Peščanik – Dev 93. emisija - Emisija - Peščanik - Dev\nPosted By Emisija On 17/04/2002 @ 01:00 In Emisije,Tekstovi | Comments Disabled\nRadio emisija 17.04.2002, govore: Miljenko Dereta, Svetlana Slapšak i Drinka Gojković.\nSvetlana Lukić: Čuli ste da je haškim optuženicima ostalo još dva, tri dana slobode, a onda će iza rešetaka a mi takozvani slobodni, ili oslobođeni od 5. oktobra, slobodni smo, ponekad mi se čini, na onaj način na koji su to bili Golootočani. Jedan je kada su ga pitali mnogo godina potom ”kada si ti izašao iz zatvora”, rekao: “Izašao sam 12. jula iz zatvora ali na slobodu nikada nisam stigao.”\nSavezna vlada će to opozvati, Dragoljub Mićunović je to najavio, a prva asocijacija mi je Gorica Gajević i Mirko Marjanović koji za skupštinskom govornicom lamentiraju nad drugom Vlajkom Stojiljkovićem. Ne znam da li ste videli parolu na kojoj je pisalo “oni koji su zapalili ovu skupštinu ugasili su tvoj život”.\nPa neka neko kaže da nije trebalo da je zapalimo onako do temelja.\nA juče u Medija centru u organizaciji Fonda za humanitarno pravo održana je rasprava pod nazivom “Kako viđeno – tako rečeno”. Povod je inače bio izveštaj misije OEBS-a o stanju ljudskih prava na Kosovu od oktobra 1998. do oktobra 1999. U raspravi koja zapravo nije ni održana zbog gnevnog istupa članova porodica kidnapovanih Srba sa Kosova učestvovali su Nebojša Čović, Dušan Mihajlović, Rada Trajković i Nataša Kandić, novinar Koha ditore Adriati Keljmendi i njegov kolega iz Peći Dukađin Gorani.\nBilo je sasvim očigledno od samog početka da će do incidenta doći jer su članovi porodica kidnapovanih tek stigli iz Rudara gde su pod onim šatorima pokušavali da po komadima odeće definitivno saznaju ono što im svi pa i Mihail Štajner govore – da su članovi njihovih porodica mrtvi.\nTa scena u kojoj se laktovima dodiruju žena koja u ruci drži fotografije svojih nestalih i Adriati Keljmendi koji na albanskom govori o masakrima srpskih snaga na Kosovu nije obećavala ništa dobro od samog početka. Rada Trajković je sedela tik uz Dukađina Goranija i stoički podnela njegove reči da Srbi ne žele da shvate da Albanci sa Kosova nikada neće prihvatiti okupaciju.\n– Sećam se 1. aprila 1999, kada je moj svekar došao u poštu da telefonira, da vidi da li je njegova porodica stigla sigurno u Skoplje kada su proterani. To je bio poslednji put kada sam ga video. Našli smo njegovo telo godinu dana kasnije u predgrađu Prištine, na mestu zvanom Dragodan.\n– Preko stotinu crkva i manastira je uništeno, preko 250.000 ljudi je raseljeno sa Kosova, pre svega Srba ali i drugih nacionalnosti, i možda i najteže, sigurno najteži oblik su nestala i kidnapovana lica kojima se ni danas traga ne zna. Veliki je novac uložen u kreiranje imidža Albanaca kao ugrožene nacije, kao žrtava ovoga rata. Postavlja se etičko pitanje, možda je i teško, koji je to momenat kada žrtva postaje dželat i koliko dugo žrtva ima pravo da bude dželat pre nego što se shvati da ona to više nije, da nije više žrtva.\nRada Trajković: Mi smo preživeli jedno teško vreme gde je jednom narodu, jednoj zajednici, mislim na albansku zajednicu, bilo zaista žrtava kršenja ljudskih prava, a sada, od dolaska snaga KFOR-a, imamo, nažalost, jednu apsolutno drugu situaciju u kojoj imamo zaista na delu jedno od najtežih kršenja ljudskih prava, mislim pre svega na srpsku zajednicu. Moram vam reći, s prostora s kojeg dolazim ne mogu biti zadovoljna ni sa čim što trenutno može da se vidi u smislu želje da se pomogne i da onima koji trenutno jesu ugroženi pomognu naše komšije Albanci koji su zaista u neko vreme i javno imali podršku od određenih krugova u Beogradu za njihovu želju i borbu za poštovanje ljudskih prava. Mislim da štampa na pravi način ne razotkriva suštinu politike za vreme bombardovanja i za vreme ratnih dejstava na prostorima Kosova i Metohije, da se mnoge stvari prećutkuju ili se maltene doživljavaju kao nacionalna izdaja. Iskreno da vam kažem, i ovaj poslednji slučaj koji se dogodio sa samoubistvom gospodina Vlajka Stoijkovića za mene je predstavljao u stvari, iako su mediji i previše dali publiciteta u smislu nekog patriotskog čina, suštinski je predstvljalo stradanje ili onu floskulu da zločinac završava sa zločinom, pa makar i sopstvenim zločinom.\nDušan Mihajlović: Ne znam zaista ko bi mogao mirno i dalje da spava sa tim saznanjima da ti monstruozni zločini postoje, da nam je neko žrtve tih zločina u mrkloj noći doterao pod naš prozor. Da li je policija u Srbiji koja je najvećim delom bila uključena u sukobe u bivšoj Jugoslaviji sposobna da se bavi prikupljanjem dokaza o ratnim zločinima. Opšte je mesto da su pripadnici policije učestvovali u svim ratnim događanjima i mogu otvoreno da kažem da skoro da nema policajca ili da nije bilo policajca kada sam ja došao u to ministarstvo koji u ovih deset godina nije bio na dužnosti na Kosovu i Metohiji. Ali to ne znači da su svi oni bili loši momci i pogotovo ne da su ratni zločinci. Ono što je moje saznanje jeste da je ogromna većina policajaca radila svoj teški i odgovorni posao u skladu sa zakonom. Mi smo pokušali i mislim da smo najvećim delom učinili da se oslobodimo svih rukovodećih ljudi, onih Miloševićevih generala i rukovodilaca za koje smo opravdano sumnjali da mogu biti umešani u kršenja ljudskih prava ili na bilo koji način ometati ovu istragu. I drugo, formirali smo novu posebnu ekipu Odsek za istraživanje ratnih zločina i traganje za nestalim licima.\nOvde je već pomenut slučaj hladnjača, znači utvrđene su tačne lokacije jama u koje su zakopani ljudski leševi, obavljeno je tridesetak informativnih razgovora u cilju rasvetljavanja događaja i otkrivanju eventualnih izvršilaca i o ovim aktivnostima dostavljen je izveštaj Okružnom javnom tužilastvu sa svim službenim spisima još u junu prošle godine. Možda je pravo pitanje zašto neko u Međunarodnoj zajednici i ti koji su uložili ogromna sredstva u mnogobrojne istrage nisu pomogli da ovde dobijemo DNK laboratoriju, da ubrzamo taj postupak i završimo nešto kada se zna da je ovde urađeno i identifikovano neuporedivo više žrtava nego na primer na drugim mestima gde su to radile Ujedinjene nacije i mnogo moćnije organizacije i bogatije finansijski nego što je srpsko pravosuđe. Da ne spominjem kninsko groblje i druge lokacije širom bivše Jugoslavije.\nNebojša Čović: Čini mi se da smo jedini narod koji je otkopao masovne grobnice u kojima se nalazi drugi narod i mislim da je to veliki kvalitet. Mi se kao narod moramo suočiti sa svim onim problemima i svim onim što se dogodilo, ali ne samo mi. Tražim da se sve otkopa i da vidimo ko se tu sve nalazi. Na prostorima bivše Jugoslavije je oko 40.000 nestalih. Za osam hiljada je definisana sudbina, na prostoru Kosova imamo negde oko 4.100 njih. Od toga je oko 2.500 Albanaca i negde oko 1.500 Srba i drugih etničkih nealbanskih zajednica. Mislim da smo u tom delu malo, gotovo ništa napredovali. Pogotovo što je period koji je iza nas, pre 5. oktobra 2000. godine bio korišćen kao period da se daju određene informacije, odnosno dezinformacije porodicama nestalih i kidnapovanih. Njihov doživljaj je, barem srpskih porodica, bio takav da je 2.000 Albanaca koji su bili u zatvorima u centralnoj Srbiji zato u zatvorima da bi bili nekakvi taoci za nekakve razmene. Svi albanski zatvorenici koji su bili u zatvorima u centralnoj Srbiji pušteni su iz zatvora. Očekujemo da će se prema sporazumu o dislociranju zatvorenika slična situacija dogoditi i sa Srbima koji se nalaze a koji imaju želju da iz zatvora sa prostora Kosova pređu u zatvore na prostor centralne Srbije. Moram da kažem da mi nijednog nećemo pustiti i ako se dogodila nepravilnost a mi nismo pravili reviziju dosijea albanskih zatvorenika koji su bili u centralnoj Srbiji, nego je to radio UNMIK, da su neki od njih pušteni iz zatvora, što nije dobro.\nMislim da bismo morali da prepoznamo još jedan problem, da niko nema više pravo da se krije iza ljudskih prava. Hoću da kažem vrlo otvoreno da smo se mi svi zajedno uz pomoć međunarodne zajednice izborili protiv srpskog ekstremizma i radikalizma, hrvatskog radikalizma i ekstremizma, bošnjačkog ekstremizma i radikalizma. Ostaje nam još jedna borba a to je borba protiv ekstremizma koji se događa na Kosovu i Metohiji. Srbi se teško suočavaju sa problemom Haga. Gospodo, ne treba se na tome seiriti, to uopšte nije lak posao i nije lak problem, jer taj problem čeka i Albance, da se suoče sa problemom Haga i haških optužnica.\nRada Trajković: Ekstremni Albanci su uspeli da ubede međunarodnu zajednicu da legalizuje osvetu. Sve stradanje Srba u periodu od dolaska međunarodne zajednice vrlo lepo se pravda nečim što podrazumeva osvetu i nečim što ne pripada civilizacijskim tekovinama. Kao što ovde gledam pripadnike svog naroda sa slikama svojih kidnapovanih, ubijenih, nestalih, isto tako imam prilike da vidim na prostorima Kosova i Metohije mnoge majke i mnoge Albanke koje tako drže svoje sinove, svoju decu i svoje ćerke i traže ih. Ja danas verujem u pomirenje, verujem zato što si ovde u Beogradu, gospodine Keljmendi, govorio na albanskom jeziku i ja želim danas da se u Beogradu osećaš podjednako prijatno i da mi omogućiš da se i ja kada se budem vratila u Prištinu isto tako prijatno osećam i da mogu slobodno da prošetam gradom. Živim tamo a još uvek nisam ni sa svojom porodicom, niti mogu slobodno da prođem i govorim svojim jezikom.\n– Ja sam Nadica Pumpalović, roditelji su mi oteti. Izvinjavam se, ali moram uvodni deo da iznesem pre nego što postavim pitanje, ako smo mi imali strpljenja da slušamo gospodu dva sata, valjda će i oni imati strpljenja da saslušaju nas.\nOsudili ste nas unapred predstavljajući nas samo kao ubilački narod. Meni su Albanci ubili pradedu, čukundedu i oca. Spalili su četiri generacije. Gde su moja ljudska prava ako mi ne date da govorim?\n– Zovem se Desanka Pećinović iz Peći. Pitanje za gospodina Goranija. Naša deca su kidnapovana ali nisu i nestala, ona se nalaze, gospodine Gorani, u rukama tvojim, u rukama Čekua, Haradinaja, a vama postavljam pitanje, lično vas znam iz Peći i celu vašu porodicu znam, i kako ste se sebi mogli danas da dozvolite, dođite opet, ja ne mogu da vas pozdravim, ali shvatiće publika zbog čega – šest momaka u Peći u kafiću “Panda” ubila je vaša porodica Gorani.\n– Gospođo, vi niste postavili pitanje, vi dajete vrlo teške optužbe i vređate.\n– Tri godine ne mogu da dođem do kuće a on je došao u Beograd. Pa kažite mi koliko Šiptara ima u Beogradu. Boli me to da nas optužuje.\n– Što vam smetaju?\n– Meni smetaju što ne mogu da odem mojoj kući.\n– Jeste, to je nepravda.\n– Ali oni pričaju o nekim ljudskim pravima.\n– Ako vaši lideri i ti koji su vodili tu vojsku odu tamo gde im je mesto, mi ćemo da razgovaramo mirnim tonom, da li smo u pravu ili ne? Stavite ruku na srce. Da je vaša familija, ne daj bože, i ako je, doživela tragediju, ja to žalim, ali mi smo isto doživeli.\n– Ja se nadam da ste u pravu i da će tako biti.\n– Vidite šta se dešava!\n– Ali od nadanja nema ništa.\n– Srbija je oslobodila sve svoje zarobljenike a OVK nije oslobodila nijednog. Znači sve da ih ubiju a mi da ne kažemo ko su zločinci! Zato se mi borimo\nda oni odu tamo gde im je mesto. Je li tako, recite?\n– Ja vas pitam kao čoveka, da li treba i ovi i oni zločinci da idu tamo gde im je mesto? Odgovorite mi.\nNataša Kandić: Treba da se stidiš svog nevaspitanja pre svega.\n– Nevaspitanja. Zašto, Nataša?\nNataša Kandić: Zato što si organizovao i primorao ljude da se nevaspitano…\n– Oni su došli iz Rudara, prepoznali su ubijene članove familije. Koliko vi mesečno primate platu, Nataša, kažite vi meni? Koliko mesečno?\nNataša Kandić: A ti jesi li dobio kola? Koga voziš kolima?\n– A to znate? Kola sam dobio za Udruženje porodica kidnapovanih, idemo na sahrane i posećujemo porodice ubijenih. Ko prima ubijene vojnike, vi? Ja, ja taj leš stavljam u sanduk.\nSvetlana Lukić: Ovo se dešavalo na tribini u Medija centru a pre toga na istom mestu jedna druga tema je bila aktuelna, mnogo manje uzbudljiva i dramatična tema, na prvi pogled dosadna ali mi smo pokazali da nijedna stvar nije dosadna kada je se mi dočepamo – pa ni izborna pravila. Sećate se, pre neki dan je gospodin Labus najavio izbore na svim nivoima. Rat za našu ljubav je počeo odavno a pre nego što se upuste u konačni obračun u kome, kako sada izgleda, ni kamen na kamenu neće ostati, učesnici trke naravno moraju da se dogovore oko predizbornih pravila. Ona kod nas nisu razrešenje krize, često su uzrok krize. Setite se samo da smo šetali zbog izbora 1996/97. godine, da smo se tukli 5. oktobra upravo zbog dosadnih izbora odnosno njihovih rezultata. Setite se da smo upravo tih godina, 1996/97, onako sa verom gledali jedino i slušali šta nam CESiD kaže a inače CESiD je i predložio novi model zakona o izboru poslanika, odbornika i predsednika republike. Na koricama ovog zakona je onaj njihov isti znak, sećate se one jednačine koju do sada nismo uspeli da rešimo, odnosno da je potvrdimo 1 + 1 = 2.\nDanas su najavili da će predstavnici stranaka da se izjašnjavaju o ovom modelu zakona. Prisustvovaće i OEBS, naravno. Inače, ovaj predlog zakona su pisali, između ostalog, i gospodin Vladimir Goati, gospođa Zorica Radović, Slobodan Vučetić i profesorka Marijana Pajvančić sa novosadskog univerziteta. Evo da čujete neke novine i najvažnije tačke iz ovog predloga zakona o izboru.\n– Mi smo mislili da treba doneti jednu posebnu proceduru revizije ovog zakona, odnosno ustanoviti pravilo po kome tekući saziv parlamenta ne može sam sebi donositi zakon o izborima niti utvrđivati izborne uslove. Prihvatili smo načelo da u svim izborima postoji jedna izborna jedinica, dakle Republika Srbija je, ako gledamo republički parlament, jedna izborna jedinica, opština je jedna izborna jedinica, dakle nema mogućnosti da se postavljanjem granica izbornih jedinica vrši uticaj na izborni rezultat.\nDrugo pravilo kojim smo želeli da sprečimo uticaj zakonodavstva na izborni rezultat je pravilo da se granice izbornih jedinica ne mogu menjati u vremenu od šest meseci pre raspisivanja izbora i da te promene moraju biti saglasne promenama u teritorijalnoj organizaciji. Dakle, samo ako se menja teritorijalna organizacija mogu da se menjaju i granice izbornih jedinica.\nTreća grupa pitanja odnosi se na izborno pravo i ja ću tu skrenuti pažnju na tri novuma. Prvi se odnosi na glasanje naših državljana koji ne žive u Jugoslaviji nego u nekim drugim državama. Ovaj model zakon predviđa mogućnost da ovi građani odnosno naši državljani glasaju u zemljama gde se nalaze pod uslovom da zakonodavstvo te zemlje tu vrstu glasanja u diplomatskim i konzularnim predstavništvima dopušta. Drugo, mi smo se rukovodili nekim elementima evropskih standarda koji dozvoljavaju stranim državljanima u ograničenom obimu biračko pravo. To znači da oni ne učestvuju u parlamentarnim izborima ali mogu birati odbornike u lokalnim zajednicama u kojima žive i, treće, oni to pravo stiču pod uslovom da su stalno nastanjeni u Jugoslaviji najmanje pet godina pre održavanja izbora.\nZadržaću se na nečemu što će vas verovatno zanimati kada je reč o biračkom pravu, i to pasivnom biračkom pravu za izbor predsednika republike. Reč je o tome da pasivno biračko pravo za izbor predsednika republike ne bi sticali građani sa punoletstvom nego u starijem uzrastu sa četrdeset godina i, drugo, da moraju imati prebivalište u Republici Srbiji najmanje deset godina. Četvrto pitanje je ono pitanje koje se odnosi na tip izbornog sistema. Mi smo se odlučili za proporcionalni izborni sistem na svim nivoima, dakle i na republičkom i na lokalnom. Na lokalnom to sada nije slučaj, tu je većinski izborni sistem. Odlučili smo se da u raspodeli mandata koristimo jedan metod koji do sada nije korišćen kod nas. To je metod matematičkih srazmera koji, najkraće rečeno, manje favorizuje velike stranke što čini metoda po kojoj sada raspodeljujemo mandate i utvrdilli smo izborni prag, odnosno cenzus od 2% glasova na nivou izborne jedinice za koji se biraju kandidati.\nOno što do sada nije bio slučaj jeste da se uz listu kandidata dostavlja osim postojećih i potvrda o imovnom stanju kandidata na kandidatskoj listi i njegova izjava o tome da će poštovati taj finansijski aspekt izborne kampanje.\nIzborni prag je sa 5% smanjen na 2% sa idejom da se omogući opstanak regionalnih stranaka u parlamentu koje bi teško prebacile cenzus od 5%. Ali kada je menjan republički zakon i kada se od 29 izbornih jedinica prešlo na jednu mislim da je zaboravljeno da se promeni ovaj cenzus. Taj cenzus od 5% postojao je na 29 izbornih jedinica i on je objektivno bio manji. Na nivou 29 izbornih jedinica sa cenzusom od 5% to nije veliki cenzus, ali na jednoj izbornoj jedinici jeste veliki. To je razlog što smo mi zapravo hteli da dopustimo mogućnosti i regionalnim strankama i strankama nacionalnih manjina da budu zastupljene u parlamentu ali, naravno, da vrata parlamenta ipak ostanu zatvorena za baš sve stranke, da ipak moraju da prebace jednu kritičnu masu glasova da bi dobile parlamentarno mesto.\nSvetlana Lukić: Ovaj cenzus od 2% je samo predlog. To će biti jedan od razloga da se potuku ozbiljne političke stranke, pogotovo ove koje sebe smatraju velikim, praktično iza Komunističke partije Kine najvećim na svetu, ali mi smo u nevolji, moramo da dozvolimo i nacionalnim manjinama, priterani smo uza zid šta da radimo, da i one uđu u parlament, pa treba pomiriti i ta dva čuda. A sada ćete slušati gospodina Miljenka Deretu iz Građanskih inicijativa.\nMiljenko Dereta: Jedan čovek se ubio na stepenicama saveznog parlamenta. Pri tom se niko iz njegovog okruženja nije zbog toga iznenadio. Za mene je strašan podatak da njegovi “drugovi” nisu raspravljali o tome da li da mu uzmu pištolj, da li da ga odgovore od takvog postupka nego su se s njim dogovarali gde je zgodnije mesto da se to uradi, gde je politički efekat veći. Ako neko ima tu vrstu problema i tu vrstu nevolje, mislim da je obaveza svakoga iz njegovog okruženja da ga u tome spreči. To govori o instrumentalizaciji ljudskog života koja je zastrašujuća, okrutna, ružna, zato što se pre svega koristi, bar je pokušano da se iskoristi u političke svrhe.\nU tom smislu za mene je nedopustivo da se pola sata po tom događaju predsednik republike ni manje ni više oglasi i to ne saopštenjem nego ide u javnost i koristi takođe taj događaj da još jednom ponovi stvoj stav prema Haškom sudu. Halo, prizovite se pameti! Nedostaju mi reči. Da neko ko je na takvoj funkciji nema to elementarno političko znanje, taj instinkt, da kaže – čekaj, stani da vidimo, pa ću ja onda eventualno za sedam dana da se pozovem na taj događaj. Naravno, izraziću saučešće porodici jer je on bio član parlamenta, ali da izađe u javnost i da kaže da je to za sve nas opomena, da se zbog toga otkazuje učešće u međunarodnim događajima, jer to, bože moj, destabilizuje našu zemlju – to znači da mi percipiramo našu zemlju iz dva potpuno različita ugla. Ja ne vidim da je to destabilizovalu našu zemlju na bilo koji način. Predsednik moje države misli da jeste. Ali, ko tu vidi realnost a ko ne vidi?\nZnači, mi smo u ovom trenutku u tom smislu u jednoj vrlo čudnoj situaciji da se bojim da je u stvari sve to priprema za nekog novog spasioca. Pošto je situacija takva kakva je, delikatna, nestabilna, to naš predsednik stalno govori o našoj nestabilnosti – pa nemoj da diraš vojsku, nestabilni smo, a ovaj čovek je izvršio samoubistvo pa nas je destabilizovao ponovo. To je priprema terena, može da bude, nadam se da nije, za to da se kaže – situacija je takva da zahteva vanredne mere da bismo je stabilizovali, da bismo obezbedili legitimne i fer izbore koje mi hoćemo a svi drugi neće. Ja se bojim te politike koja kreira ponovo krize, kao što je to Milošević radio, da bi održala svoj kredibilitet i da bi negde opravdala svoje postojanje. Za mene je rečenica koju je Koštunica izgovorio posle potpisa o ovome što se zove Srbija i Crna Gora kada je rekao – ovo je prvi znak diskontinuiteta. Sa čim? Za mene bi bio mnogo veći znak diskontinuiteta da je smenio Pavkovića. To da li je to ustavni diskontinuitet u odnosu na SFRJ i ne znam kako se sve to zvalo, mislim da je potpuno nevažno. Važno je šta ja vidim kao konkretan rezultat toga.\nČitajuci to oproštajno pismo u kome je DOS direktno prozvan kao odgovoran za to što se dogodilo i što će se dogoditi, za mene je logično da oni nisu prisustvovali komemoraciji. To naprosto ne bi bilo u redu. Čovek ih je optužio da su krivi za njegovu smrt a oni dolaze i odaju počast. To što je DSS prisustvovao je naravno još jedan dokaz da oni de fakto nisu DOS, ne osećaju se kao oni koji su odgovorni ni za zakon ni za to što je Vlajko Stoijković u svom pismu naveo. Oni su se tu sami isterali na čistinu ako smem tako da kažem. Oni će, naravno, reći da je to pitanje pristojnosti, ali je to istovremeno jedan politički gest i jedna politička poruka koja je vrlo jasno poslata građanima. Naravno, oni čije mišljenje bi trebalo menjati mnogo su žilaviji u čuvanju onog starog nego što bi trebalo da budu. Naprosto ih se hrani stalno, podseća ih se, taj miris im se stalno predočava i oni idu za tim mirisom. Ne znam zašto oni misle da će građani pozdraviti činjenicu da su oni zajedno s radikalima i socijalistima. Možda je njihova računica vrlo pragmatična ali opet na drugi način. Pošto građani, oni koji su bliski idejama socijalista i radikala, najverovatnije više neće glasati u tako velikom broju za njih, evo mi se nudimo kao njihova alternativa, što nas vodi do sledećeg koraka – ako oni jesu njihova alternativa u programskom smislu, ako ih glasači tako prepoznaju, onda smo mi opet pred velikim problemom.\nAko neko kritikuje saveznu vlast ne znači da podržava u svemu republičku, što se kod nas takođe podrazumeva, ako kritikujem jednog – podržavam drugog. Ne. Ja mislim da Đinđić pravi istu vrstu greške koju pravi i Koštunica. I on se javlja na pogrešan način po svim pitanjima. Ako je njemu kao premijeru problem da to rešava sa Velimirom Ilićem iz pagmatičnih razloga, onda on ima jedan kanal koji ne koristi, to je njegova stranka. Onda njegova stranka može da ustane a on da ćuti. On takođe previše komunicira pravdajući svaki svoj postupak interesom reforme. Mislim da on pokušava politički da konflikt svede na dve grupe. On ne želi da produbljuje konflikt s onima koji su manji igrači, on se koncentrisao na svog glavnog oponenta i pokušava tu da pobedi. Ja bih voleo da smo mi koji mislimo drugačije jači. Očigledno je da nismo dovoljno jaki da to odradimo na pravi način i onim intenzitetom kojim bi trebalo. Mislim da je prihvaćena trka s nekim vremenom koje ne mora biti tako kratko, kao što su sebi postavili za cilj Đinđić i ostali – ljudi su spremni, znaju oni da predstoji period neke žrtve. Istovremeno osećaju da je nešto drugo… zagrcnuh se pričajući o Đinđiću, s Vojom mi je bilo lakše.\nNaprosto mislim da on pokazuje svoje odsustvo talenta za politiku. To je kao kada bih ja išao da pevam u operi. Pa mogu ja biti izabran od gledalaca kako god hoćete ali kada zapevam, ja vas uveravam da bi se sala ispraznila istog trenutka ali ja i dalje pevam. Moja porodica verovatno uživa u tome i moje neposredno okruženje, ali svi drugi me neće slušati. On naprosto nije za mesto na kome se nalazi. On može biti vrhunski stručnjak i pravnik ali je naprosto loš političar. Budući da je loš političar, on se oslanja na svoj savetodavni tim a tu opet ima svega i svačega. Da ne navodim sada njihova imena, njihovu prošlost, njihove prave političke aspiracije, njihove uloge, na kraju krajeva. Znate, prepustiti toliku moć jednom kabinetu za mene je apsolutno neshvatljivo, a da pri tom to ne utiče na njegovu komunikaciju sa javnošću, da bi trebalo da ima nekoga ko mu pregleda govor, ne zato da proveri da li je predsednik pismen ili nepismen, to nije sporno, nego naprosto da vidi da se nije negde zaneo u nekoj političkoj formulaciji. Ja pamtim rečenicu koja je za mene paradigma onoga što se događa u njegovoj glavi, a povodom godišnjice bombardovanja, saopštenje koje je on izgovorio. Dakle: “Mi moramo promeniti politiku koja je postojala pre 24. marta 1999. godine ali mi našu spoljnu politiku ne smemo dijametralno promeniti jer bi ona onda bila ista kao i prethodna, samo sa drugim predznakom.” Prosto ne mogu da verujem da neko može da napiše takvu rečenicu i da u njegovom okruženju nema nikoga ko bi mu rekao – gospodine predsedniče, ali ova rečenica nije jasna ljudima. Drugo, mislim da ova tvrdnja nije tačna, ja sam pisao o tome i rekao sam da to znači da je rat isto što i mir, samo sa drugim predznakom. I pozvao sam gospodina Koštunicu da podnese ostavku jer je to isto što je biti na vlasti samo sa drugim predznakom. Prema tome, nema prave promene.\nPo meni, gospodin Koštunica naprosto ne bi trebalo da se bavi politikom, kao i mnogi drugi. Mislim da ni ostalih sedamnaest u DOS-u ne bi trebalo da se bave politikom. Tu bi se po meni izbor sveo možda na jednog ili dvojicu koji imaju taj politički instinkt. Gospodin Čovic je političar, dopadao se on meni ili se ne dopadao. Ali on donosi odluke i govori jasno. Često donosi kontradiktorne odluke ali ih jednako uverljivo brani, iznosi razloge zašto nešto radi i govori o nekoj dugoročnoj strategiji. Znači, ima nekakvu viziju kako neke stvari treba raditi i postiže rezultate, dopadao se on meni kao političar ili ne. On je to isto tako radio i kada je bio socijalista. Kad je trebalo smiriti radnike u GSP-u on je pozvao policiju da ih tuče i smirio ih je. Ja to ne zaboravljam, prema tome – gledam ga u tom svetlu.\nĐinđić ima neke od tih kvaliteta. Ima sposobnost i spremnost da preduzme određene odluke, znači da donese odluku, da zna koje su konsekvence, i dobre i loše ali da stane iza tako nečega.\nImamo jedan savezni aparat koji apsolutno nema nikakve ingerencije, on se ponaša kao tetka iz inostranstva, samo kritikuje i kaže – vi tamo ne živite dobro i ne radite dobro. Pa dođi i uradi nešto! Ja zaista doživljavam celu tu saveznu skupštinu kao nešto što je potpuno izvan mog života. Kakve veze to sa mnom ima? Trebalo je to da se promeni na način koji je drugačiji od ovoga koji je dogovoren, doduše videćemo, eksperiment možda i uspe, sve dok ne budemo mi i vi kritikovali nego budemo i mi govorili o nečemu što je dobro, što je urađeno, što je pomak, što je neko iskustvo koje smo stekli i koje možemo da podelimo s drugima – na tome ljudi uče.\nU Mađarskoj su obezbedili da u svakom selu bude napravljen mali info centar gde seljaci i građani koji tu žive mogu da dobiju neophodne informacije bilo koje vrste, imaju servis, to je država obezbedila. Da li mi to možemo da uradimo kod nas – možemo, što da ne; da li su Mađari pametniji od nas – nisu, samo su bolje organizovani. Prepoznaju bolje svoj interes. Kada bismo i mi malo više hvalili ono što je dobro, a ne samo kritikovali ono što sasvim sigurno nije loše, ne bismo na taj način u stvari usporavali proces koji bi trebalo da se odvija brže i sa više energije.\nProšlo je godinu i po dana od 5. oktobra, mnogo toga se promenilo, način na koji idemo ulicom pre svega. Promenila se komunikacija mladih. Ima dosta razmene, neka naša deca idu u Ameriku, i jedno dete koje ide u drugi razred gimnazije je poslalo poruku majci, kaže – ovde su svi nasmejani. To je nešto što je dete videlo kao razliku. Ne ulice, oblakodere, nego nasmejane ljude, opuštene ljude. A da biste to postigli, moramo naravno da se dobrano pomučimo a ne da kada 60 penzionera izađe i nosi razne slike, ma čije one bile, da se odmah to svuda u medijima pojavljuje kao veliki događaj. Meni je od toga već muka, pravo da vam kažem. Sada je bilo na televiziji neko takmičenje matematičara. Reporter pita pobednika, ne znam na kom takmičenju – da li ćeš i ovde uspeti da pobediš ili je ovo preteško za tebe? On očekuje da dete odmah kaže – ne ovo je strašno teško. Traženje negativnog u svakom kontekstu u medijima je postalo učestalo. Mislim da to nije dobro. To je mit o nama – ja sam dobar Srbin samo ako izgubim. Jer biti pobednik i biti Srbin to baš nije česta pojava.\n”Obraz” se pojavljuje kao neko ko je aktivni učesnik čak i tamo gde nije pozvan, to je jedna agresivna politika u kojoj se interes srpskog naroda kao etničke grupe postavlja iznad interesa građana. I to se vidi u raznim situacijama, od recimo popisa gde ste imali mnogo slučajeva da vam recimo popisivači po automatizmu upisuju Srbin, pravoslavac, na osnovu imena. Kada vi kažete – čekaj, stani – on kaže – Jovanović, mora da si Srbin. Pa šta tebe briga šta sam, možda ne želim da to kažem. Ili ako kažete Srbin, on kaže pravoslavac. To su neke male pojave, a kada se to javlja na nivou zvanične politike, onda nevladine organizacije imaju obavezu još veću da o tome vrlo aktivno govore i da u tome vrlo aktivno učestvuju, da obeležavaju i sprečavaju takve pojave i da štite one ljude koji su žrtve te vrste agresije. Na primer, izjave gospodina Velimira Ilića koji je član koalicije, koji je naprosto u nekoliko navrata iskazao ideju o tome da neko ko nije Srbin u stvari ne može da učestvuje u političkom životu. Nije njega interesovao Labus nego je mislio da mu to donosi glasove. Ako mu to donosi glasove, onda smo mi, što kažu mladi, u velikom bedaku.\nSvetlana Lukić: Izjava novoimenovanog profesora Tehničkog fakulteta u Čačku, stručnjaka za sitna i srednja preduzeča Velimira Ilića o poreklu gospodina Labusa izazvala je okupljanje nevladinih organizacija, među kojima su i Građanske inicijative gospodina Miljenka Derete da organizuju jedan fond, koji se zove, koliko znam, Fond za borbu protiv govora mržnje. Naravno, nije reč samo o izjavi protiv gospodina Labusa. Tu je i serija tužbi. Da vas podsetim da Miodrag Popov tuži Petra Lukovića, da Ćosić tuži ”Danas”, da mu se pridružio i Goran Hadžić, sećate se onog čoveka iz Vukovara koji je bio predsednik Republike Srpske Krajine, zatim je Marija Milošević danas najavila da će tužiti celu državu što joj je otela tatu i poslala ga u Hag. Tu je i suđenje Kusturica protiv Biljane Srbljanović. Slušate komentar gospođe Svetlane Slapšak.\nSvetlana Slapšak: Na jednoj od mojih oglasnih tabli rasutih iznad improvizovanih mesta za rad u ratnim godinama zakačen je mali žuti bedž sa precrtanim brojem 113. Ne rasturam improvizovana mesta za rad zbog lenjosti i zbog sećanja. Tako je ovaj istorijski predmet zbog čijeg se nošenja hapsilo pre dvadesetak godina ostao gde je. Reč je o paragrafu jugoslovenskog Krivičnog zakona koji je označavao verbalni delikt. Borba protiv verbalnog delikta označila je ne samo najmasovniju disidentsku i paradisidentsku aktivnost sedamdesetih i osamdesetih već je kao koncept prevladala u starijoj, riziku izloženijoj i svakako autentičnijoj disidentskoj grupi koja se zalagala za slobodu izražavanja i ljudska prava dok su se pridošlice paradisidenti zalagali za kolektivna i istorijska prava. Tako smo i propali.\nSlabi diskurs – prava za sve, i jaki diskurs – prava za naše, pre svih. Znamo ko je pobedio.\nSamo je iz duboke ignorancije mogao neko, kao na primer Biljana Srbljanović, da se javno pita šta ćemo sa tim disidentima i sadašnjim antiratnim profiterima. Kada sam taj intervju citirala, autorka mi je na međunarodnom skupu u Gracu krajem oktobra 2000. priredila akciju ugrožavanja ugleda koju sam opisala u domaćoj štampi. Kako god bilo, u toj aferi sam morala biti potpuno nesvesna da zadovoljenje mogu postići sudskim putem – uvreda, šteta nanesena međunarodnom ugledu, itd. Sada kada znam da Mirjana Bobić-Mojsilović i Emir Kusturica tuže Biljanu Srbljanović zbog istih optužbi želim da javno kažem da je jedini način na koji mislim da treba odgovarati javni, medijski – nikako sudski. Drugim rečima, zato što se dobro sećam šta je bio član 113 užasnuta sam sudskim procesima protiv Biljane Srbljanović i smatram da treba uraditi sve da se sramotni procesi prekinu a tužioci izvrgnu javnoj kritici, po mogućstvu i ruglu.\nI sama sam imala sudski proces koji je posledica denuncijacije i čiji je cilj bio diskreditovanje najradije putem zatvorske kazne. Proces se raspao zato što su inicijatori suviše upadljivo lagali na sudu pa je istini bilo lako. Imam utisak da Biljana Srbljanović nema moje nerve a zabrinjava me i odsustvo javne solidarnosti onih koji su je zdušno podržavali u doba zajedničkih interesa. Moralni problem je, nažalost, komplikovan ali još uvek ne toliko da bi sprečio uviđanje onoga što je uistinu zastrašujuće. Kompromitovani traže brisanje sećanja s tim da to plate nekompromitovani. Primer tužbe Miodraga Popova protiv Petra Lukovića je u tom smislu naprosto groteskan, a što se iznosa tiče u Srbiji ipak vodi neuništivi Dobrica sa svojom dušom punom bola protiv ”Danasa”. Doduše, to je neobično samo za nekoga ko ne poznaje beogradske prilike i neverovatan broj čudovišta iz miloševićevskog perioda koja su se razmilela po čitavoj javnosti. U kulturi denuncijacije jedni preferiraju lov na komunsitičke fantome, drugi na antiratne profitere ali nikome ne smeta javni govor mržnje onih koji su ostali u skupštini niti onih koji strasno brane osumnjičene ratne zločince. A i zašto bi?\nAko ministar pravde propoveda ekvidistancu srpskih i albanskih zločinaca a predsednik federalne države sa ugaonim osmehom, koji je valjda naučio od pokojnog Tuđmana, proceđuje nešto sarkastično protiv takozvane katarze. Uz to, republički broj jedan, Đinđić svoj tvrdi stav da zločince treba predati Hagu uporno objašnjava time da država neće dobiti pare što je valjda najbolji način da se razviju građanski moral i svest.\nBrisanje sećanja je opšte. Dok na TV-u poznati državno-miloševićevski novinar opisuje svoju ključnu ulogu u oktobarskoj revoluciji, književnik Mihajlo Pantić u Danskoj objašnjava kako se borio sa policijom na Filološkom fakultetu, protiv nacionalista u PEN-u i kako je odbrusivao takvima u Udruženju književnika Srbije, kao Era u pripoveci ili Duško Dugouško u crtaću. On čak dva puta tvrdi da je on pingvin ako to nije tako, što mu bar može garantovati nadimak u budućnosti, Mihajlo Pantić – Pingvin. Je li onda malo to čudo što Emir Kusturica, Mirjana Bobić-Mojsilović i Miodrag Popov traže svoj pingvinski položaj sa tolikom upornošću. Poštenje se naplaćuje, poruka je sa najvišega mesta. Dakle, juriš na one koji su nas toliko godina ugnjetavali svojim prljavim pacifističkim nagvaždanjem a pošto smo ih prethodno bez velikih teškoća i opiranja javnosti proglasili antiratnim profiterima, sada taj njihov nepošteno stečeni zapadni novac treba vratiti onom kome zaista treba, za restauraciju morala.\nIdeja zarade na domaćim izdajnicima kao direktan nastavak naplaćivanja za izručivanje haških optuženika zapravo je genijalna u svojoj provincijskoj zaslepljenosti. Ona odvratno jasno pokazuje stepen kukavičluka epskoga naroda koji se ne usuđuje da pogleda ni sebe ni drugoga ali još uvek pruža prosjačku ruku onome koga najviše mrzi. Na žalosnome kraju groteske ostaju ljudi koji su izvesno imali svoj glas u nekome trenutku, ili kao Petar Luković stalno i dosledno, protiv kolektivne laži. Biće porazno ukoliko se među uglednim kulturnjacima, finim i malo rasejanim profesorima, novopečenim i nedopečenim ambasadorima, kandidatima i članovima akademije, usmeno ili pismeno orijentisanim urednicima ne nađe baš niko da javno digne glas protiv sramote čije su žrtve Petar Luković i Biljana Srbljanović. Za svaki slučaj, brzo pročitajte “Ostrvo pingvina” Anatola Fransa.\nSvetlana Lukić: I na kraju emisije Peščanik slušate gospođu Drinku Gojković. Ona rukovodi našim centrom, Dokumentacionim centrom Radija B92 – Ratovi od 1991. do 1999. godine.\nDrinka Gojković: Sretnem ja Vidosava Stevanovića u Mostaru posle mnogo godina, na mostu u Mostaru. Pita kako si, ja kažem dobro sam, kako si ti. Kaže ja sam odlično, ovo je deset najsrećnijih godina mog života. Usred Mostara. Pa mislim ja – u redu, ajde, ako mu je najsrećnijih, ali ne sme to da kaže. Strašno. U stvari tako vidiš nivo tog nemorala. Može on da napiše knjigu o Miloševiću, može da se busa u prsa, to je sve šuplja kanta.\nU većem smo problemu nego što smo mislili. Grozno. Trebalo bi hitno da menjamo sve vlasti, samo što nemamo zamenu, uopšte. Mislim da je jedini način smena političkih generacija, to uopšte nije na vidiku i u stvari se čovek pita kako da se izađe iz tog totalnog ćorsokaka, sada već totalnog ćorsokaka. Što mi tako slučajno da saznajemo da je Srbija juče prestala da finansira vojsku Republike Srpske? Što mi uzgred da saznajemo da postoje neke hladnjače pa sutradan to više nije medijski zanimljivo ili haški zanimljivo i do viđenja? Što mi da se borimo doživotno s tim pitanjem da li je Srebrenica postojala ili nije? Morao bi da postoji stvarno taj sistemski, precizno dokumentovan zahtev vlasti – ovo su činjenice, vi ove činjenice morate da verifikujete pred ovom javnošću. Ako vlast to ne uradi, može svako za sebe kod kuće misliti ovako ili onako, ali onda će stvarno biti ovako ili onako i onda će opet, naravno, onaj ko sedi i plače dok gleda “Krik iz groba” i dalje da nastavi da plače, onaj ko kaže ma ne, sve je to falširano, režirano i u stvari nepostojeće može i dalje da izvikuje potpuno slobodno sve to. Ovde nema moralnog repera, nema ni činjeničkog repera. Te činjenice plivaju po vazduhu i sad ko šta uhvati i kome se šta dopadne da vidi, da javno kaže, da javno sakrije, to čini – to je jedna potpuna neobaveznost sa bek-graundom od 300.000 pobijenih ljudi.\nMi nećemo da razgovaramo o srpskoj odgovornosti ili o srpskim zločinima nego generalno o zločinima, i nećemo kada se pominju žrtve da ih etnički identifikujemo ali ti su ljudi pobijeni zato što su bili to i to. I ne možeš ti njima oduzimati tu nacionalnost pogotovo zato što su oni iz tog razloga pobijeni. Drugog razloga nije bilo uopšte, je li? Dakle, daj da stanemo na zemlju i daj da vidimo taj sukob u njegovim formama tada postojećim, ne u našim današnjim fantazijama, u tim fantazijama koje zaista ubijaju svaku tragičnost događaja i ubijaju pri tom svaku odgovornost.\nNije bitan broj! Ama kako nije bitan broj, kako nije bitno ko je imao nadmoćnu vojnu silu, kako nije bitno gde je najviše pobijenih ljudi. I taj broj od 200.000, 300.000 ljudi. Niti znamo da li je 200.000 ili 300.000. To je 100.000 ljudi razlike. Koji su to ljudi, gde su ta imena, ko stoji iza tog broja, to uopšte nikoga ne zanima. Da zločinci budu kažnjeni, u redu, i šta smo onda uradili. Sada smo mi izručili Miloševića u Hag i možemo da se češkamo po stomaku i onda naravno u takvoj javnoj atmosferi može Đinđić da kaže – rejting Srbije će porasti jer ćemo imati još nekoliko izručenja. To je ta stvar koju je Tepavac svojevremeno bio napisao za Miloševića – nikada nismo rekli zašto ga tamo traže, stalno smo samo vikali da mi nećemo da ga damo. Stvarno, zašto ga tamo traže?\nSa Koštunicom je stvarno krajnje neprijatno gledati tu permanentnu retardaciju. To je čudo koliko čovek uporno samo ide natrag, natrag, natrag i nikako da se povrati a očigledno niko ga baš i ne ćuška da se povrati niti iko daje signal da ne može on to tako doveka, da je to završena priča, da će on biti maknut s tog mesta. I već bi morao biti, je li. “Meni se prevrće stomak od saradnje sa Hagom, ali mi moramo da sarađujemo.” Pa onda bolje da kažemo – ne mi nećemo da sarađujemo sa Hagom, neka košta šta košta – pa neka prestane da mu se prevrće i taj stomak, da nam lakne što je njemu sada odjedanput postalo dobro. Kada bi iko od njih, bilo Koštunica, bilo Đinđić, od tih glavnih političara izišao i kazao – jeste, tačno je, mi smo krivi za to i to i mi ćemo od sada do kraja sveta i veka obeležavati dan kada je Srebrenica pobijena. Neverovatno koliko je ovo jedna politička struktura koja uopšte nema predstavu o budućnosti. Katastrofalna politička ekipa, prosto katastrofalna. To je prava mera naše totalne nezrelosti. I stalno se čovek poziva na mlade ljude i njih obavezuje na nešto, u neku ruku stvarno ni krive ni dužne, samo zato što smo mi nesposobni da stvar obavimo.\nČujem danas da je Lojpur zvao Verana u Komisiju za sitinu, odgovornost i pomirenje. Dakle u jednom momentu oni hoće da počnu da kooperiraju. Zašto? Pa zato što je ta komisija bila pljuvana od početka pa do dana današnjeg. I neka se ne nadaju da će iko normalan da im uđe u tu komisiju.\nMi smo sada bili u Sarajevu gde se pavi novi časopis za ovaj naš region. GojkoTešić iz Instituta za književnost je sada bio prvi put u Sarajevu od 1991. godine. I sve vreme je samo jedno govorio – Ovamo treba da dolaze ekskurzije. I to bi stvarno ova vlast, da je neka, trebalo da radi. Da se deca vode da to vide. Mogla bi se napraviti lepa ekskurzija kroz Bosnu. Bosna je i dan danas razvaljena. Potpuno.\nMi moramo da prođemo kroz te ratove sami i iz početka. Mora da se napravi jedan, da tako kažem, srpski film o Srebrenici. Ne može da se napravi samo film o bombardovanju, mislim borbardovanje je tek završetak parade. Prosto se zgranete kada vidite te međudržavne posete, pa sve fino, pa privredna saradnja, pa gostovanje ovog pozorišta onamo i onog pozorišta ovamo. Ama ljudi, pa nije to prelepljeno selotejpom! Između 1986. do 2002. godine, nešto se događalo. Ne možeš da izigravaš da toga nema i da započinješ srećan, novi život na masovnim grobnicama. Neko će to uraditi, neko će nekako tu priču o masovnim grobnicama isterati do kraja. Ne vidi se u ovom trenutku ko i kako.\nBojim se da ovaj naš alternativni sektor prosto radi kao da mi želimo da ostanemo u getu. Kao da nikako ne bismo hteli da izgubimo neprijatelja unutar sopstvene sredine. Mi hoćemo da se odredimo kao jedino moralni. Svi vi ostali ništa ne kapirate, vi niste u stanju to da shvatite i pošto niste mi s vama nećemo ni razgovarati.\nČovek se samo kao neka ping-pong loptica odbija o različite zidove. A kada zađeš duboko u noć pa ti se sve čini potpuno beznadežnim, tada pomisliš – ma ne mogu više ništa, nemam više energije da mislim o bilo čemu, hoću samo da čitam ljubavnu poeziju. A sa druge strane se čudiš normalnom životu. Ja podržavam normalan život, nemamništa protiv. Ali ne vidim nigde mogućnost da se napravi zdrava veza između nečeg što je normalan život i onog što je rad na ovoj priči. I sam sebi izgledaš kao isterivač duhova, isterivač đavola. Ponekad pomislim da ću celog života biti egzorcistkinja a onda svane jutro i kažeš sebi da nema ničeg drugog, ništa drugo nije bitno. Pogotovo kada odeš u Bosnu.\nU taksiju – tako lepo aprilsko veče, neka sitna kiša pada, drveće u cvatu – ja kažem taksisti: Divno je Sarajevo, Sarajevo vam je prema Beogradu kao Pariz. A taksista se okrene prema meni i kaže: Gospođo, ja ne vijerujem da je Sarajevo ljepše od Beograda.\nMirjana Marković: Jedino mi je nekako, kad ste rekli da je pala holandska vlada, to sam čula sinoć, evo jedino što mi dođe da vam kažem jeste da se nadam da će pasti i onaj zatvor u njenoj prestonici. U kom su inače za vreme Drugog svetskog rata, bili držani, bili hapšeni i streljani holandski rodoljubi koji su se borili protiv fašizma. Nadam se da će taj zatvor i taj tribunal u prestonici holandske države pasti tako definitivno. Ništa ne znam o sličaju Srebrenice, ne znam ni zašto je pala holandska vlada ako me već to pitate. To spada u korpus ličnih pitanja. To vam tako stvarno iskreno kažem.\nEmisija Peščanik, 17.04.2002.\nURL to article: https://dev.pescanik.net/93-emisija/


