kaulassa, kruunu päässä ja punainen käsilaukku. Ja vielä viimeiseksi tekaisin hymytätipatsaan. Nyt jännitän, miten teosten värjäys onnistuu. Lopputuloksen näkee vasta polttamisen jälkeen, ja saven oma väri vaikuttaa asiaan.\nSunnuntai-iltana kotiin kävellessäni ajattelin, että silloin ihminen on onnellinen, kun saa rasittaa niin aivoja, kroppaa kuin käsiäkin. Joutuu välillä pähkäilemään vaikeita ja isoja asioita, välillä urheilemaan tai tekemään fyysisesti raskaita hommia, ja sitten saa tehdä käsillä jotakin luovaa, se voi olla kutomista, savitöitä tai vaikka leipomista, ja kun nämä kolme ovat tasapainossa, mitään ei ole liikaa, silloin on hyvä olla. Pyhä onnellisuuden kolminaisuus.\nUsein työ rasittaa vain jotakin puolta meistä: asiantuntija-ammateissa rasittuu aivot, fyysisessä työssä kroppa ja luovassa työssä kädet/mieli. Mutta silloin pitäisi vapaa-ajalla tehdä fyysistä ja luovaa kompensoidakseen työn tuomat rasitukset.\nTulee mieleen Olavi Uusivirran laulu: On niin helppoo olla onnellinen? Miten se onkin niin; tiedämme kyllä, miten tulemme onnelliseksi, miten pitäisi elää. Silti emme tee niin. Emme tee oikeita asioita tai oikeassa mittasuhteessa.\nItse olen tästä paras esimerkki. Onnellisen päivän päätteeksi lösähdin kotona sohvalle katsomaan Tanssii tähtien kanssa, kaivoin pakastimesta pistaasijäätelöpurkin ja söin sen loppuun, vaikka tiesin että ei pitäisi. Pitäisi tehdä terveellinen smoothie, siitä tulisi parempi olo pidemmäksi aikaa. Pistaasijäätelön hyvä olo kestää vain sen hetken, kun jäätelö sulaa makunystyröihin.\nEttä on niin helppoo olla onnellinen – teoriassa ja self-help-oppaissa.\nJa blogeissa ja instagram-kuvissa.\n1.11.2019 mrsmiddleage Jätä kommentti\nVoi Stockmann parkaa, mikä häly kanta-asiakkaiden kangaskasseista! Onhan se tietenkin noloa kävellä kastikassi olkapäällä, miten eivät tulleet sitä ajatelleeksi. Minä olen rupuasiakas, neloskastia (kolmonen on alin, kutonen paras), joten saan vain vihreän kassin. Mutta eihän sitäkään kehtaa käyttää, leimautuu heti huonoksi asiakkaaksi. On kyllä vaikeaa asiakkaiden miellyttäminen nykyisin.\nKävin myös uudessa Triplassa. En olisi muuten mennyt, mutta pojalla oli siellä päin harrastushommia, ja siksi liikuin huudeilla. Ajattelelin samalla tarkastaa tilanteen. Kävin luontaistuotekaupassa ostamassa raakasuklaamanteleita. Ne ovat sairaan hyviä!\nEn tiedä, olivatko Triplan kaiuttimet juuri silloin rikki, mutta ei kuulunut mitään taustamusiikkia, eikä kuulutuksia. Se on kyllä loistavaa jos näin on! Inhoan taustamelua ja Tripalassa oli sen puuttuessa rauhallinen tunnelma, vaikka ihmisiä oli paljon. Jos on taustamelua, ihmisetkin puhuvat kovempaa ja kokonaisvoluumitaso nousee.\nEn tiedä, missä olin, Manhattanilla, Downtownissa tai mitä ihmeen nimiä niille paikoille ja kerroksille olikaan annettu. Miten on niin vaikea tehdä ostoskeskus, missä on helppo liikkua? Dubaissa osataan, siellä on megalomaanisen kokoisia ostoskeskuksia, missä on sisällä laskettelukeskuksia.\nMuistan yhden Dubai-Mall’in, missä eri osastot oli nimetty maanosien mukaan, oli Afrikkaa, Aasiaa, Lähi-itää ja mitä niitä nyt sitten oli, ja jokainen osasto sisustettu teeman mukaisesti. Kaakelit, värit, rakenteelliset muodot, kaikki oli ajateltu maanosan mukaan. Heti tiesi, missä oli. Siellä oli helppo kulkea, ja löytää toinen toisensa. ”Olen täällä Afrikassa, tule tänne.” Ja siellä oli myös lasten leikkipaikkoja runsaasti ripoteltuina käytäville. Sillä välin kun äipät oli vaatekaupassa, isät ja lapset /aupairit ja lapset / mummot ja lapset viihtyivät leikkipaikalla.\nKävin myös Tapiolan Ainoassa, koska hammaslääkäri sattui olemaan siellä. Onneksi mies sanoi että kannattaa lähteä ajoissa. Hän oli käynyt siellä lääkärissä, ja oli aikansa etsinyt oikeaa lääkäriasemaa. Sitä paitsi auton navigaattori ei pysy perässä muuttuneiden liikennejärjestelyjen takia, joten ei voi luottaa edes paikan löytymisen suhteen. Ajoinkin sitten kehä Ykköstä liian pitkälle, ja joudun tekemään luovan u-käännöksen päästäkseni takaisin. Sakkoja ei olekaan vähään aikaan tullut, huomaan että rohkeus on lisääntynyt.\nAinoassa oli erikoinen systeemi hissien kanssa. Ne oli nimetty perhoshissiksi ja puuhissiksi. Minun piti mennä puuhissillä, mutta tietenkin valitsin sen perhosen. Aluksi en edes tajunut, missä se perhonen siinä oli. Enkä olisi puuhissiä löytänyt, ellei käytävällä olisi ollut joku matkapuhelinliittymäfeissari, jolta kysyin.