Među tehnološkim pomagalima kojima je isteklo vreme su i upaljač za cigarete u kolima, vizitkarta, klasičan telefon, oznaka www na internet sajtovima...\nKada ste poslednji put primili poruku putem faksa? Elektronska pošta je mnogo zgodnija, čistija, jevtinija, a može i da se obogati šarenim slikama. Čisto radi upečatljivosti. Ili drugo pitanje: kada ste poslednji put svratili u video klub kako biste iznajmili neki od svetskih hit filmova? Ako ste dovoljno vešti verovatno ste ono što vas interesuje već skinuli sa Interneta. Uostalom, ponuda televizijskih programa danas je toliko bogata da u svakom trenutku možete da pronađete barem jedan film koji vas interesuje...\nNeke stvari, polako ali neumitno, nestaju iz našeg života. Na listi tehnoloških pomagala kojih bi, usled zastarelosti, već naredne godine mogli da se odreknemo su i takva za koja smo, kada su izmišljena, mislili da će potrajati večito. A gore pomenuti faks je, kako tvrde, stručnjaci iz ruskog časopisa „Kompjulenta”, zastareo još pre 15 godina. Kombinacija štampača, skenera i analognog modema, prikačenih na običnu telefonsku liniju, prečesto je kao krajnji rezultat na specijalnom papiru davala nečitke poruke, koje bi ionako izbledele u roku od svega nekoliko nedelja. Čak ni daleko naprednija varijanta sa kompjuterskim slanjem faksova nije više u modi.\nAli, nije samo faksu odzvonilo. U „Kompjulenti” misle da zaborav čeka i upaljače u automobilima, vizitkarte, daljinske upravljače za televizore i slične elektronske stvarčice, muzičke ce-deove, pa čak i – telefon. Naravno onaj „stabilni” za koji ste priključak dobili uz neviđene muke i nerviranje. Na ovoj listi su i satelitska televizija i radio. Uvođenjem kablovske mreže i Interneta sa brzim protokom praktično je omogućeno praćenje televizijskih programa preko svetske komunikacione mreže. Slika, doduše, još nije vrhunskog kvaliteta, ali je već sada jasno da će i taj nedostatak uskoro biti prevaziđen.\nO radiju da i ne govorimo. I najosnovniji softverski „plejer”, koji je moguće skinuti sa Interneta za nekoliko sekundi, omogućiće vam da slušate na hiljade radio-stanica iz celog sveta i sa najrazličitijim sadržajima. Ukoliko još kompjuter priključite na kućnu haj-faj liniju, zadovoljstvo će biti potpuno. Pa kome su onda još potrebni satelitski tanjiri koje ionako vremenom pojede rđa.\nInteresantno je da stručnjaci predviđaju kraj i nekim stvarima za koje smatramo da su nešto bez čega, jednostavno, ne možemo. To su, pre svega, daljinski upravljači. Izračunajte koliko vam se tih stvarčica svakodnevno mota po stolu: za televizor, za haj-faj liniju, za di-vi-di plejer, za ce-de plejer, za klima-uređaj... I uz svaki od pomenutih uređaja idu po dve baterije koje „crkavaju” kada se tome najmanje nadate. Probali ste sa, takozvanim, univerzalnim daljincem ali ste ubrzo shvatili da to i nije neko rešenje.\nOdavno je smišljena tehnologija koja vam omogućava da isti posao (upravljanje kućnim uređajima) obavljate putem – mobilnog telefona. Ova spravica (kojih u familiji, priznajte, imate barem nekoliko komada) postala je toliko sofisticirana da nekako sve počinje da se vrti upravo oko nje – surfovanje Internetom, slanje i primanje i-mejlova, slušanje muzike, gledanje video spotova, pa čak i kompletnih filmova, putna navigacija, fotografisanje, već pomenuto kontrolisanje kućnih uređaja... E, da, možete i da telefonirate...