ČELIK (NE) IDE U SEHA LIGU! - Portal 072info\nČELIK (NE) IDE U SEHA LIGU!\n15. Juna 2013. Vrijeme objave: 8:14 sati\nIako su se u Upravi rukometnog kluba ,,Čelik'' ponadali i pored slabijeg plasmana od očekiva-nog u ,,Ligu 6'', ali nakon osvojene šampionske titule Premijer lige BiH (prvi put u 63. godine postoja-nja kluba ,,Čelik'' je prvak Premijer lige) – da će se Klub od jeseni takmičiti u Regionalnoj SEHA ligi, po svoj prilici, šanse za tako nešto su propale.\nNaime, preksinoć se Pane Škrbić, predsjednik Rukometnog kluba ,,Čelik'' u Skoplju sastao sa predsjednikom SEHA LIGE Mihajlom Mihajlovskim, koji je istovremeno i predsjednik najtrofejnije ekipe i prvaka Makednije – RK Vardara.\n* Gospodin Mihajlovski je veoma raspoložen da baš ,,Čelik'', kao rukometni klub iz Federacije BiH, pored RK ,,Borca'' iz entiteta Republika Srpska, bude predstavnik BiH u SEHA ligi. Naime, ,,Čelik'' jedini ispunjavanja rigorozne tehničke uslove za takmičenje u SEHA ligi koje je name-tnuo novi generalni sponzor Lige ruski Gasprom. Međutim, predsjednik Mihajlovski žali zbog toga što ,,Čelik'' nije ostvario još makar jednu pobjedu i zauzeo poziciju na trećem mjestu u ,,Ligi 6'' – kaže Pane Škrbić, predsjednik RK ,,Čelika''.\n* I pored svega, rekao mi je Mihajlović, mi smo spremni ,,Čelik'' primiti u SEHA ligu pod uslovom da to pismeno predloži Rukometni savez BiH i da se tim igrački kompletira, odnosno pojača sa najmanje još tri-četiri vrhunska rukometaša, jer nova Uprava SEHA lige želi da Regionalnu SEHA ligu učini najjačom rukometnom ligu u Evropi – ističe Škrbić.\nMeđutim, očigledno je da će BiH ostati bez dva mjesta u SEHA ligi u odnosu na prethodnu rukometnu sezonu (u prehodnoj prevenstvenoj sezoni u SEHA su se takmičili ,,Borac'', ,,Slo-ga'' i ,,Izviđač''), te će kako sada stvari stoje – samo ,,Borac'' iz BiH biti od jeseni u toj igi. Što je to tako rezultat je, između ostalog, i totalne nezainteresovanosti i neaktivnosti Rukometnog saveza BiH. Naime, Mihajlovski je rekao da je sada i ,,Sloga'' izrazila interes da nastavi takmičenje u SEHA ligi i pored nepostojanja tehničkih uslova (odgovarajuća sportska dvorana) i da je ,,Sloga'' ponudila da se njene utakmice igraju u Banja Luci, umjesto u Doboju, a zvao ga je i predsjednik RK ,,Goražda'' Zafir Kajević koji je predlagao RK ,,Goražde'' za takmičenje u toj ligi.\nNa kraju Škrbić dodaje:\n* Možda još uvijek sve šanse za SEHA ligu za ,,Čelik'' nisu izgubljene. Potrebno je da se Upravi SEHA lige obrati Rukometni savez i da se igrački dobro pojačamo, jer Uprava SEHA lige prevashodno insistira i na kvalitetu Lige. Istina, gospodin Mihajlovski me je ,,ubjeđivao'' da uključivanje ,,Čelika'' u SEHA ligu ,,ostavimo'' za sljedeću godinu, a da dotle napravimo još bolju takmičarsku ekipu – kaže Škrbić.\nU razgovoru sa predsjednikom Škrbićem, Mihajlovski je istakao da zbog velike zaintereso-vanosti više klubova iz regiona – od Turske, Mađarske, Češke, Slovačke, Bjelorusije, do Srbije, BiH, Hrvatske, Makedonije, Crne Gore, Rusije i drugih država u naredim godinama očekuje da će SEHA liga biti najjača liga u Evropi.\nNa slici: Predsjednik ,,Čelika'' Škrbić sa Mihajlom Mihajlovskim u Skoplju.\nDjeca i mašta mogu svašta (FOTO)\nPotpisivanje peticije za preimenovanje Bilinopoljskog mosta u Most Srđana Aleksića