\nKyllä pelottaa tulla vanhaksi. Jos Stockmann kuolee pois ja jäljelle jäävät nämä triplat, redit ja ainoat, niin en taida viitsiä lähteä, koska en ole varma löydänkö ikinä sieltä pois ja takaisin kotiin. Ai mutta vähän aikaa sitten olin vielä sitä mieltä, että muutan vanhana asuntoon, joka on ostoskeskuksessa. Nyt en ole varma, en ehkä osaisi kotiin. Tai ehkä pitää ottaa lankakerä mukaan ja tehdä niin kuin vanhassa lastensadussa; keritä lankakerää kulkiessaan ja seurata sitä sitten.\nEhkä tulevaisuudessa menehtyneitä vanhuksia ei enää löydetä kotisohville muumioituneina vaan isoista kauppakeskuksista. Siellä he ovat loputtomasti vaeltaneet ja lopulta nyykähtäneet pukukoppiin. Mitään istumispaikkaahan ei tietenkään missään ole, ettei kukaan vain jää istumaan ja norkoilemaan. Pitää reippaasti jaksaa kierrellä ja ostaa. Sehän se on meidän nykyihmisten elämäntehtävä ja -tarkoitus.\nEhkä tulevaisuudessa perinnöksi voi jättää kanta-asiakkuuden ja korkeimman tason violetin kangaskassin. Ja tulevaisuuden perilliset kinastelevat, minkä kanta-asiakkuuden kukin saa. Hyvin eletty, hyvin kulutettu.\nItsekin huomaan valitsevani nykyisin kaikki (mm.sähkösopimuksen, hammaslääkärin) sen mukaan, saako sieltä S-bonuksia. Minusta on tullut S-bonushaukka. Pitääkö olla huolissaan?


Casigo - Kasizon.com\nRekisteröintivapaa pikakasino mahtavalla pelivalikoimalla.\nLaadukas White Hat Gaming taustalla\nUlkoasu ei ehkä miellytä kaikkia?\nCasigo on vuonna 2020 julkaistu nettikasino. Se on laadukasta tekoa, kasinon on tuottanut maineikas White Hat Gaming. White Hat Gaming on julkaissut jo ennen Casigoa useita varsinkin suomalaisia pelaajia miellyttäneitä kasinoita.\nCasigo edustaa ulkoasultaan tyylipuhdasta 2020-luvun muotivirtausten mukaista kasinoa. Sen ulkoasu on nimittäin todella kevyt ja yksinkertainen. Teemat on jätetty käytännössä kokonaan pois, ja homma on tiivistetty käytännössä valkoisella taustalla varustetuksi pelivalikoksi. Tällaiset kasinot ovat kasvattaneet suosiotaan runsaasti viime vuosina, eikä ihme. Ovathan nämä nätin näköisiä, vaikka varmasti monen mielestä myös teemakasinoille on paikkansa. Kuitenkin nämä yksinkertaiset kasinot ovat auttaneet kasinoita uudistumaan ja siirtymään 2020-luvulle. Ylipäätään suunnittelussa on otettu mallia web designin viimeisimmistä virtauksista, ja sovitettu sitten kasinotoiminta niihin.\nCasigosta voi jo ulkoasun perusteella arvata, että se on rekisteröintivapaa pikakasino. Arvaus osuu oikeaan, sillä sellainen se tosiaan. Rekisteröintivapaiden kasinoiden yhteydessä tällaiset kevyet ulkoasut ovat nimittäin varsinkin suosittuja.\nHuolimatta rekisteröintivapaudestaan Casigo tarjoaa uusille pelaajilleen ensitalletusbonusta. Kyseessä ei ole mikään markkinoiden paras bonus, mutta pikakasinoiden mittapuulla ihan kiva kuitenkin. Eli kyllä tällä pärjäilee, vaikka ei nyt hirveästi juhlitakaan. Kierrätysvaatimukset ovat tosin mukavan alhaiset Casigolla.\nCasigon ehdottomasti parhaisiin ominaisuuksiin kuuluu sen mahtava pelivalikoima. Pelattavaa nimittäin riittää. Ja varsinkin pelivalmistajien määrään on panostettu oikein kunnolla, eli pelivalikoima on todella monipuolinen ja runsas. Casigon filosofiana tuntuukin olevan itse pelaamiseen keskittyminen ilman mitään ylimääräisyyksiä. Ja siihen pelaamiseen voikin tällä valikoimalla sitten keskittyä kunnolla. Pelivalikoima koostuu käytännössä kokonaan kolikkopeleistä, ja lisäksi mukana on livekasino. Vedonlyöntiä ei siis ole tarjolla, vaan Casigo on nimenomaan nettikasino.\nCasigo ja sen omistava White Hat Gaming käyttävät toiminnassaan Maltan pelilisenssiä. Maltan lisenssi on yksi markkinoiden parhaista ellei se kaikkein paras, ja lisäksi EU-lisenssinä se takaa verovapaat voitot myös suomalaisille pelaajille.\nRahansiirrot hoituvat tuttuun tapaan Trustlyn välityksellä, kuten pikakasinoilla on tapana. Trustly toimii välittäjänä, ja rahat siirretään suomalaisen verkkopankin kautta.\n1X2 Gaming 2 By 2 Gaming AdoptIt Publishing Asylum Bally Barcrest BetDigital Betsoft BGaming Big Time Gaming Blueprint Bulletproof Cayetano D-Tech EGT Elk Studios Evolution Fantasma Felt Fortune Factory Foxium Fuga Genesis Gaming Genii Habanero IGT Inspired Gaming JFTW Leander Lightning Box Magic Dreams Merkur Gaming Microgaming Mutuel Play NetEnt Nolimit City NYX Oldskool Studios Pear Fiction Play'n GO Playson Pragmatic Play Propability Jones Push Gaming Quickspin Rabcat Realistic Games Red 7 Red Tiger Reflex Gaming Relax Gaming Slingshot Spieldev Gaming Spinomenal Stakelogic Stormcraft Sunfox Games Thunderkick Tom Horn Triple Edge WMS Yoloplay