\nProtivnici pušenja opet smatraju da je došlo vreme da se iz automobila izbace upaljači za cigarete. Priključak na električnu mrežu u kolima kao takav može da opstane, ali za druge potrebe. Kako izgleda, nikome uskoro neće trebati ni ce-de diskovi. Zameniće ih di-vi-di koji omogućuje kvalitetniji zvuk, a ove uskoro, još moderniji, blu-rej. Za one koji se bave Internetom stiže informacija de će iz našeg života uskoro nestati i kratica – www. U stvari, neće baš nestati, samo će postati sastavni deo internet adrese koji će se automatski podrazumevati i nećete morati sami da ga pišete.\nI, na kraju, zbogom ćemo reći još jednoj stvarčici, naizgled neizbežnoj u poslovnom svetu – vizitkarti. I njenu ulogu će preuzeti mobilni telefon i internet komunikacija.\nDa li će nam život bez pomenutih „pomagala” biti lepši teško je reći. Kako vreme prolazi a tehnološki napredak dobija na ubrzanju, moraćemo da se odričemo još mnogo čega za šta smo sada vezani kao za nezamenjivo. Ali o tom-potom. Sačekajmo 2011. godinu.\nLink: Kratka istorija faks mašine (eng)\nОзнаке: dinar, nbs\nU vreme kada se u bivšoj SFRJ izvikivalo „Život damo, Trst ne damo”, Paja Jovanović je naslikao portret Josipa Broza koji je povodom izložbe u SANU izazvao oprečna mišljenja.\nO tome da li je portret Josipa Broza Tita, naslikan 1947, nepotrebna mrlja na velikoj izložbi posvećenoj obeležavanju 150 godina rođenja slikara Paje Jovanovića u Galeriji SANU u Beogradu, postoje oprečna mišljenja. Nastao tako da veliča vladara, u momentu kada je bila aktuelna krilatica „Trst je naš“ i „Život damo, Trst ne damo“, portret pod kičicom Jovanovića prikazuje odlučnost maršala da sačuva teritoriju. Tito stoji pored stola oslonjen na stegnutu pesnicu ispod koje je mapa Istre. Međutim, kako teritorija ipak nije bila sačuvana, portret je kasnije povučen iz javne upotrebe i smešten u Narodni muzej. Ovo delo se, prema mišljenju istoričara umetnosti, ubraja u slabija ostvarenja Paje Jovanovića.\nAkademik Dinko Davidov objašnjava kako epohalni značaj ove izložbe, koja daje novo viđenje stvaralaštva Paje Jovanovića, zamagljuje, po njegovom mišljenju, jedino Brozov portret:\n– Smeta mi kad se na ovakvoj izložbi pojavi rad kome tu nije mesto i koji umanjuje značaj ove izložbe. Reč je o portretu Josipa Broza koji je slikan staračkom, umornom rukom Paje Jovanovića. Nevin, naivan, neobavešten posmatrač, koji ima ukusa, osetiće ogromnu razliku između drugih izloženih dela u celini i ove jedne slike. Žao mi je što ljude koji su pripremili ovu izložbu nisam mogao da uverim da bi to trebalo promeniti. Osim toga, reč je o vladaru koji je naneo velika zla srpskom narodu.\nBroz na ovom portretu stoji i drži pesnicu na mapi Istre, to je važna epizoda. Tada su napravljeni propagandni plakat i fotografija a režim je iskoristio nesrećnog Paju Jovanovića da po plakatu naslika portret Tita.\nDavidov ističe da su Petar Petrović, kustos Narodnog muzeja, i Miroslav Timotijević, profesor Filozofskog fakulteta, uložili veliki napor da osmisle ovu postavku i da zaslužuju sve pohvale, ali mu je žao što njegov argument nisu uvažili.