Novinarska udruženja osudila napad na novinara N1 Nikolu Radišića – NovostiDana.rs\nNezavisno udruženje novinara Srbije (NUNS) i Nezavisno društvo novinara Vojvodine (NDNV) osudili su danas pretnje novinaru Televizije N1 Nikoli Radišiću i zatražili od nadležnih da što pre nadju i kazne počinioce.\n„Najviše zahvaljujući Aleksandru Vučiću, predsedniku Srbije, koji se novinarima TV N1 uglavnom obraća vrlo agresivno, na krajnje neprofesionalan i optužujući način a zatim i niže rangiranim funkcionerima SNS-a, koji ovu kuću etiketiraju kao ‘američku’ ili ‘CIA’ televiziju ili, u najboljem slučaju, medij koji ‘radi protiv Vlade Srbije’, TV N1 je odavno izložena otvorenim, sirovim, gotovo i beskrupuloznim napadima i pritiscima, tako da poslednje pretnje Nikoli Radišiću, nažalost, spadaju u red očekivanih“, navodi se u saopštenju NUNS-a i NDNV-a.\n„Zahtevamo da se počinioci što pre nadju, da se protiv njih preduzmu sve zakonom predvidjene mere i novinarima garantuje bezbednost. Takodje apelujemo na nosioce javnih funkcija da povedu računa o svojoj retorici: targetiranju i etiketiranju nema mesta pogotovo kad je javni govor u pitanju“, dodaje se u saopštenju.\nTakodje se podseća da je to u NUNS-ovoj bazi podataka „Napadi na novinare“, sedmi zabeležni incident od početka godine.\nVerbalni napad na novinara televizije N1 osudilo je i Udruženje novinara Srbije (UNS) koje je od nadležnih zatražilo da pronadju i kazne odgovorne.\n„Svako ima pravo da bude nezadovoljan radom novinara, ali to nezadovoljstvo se ne sme iskazivati uvredama i pretnjama“, naveo je UNS.