Sanojen syntysijoilla: Runebergin kotimuseo – Lumooja\nLumooja aloittaa uuden juttusarjan, jossa vieraillaan tunnettujen teosten\nsyntysijoilla! Toimittaja Rosa Aphalo on lähtenyt kirjallisuushistorialliselle kierrokselle kesäiseen Suomeen. Juttusarja esittelee kirjallisuutemme merkkihenkilöiden historiaa, ja Aphalo näyttää mitä tänä päivänä tapahtuu paikoissa, joissa kuuluisat kirjoittajat ovat asuneet ja työskennelleet.\nEnsimmäisessä osassa kyläillään Runebergin kotimuseossa Porvoossa.\nRuneberg on Porvoossa läsnä kaikkialla. Patsaan isästään teki Runebergin poika, kuvanveistäjä Walter Runeberg.\nVaikka koulussa ei enää opetellakaan Vänrikki Stoolin tarinoita ulkoa, niin kuin ennen vanhaan tehtiin, on J. L. Runebergin asema kansallisrunoilijana yhä vankkumaton.\nLumooja tutustui Maamme-laulun tekijän viimeiseksi jääneeseen kotiin ja siihen, millaista Runebergien perheen elämä Porvoossa oli.\nJuhannusaaton aattona Porvoossa on hiljaista. Vanhan kaupungin talot natisevat pilvisen taivaan alla. Ympärillä puhutaan ruotsia, ja siellä täällä turistit ihmettelevät saksaksi, englanniksi tai ranskaksi. Kodikkaalta näyttävien kahviloiden edessä on pieniä pöytiä ja yhden myymälän ikkunassa mainostetaan siirtomaatavaraa. Vanhassa Porvoossa aika tuntuu pysähtyneen.\nKun Johan Ludvig Runeberg ja Fredrika Runeberg muuttivat Porvooseen, oli se vasta parintuhannen asukkaan pikkukaupunki.\nMolemmat olivat syntyneet Pietarsaaressa ja eläneet sen jälkeen muun muassa Turussa, Paraisilla ja Helsingissä ennen kuin J. L. Runeberg vuonna 1837 sai latinanlehtorin paikan Porvoon kymnaasista. Pariskunta lapsineen asettui Porvooseen, ja siellä syntyivät myös useat heidän teoksistaan.\nRunebergin tunnetuimman teoksen Vänrikki Stoolin tarinoiden ensimmäinen osa ilmestyi vuonna 1848 ja toinen 1860. Suomen sodasta kertovasta kansallisromanttisesta\nrunoteoksesta tuli pian aikansa arvostetuimpia teoksia.\nFredrika Runebergin vuonna 1858 ilmestynyt historiallinen romaani Rouva Katarina Boije ja hänen tyttärensä sen sijaan sai vaisumman vastaanoton. Fredrika jäi pitkään kuuluisan miehensä varjoon, mutta oli muihin aikakautensa naisiin nähden etuoikeutetussa asemassa, kun sai kirjoittaa ja osallistua yhteiskunnalliseen keskusteluun.\nRunebergien kotimuseona toimii perheen viimeinen yhteinen koti. Kansallisrunoilija eli talossa vuodesta 1852 kuolemaansa vuoteen 1877 saakka. Sitä ennen Runebergit olivat asuneet Porvoossa kolmessa muussa talossa, joita voi nykyäänkin käydä ulkopuolelta katsomassa.\nRunebergin kotimuseo on vaikuttava paikka. Suuressa talossa on kymmenen huonetta ja tilaa yli 300 neliömetriä. Huoneet ovat avaria ja valoisia ja niissä kasvaa komeita, aikanaan harvinaisia huonekasveja.\nPiikoja ja renkejä perheellä on ollut useita, ja sivurakennuksissa on pidetty hevosta ja kanoja. Talon ympärillä kukoistaa komea puutarha.\nJ. L. Runebergin eläessään kokema arvostus näkyy myös hänen talossaan. Hänellä oli varaa ostaa Daniel Lindin rakennuttama valtava rakennus, sillä hän oli juuri myynyt kaikkien teostensa oikeudet Ruotsiin.\nRunebergien kotitaloa ympäröi komea puutarha, jossa kasvaa muun muassa Runebergin lempikukkia kieloja.\nYksi Runebergin kodin ainutlaatuisuuksista on sen valtava puutarha sireenimajoineen ja kukkaistutuksineen. 1860-luvun nälkävuosien jälkeen ani harvalla Suomessa oli kukkapuutarhoja, sillä kaikki liikenevä maa käytettiin hyötykasvien viljelyyn.\nEnglantilaiset matkailijat Judith ja Terry Brennan pitivät museota kiehtovana ikkunana menneisyyteen. Judith ei ollut kuullut Runebergistä aiemmin, mutta Terry oli kuullut tämän runoista tehtyjä lauluja.\nViimeiset vuodet talossa eivät olleet kansallisrunoilijan tuottoisinta aikaa. Johan Ludvig Runeberg halvaantui metsästysretkellä vuonna 1863 eikä kyennyt enää kirjoittamaan. Fredrika Runeberg hoiti miestään, mutta peri myös tämän kirjoituskamarin. Hänellä oli vihdoin oma paikka, missä kirjoittaa.\nMiehensä halvaannuttua Fredrika Runeberg sai käyttöönsä tämän kirjoituskamarin.