\nZašto je u izbor od 97 Jovanovićevih radova, koji se mogu videti u Galeriju SANU, uvrstio i ovaj portret Josipa Broza Petar Petrović, kustos Narodnog muzeja u Beogradu, u izjavi za „Politiku” objašnjava ovako:\n– Mi bismo publiku slagali ako bismo prikazali samo najuspešnija dela Paje Jovanovića. Hteli smo da damo pravu sliku umetnika, dakle da ga predstavimo i sa nekim manama. Paja Jovanović je bio pozvan da u društvu mladih umetnika portretiše Broza na dvoru. Drugo, to je stojeći, a ne sedeći portret što je bilo primereno ostalim portretima vladara na izložbi koje je Paja naslikao u stojećem položaju, kao što su stojeći portreti kralja Aleksandra i Franca Jozefa. Ako izložite slike svih vladara koji stoje, a stavite jednog koji sedi to onda ne bi bilo u redu. Na portretu se vidi vladar nove države, njegova energičnost se ogleda u tome što on ustaje sa stolice i pesnicu drži na mapi Istre. Priča se da je portret urađen po plakatu i to objašnjava zašto je umetnik malo slabiji u nekim slikarskim rešenjima.Jovanović je bio slikar određenog istorijskog trenutka. Ovaj portret nije loš, može se reći samo da je slabiji, jer ni za jednu sliku Paje Jovanovića ne možete reći da je bila loša.\nNa pitanje da li je Jovanović mogao da odbije da slika maršala, Petrović navodi da je slikar mudro ocenio situaciju, da je bio stari gospodin, ljubazan i odličan psiholog. On to nije mogao da odbije jer je morao da se vrati nazad u Beč, trebalo je da dobije pasoš i sva sledovanja kao zaslužan umetnik – objašnjava Petrović.\nU tekstu kataloga koji prati izložbu, čiji je autor prof. dr Miroslav Timotijević o nastanku dotičnog portreta se navodi:\n„Paju Jovanovića pozivaju sa još desetak slikara da portretiše Broza, sa zadatkom da se proizvede nova ikona novog poretka. Slikar pominje da su uslovi za rad bili loši, posebno se žaleći na osvetljenje i mesto koje mu je bilo dodeljeno, što mu nije dozvoljavalo da napravi dobre skice, od kojih su neke sačuvane. Portret je kako slikar ističe ateljerska konstrukcija. Zasnovan je na vizuelizovanju odlučnog, harizmatičnog vođe u miru i u ratu, tvorcu nove Jugoslavije. Mada je Broz pozirao sedeći, Jovanović ga je naslikao kao stojeću figuru u sivomaslinastoj maršalskoj uniformi. Ideja o dvojnoj funkciji maršala iskazana je oveštalim stereotipom figure postavljene pored stola koja iskazuje istovremeno ideju o vita activa i vita contemplativa. I odlučan iskorak. Središnja ideološka tačka kompozicije, ono što se u starom pojmovnom aparatu akademske umetnosti nazivalo ’efektom’, usmereno je na simboliku šake, odlučno postavljenu na sto sa mapom na kojoj je prikazana zona B sa Trstom i okolinom, koja je u to vreme bila sporna u spoljnoj politici nove države.”\nBizaran Brozov portret\nU knjizi utisaka na izložbi slika Paje Jovanovića koja je veoma posećena, pored brojnih pohvala izdvaja se analiza karikaturiste Borislava Stankovića Stabora:\n„Portret Josipa Broza je verovatno zbog starosti slikara izveden na bizaran način. Što zbog Brozovog kratkotrajnog poziranja, što zbog slikareve drhtave ruke i netačne percepcije lika rezultat je sledeći:\nDesno maršalovo oko izgleda veštačko, znači nepogođeno, desna maršalova ruka je naslikana tvrda kao batina, a desna maršalova noga se ne vidi kao da je nema.”