U kampu 4.000, očekuje se 10.000 posetilaca | Autonomija\nU kampu 4.000, očekuje se 10.000 posetilaca\nGeneralni menadžer festivala Bojan Bošković rekao je novinarima tokom obilaska kampa da je u kamp pristigao veliki broj Britanaca i da se očekuje da će ih do sutra doći još više\nOko 4.000 ljudi pristiglo je do danas pre podne u kamp muzičkog festivala Egzit (Exit), a očekuje se da će do sutra kapacitet kampa biti popunjen i da će u njemu boraviti 10.000 posetilaca, izjavio je danas generalni menadžer festivala Bojan Bošković.\nBošković je novinarima tokom obilaska kampa rekao da je u kamp pristigao veliki broj Britanaca i da se očekuje da će ih do sutra doći još više.\nOn je odbacio prigovore da kamp nije imao dozvolu da se priključi na gradsku vodovodnu mrežu, jer time potencijalno ugrožava izvorište vode Petrovaradinska ada, koje se nalazi u blizini kampa.\n“Kamp je rađen po najvišim ekološkim i sanitarnim standardima, i po uslovima koji su izdati od strane Pokrajinskog sekretarijata za zdravstvo i Ministarstva za zaštitu životne sredine”, rekao je Bošković.\nGradonačelnik Novog Sada Igor Pavličić naveo je da je dao nalog nadležnim inspekcijskim organima da preduzmu najstrože mere nadzora, kako izvorište vode ne bi bilo ugroženo.\nOn je podsetio da se u blizini izvorišta vode već godinama nalzi i divlje naselje, sa septičkim jamama, kao da ni inače nije rešeno pitanje plaže Oficirac, na kojoj je smešten Egzitov kamp.\nPavličić je rekao da grad razmišlja o mogućnosti da na Ribarskom ostrvu uredi trajni prostor za kamp i da napravi pešački most, koji bi spojio Kej na Dunavu i Ribarsko ostrvo. “Grad Novi Sad uopšte nema kamp a ako želimo da se bavimo turizmom, mi moramo da uredimo prostore”, kazao je Pavličić.\nOn je odbacio prigovore da festival Egzit, kao i njegovi organizatori, uživaju povlašteni status i maksimalne privilegije u gradu. Naveo je da je iz gradskog budžeta izdvojeno 20 miliona dinara za Egzit i dodao da se toliko novca potroši mesečno za plate u jednom javnom komunalnom preduzeću.\n“Svi iz Evrope i iz sveta kažu da je Egzit dobra stvar. Malo je stvari koje Srbiju predstavljaju na dobar način. Još uvek imamo procese pred Haškim tribunalom i još uvek nas, na žalost, ljudi prepoznaju po lošim stvarima. Zbog toga nešto što je vredno u ovoj zemlji treba podržavati i negovati i zbog toga smo podržali Egzit kao organizaciju od posebnog interesa”, objasnio je Pavličić.\nOcenio je da suma koja se izdvaja za Egzit nije opterećenje za Novi Sad. On je dodao da se mnogi gradovi u regionu “utrkuju” da organizuju festival poput Egzita pa čak i nude organizatorima da se festival preseli u njihove gradove, pod mnogo povoljnijim uslovima.\n“U Srbiji se uspeh ne prašta i to je ono što je loše. Mi moramo da stvorimo sistem gde ćemo najbolje stvari da promovišemo, kao i najbolje ljude, i onda ćemo imati rezultat. Ako nije tako, onda ćemo tavoriti i nećemo se razvijati”, ocenio je Pavličić.\nPredsednik Vlade Vojvodine Bojan Pajtić rekao je da polovina posetilaca Egzita dolazi iz inostranstva i ocenio da festival na taj način šalje pozitivne poruke iz Srbije prema Evropi i svetu i “ima ogromnu ulogu u popravljanju imidža Srbije”.\n“Nema ni jedne manifestacije koja bolje promoviše Novi Sad, Vojvodinu i Srbiju nego što to čini Egzit. Zbog toga ga podržavamo i finansijski i logistički, što ćemo činiti i ubuduće, kako bi mladi ljudi širom celog kontinenta na Egzitu imali priliku da vide da je ovo ozbiljna evropska zemlja”, rekao je Pajtić.\nAmbasador Velike Britanije u Srbiji Majkl Devenport rekao je da njegova zemlja i ove godine ima konzularno odeljenje u kampu festivala i izrazio veliko zadovoljstvo što će i ove godine festival posetiti veliki broj Britanaca.\n“Reputacija Egzita je veoma pozitivna, a poruke i slike sa festivala su jako pozitivne. To je veliki događaj za Srbiju, kao i pobeda vašeg Novaka Đokovića na našoj travi na Vimbldonu”, kazao je Devenport.