\nTunnelmaltaan lämpimässä kotimuseossa saa tietää kiinnostavia yksityiskohtia Runebergien elämästä. Johan Ludvig oli talvet töissä opettajana, ulkoili ja kirjoitti. Fredrika puolestaan hoiti kotia ja koko ajan lisääntyvää lapsijoukkoa sekä yritti siinä sivussa kirjoittaa. Runebergit nauttivat mielellään aamupalaksi runebergintorttuja. Kesät perhe vietti mökillä seitsemän kilometrin päässä kaupungista.\nVänrikki Stoolin tarinoiden tunnelmaa Runebergin kotoa ei löydy. Museon kesätyöntekijä Maarit Lehto kertoo, että Runeberg sai teokseensa innoituksen toimiessaan nuorena opettajana Ruovedellä, missä hän tapasi Suomen sodan veteraaneja.\nSaarijärvellä vietetyn opettaja-ajan inspiroimana syntyi puolestaan runo ”Saarijärven Paavo”, jonka kuva kovia kokevasta köyhästä maamiehestä jäi elämään suomalaisuuden ihannekuvana.\nKirjastohuoneessa kokoontuivat aikansa taiteilijat ja kulttuurivaikuttajat.\nSen sijaan taloon on helppo kuvitella aikansa suuret vaikuttajat J. V. Snellmanista, Topeliukseen ja Lönnrotiin, joilla oli tapana istua keskustelemassa suomalaisuudesta\nHegeliä, Goethea ja Horatiusta tulvivien kirjahyllyjen edessä ei voi kuin ihmetellä, että näitä samoja opuksia on itse Runeberg aikoinaan tutkinut ja opiskellut.\nMiehensä kuoltua vuonna 1877 Fredrika Runeberg muutti Helsinkiin, missä hän menehtyi vain kaksi vuotta myöhemmin. Lapset päättivät myydä talon kokonaisuudessaan valtiolle sillä ehdolla, että kaikki säilytettäisiin ennallaan. Suomen vanhin kotimuseo on ollut toiminnassa vuodesta 1882.\nRunebergin aikana paperi oli kallisarvoista ja kirjoittamista harjoiteltiin hiekkaan. Sivurakennuksessa lapset voivat kokeilla kirjainten muodostamista hiekkatauluun.\nRunebergin kotimuseo: Aleksanterinkatu 3, Porvoo.\nAvoinna: Kesällä päivittäin kello 10–16. Talvella keskiviikosta sunnuntaihin 10–16.\nKesäkaudella suomenkielinen opastus päivittäin kello 14.00, ruotsinkielinen kello 14.30.\nMuseon yhteydessä on Runebergin pojan kuvanveistäjä Walter Runebergin museo.\nLapsille on pihalla ja sivurakennuksessa alue, jossa voi kokeilla vanhan ajan leikkejä.\nMuseossa järjestetään tapahtumia ympäri vuoden.\nTarkemmat tiedot: https://www.porvoo.fi/runebergin-koti.\nLisää tietoa Runebergista:\nFredrika Runeberg J. L. Runeberg juttusarja kirjailijakoti kotimainen kirjallisuus kotimuseo matkailu Sanojen syntysijoilla


Kevätsiivous - Rakkaudella, Karita\nKevätsiivous on tuttu juttu varmasti meille jokaiselle. Jotenkin tuntuu, että talven jäljiltä on aika päästä eroon talven pölyistä ja ottaa vastaan raikas ja valloittava kevätaurinko. Minulle tähän kevääseen kuului siivouksen lisäksi myös uusien täkkien hankinta. Jotenkin tuntuu, että on ihana aloittaa kevät puhtaalta pöydältä, ja myös vanhat täkit saivat lähteä. Kehonikin ja vaatekaappinikin kaipaisivat kevätsiivousta, mutta niihin syvennyn jokin toinen kerta…\nKuten monessa muussakin asiassa, pyrin mahdollisimman pieneen kemikaalikuormaan myös siivotessa ja pyykinpesussa. Siksi olen käyttänyt luontoystävällisiä puhdistusaineita jo vuosia. Yksi käyttämistäni sarjoista on ollut Attitude. Kevätsiivous sai uudet tuotteet, kun pääsin testaamaan saman sarjan suihkunpuhdistussuihketta ja ikkuna ja peiliputsaria. Sarja on sertifioidusti ekologinen ja hiilidioksidineutraali. Heidän worry-free ingredients -periaate lupaa, ettei tuotteiden turvallisuudesta ihmisille ja ympäristölle ole vahinkoa. Pesu- ja kodin puhdistusaineet eivät sisällä syöpää aiheuttavia mutageenejä, karsinogeenejä tai lisääntymiskykyisiä toksiineja. Tuotteiden teho perustuu mineraali- ja kasvipohjaisiin lähteisiin, ovat hypoallergeenisiä ja niissä käytetyt hajusteet ovat peräisin luonnollisista raaka-aineisista. Tuotteiden pakkaukset on valmistettu helposti kierrätettävästä HDPE-kierrätysmuovista. Attitude-sarjan tuotteet ovat vegaanisia ja niillä on Ecologo-sertifikaatti. Ikkuna- ja peiliputsari oli mahtava apu kodin kiiltäväpintaisten huonekalujen ja peilien putsaamiseen. Seuraavaksi testaan tuotetta ikkunoihin… Suihkuputsari taas auttaa poistamaan ja estämään saippuavaahtoa huuhtelematta ja hinkkaamatta.