\nKovanim novcem od jednog, dva i pet dinara sa oznakom „Narodna banka Jugoslavije” (NBJ) od 01. januara 2010. godine neće moći da se plaćaju roba i usluge.\nU martu 2009. godine Narodna banka Srbije donela odluku da se u periodu od 1. aprila do 31. decembra 2009. godine povuče iz opticaja kovani novac apoena od 1, 2, i 5 dinara sa oznakom „Narodna banka Jugoslavije“ na naličju tih apoena kovanog novca, a koji su izrađeni u periodu od 2000. do 2002. godine.\nTi apoeni kovanog novca od 1. januara 2010. godine prestaju biti zakonsko sredstvo plaćanja, tj. njima neće biti moguće plaćati robu i usluge, ali će pravna i fizička lica (građani) koja te apoene kovanog novca nisu uspela do sada da zamene moći to da učine tokom cele 2010. godine u svim bankama i u filijalama Narodne banke Srbije u Beogradu, Novom Sadu, Kragujevcu, Nišu i Užicu. Posle tog roka moći će da ga zamene u filijalama Narodne banke Srbije do 31. decembra 2012. godine.\nOsnova za takvu odluku Narodne banke Srbije je da se iz opticaja povuče kovani novac države koja više ne postoji, po uzoru na seriju novčanica izdanja Narodne banke Jugoslavije apoena od 10, 20, 50, 100, 200, 1000 i 5000 dinara – koja je povučena iz opticaja.\nPored toga, povlačenjem iz opticaja navedenih apoena kovanog novca obeležja kovanog novca u opticaju će se ujednačiti i na taj način njegova upotreba svim korisnicima olakšati.\nОзнаке: dinar, kovani novac, nbs, numizmatika\nPošta Malte počela je 2001. godine da izdaje prigodne koverte sa datumima u kojima se iste cifre ponavljaju. Edicija se završava 2012. godine sa datumom 12. 12. 12.\nU zbirci Istorijskog muzeja Srbije, pod brojem I-2113, čuva se „sablja despota Đurđa Brankovića” (1377-1456).\nOvo oružje je prvi put zabeležio Vuk Stefanović Karadžić. Tokom puta po Rusiji 1819. video je sablju u nekom od moskovskih muzeja i o tome obavestio Lukijana Mušickog. Potom je sablja zaboravljena sve do boravka Dimitrija Tirola u Rusiji, od 1839. do 1841. godine. Dimitrije Maksimović Knjažević, predsednik Odeskog društva istorije i drevnosti, ukazao je Tirolu da se ista sablja sada nalazi u vlasništvu porodice Lučić. Sablju je u Odesi, u svom domu na Aleksandrovskom prospektu br. 6, naime, čuvao poznati trgovac srpskog porekla, Filip Lukijanović Lučić. Lučić je nosio titulu državnog savetnika, bio je gradonačelnik Odese i jedan od direktora Državne komercijalne banke, a družio se sa Puškinom. No, nikada nije zaboravio svoje poreklo, svesrdno pomažući knezu Milošu Obrenoviću da naoruža srpsku vojsku. Nakon Lukijanove smrti, 1842, njegova udovica je sablju ponudila na prodaju Dimitriju Tirolu, tada već članu Društva srpske slovesnosti. Njegovim posredovanjem, 6. maja 1850, Društvo je za 32 dukata otkupilo sablju i ustupilo je Narodnom muzeju u Beogradu.\nSablja je, inače, mađarsko-poljskog tipa (husarski palaš iz 17-18. veka) a na sečivu je tauširan natpis „GEORG BRANKOVIČ DESPOT/ KOROLЬ I BAN HORVATOSERBOV/ LETA GOSPODNE 1438”.\nPo samom tipu sablje i nepoznavanju srednjovekovne paleografije, očito je da oružje ne potiče iz 15. veka. Po svemu sudeći, izrađeno je dva veka kasnije, za grofa Đorđa Brankovića.