Stalno ti je hladno? Ovo bi mogao biti razlog! - Hej! magazin\nzašto mi je stalno hladno\nMy Life\t January 13, 2021\t No Comments\nStalno ti je hladno? Ovo bi mogao biti razlog!\nDa li si ti onaj lik kome je stalno hladno? Drugarima si poznata po tome što navlačiš na sebe tone stvari? I tvojim roditeljima je dosadilo da grejanje u kući stalno bude pojačano jer je tebi hladno? Ako si na sve navedeno odgovorila sa da, onda je ovo članak za tebe. Baš je bez veze osećaj kada ti je stalno hladno, ali je još gore ne znati zašto ti je stalno hladno. Pronašli smo nekoliko razloga koji bi ti možda mogli pomoći da rešiš ovu misteriju:\n*Naravno, ukoliko se nijedan od ovih razloga ne odnosi na tebe, a ipak si zabrinuta za svoje zdravlje, porazgovaraj sa roditeljima i lekarom!\nNedostatak gvožđa u tvom organizmu znači da si anemična, i prouzrokuje ne samo osećaj da ti je stalno hladno, nego si verovatno stalno i pospana. Jedno od rešenja je da jedeš više zelenog povrća, leblebije i neke vrste pahuhljica. Takođe, postoji i direktan unos gvožđa u organizam, ali o tome bi trebalo da se posavetuješ sa lekarom.\nTvoj organizam je umoran\nKao i tvoj um, i tvom telu je potreban odmor i relaksacija. Nekada, kada se ne naspavaš dovoljno, zbog raznih procesa koji se odvijaju u organizmu, tvoje telo želi da ti pokaže da je umorno. Zbog toga te nekada prevari, pa umesto pospanosti, osećaš da ti je hladno…zato ugrabi neko toplo ćebence i pravac na spavanje! Pokušaj da spavaš barem osam sati dnevno.\nCirkulacija ti nije dobra\nTvoja krv koja cirkuliše je ono što održava tvoj organizam toplim, a srce je organ koji sve to kontroliše. Tako da, ako primetiš da su ti prsti na rukama ili nogama modri, znači da ti cirkulacija nije baš najbolja. Postoji više problema koji mogu izazvati lošu cirkulaciju, pa savetujemo da odeš kod lekara da to proveriš.\nProsto je takvo vreme napolju, virusi su svuda oko nas. Možda imaš stomačni virus ili grip, a da to još uvek ne znaš, pa tvoje telo pokušava da te o tome obavesti. Probaj da unosiš što više vitamina C u organizam, kako bi ti se povratio imunitet.\nNe podnosiš hladnoću\nNeki organizmi prosto nisu stvoreni da trpe hladnoću. Na primer, neki ljudi se rode u toplijim krajevima, pa kada se presele negde gde je hladno, mnogo dugo ne mogu da se naviknu na takvo vreme.\nNemaš dovoljno masti u organizmu\nIako možda misliš da mast u organizmu nije dobra, upravo je mast ta koja održava toplotu u našim organizmima. Tako da, ukoliko imaš manje kilograma nego što bi trebalo, verovatno će ti češće biti hladno. Popričaj sa lekarom ukoliko si zabrinuta za svoju težinu. Moraš imati dovoljno kilograma, jer ta mast štiti tvoje kosti i poboljšava funkcionisanje celog organizma. Jako važna stvar: ženama je za funkcionisanje potrebno više masti nego muškarcima, tako da se nemojte porediti sa braćom/momcima.


Tehnologije SERBIAN only Srbija prva u regionu po korišćenju društvenih mreža\n52 odsto populacije, odnosno svaki drugi stanovnik Srbije koristi društvene mreže. Odnos muških i ženskih korisnika ide u prilog muškarcima (54,1% : 45,9%).Posmatrajući starosne grupe koje koriste najdominantniju društvenu mrežu Fejsbuk, podela ide u prilog mlađim korisnicima uzrasta od 18 do 24 godine\nDruštvene mreže promenile način naših života\nPrevious articleKoliki vam je koeficijent web inteligencije? ***Web IQ Quiz***\nNext articleTwitter diplomacy at the summit


Seča zdravih stabala u urbanim sredinama | Glosarijum | Glosarijum\nSeča zdravih stabala u urbanim sredinama\nJulijana Nedeljković, načelnik Odeljenja za zaštitu životne sredine, komunalne i stambene poslove Uprave GO Lazarevac.\nRezime: Iako je značaj zelenila u urbanim sredinama izuzetno veliki, obnova zelenog fonda je otežana brojnim okolnostima.\nMada se radi o dobru od opšteg interesa, zelene površine su očigledno zanemarene od strane zakonodavca, a ni na podzakonskom nivou regulativa nije zavidna.\nIpak najviše muke zadaje seča zdravih stabala zbog izgradnje novih objekata (od infrastrukturnih do stambenih), za koje je već izdata građevinska dozvola. Ovde se svakako radi o preskakanju redosleda u procedurama – jer se građevinska dozvola ne bi smela izdati bez prethodne analize cele lokacije što pretpostavlja postojanje katastra zelenih površina.\nU praksi je uvrežena procedura u kojoj se prvo izdaje građevinska dozvola, pa se tek onda podnosi zahtev za seču. Time se organ koji dozvoljava seču, stavlja pred svršen čin. Ostaje mu da uz pomoć komisije utvrdi uslove za seču – a oni se, prema beogradskoj odluci, svode na utvrđivanje novčane kompenzacije.\nImajući sve ovo u vidu neophodno je da se izradi Zakon o zaštiti i uređenju zelenih površina, da se nastave aktivnosti na izradi katastra zelenih površina i katastra drveća i da se utvrdi nacionalna formula za obračun vrednosti drveća.\nKljučne reči: zakonska regulativa, zahtev za seču, stručna komisija, novčana kompenzacija.\nin\t06 , 2017 , Ekološko pravo , Julijana Nedeljković , Nedoumice\nnovčana kompenzacija stručna komisija zahtev za seču zakonska regulativa


UDOVIČIĆ PESIMISTIČAN: Strani košarkaši koče odigravanje Evrolige i Evrokupa u predviđenom roku! - Evroliga, Košarka, Vesti, Evrokup\nHotSport»Evroliga, Košarka, Vesti, Evrokup»UDOVIČIĆ PESIMISTIČAN: Strani košarkaši koče odigravanje Evrolige i Evrokupa u predviđenom roku!\nUDOVIČIĆ PESIMISTIČAN: Strani košarkaši koče odigravanje Evrolige i Evrokupa u predviđenom roku!\nAleksandar Ilić| 2020-05-10T17:59:39+02:00\t10. maja 2020. 17:59|0 komentara|HotSport\nMinistar omladine i sporta Vanja Udovićić gostovao je u jutarnjem programu TV ‘Prva’ gde je izrazio sumnju da će Evroliga i Evrokup biti odigrani u najavljenim tereminima.\nPo rečima srpskog ministra malo je verovatno da će se Evroliga i Evrokup igrati od početka jula, pošto srž evropskih timova čine strani košarkaši, a oni će imati problema prilikom povratka u Evropu jer pandemija koronavirusa još uvek traje na globalnom nivou.\n– Jedna četvrtina tima nije u mogućnosti da aktivno krene da trenira i da se vrati u Evropu, pa zbog toga može da dođe do pomeranja. Ja duboko verujem da možemo da budemo organizatori oba takmičenja – ocenio je Udovičić.\nPotom se osvrnuo i na mogućnost da se u Beogradu igraju završnice Evrolige i Evrokupa, za šta je naša država već poslala garancije i kandidaturu.\n– Zbog svega što smo radili u prethodnom periodu ja mogu da budem samo optimista, ali to nije garancija da ćemo dobiti domaćinstvo. Pogledajte da smo u prethodnih pet godina bili organizatori Evropskog prvenstva u košarci za žene, da smo organizovali kvalifikacioni turnir za Olimpijske igre 2016, da smo organizovali sada ženski kvalifikacioni turnir, da smo u jednom danu prihvatili turnir iz Kine, pokazali da imamo sposobnost i kapacitete, odigran je Fajnal-for u Beogradu... Kada ste pokazali svetskoj i evropskoj košarci da postavljate standarde, da se drugi prema vama porede, onda mi to daje ohrabrenje i snagu da to može da se desi. Mislim da je, ako je to moguće, važno da organizujemo što je veći broj međunarodnih takmičenja u Srbiji, da otvorimo vrata Srbije i da promovišemo našu zemlju – jasan je Udovičić.\nSastanak borda Evrolige zakazan je za 24. maj, tada će biti donete zvanične odluke o terminima i lokaciji odigravanja završnice dva najveća košarkaška turnira u Evropi.\nTAGOVI: Evroliga, evrokup, vanja udovičić


Raspisan poziv za subvencioniranje projekata ruralnog razvoja u USK – Udruženje mreža za izgradnju mira\nHome»Vijesti»Pozivi za projekte»Raspisan poziv za subvencioniranje projekata ruralnog razvoja u USK\n10.06.2022 Updated: 10.06.2022 No Comments44 Views\n(Foto: Carlo Prearo/shutterstock.com)Ministarstvo poljoprivrede Unsko-sanskog kantona objavilo je javni poziv za subvencioniranje ruralnog razvoja kod mladih poljoprivrednika sa područja tog kantona.\nPravo na subvenciju ima fizičko lice i obrt koji ispunjavaju slijedeće kriterije:\n– Podnosilac prijave je osoba (fizičko lice ili vlasnik obrta) starosne dobi zaključno sa 35 godina života.\n– Upisan u Registar poljoprivrednih gazdinstava ili Registar klijenata, ( u daljem tekstu:RPG / RK) najkasnije 180 dana prije objave Javnog poziva sa ažuriranim podacima u RPG/RK zaključno sa 31.03.2022.godine.\n– Fizičko lice ili obrti koji nemaju dospjelih, a neizmirenih poreznih obaveza prema Kantonalnoj poreznoj upravi i poreznih obaveza prema Upravi za indirektno oporezivanje Bosne i Hercegovine za prethodnu godinu ili sklopljen sporazum o reprogramiranju duga kod nadležne Porezne uprave Federacije BiH odnosno Uprave za indirektno oporezivanje BiH za 2021. godinu.\n– Fizičko lice ili obrti koji redovno ispunjavaju svoje dospjele obaveze po zaključenim ugovorima o robnim, robno-novčanim kreditima, zakupima i koncesijama sa Ministarstvom stiču pravo na ostvarivanje novčane podrške u skladu sa članom 7. stav 1. tačka 7. Zakona o novčanim podrškama u primarnoj poljoprivrednoj proizvodnji na Unsko-sanskom kantonu.\n– Izjava da klijent nije koristio u zadnjih 5 godina nikakve subvencije u vidu novčanih sredstva iz Budžeta USK-a za osobe životne starosti do 35 godina\n– Klijent je dužan učestvovati sa vlastitim novčanim sredstvima minimalno sa 20 % vrijednosti prihvatljivih troškova\nSve detalje poziva pogledajte OVDJE.