\nToinen uusi tuttavuus kevätsiivoukseen löytyi PUR-kaupasta – Mulieres. Ensisilmäyksellä huomioin pakkauksen, joka on ekologinen ja sisältää 70 % vähemmän muovia kuin useimmat muut pesuainepakkaukset: pahvipakkauksen sisällä on pussi, joka soveltuu energiajätteeksi tai muovinkierrätykseen. Pahvipakkauksen voi vaikka kierrättää tai kompostoida. Mulieresin tuotteet valmistetaan Virossa täysin luonnollisista raaka-aineista ja ilman eläinkokeita. Omaan kokeiluun hankin yleispuhdistusaineen ja pyykinpesugeelin. Monikäyttöinen puhdistusaine sopii myös herkkäihoisille! Tuotteiden tuoksut tulevat eteerisistä öljyistä. Yleispuhdistusaine sopii kaikille vettä kestäville pinnoille ja myös käytettäväksi astianpesuaineena. Pesuaineet eivät sisällä parabeenejä, öljytuotteita, synteettisiä väriaineita tai hajusteita, entsyymejä tai optisia kirkasteita. Etenkin me naiset hääräämme usein kotona erilaisten puhdistusaineiden parissa, joten ei ole sama millä putsaa. Toisaalta myös esimerkiksi pienet lapset konttaavat ja ryömivät lattioilla ja nuoleskelevat pöyränreunoja – hekin altistuvat pesuaineiden kemikaaleille. Luonnolliset ja turvalliset puhdistusaineet ovat parhaaksi niin meille kuin luonnollekin – turvallisesti puhdasta.\nKevätsiivous antoi kyytiä myös vanhoille täkeille, kun tilalle tulivat Familonin unelmanpehmeät höyhentäkit. Käytän samoja peittoja kesällä ja talvella, joten valitsin Silver-untuvapeitteet, jotka ovat keskilämpöisiä ja palvelevat siis loistavasti kaikkina vuodenaikoina. Täyte on 60 % untuvaa / 40 % höyhentä, kevyet höyhenet ja untuva säätelevät loistavasti lämpöä ja ylläpitävät mukavaa, hiostamatonta lämpötilaa. Ekologisesti ja eettisesti valmistetun huippulaadukkaan Familon Silver -untuvapeiton kanssa uinahdan ihanasti matkalle kohti höyhensaaria. Tyynyjä pitää sängyssäni aina olla monta ja suosikkilakanani ovat jo vuosia olleet Edbladin pellavalakanat, jotka vain paranevat käytössä… Kokonaisuudessaan makuuhuone on simppeli ja avara, ei täyteen ahdettu romuhuone. Olen huomannut, että kun vaatekasat tai jokin muu alkaa valloittaa makuuhuonetta, kärsivät myös unet. Puhelin ei myöskään kuulu makuuhuoneeseeni. Tabletti kyllä, meditaatiomusiikin vuoksi, mutta sekin on lentokonetilassa aina öisin.\nOn hyvä pysähtyä miettimään, millainen elämäntyyli palvelee sinua ja ympäristöä, mitä kemikaaleja vaatteistamme iholle kiipii, mille aineille altistumme siivotessa ja mikä kulkeutuu siivouksen jälkeen ilmasta kouhkoihimme. Luonnollisuutta ei tarvitse suorittaa, eikä siitä kannata stressata, mutta ajatus jos toinenkin sille kuitenkin kannattaa antaa. Koko perheen terveys kiittää ja niin tekee myös luontokin. Itselleni myös tuotteiden toimivuus on tärkeää, mutta onneksi nykyään laadukkaiden ja toimivien tuotteiden valikoima on jo melko laaja.\nTehdään yhdessä maailmasta aavistuksen verran parempi ja mietitään, miten käyttäytymisemme vaikuttaa itseemme ja läheisiimme.\ntuottee saatu testiin: Pur-kauppa, Sugar Helsinki ja Familon\nAvainsanat: Karita Tykkä kevät luonnonmukainen makuuhuone siivous\nMITÄ VALITSET ? – Rakkaudella, Karita 17.7.2017, 07:16\n[…] Myrkytön koti […]\nAPU UNETTOMUUTEEN – Rakkaudella, Karita 4.8.2017, 07:16\nTÄNÄÄN YMMÄRRÄN PAREMMIN… – Rakkaudella, Karita 23.8.2017, 15:14\nETSIMÄSSÄ ELÄMÄNTARKOITUSTA – Rakkaudella, Karita 28.8.2017, 07:16\nKUINKA OPPIA HELPOITEN? – Rakkaudella, Karita 11.9.2017, 07:08


Intialainen sadan mantelin kana Badami Murghk - Kotiliesi.fi\nIntialainen sadan mantelin kana Badami Murghk\n1 broileri (1,5kg)\n0.5 tl jauhettua fenkolia\n3 kypsää tomaattia tai tölkki säilöttyjä tomaatteja\n0.5 dl hienonnettua persiljaa (tai tuoretta korianteria)\n100 mantelia (tai 80 g pussi kuorittuja manteleita)\n2-2,5 dl maustamatonta jogurttia\n1 tl intialaista garam masala -mausteseosta\n(tai maun mukaan korianterinsiemeniä, kuminansiemeniä, mustapippuria, kardemummaa, kanelitanko, mausteneilikkaa tai muskottipähkinää)\nOsta broileri valmiiksi paloiteltuna tai paloittele se itse intialaiseen tapaan pieniksi ”currykappaleiksi”. Hienonna kolme ja suikaloi kaksi sipulia. Kuumenna voi-öljy paistokasarissa ja kuullota sipulisuikaleet. Sekoita, äläkä anna sipulien ruskistua. Nosta sipulisuikaleet pannusta ja lisää sitten hienonnettu sipuli, murskattu valkosipuli ja, jos on, tuoretta inkivääriä raastettuna. Sekoita välillä ja anna hitaan, miedon lämmön värittää sipulit kullankeltaisiksi. Lisää jauhettua korianteria, kuminaa, fenkolia, kurkumaa ja chiliä. Sekoita parin minuutin ajan. Lisää suola, kuoritut tomaatit tai tomaattimurska, puolet tuoreista yrteistä ja anna hautua miedolla lämmöllä. Varmista, ettei tomaattikastike pala pohjaan.\nLisää broileripalat ja tarkista, että joka pala on seoksen peitossa. Peitä kannella ja anna hautua miedolla lämmöllä 30-40 minuuttia tai kunnes lintu on pehmeää. Kääntele sillä aikaa puolet kuorituista manteleista kuumassa öljyssä ja ruskista kullankeltaisiksi. Jauha loput suurustamaan kastiketta.