\nPrema Manifestu cara Leopolda I od 6. aprila 1690, naime, jedna od srpskih privilegija odnosila se i na pravo izbora sopstvenog vojvode. Pretendent na tu titulu bio je erdeljski grof Đorđe Branković. U ovoj porodici, naime, negovano je predanje o despotskom poreklu, a glavni začetnik te ideje bio je stariji Đorđev brat, erdeljski mitropolit Sava.\nBrankovići su se krajem 15. veka preselili iz hercegovačkog sela Korjenić u erdeljski okrug Mureš. Đorđe Branković je rođen u Jenopolju, 1645. godine. Kako je rano ostao bez roditelja, brigu o njegovom vaspitanju preuzeo je stariji brat. Mitropolit mu je namenio diplomatsku karijeru, koju je Đorđe i započeo kao prevodilac u Carigradu. Dobro procenivši uticaj Brankovića na porobljene podanike Porte, car Leopold I je u praskozorje rata sa Turskom, 7. juna 1683, Đorđu i Savi dodelio titule mađarskih barona. No, Đorđe Branković je bio opsednut idejom da dokaže svoju vezu sa lozom srednjovekovnih vladara i reinkarnira srpsku državu. Svestan da će se nakon osvajanja Beograda (1688) i prelaska carske vojske preko Save i Dunava podjarmljeni hrišćani boriti na strani Austrije, smatrao je da je to idealna prilika da, kao „legitimni naslednik srpskih despota”, uz pomoć austrijskih bajoneta obnovi „Ilirsko kraljevstvo”. Branković odlazi u Beč i caru podnosi memorijal u kome izlaže svoje planove. U želji da iskoristi potencijal ustanika, Leopold I 20. septembra 1688, samo dve nedelje pre zauzimanja Beograda, dodeljuje Brankoviću grofovsku titulu („graf fon Podgorica”). Brankoviću je uspelo i da za 150 dukata, od patrijarha Arsenija III Čarnojevića, dobije potvrdu da vodi poreklo od srpskih vladara. Austrijska podrška i patrijarhova potvrda bili su dovoljan argument da Đorđe Branković naruči i adekvatnu sablju koja bi takođe potvrđivala njegove veze sa despotom Đurđom Brankovićem i „Ilirskim kraljevstvom”. Na prvu činjenicu trebalo je da ukaže citirani tekst, a na drugu, možda, simboli – ruka s mačem i zvezda i polumesec, tauširani na sečivu. U Ohmučevićevom „Grbovniku” kao i na grbu Ilirije iz Žefarovićeve „Stematografije”, naime, postojala je zvezda i polumesec, a na grbu Huma i Rame – ruka s mačem.\nĐorđe Branković se nalazio u stalnom sukobu sa bosanskim pseudo-Brankovićima od Jajca i Bijele. No, sukob se nije zasnivao na heraldičkim motivima. Tako je Đorđe Branković, suprotno ideji o poreklu, ignorisao heraldičko nasleđe srednjovekovnih Brankovića (lav između bivoljih rogova), insistirajući da potiče od vojvode Božidara Vukovića iz Cetinja (otud i grofovski predikt). Sa druge strane, pseudo-Brankovići su na svom grbu isticali heraldičke atribute srednjovekovnih Brankovića, ali bez simbola koji bi ukazivali na nasleđe ili pretenzije zapadno od Drine. No, simboli na sečivu mogu biti i magični motivi, uobičajeni za vreme kada je oružje nastalo.