Izvor: B92, 25.Jan.2022, 19:14\nStranica Global Firepower >> Pročitaj celu vest na sajtu B92 << svake godine još od 2006. objavljuje godišnji izveštaj i rang listu 140 nacionalnih oružanih snaga. I svake godine se s velikom pažnjom ta rang lista prati u zemljama bivše Jugoslavije, gde je, iz razumljivih razloga, vojno odmeravanje i dalje aktuelno.\nTo je, naravno, dosta čudan izbor, s obzirom da je Francuska i nuklearna sila, a poseduje i nuklearni nosač aviona, te nuklearne podmornice. No, na rang listi Global Firepowera od nje su jači, Južna Koreja i Japan, koji su na 6. i 5. mestu. Indija je na 4, a u samom vrhu su trećeplasirana Kina, drugoplasirana Rusija i još uvijek najmoćnija vojna sila na svetu SAD na prvom mjestu.


Radio Romania International - Ruski projekti o Basarabiji\n19/10/2018 8:40 PM\nRadio România Internaţional/ Stranice istorije / Ruski projekti o Basarabiji\nRuski projekti o Basarabiji\nPočev od 1812 godine, nakon anektiranja Basarabije od strane Rusije pojavljuje se pitanje državnotvornosti teritorije između reka Prut i Dnjestar. Ta godina predstavlja trenutak početka velikog suparništva koji traje već više od 200 godina koji zajedno sa pitanjem rumunskog blaga obeležavaju odnose Rumunije i Rusije. 1812 godine, Rusija se približila Dunavu, dok su se u Evropi dogodili veliki ratovi koje je vodila Francuska Napoleona. U konfliktu sa Francuskom i Otomanskim Carstvom Rusija je želela da stigne do moreuza između Mediteranskog i Crnog mora, a pravac njene ofanzive je bio ka rumunskom prostoru. Posle rusko-turskog rata od 1806 do 1812 godine, mirom sklopljen u Bukureštu, Rusija je okupirala polovinu Moldavije, teritorija nazvana od tada Basarabija. Na ovaj način državnotvornost današnje Republike Moldavije pojavljuje se u kontekstu suparništva između francuskog, ruskog i otomanskog carstva, a ona postaje mnogostranačka periferija, jer se tamo susreću više periferija. Istoričar Andrej Kuško iz Državnog univerziteta u Kišinjevu smatra da zbog evropskih nemira u prve 2 decenije 19 veka pojavila se Baasrabija na mapi Evrope. Andrej Kuško:\n,, Anektiranje Basarabije od strane Ruskog Carstva posmatra se samo usko i površno. Ono se smatra više kao diplomatsko-vojna nagodba, naravno radi se i o tome, ali se mora imati u vidu da je 1812 godine kada se Rusija približila Dunavu postojala snažna konkurencija između Carstva Napoleona i Ruskog Carstva. Dakle od samo početka pitanje Basarabije koje nije direktno povezano za ratove Napoleona, pojavljuje se u kontekstu konkurencije između carstva kada se ruska armija povukla u Basarabiju. Pošto rumunske knježevine nisu anektirane, Basarabija je trebala da postane deo Ruskog carstva. Iz perspektive ruskih posmatrača, oni se ne proširuju, već se povlaće. “\nBasarabija kao entitet pojavljuje se od ničega, u smislu da ranije nije postojao nijedan presedan koji da je legitimiše. Ona je veštačka tvorevina i to se vidi i iz reagovanja i nejasnog ponašanja ruskih birokrata koji su došli u regionu i nisu znali šta dalje sa njom. Andrej Kuško tvrdi da je ruska uprava izradila 3 plana za novu teritoriju:\n,, Postoje 3 plana za razmišljanje o ovom regionu i oni su uzastopni. Prvi je izrađen odmah nakon sklapanja mira iz Bukurešta: Basarabija je morala biti kao izlog, pokrajina model za narode sa Balkana. Basarabija je podređena grčkom projektu, kako je on predstavljen na početku 19 veka, a pravi ulog je južno od Dunava. Ova prva vizija o Basarbiji je plasira u otomanskom i dunavskom kontekstu. “\nPojava Basarabije je prošla složenijim procesom koje su imale u vidu ideje tog vremena o državi, organizovanju prostora, pokušaja primene modernih vrednosti i misije na koju se obavezala Rusije. Andrej Kuško tvrdi da druga ruska strategija je inaspirisana iz zapadnih modela:\n,, Mnogo zanimljivije su te dve vizije. Jedna je vizija koja pridružava Basarabiju u mislima ruskih birokrata sa zapadnim periferijama carstva, Poljskom, Finskom, Baltičkim državama, dakle te periferije koje su imale konsolidovane elite, istorisku tradiciju i koje su imale privilegovani status u doba ruskih administrativnih iskustva u toku vladavine Aleksandra I. 1818 godine pokrenut je projekat autonomije Basarabije, od kojeg se odustalo posle manje od decenije, jer ruski birokrati traže posrednike sa kojima da sarađuju, dakle lokalne plemiče. Oni nisu otkrili plemiče kao one koji su postojali u Poljskoj i Finskoj. Pojavulje se ono što možemo nazvati dvolićnost prostora Basarabije, jer nemožemo govoriti o jednom regionu. Basarabija je region u velikim promenama u prvim decenijama, u procesu formiranja, bar do 1834 godine kada granica na Prutu se pojaćava, ali prava granica ostaje Dnjestar. “\nRuski plan o integraciji Basarabije primenjen je u 19 veku u doba careva, a ponovno anektiranje u 20 veku samo je pojaćalo to. Ponovo Andrej Kuško:\n,, Treči administrativni plan za integraciju Basarabije u Ruskom carstvu na kraju će pobediti. Radi se o pridruživanju Basrabije sa teritorijom na istoku, najime Novom Rusijom. To se dogodilo odmah nakon 1828 godine posle ukidanja autonomije, kada je Basarabija smatrana više kao teritorija za kolonizaciju sa stranim kolonistima, naročito na jugu. Iz perspektive centra, jedan pokušaj autonomije kao onaj pokrenut 1818 godine nemože se više zamisliti i nije bio ni profitabilan. Ovde postoji opasnost u analizi ovih planova, najime da se vidi koherentnost tamo gde ona nije postojala. Modeli koje su pratili ruske birokrate nisu bili toliko dobri kako ih predstave današnji istoričari. Da ne zaboravimo da do 1830 godine, Basarabija se nije ni pojavila na ruskim mapama kao odvojeni region od preostalog rumunskog prostora iz perspektive rusa. Basarabija je deo teritorija sa rumunskim življem kao i Vlaška i Moldavija, a percepcije su slićne. Rusi su imali veliki problem da odvoje specifićnost ovog regiona ne samo u odnosu na Rusko Carstvo, već i u odnosu na celokupni rumunski prostor. “\nBasarabija je na ovaj način postala gubernija, ali na perfieriji ruske države. Sa rumunskim većinskim življem do danas, njena istorija je povezana za interese velikih carstva.


Početna O namaMisija Strategija i izazovi Historijat U crticama Politika Kultura organizacije Tim Kontakt Fotogalerija Videogalerija ProjektiSPAJALICA PPMG Poslovni prostor BH Jačanje omladinskih strukt... Omladinski radnici/e Omladinski start-up biznisi WEBWORK Jačanje institucija vlasti... Službenici/e za mlade BOB akademija za djecu Podrška mladima u FBiH UMiD - Uči, misli i djeluj! Škola prijateljstva Info-tačka za mlade Obrazovni server UMiD online Narandžasti glasovi Arhiva projekata UslugeBesplatne usluge Komercijalne usluge Uključi se!Pitaj! Prisustvuj! Newsletter Daj svoj komentar! Budi partner u projektu! Popuni anketu! Volontiraj! Traži posao! Riznica znanjaKULTOTEKA Publikacije Publikacije Instituta Časopis IUVENTA Rad s mladima Omladinski rad Politika prema mladima Zakoni o mladima Često postavljena pitanja Svijet oko nasPartneri Donatori Prijatelji Mreže Korisni linkovi Obrasci za partnere Prijava partnera Odnosi s javnošćuObraćanja medijima Mjesečni izvještaji Godišnji izvještaji Finansijski izvještaji Shop Počela izrada Strategije razvoja Općine Novi Grad Sarajevo\tPDF | Ispis |\tE-mail\tAutor Aida\tPonedjeljak, 16 Septembar 2013 23:11\tOpćina Novi Grad Sarajevo u saradnji sa Ekonomskim institutom u Sarajevu započela je proces izrade Strategije razvoja Općine Novi Grad Sarajevo za period 2013. – 2016. godine.


Pečalba na moru\n13.05.2012. / 7:40\nBEOGRAD, Ljeto je i ove godine prilika da se zaradi.\nU Srbiji se trenutno nude poslovi na njivama i u voćnjacima, na gradilištima, ali bi lako do dnevnice mogle da dođu i promoterke u trgovinama.\nVan zemlje lepeza je malo veća, i u Hrvatskoj i u Crnoj Gori traže se konobari, pomoćni radnici, kao i kuvari.\nDnevno u Srbiji može da se zaradi od 2.000 do 3.000 dinara, a mjesec dana na moru donosi od 350 do 1.500 evra.\nKriza je i ovdje učinila svoje. Ponuda u Srbiji je siromašnija, a sezona na primorju kraće traje.\n– Već prošle godine osjetilo se da kompanije manje ulažu u marketing, pa je i posla bilo manje nego inače – objašnjava Elena Erdeljanović, iz „Infostuda“. – Nije bilo previše posla ni za fizičke radnike na gradilištu. Među zanimljivim oglasima primjetili smo da se traže di-džejevi u Crnoj Gori.\nKo se iole razumije u ugostiteljstvo, i ove godine ima šansu da zaradi na moru. Najviše posla trenutno nude hrvatski primorci u hotelima i restoranima.\n– Obezbjeđeni su stan i hrana, a plate se kreću od 600 do 1.500 evra za vrhunske kuvare – objašnjavaju u agenciji za zapošljavanje „Agava“. – Koliko dugo će raditi, zavisi od potrebe poslodavaca. Možda dva, a možda i pet mjeseci. Radnike traže i ugostitelji iz Crne Gore, ali su plate tamo manje – kreću se od 350 do 1.000 evra.\nMotika u Sremu postala je ukleta poljoprivredna alatka. Od nje „kao đavo od krsta“ danas bježi staro i mlado, iako je na spisku nezaposlenih ukupno 32.000 ljudi, od kojih je trećina nekvalifikovana radna snaga. Na njivi neće da rade ni za 2.500 dinara dnevno.\n– Danas naći kopača u selu je „nemoguća misija“. Da nudiš dnevnicu u suvom zlatu, čini mi se, i tada bi odbili da uzmu motiku u ruke – ostaje u čudu vremešni Stojan Kostić, iz Laćarka, koji nije našao kopače za dnevnicu od 2.000 dinara.\nNezaposlenima nije teška samo motika, već i berba voća i povrća. Muku muče voćari i povrtari kako obezbjediti dovoljno radnika nudeći od 150 do 250 dinara po satu.\nDuvandžije traže nadničare\nKako u Sremu radnika nema, duvandžije su prinuđenje na „uvoz“ nadničara sa juga Srbije, najviše iz okoline Bujanovca. – Već pet godina dolaze radnici sa juga Srbije. Imaju obezbjeđeno stanovanje, hranu i solidne dnevnice. Oni zadovoljni zaradom, ja njihovim radom – našao je rješenje duvandžija Nikola Ostojić, iz Kukujevaca, kao i većina od 200 proizvođača duvana u Sremu. Novosti\nTagovi: crna goraduvandzijemoreposaosezonski radnici