\nSekoita jogurtti haarukalla tasaiseksi ja lisää pataan kokonaisten mantelien kanssa. Kuumenna noin 5 minuuttia ilman kantta. Sekoita ja jos haluat, mausta vielä garam masala -mausteella. Lisää paistetut sipulirenkaat, jauhetut mantelit ja loput tuoreista yrteistä.\nTarjoa intialaiseen tapaan kuumana riisin tai ohuiden leipien kanssa. Lisänä voimakas chutney ja lempeä ”raita”. Raita on intialaisen aterian ”tulensammuttaja” eli jogurttia, joka on esimerkiksi maustettu tuoreen kurkun ohuilla suikaleilla, suolalla, paprikalla ja tuoreen mintun lehdillä. Leikkaa noin viiden sentin kurkkupala tulitikkumaisiksi suikaleiksi pituussuunnassa. Sekoita 5 dl maustamatonta jogurttia, 0,5 tl paprikaa ja 1 tl suolaa. Lisää kurkkusuikaleet. Sirottele pinnalle loput paprikasta ja hienonnetun mintun lehtiä. Jäähdytä jääkaapissa pari tuntia ennen tarjoamista.\nKommentoi juttua: Intialainen sadan mantelin kana Badami Murghk


Tomaattikeitto | Keitot, Gluteeniton, Vegaaninen | Soppa365\nReseptit | Keitot, Gluteeniton, Vegaaninen\nklo 11:23 | 27.11.2019\nKuuma, inkiväärillä maustettu tomaattikeitto vie vilun mennessään. Rapeiksi paahdetut kikherneet antavat soppaan hyvää rakennetta ja makua.\nTämä lämmittävä tomaattikeitto kuuluu arjen helpoimpiin ruokiin. Kuin kaupan päälle keitto on myös vegaaninen.\nSopan valmistus aloitetaan kuullottamalla kattilan pohjalla tuoretta inkivääriä ja valkosipulia. Joukkoon lisätään muut ainekset, ja keitto saa hautua rauhassa kannen alla noin puoli tuntia. Vähempikin aika toki riittää, mutta pitkä haudutus sitoo maut lempeäksi kokonaisuudeksi. Riittävän makeuden ja kermaisuuden tomaattisoppa saa joukkoon lorautetusta kookosmaidosta.\nKeiton kiehuessa valmistuvat pinnalle tarkoitetut paahdetut kikherneet. Ne paahdetaan mausteiden kanssa uunissa herkullisen rapeiksi.\nRapeat kikherneet toimivat paitsi sattumina, myös tuovat soppaan kaivattua proteiinia, minkä ansiosta se pitää nälkää paremmin.\nKuori ja paloittele sipuli. Kuori ja hienonna valkosipulinkynnet ja inkivääri. Kuumenna öljy kattilassa ja kuullota sipuleita ja inkivääriä 3 minuuttia. Lisää paprikajauhe ja jatka paistamista 2 minuuttia. Kaada molemmat tomaattitölkit kattilaan.\nValuta ja huuhdo 2 tlk kikherneitä ja kaada ½ tlk kikherneitä tehosekoittimeen (tai sauvasekoittimen kulhoon) yhdessä kookosmaidon kanssa. Soseuta ja kaada seos kattilaan. Lisää myös liemikuutiot ja laakerinlehdet. Keitä noin 30 minuuttia, sen aikaa, kun valmistat rapeat kikherneet.\nKuumenna uuni 200 asteeseen. Kuivaa jäljelle jääneet 1 ½ tlk kikherneitä huolella ja levitä leivinpaperin päälle uunipellille. Kääntele joukkoon öljy ja mausteet suolaa ja pippuria lukuun ottamatta. Paahda noin 25 minuuttia, välillä käännellen. Mausta lopuksi suolalla ja pippurilla.\nSoseuta keitto sauvasekoittimella, tarkista maku ja mausta tarvittaessa suolalla. Tarjoa rapeiden kikherneiden kanssa.\nklo 21:45 | 22.1.2020\nMiksi kikherneet pitää soseuttas erikseen, vaikka koko keitto soseutetaan lopuksi?\nklo 9:37 | 25.1.2020\nInkiväärin ystävänä testailenkin tätä piakkoin. Työvaiheita voi vähennellä helposti ja itse soseutan kaiken vasta lopuksi..myös nuo "paahtohommelit"jätän sikseen..,yksinkertaistan ohjetta "laiskuuttani";D Sopiskohan tuon kookosmaidon tilalle kaurakerma..testailen\nGazpacho Vappu Pimiän tapaan


Solikkaan avattava ikkuna kiinteän tilalle, neuvokaa\nAihe: Solikkaan avattava ikkuna kiinteän tilalle, neuvokaa\nKirjoittaja Aihe: Solikkaan avattava ikkuna kiinteän tilalle, neuvokaa (Luettu 1656 kertaa)\nViimeksi paikalla: 1.10.2021 kello on 18:33\n« : 25.07.2021 kello on 22:20 »\nMinulla vanha solifer 450 vm. 87\nPitäs saada tuuletusta näin kesäaikaan ja tuhon etupöytäryhmän toisellepuolelle ajattelin vaihtaa kiinteänikunan tilalle avattavan, samanlaisen kuin tuo toisenpuolenkin on.jos sellainen löytys jostakin.\nOishan niitä uusia ikkunoita mutta ne on vähän erinäkösiä mutta eikai vanhasa vaunysa sellainen haittaa.\nOlisiko millainen työmaa vahtaa kkkuna?\nVs: Solikkaan avattava ikkuna kiinteän tilalle, neuvokaa\n« Vastaus #1 : 25.07.2021 kello on 22:31 »\nRuuvaat entisen pois ja rapsuttelet wanhat butyylit seinästä ja uusi tilalle.\n« Vastaus #2 : 25.07.2021 kello on 23:08 »\npikku homma kunhan sopivan koknen ja mallinen löytyy.\n« Vastaus #3 : 26.07.2021 kello on 00:37 »\nOlisko sielä primuksen pannu samalla puolella kiinteän ikkunan kanssa, ettei pölläytä pakokaasuja sisälle?