Pre nešto više od mesec dana svet se čudio podacima da je širom Afrike zabeleženo oko 640 slučajeva zaraženih koronavirusom. Uprkos prvim optimističnim izgledima, predsednik Svetske zdravstvene organizacije Tedros Adhanom Gebrejesus, poreklom iz Eritreje, istakao je da Afrika mora da se probudi i pripremi za najgore. Zdravstveni stručnjaci upozorili su da bi javni zdravstveni sistemi u Africi mogli brzo da budu preplavljeni ako se virus obruši, posebno u prenaseljenim urbanim sredinama.\n"Preporuka SZO je da se izbegavaju masovna okupljanja i učini sve što je neophodno u iščekivanju onog najgoreg", rekao je Tedros na konferenciji za novinare u Ženevi.\nJedna od teorija je da Afrika beleži nizak broja obolelih, jer nema dovoljno kapaciteta za testiranje ili testovi prosto nisu dovoljno pouzdani. Međutim, postoji još nekoliko razloga zbog kojih je u Africi u trenutku pisanja ovog teksta zabeleženo 24.707 slučajeva (1.199 preminulih osoba), što je gotovo 40 puta manje zaraženih od Sjedinjenih Američkih Država.\nU prošlosti su i druge veće epidemije sa poreklom van afričkog kontinenta stizale sa zakašnjenjem i slabijim efektima u Afriku nego u ostale delove sveta. Primera radi, od 2002. do 2003. SARS je stigao u Afriku pet meseci nakon prvog prijavljenog slučaja u Kini, a oboleli su samo stanovnici Južnoafričke Republike. H1N1 virus je 2009. pogodio 60 zemalja pre nego što je stigao u Egipat. Proširio se u 41. afričkoj državi, ali je sa 8.000 slučajeva i 160 smrtnih ishoda Afrika učestvovala sa samo jednim procentom u ukupnom broju preminulih.\nRazlog tome je slabija povezanost Afrike sa ostatkom sveta, uključujući i Kinu. U globalnom turizmu Afrika učestvuje sa pet odsto, od čega kineski turisti čine svega četiri procenta.\nAfrika ima i nižu gustinu naseljenosti, oko 117 ljudi po kvadratnoj milji, što je znatno niža vrednost nego u ostatku sveta. Poređenja radi, gustina naseljenosti u Zapadnoj Evropi iznosi 468 ljudi po kvadratnoj milji.\nAfrički kontinent beleži i manje kretanja u poređenju s drugim kontinentima. Afrički aerodromi imaju najmanji broj interkontinentalnih letova. Osim Međunarodnog aerodroma u Johanezburgu, nijedan aerodrom ne ulazi na listu 50 najprometnijih aerodroma. Pored toga, Afrika ima mali procenat starijih osoba koji su najteže pogođeni Covid-19, a Afrikanci su tokom vremena usvojili i odgovornije ponašanje prema zdravlju. Posle dve smrtonosne epidemije, ebole i kongo virusa, Afrikanci sve više uvažavaju molbe lokalnih vlasti da budu na oprezu, što je, kako se pokazalo, manje uobičajeno u Evropi. Ljudi u Italiji i Velikoj Britaniji su u početku ignorisali apele vlasti da se socijalno distanciraju.\nUprkos odgovornijem ponašanju, i nešto povoljnijim okolnostima u kojima se nalazi, Africi nedostaju zaštitna oprema, respiratori i doktori za borbu protiv epidemije koronavirusa. To se najbolje pokazalo na primeru Zimbabvea.\nZororo Makamba, javna ličnost naklonjena vlastima i sin biznis mogula, preminuo je u 30. godini od koronavirusa. Bio je to prvi zabeleženi smrtni slučaj u ovoj zemlji. Makamba je umro sam u karantinu bolnice i niko od medicinskog osoblja nije želeo da mu priđe bez zaštitne opreme koju nisu mogli da nabave. Nisu imali lekove, nisu imali respiratore.\nMnoge supsaharske zemlje, poput Zimbabvea, nepripremljeni su za epidemiju koronavirusa. Supsaharska Afrika ima najniži broj doktora, samo jednog na 10.000 stanovnika, dok Italija ima jednog lekara na 243 osobe. Zdravstveni sistemi su preopterećeni i osiromašeni. Više od 18 miliona ljudi na kontinentu je raseljeno i živi u privremenim kampovima u kojima je i pranje ruku retkost. Higijenski uslovi su problematični i u većini drugih delova Afrike.\nStoga mnogi strahuju da je pitanje trenutka kada će masovna epidemija pogoditi ovaj kontinent. U autorskom tekstu za "Fajnenšel tajms", Abih Ahmed, premijer Etiopije i dobitnik Nobelove nagrade za mir za 2019, naglašava da postoji velika mana u strategiji suzbijanja pandemije. Napredne ekonomije otvaraju pakete ekonomskih stimulacija, a nasuprot tome, krhkim i ranjivim afričkim zemljama nedostaje ono što bi omogućilo slične smislene intervencije. Po njemu, afričke ekonomije “gledaju u ponor”.\n"Еtiopija je u protekle dve decenije ostvarila stalni napredak u pružanju zdravstvenih usluga, ali ništa je nije pripremilo za pretnje koje je doneo Covid-19. Pristup osnovnim zdravstvenim uslugama i dalje ostaje više izuzetak nego norma. Čak i preduzimanje takvih mera predostrožnosti kao što je pranje ruku, često je nepristupačan luksuz polovini stanovništva kome nedostaje pristup čistoj vodi. Naš životni stil je duboko zajednički, sa proširenim porodicama koje tradicionalno dele zajedničke teškoće i blagodati života, jedući obroke iz istog tanjira. Naša tradicionalna poljoprivreda zavisna je od kiše i određena okvirima vremenskih ciklusa, u kojima se moraju vršiti sadnja, plevljenje korova i žetva. I najmanji poremećaj tog lanca, čak i nakratko, može izazvati katastrofu, dodatno ugrožavajući ionako osetljivo snabdevanje hranom", piše Abij Ahmed.\nUkoliko virus napadne prenaseljene gradove i izbegličke centre, stanovništvo, ionako oslabljeno usled neuhranjenosti i drugih bolesti, kao što su kolera, ebola i tuberkuloza, vrlo brzo može preplaviti medicinske centre i bolnice i tako preopteretiti krhke zdravstvene sisteme.\nNeke od najpesimističnijih prognoza su da od korone u Africi može da oboli 250 miliona ljudi. Istraživači sa Imperijal koledža u Londonu nedavno su procenili da bi čak i pod najoptimističnijim scenariom virus mogao da ubije 300.000 ljudi u supsaharskoj Africi i izazove ogromne ekonomske troškove, usled izgubljenih prihoda od izvoza, prekida lanca snabdevanja i pada potražnje.\nMeđunarodna zajednica, Svetska zdravstvena zajednica, MMF, ali i eminentni političari, kao što je bivši britanski premijer Gordon Braun, pozvali su na jaču međunarodnu kooperaciju za podršku Africi. Slični apeli su izgovoreni i na virtuelnom sastanku G20 u martu, ali konkretni koraci od tada nisu preduzeti. Države i međunarodne institucije i dalje su preokupirane nacionalnom borbom protiv koronavirusa.\nU takvoj situaciji, međutim, istakao se jedan afrički lider - predsednik Južnoafričke Republike i lider Afričke unije Siril Ramafosa.\nJužnoafrička Republika je poput većine drugih afričkih država vrlo brzo uvela rigorozne mere i zabranila kretanje građanima. Ministar zdravlja ove države Zveli Mkhize naveo je da je posle samo nedelju dana karantina opao broj pozitivnih slučajeva. To je, kaže, dalo dovoljno vremena državi da nabavi zaštitnu opremu i pripremi se za izolaciona odeljenja. Zdravstveni stručnjaci ove zemlje doneli su jednu neobičnu odluku, nalik onoj koju je Kina donela u jeku pandemije.\nNaime, umesto da čekaju da zaraženi preplave bolnice, vlasti Južnoafričke Republike su mobilisale desetine hiljada medicinskih radnika u devet provincija. Više od 28.000 zdravstvenih radnika ide od vrata do vrata i raspituje se kod građana o istoriji putovanja, temperaturi i drugim faktorima rizika. U posebno gusto naseljenim siromašnim četvrtima uspostavljene su takozvane pop-up mobilne klinike za preglede. Na ovaj način je pregledano dva miliona Južnoafrikanaca od ukupno 57 miliona stanovnika, saopštilo je ministarstvo zdravlja.\nDruge supsaharske nacije se takođe bore s tim kako da zadrže građane kod kuće. Ketrin Kjubutungi, izvršna direktorka Centra za afričku populaciju i medicinska istraživanja iz Kenije, izjavila je da će “zemlje regiona verovatno iskombinovati dobre prakse Južnoafričke Republike i nekih drugih zemalja”. Epidemiolog sa Kolumbija univerziteta Vafa el Sadr rekla je da je južnoafrički “energetski odgovor zasnovan na dokazima” u kontrastu sa tim kako je zemlja reagovala na epidemiju HIV-a kasnih devedesetih i početkom dvehiljaditih godina.\nAfrička unija je 22. februara održala ministarski sastanak o epidemiji koronavirusa kako bi raspravila o merama jačanja i pripreme odgovora. Ustanovljen je AFCOR – Afrička radna grupa za novi koronavirus koja radi na koordinaciji napora suzbijanja zaraze i reagovanje u celini. U poslednjem broju magazine „Time“, predsednik Južnoafričke Republike Siril Ramafosa je istakao da je pandemija Covid-19 pokazala koliko je svet međusobno povezan. Kroz Ramafosin tekst provejava njegova ideja jačanja ujedinjene Afrike koja i u budućnosti može da bude konkurentna drugim savezima.\n"Infekcije i dalje rastu u razvijenim zemljama i zemljama u razvoju, čineći razlike bogatstva, siromaštva, nacionalnosti, rase i klase besmislenim. U vreme pisanja ovog izveštaja, bilo je više od 10.000 potvrđenih slučajeva u gotovo svim afričkim zemljama. Iako je ovo malo u poređenju s drugim regionima, osim ako se sada nešto ne preduzme, ta brojka će se eksponencijalno povećavati u narednim nedeljama i mesecima. Sa svojim slabim zdravstvenim sistemima, raširenim siromaštvom, lošim sanitarnim uslovima i gustinom naseljenosti u Africi, Afrika je posebno ranjiva. Ova pandemija ne vrši samo pritisak na javnozdravstvene sisteme, već utiče na sredstva za život, trgovinu i ekonomski rast. Ako ga ne obuzme, ozbiljno će ugroziti napore afričkih država na iskorenjivanju siromaštva, nejednakosti i nerazvijenosti.\nZemlje Afrike su stoga odlučile da se ujedine oko zajedničkog kontinentalnog odgovora. Koordinišemo napore između država članica, Afričke unije (AU) i drugih multilateralnih organizacija. Naš odgovor obuhvata nadzor, prevenciju, dijagnostiku, lečenje i kontrolu. Brojne su zemlje započele zatvaranje granica, zatvaranje širom zemlje i uvođenje programa masovnog testiranja. Izvode se mere izolacije i karantini za one koji su u riziku i medicinsko upravljanje onima koji su već bolesni. Ovi napori odvijaju se u kombinaciji sa masovnim javnim kampanjama oko društvenog distanciranja i pravilne higijene. Afrički lideri osnovali su AU”, piše Ramafosa i navodi da je Africi ipak potrebna pomoć međunarodne zajednice.\n"S obzirom na ogromna ograničenja resursa sa kojima se suočavaju mnoge afričke države, biće nam potrebna podrška međunarodne zajednice. Ovo je vreme kada zemlje G-20, međunarodni partneri i finansijske institucije moraju da pokažu posvećenost koju su preuzeli u zajedničkom saopštenju 2020. godine za podršku Africi. Pandemija već znatno utiče na afričke ekonomije, s tim da su budžeti preferencijalni za zdravstvenu potrošnju. AU je predložio nekoliko mera, uključujući otplatu duga u vidu odustajanja od kamata i odloženog plaćanja. Ovo će vladama pružiti fiskalni prostor i dodatnu likvidnost. Dok nastoji da pokrene međunarodnu podršku, Afrika takođe gleda na svoje sopstvene mogućnosti i resurse. Uvećavanjem proizvodnje želimo da proizvedemo hitno potrebne zalihe zaštitne opreme i kompleta za testiranje, plus lekove koji spasavaju život i vakcine za sopstvenu potrošnju. Afrika je ujedinjena u ovoj borbi. Ima dokazanu stručnost u upravljanju epidemijama. Ima naučnike, epidemiologe i istraživače svetske klase, na čelu sa Afričkim centrima za kontrolu i prevenciju bolesti. Uz potrebnu podršku, moći ćemo da nadogradimo ono što imamo. Moći ćemo da ojačamo zdravstvenu infrastrukturu i zdravstvene sisteme na kontinentu. Bićemo u stanju da uklonimo svoje stanovništvo od neizbežnog ekonomskog pada, a mi ćemo moći da okrenemo plimu protiv ove pandemije, od zemlje do zemlje."\nDogodine, posle zime\nRamafosa je zatražio podršku i pomoć drugih zemalja, u trenutku kada Kina uveliko pomaže afrički kontinent. Ministar spoljnih poslova Kine Vang Ji je to slikovito objasnio.\n"Jednom kada se sneg i led otope, dolazi proleće. Nakon što trijumfujemo nad epidemijom, zajednica zajedničke sudbine koja povezuje Kinu i Afriku biće jača nego ikada pre."\nKina je u aprilu započela misiju bilateralne pomoći afričkim zemljama. Demokratska Republika Kongo je primila 65 tona testova za koronavirus i zaštitne opreme, Etiopija više od milion testova i šest miliona maski. Uz pomoć Kineza je postavljena i terenska bolnica u Alžiru i Zimbabveu. Avion "Air China" je 6. aprila sleteo u Akru sa nekoliko tona zaliha koje su potom prosleđene Beninu, Burkini Faso, Kongu, Obali Slonovače, Maliju, Nigeriji, Gabonu…\nMnogi se pitaju da li će i posle epidemije Kina nastaviti da širi uticaj u Africi i gradi svoju poziciju kroz infrastrukturne i ekonomske projekte, kao što je i pre bio slučaj. Izvesno je, međutim, da će veći započeti projekti najverovatnije biti odloženi do daljeg.\nKonačno, ovo može biti prilika za Afriku da redefiniše svoje odnose sa svetom, ne samo sa Kinom. U najboljem scenariju, Afrika se može ujediniti na novim osnovama.\nIzgleda da i Ramafosa nešto slično ima na umu.\nafrika Pandemija koronavirus covid-19


ZAGREB-ŠPANSKO-71.03 m2 ,3s , terasa , Stan\nZAGREB-ŠPANSKO-71.03 m2 ,3s , terasa\nZAGREB-ŠPANSKO-IZVRSNO ZA OBITELJ!!!\nProdaje se funkcionalan 3-soban stan na 5 katu zgrade sa liftom, ujedno i zadnji kat ,na odličnoj lokaciji zbog svih popratnih sadržaja u blizini.\nUgodno okruženje zgrade (park, mirna i prostrana šetnica) te neposredna blizina svih životno važnih sadržaja (vrtić, škola, trgovački centri, autobusno i tramvajsko stajališta), daju ovoj tlocrtno atraktivnoj nekretnini, dodatnu kvalitetu i ugodu života.\nStan (ukupne površine 71.03 m2) sastoji se od:\n- prostranog ulaznog prostora\n- kuhinje sa prozorom\n- kupaonice sa prozorom\n- terase koja je natkrivena , na kojoj se nalazi mala ostava, i jedan dio terase se zatvorio -6m2 i dobila se još jedna spavaća soba ili se može koristiti kao radni prostor ili ostava\n-spremište u prizemlju\nOdvojena brojila za: el.energiju, plinsku i vodovodnu mrežu.\nKlima uređaj, portafon i kabelska TV.\nStan orijentacije jug-sjever\nNekretnina je energetskog certifikata razreda B.\nKupaonica je 2016 . kompletno nova\nKuhinja je prije 2 g . kompletno nova


Autogeni trening napredni nivo - Psihorelaks\nAutogeni trening, meditativne tehnike – Viši nivo\nViši kurs Autogenog treninga obuhvata savladavanje 9 vežbi vizualizacija ili meditativnih vežbi i nadograđuje se na osnovni nivo Autogenog treninga.\nOnline grupa: 16.6.2022., svaki drugi četvrtak, 9 susreta, 17 do 18 časova. Termini se mogu menjati po želji grupe.\nKontakt za prijave 063/487870 ili na mejl [email protected]\nCena Treninga iznosi 12.000 dinara i može se platiti u tri mesečne rate. Za studente i nezaposlene cena je 10.000 din. Bivši polaznici Psihorelaksa imaju popust od 20 posto.\nPraktičnim vežbanjem se produbljuje nivo relaksacije, poboljšava harmonizacija svih procesa u organizmu i smanjuju sve psihosomatske tegobe, razvija kreativno mišljenje, imaginacija, koncentracija, koriste se autosugestivne formule radi menjanja karakternih osobina, radi se na istraživanju, otkrivanju i razvoju ličnih potencijala. Viši nivo AT je nivo samohipnoze gde se lakše dolazi do promena neželjenih osobina. Jednom savladan Viši AT se dalje koristi po potrebi i nije neophodno redovno vežbanje. To je spoj psihološke tehnike duboke relaksacije i meditativnih tehnika.\nIndikovan je posebno kod sledećih problema:\npovećanog stresa i svih psihosomatskih tegoba\nglavobolja, problema sa koncentrancijom\nproblema sa varenjem, sa spavanjem\nrazličitih strahova (trema, panika, agorafobija…)\nhormonalnih problema, problema sa štitnom žlezdom\nKarakternih nepoželjnih osobina ili razvijanja ličnosti (jačanje volje, podsticanje aktivnosti, kod prestanka pušenja, korigovanje radnih navika, kod gojaznosti, održavanje apstinencije kod bolesti zavisnosti…)\nSuština višeg nivoa autogenog vežbanja je izazivanje vizuelnog doživljaja, koji su slični onima koje imamo pri sanjanju, s tim da se autogenim vežbanjem višeg nivoa ono odvija u svesnom stanju. Na taj način se upoznajemo sa sadržajima u dubljim slojevima svesti, a vežbanjem harmonizujemo sve procese u organizmu i autohipnozom utičemo na menjanje nepoželjnih osobina ili radimo na usavršavanju ličnosti. Viši AT je nivo samohipnoze.\nBoje – uvežbavanje harmonije\nIdealne vrednosti – uvežbavanje životnih vrednosti\nKonkretni objekti – vežba za regeneraciju organizma\nOblikovanja karaktera – autosugestivne formule, menjanje karakternih nepoželjnih osobina ličnosti na osnovu samohipnoze ili rešavanje unutrašnjeg konflikta\nVežba pitanja za nesvesno – uvežbavanje intuicije\nHodanje pod dnu mora – uvežbavanje kreativne inteligencije\nPutovanje na brdo – uvežbavanje istrajnosti\nUčesnici dobijaju sertifikat od Psihorelaksa o završenom kursu.\n*Za stručnjake se Trening računa u psihoterapijske sate ličnog rada na sebi.\nGrupa se obično sastoji od 5 – 10 polaznika. Pravo učešća imaju svi zainteresovani stariji od 18 godina.\nSonja Šovljanski, sertifikovan voditelj autogenog treninga sa preko 12 godina iskustva u radu sa ovom tehnikom, psiholog, sa psihoterapijskom edukacijom Transakciona analiza.\nStojanka Tlačinac, psiholog, pravac u psihoterapiji Konstruktivizam\nKontakt osoba Sonja Šovljanski: 063/487870 ili na mejl [email protected]


Preporuka Komore javnim izvršiteljima povodom stava VKS | PROPISI.NET | Svi propisi Republike Srbije online\nNaslovna Pravo Preporuka Komore javnim izvršiteljima povodom stava VKS\nPredsednica Komore javnih izvršitelja Aleksandra Trešnjev kaže da stav VKS daje za izvršitelje čistu situaciju, jer oni sprovode sudske odluke.\n„Svaka odluka suda kojom se određuje postupanje javnog izvršitelja za nas predstavlja zakon“, navela je Trešnjev.\n„U slučaju da nije pokrenut postupak od strane dužnika za poništaj ugovora, odnosno raskid ugovora sa bankom u vezi kredita indeksiranih u švajcarskim francima, da će (javni izvršitelj) na zahtev izvršnog dužnika odložiti postupak izvršenja do eventualnog pokretanja parničnog postupka i u tom smislu i pravosnažnog okončanja tog postupka“, precizirala je Trešnjev.\nVKS je u stavu, koji je smernica za postupanje svih sudova u sporovima povodom indeksiranja kredita u švajcarskim francima, ukazao da će u parničnom postupku u kome se odlučuje o pravnoj valjanosti ugovora o kreditu, odnosno ugovorne klauzule o indeksaciji duga u CHF, sud na predlog korisnika kredita odrediti privremenu meru kojom zabranjuje aktiviranje hipoteke, odnosno prodaja nepokretnosti.\nPovodom najava Ministarstva pravde da je moguća izmena Zakona o izvršenju i obezbeđenju („Sl. glasnik RS“, br. 106/2015, 106/2016 – autentično tumačenje i 113/2017 – autentično tumačenje – daje: ZIO) kojom bi se odredio limit za visinu duga koji može da bude naplaćen prodajom nepokretnosti, Trešnjev kaže da Komora javnih izvršitelja podržava svaku meru socijalne politike koja bi mogla da olakša građanima izmirenje dugovanja i da im pruži veći set socijalnih prava.\nU slučaju da nema drugih sredstava osim nepokretnosti, koja ne može da se proda, ostaje otvoreno pitanje kako će poverilac namiriti svoja potraživanja.\nTrešnjev očekuje da će se i za to pitanje najavljenim izmenama ZIO pronaći rešenje kojim će se preventirati i rešavati slučajevi sa nenaplaćenim potraživanjima izvršnih poverilaca.\nOna je potvrdila da se pre uvođenja profesije javnih izvršitelja u praksi retko dešavalo da se dug izmiruje prodajom nepokretnosti, jer je to, kako smatra, bio i deo socijalne politike čitave države.\n„U praksi sudova se retko dešavalo da odrede da se određeno potraživanje namiri prodajom nepokretnosti. Od početka rada javnih izvršitelja dolazi i do takvih odluka, a u praksi dolazi i do prodaje“, navela je Trešnjev.\nOna je, međutim, naglasila da je prodaja nepokretnosti uvek krajnja mera i poslednje sredstvo kojem se pribegava za namirenje potraživanja.\nU toku 2018. godinu, od ukupnog broja izvršnih predmeta, u 0.37 odsto predmeta je (ukupno 4.311) sud je odredio prodaju nepokretnosti za izmirenje duga.\n„To naravno ne znači da je u svim ovim predmetima i došlo do prodaje nepokretnosti. U najvećem broju slučajeva potraživanje se namiruje na drugi način“, napomenula je Trešnjev.\nKada su u pitanju najavljene izmene ZIO, Komora javnih izvršitelja je kao jedan od svojih predloga istakla uvođenje elektronske aukcije za prodaju nepokretnosti, za koju Trešnjev kaže da će biti korak dalje u transparentnosti rada javnih izvršitelja.\nTakođe će se otvoriti mogućnosti da veći broj kupaca učestvuje na javnoj prodaji, kao i da u njoj učestvuju i oni kupci koji se ne nalaze u gradu u kojem se nalazi nepokretnost ili se održava prodaja, kaže Trešnjev.\nTako će, na primer, kupac iz Leskovca će moći da učestvuje u postupku koji se obavlja iz Beograda.\n„To će postupak učiniti transparentnijim i otvorenijim ka većem broju ljudi i samim tim ćemo postići i veću kupoprodajnu cenu – što je u interesu svih učesnika u izvršnom postupku“, naglasila je Trešnjev.\nPrema podacima Komore javnih izvršitelja, u poslednje tri godine (2016, 2017. i 2018.) bilo je 48 osnovanih zahteva za vođenje disciplinskog postupka protiv javnog izvršitelja.\nOd tog broja izvršiteljima je izrečeno 17 opomena, 12 novčanih kazni, četiri trajne zabrane obavljanja delatnosti, dve privremene zabrane obavljanja delatnosti i 10 oslobađajućih odluka.\nU tri postupka još nije stiglo rešenja disciplinske komisije.


Albasko-srpski "poslići": Kosovo dodelilo 61 tender srpskom biznismenu koga su SAD sankcionisale - JUGPRESS\nAlbasko-srpski “poslići”: Kosovo dodelilo 61 tender srpskom biznismenu koga su SAD sankcionisale\nOd avgusta 2018. do septembra 2021. godine, kompanija “Rad”, registrovana na dve različite adrese u Zvečanu, u vlasništvu srpskog biznismena Radule Stevića sa severa Kosova pobedila je na ukupno 61 tenderu u vrednosti od 5,6 miliona evra. Ovi projekti se finansiraju iz budžeta Vlade Kosova, piše portal Reporteri.\nDom zdravlja Kosovo Polje u Ugljaru je završavala firma ”Rad 028” iz Zvečana (Foto Kim)\nVlasnik preduzeća P.T.P. “Rad” i “Rad” D.O.O, Radule Stevića je jedna od osoba na listi sankcija Sjedinjenih Američkih Država.\nOpštine na severu Kosova predvode gradonačelnici iz Srpske liste, glavne stranke kosovskih Srba, koja je formirana 2013. godine uz podršku Beograda i aktuelnog predsednika Srbije Aleksandra Vučića.\nP.T.P. “Rad” i “Rad” D.O.O. koji se u Kosovskoj agenciji za registraciju preduzeća pojavljuju na ime Stević, pobedili su na tenderima kosovskih institucija za niz projekata, počev od infrastrukture u opštinama na severu, izgradnje socijalnih stanova, obdaništa, renoviranja škola, snabdevanja informaciono-tehnološkom opremom, nabavke građevinskog materijala, nabavke nameštaja i proizvodnje saobraćajne i signalne opreme.\nTender sa najvećim iznosom koji je Stević dobio bio je namenjen rekonstrukciji putne infrastrukture, odnosno dela ulice “Kralja Petra I” u Severnoj Mitrovici u vrednosti od 699.902 evra. Ovaj tender je 14. jula 2020. godine dodelila opština Severna Mitrovica.\nStević je 17. juna 2020. godine pobedio na tenderu vrednom 389.906 evra za izgradnju Doma omladine u Zvečanu, na tenderu koji je raspisala Skupština opštine Zvečan.\nZa rekonstrukciju i proširenje zgrade Opštinske uprave u Leposaviću, jedna Stevićeva firma pobedila je na tenderu vrednom 345.702 evra. Na ovom tenderu Skupštine opštine Leposavić, Stevićeva firma je pobedila 23.08.2018.\nU međuvremenu, Stević je 7. maja 2018. godine pobedio na tenderu u iznosu od 329.965 evra za rekonstrukciju trotoara u ulici “Ivo Lola Ribar” u Severnoj Mitrovici, na tenderu raspisanom od strane od ove opštine.\nU međuvremenu, za izgradnju sportske hale u Severnoj Mitrovici, Stevićeva kompanija dobila je 325.351 evro. Ovaj tender dodelila je Opština Severna Mitrovica 04.12.2018.\nStević je pobedio i na tenderu za izgradnju vatrogasnog doma u Severnoj Mitrovici u vrednosti od preko 183.000 evra.\nPored infrastrukturnih projekata, kompanija Stević pobedila je na tenderu za nabavku nameštaja za opštinu Leposavić u vrednosti od 180.910 evra.\nU međuvremenu, opština Gračanica odabrala je Stevićevo preduzeće za izgradnju socijalnih stanova, na tenderu u vrednosti od 141.689 evra.\nPored infrastrukturnih projekata, Stević je dobio i tender za proizvodnju metalnih kontejnera u Opštini Leposavić u vrednosti od 55.900 evra.\nPoslednji tender na kojem je Stević pobedio je 16. septembar 2021, kada je od Skupštine opštine Zvečan dobio iznos od 46.830 evra za dodatne radove na rekonstrukciji i proširenju kanalizacione mreže u Zvečanu.\nPodsetimo, firma “Rad 028” čiji je vlasnik Radule (Rade) Stević dobila je i teneder za završetak radova na objektu Doma zdravlja Kosovo Polje u Ugljaru, o čemu je RTV Kim izveštavala u nekoliko navrata.\nPomenuta firma je, prema pisanju nedeljnika NIN, samo u poslednjih godinu i po dana, ne računajući izgradnju novog Univerziteta u Prištini sa privremenim sedištem u Кosovskoj Mitrovici, angažovana, po pravilu kao jedinog ponuđača, za poslove vredne skoro 29 miliona evra.\nNIN je tada pisao da je ova malo poznata firma dobila gotovo sve tendere koje raspisuju srpske opštine na Kosovu.