\n« Vastaus #4 : 26.07.2021 kello on 03:39 »\nLainaus käyttäjältä: ***** megaman - 26.07.2021 kello on 00:37\nTaitaa myös puuttua saranoinnin tuki puu ulkopellini alta kannattaa tarkistaa ennen kun tekee reijät pelkkään ulkopeltiin ei ne ruuvit pysy oikein styroksissa.\n« Vastaus #5 : 26.07.2021 kello on 07:50 »\njos laittaa esim tommosen seitzin luukun niin ei se tarvitte tukipuita...liimama ssalla tai ehkä uretaanilla kehys kiinni seinän aukkoon ja saranat on siinä kehyksessä, ei tuu ruuveja seinään eli ei o vuotopaikkoja niissä. ruuvit tulee ulkokarmin ja sisäkarmin välille eli se puristuu seinän ympärille tavallaan.\n« Vastaus #6 : 26.07.2021 kello on 08:07 »\nEi vain saa olla siinä pannun pakoputkenvieressä. Tai sitten ikkunakytkin oltava pannun johdossa.\n« Vastaus #7 : 26.07.2021 kello on 08:50 »\nOvat samallapuolen mutta primuksen pakokaasut tulee ulos etukotelon kannen aukosta\n« Vastaus #8 : 26.07.2021 kello on 09:58 »\nOlikohan metri se vähimmäisetäisyys.\n« Vastaus #9 : 26.07.2021 kello on 10:24 »\nLainaus käyttäjältä: ***** K.E.V - 26.07.2021 kello on 09:58\nJatkaa sen pakoputken katonyläpuolelle 1m. Niin luulis varoetäisyydet täyttyvän.\n« Vastaus #10 : 26.07.2021 kello on 10:57 »\nJokainen tekee kuten haluaa. En tiedä muuttuuko pannun toiminta jotenkin.\n« Vastaus #11 : 26.07.2021 kello on 12:04 »\nEi sitä ikkunaa ole pakko aukoa silloin kun lämmittää. Vai tuulettaako joku silloin kun tarvitaan lämmitystä. Tuuletusluukku on aina edestä katsoen taaempana jolloin se väli on suurempi pakoputken aukkoon.\n« Vastaus #12 : 26.07.2021 kello on 12:11 »\nJoku voisi kertoa miksi kaasulieden käyttö suljetussa tilassa on ok, mutta kaasulämmittimen pakoputkesta pitää olla turvaväli\n« Vastaus #13 : 26.07.2021 kello on 12:25 »\nLainaus käyttäjältä: ***** kimi - 26.07.2021 kello on 12:11\nNo minähän en ole tuota keksinyt...... Olettaisin ettei Primuksen pannua ole hyväksytty käytettäväksi sisätiloissa ja voi pukkaa haitallisia palokaasuja sisään.\nItselläkin putkiremontin jälkeen vaihtoivat lasisen suihkuseinän korkeammaksi kun suora etäisyys pistorasiaan oli liian lyhyt. Lopputarkistuksessa huomasivat. Ehkä ne kaikki säännöt on tehty v****uillakseen. Ainakin tuntuu siltä.\n« Vastaus #14 : 26.07.2021 kello on 12:33 »\nEn osoittanut kysymystä sinulle vaikka lainasin kommenttiasi. Aika usein tulee vastaan sääntöjä joita ei ymmärrä.\nMeillä löylyhuoneen ovi on 90cm leveä. Alakerrassa on tilava kylpyhuone ja sauna toisessa kerroksessa. Esteettömyysvaatimu s tuo ovi. En kyllä tiedä miten pyörätuolissa saisi jonkun 180 astetta kääntyviä portaita ylös ja mihin sen pyörätuolin saisi löylyhuoneessa. Lauteiden alaporras heti oven sisäpuolella


09.01.2015 | Kulttuurineuvos Eero Niinikosken avajaissanat Patruunoita ja muita herroja- näyttelyssä 4.1.2015\nKulttuurineuvos Eero Niinikosken avaussanat\nGalleria Padon muotokuvanäyttelyn avajaisissa\nKymintehtaalla, Kuusankoskella 4.1.2015\nHelsingin kaupunki on maalauttanut yli 60 muotokuvaa entisistä kaupunginjohtajista ja valtuuston puheenjohtajista. Muutama vuosi sitten taiteilija Elina Merenmies maalasi muotokuvan apulaiskaupunginjohtaja Pekka Korpisesta. Teos poikkeaa kaikista aikaisemmista muotokuvista: siinä ei ole kuvan kohde lainkaan tunnistettavissa. Työtovereiden mielestä henkilön asento, niska ja korva ovat kyllä näköisiä, mutta muuten miehellä on kuin huppu päässä, kommentoivat työtoverit. Erään lehtimiehen mukaan Korpisen muotokuva on muotokuva suurten mahdollisuuksien sukupolvesta, jolta maa luiskahti jotenkin alta. Seuraavan sukupolven työksi jää taas jälkien korjaaminen. Tämän kasvottoman ajan jälkeen, kirjoitti Helsingin Sanomien pääkirjoitustoimittaja Antti Blåfield\nArvoisat kuulijat, samalla kun julistan tämän Galleria Padon uudenvuoden näyttelyn avatuksi, haluan kiittää galleristi Vesa Parvista ja graafikko Amanda Hyökkiä siitä, että UPM-Kymmenen Kulttuurisäätiö on päässyt esittelemään teoskokoelmiaan tänne säätiön syntysijoille. Haluan myös onnitella heitä uuden gallerian aikaansaamisesta tänne historialliselle teollisuusalueella. Lisäksi kiitän Kuusankosken Puhdin väsymättömiä talkoomiehiä Erkki Hussia ja Ossi Viljakaista teosten hellävaraisesta kuljetuksesta ja näyttelyn taitavasta ripustuksesta. Yhteistyömme on jatkunut jo lähes kymmenkunta vuotta eikä eläkkeelle pääsystä ole tietoakaan.


Leijonaa mä metsästän: Kesä- vai syyshäät, kas siinäpä vasta pulma?\nKesä- vai syyshäät, kas siinäpä vasta pulma?\nMehän ollaan siis sovittu, että varataan kirkko vuodelle 2016. Aluksi oli puhetta, että heinäkuuhan se on oltava, sillon on meidän molempien kesälomat ja luontokin kesäisessä loistossaan, todennäköisesti myös aurinko olisi tuolloin isossa roolissa (mutta koska ollaan Suomessa, voi olla vaikka lunta juhannuksena..). Jotenkin ajatus oli alusta asti, että ei ole muuta vaihtoehtoa, mutta hei onhan niitä!!\nMinä olen ihminen, joka RAKASTAA syksyä. Jopa niitä tihkusateita, luonnon värien kirjoa, pimeneviä iltoja ja sitä, että kuumuus ei sulata minua! Miten olisi siis syyshäät?\nSulho rakastaa kesää ja Morsian syksyä, olisiko siis Elohäät sitten kompromissi? Keltaisena hohtavat viljapellot, kesäinen lämmin henkäys vielä tuulessa, sienimetsän tuoksu sieraimissa, pikkuhiljaa pimenevät illat ja kynttilät... Kyllä, tälle minä sanon TAHDON!!\nNyt täytyy sitten vielä kamppanjoida niin, että myös tuo Sulho samaa mieltä kanssani. Vaikka tuskinpa tuo kovastikaan vastaan laittaa :)\nOllaan ehditty jo sen verran miettiä tulevia häitä, että vihkikirkko tulee olemaan Porvoon Tuomiokirkko ja juhlat aiomme pitää Kiialan kartanossa. Välillä mieleeni kuitenkin tupsahtaa ajatus pienistä ja hyvin intiimeistä häistä, vain muutaman ystävän kesken, takkatulen loimussa, mutta en jotenkin saa vielä ajatusta ihan täysin kasaan... Ehkä se tässä nyt iskeytyy kun alkuvuodestahan nuo kirkko ja juhlatila on jo varailtava, jotta saa edes oikealle vuodelle ne. (no ei ehkä nyt ihan, mutta haluan olla ajoissa liikkeellä, jotta tietää mitä, missä ja koska!)\nKiialan kartanoonhan me rakastuimme molemmat nähdessämme sen pitkän koivukujan päässä. Se oli sellainen The moment! Ja minä kun rakastan kamerani kanssa heilua, koin siinä pihassa seistessäni sellaisen syvän rauhan tunteen ja mietin niitä miljoonia tapoja vangita sen paikan kauneus kuviin. Ammattikuvaaja onkin yksi tärkeä asia minulle hääpäivässämme. Haluan ehdottomasti saada ammattikuvaajan ikuistamaan yhden tärkeimmistä päivistämme, ne kuvat ovat kuitenkin ikuisia ja esillä, en halua vain sieltä täältä räpsittyjä "kaksoisleuka-sikanenä"-kuvia :) (tämä on asia, jossa olen todella selvillä mitä haluan..edes yksi asia siis joka ei kokoajan muutu..)\nVoih, ja se unelmien puku. Joko kerroin, että olen puuseppä ja rakastan puuta ja luontoa, jotenkin koen siis hääpuvuissa omimmakseni pitsin. En tiedä mikä on se asia, joka siinä viehättää, mutta ihan ehdottomasti kun pääsen pukuja sovittelemaan, niin pitsipuvuista aloitan ja jos ne eivät istu minulle, siirryn muihin pukuihin. Tässä muutama malli, jotke ovat koneen uumeniin jo eksyneet:\nJa pitäähän näiden ihanien pitsipukujen seurana olla myös päivänvarjo. En tiedä mistä tämä ajatus tulee, olenko kenties yltiöromanttisella tuulella vai mitä, mutta haluaisin kyllä ainakin kuviin ikuistaa pitsisen päivänvarjon. Eihän sitä varmasti muuten tulekaan käytettyä, mutta siinäkin on jotain niin mystistä ja kiehtovaa. Olenkohan syntynyt väärällä vuosisadalla?\nTähän on nyt hyvä päättää tämä ajatuksen juoksu ja lupaan, että muutan mieleni vielä moneen kertaan ja monen asian suhteen, mutta koittakaa pysyä perässä!\nLähettänyt neitiKesäheinä klo 9/11/2014\nTunnisteet: 2016, häät, kesähäät, rakkaus, rakkaustarina, syyshäät