\nGrof Branković je priznao vrhovnu vlast Habzburga i obećao punu podršku u borbi protiv Turaka. U proleće 1689. sa nekoliko naoružanih četa podigao je ustanak u Oršavi i uputio poziv „sveukupnom srpskom narodu” na borbu protiv Turaka radi stvaranja imaginarnog „Ilirskog kraljevstva”, nazivajući sebe „despotom-samodršcem Slavjano-serbskih zemalja i celog Ilirika”. Ova naivna i nepromišljena inicijativa nije se uklapala u planove komande carske vojske a izazvala je i podozrenje bečkog dvora. Kako bi sačuvao autoritet vrhovne vlasti, Leopold I je naložio princu Ludvigu Badenskom „da pozove Brankovića i po potrebi ga uhapsi”. Carska zapovest odmah je revnosno izvršena; od oktobra 1689, pa do smrti, 19. decembra 1711, grof Branković je život proveo u pritvoru, prvo u Oršavi, potom u Beču, u gostionici „Zlatni medved” i, na kraju, u češkom gradu Hebu. Ostalo je nerazjašnjeno kako je sablja nesuđenog gospodara „Ilirskog kraljevstva” dospela u Rusiju.\nLink: Istorijski muzej Srbije\nОзнаке: militarija, srednji vek\n23. децембар 2009.\nStandard Chartered Bank iz Hong Konga je povodom 150 godina postojanja grada izdala prigodnu novčanicu od 150 dolara, prvu te nominacije u Svetu. Novčanica je humanitarnog karaktera i sav novac od prodaje ove prigodne novčanice ići će u dobrotvorne svrhe.\nAvers: Zgrada banke izdavača novčanice, mapa Hong Konga u pozadini i rastući serijiski broj novčanice u donjem desnom i gornjem levom ćošku.\nRevers: Ljudi u razgledanju Hong Konga.\nVideni znak: Spiralni znak banke u broju 150.\nVeličina: 158 x 78 mm\nAleksandar Lazović (25) iz Čačka oslobođen je optužbe da je, prilikom preuređivanja svog stana u ulici Gospodar Jovanovoj 3/5, u centru Čačka, pričinio štetu na kulturnom dobru Rimske terme. Presudu je izreklo veće Opštinskog suda u Čačku kojem je predsedavao Darko Marković, pri čemu je Lazović odgovarao pod sumnjom da je počinio krivično delo oštećenja tuđe stvari.\nOptuženi je u svojoj odbrani pred većem istakao da je 21. avgusta 2006. godine, oko 20.30 sati, pokušao da skine prozorski štok sa jednog dela zazidane terase svog stana na trećem spratu. Uspeo je, veli, da ga rasklima ali ne i da ga zadrži, iako je pokušavao. Tada je, dodaje, rasekao ruku, no štok je ipak pao u negdašnju banju starih Rimljana. Kaže da je mesto pada neosvetljeno i lila je kiša, pa je po štok sišao sledećeg dana oko 11.00 sati, letve i plastične roletne pokupio u džakove, i sve bacio u kontejner.\n– Sud je našao da se pomenuto krivično delo može izvršiti samo sa umišljajem, ali toga nije bilo. Čak je i u optužnici navedeno da je optuženi postupao olako držeći da do štete neće doći, dakle sa svesnim nehatom – kaže za „Politiku” Lazovićev branilac Mladen Nenadić, advokat iz Čačka, dodajući da je presuda pravosnažna jer se tužilac nije žalio.\nOptuženi je veću izjavio da se na tu adresu doselio tri godine ranije, i nije znao da ima kulturno dobro pod prozorom. „Mislio sam da je neko započeo neku gradnju pa obustavio. Spomenik nije obezbeđen, svakodnevno se skupljaju deca, narkomani i lopovi, pa stanari noću imaju problema”, rekao je Lazović u sudnici.\nTerme su za kulturno dobro proglašene 1980. godine i Sud je, uvidom u rešenje Zavoda za zaštitu spomenika kulture iz Kraljeva, utvrdio da su vlasništvo grada Čačka, da imaju svojstvo spomenika i zaštitu zakona.\nNa pretresu je svedočila i Gordana Tošić, kao direktor rečenog zavoda. Ona je saopštila da je Zavod obavestio vlasnika kako se održava i čuva ovakav lokalitet, zna da je o tome gradska uprava Čačka potpisala ugovor sa „Komunalcem”, ali je poznato da se ovakva nalazišta ne čuvaju brižljivo, pa je i ranije na tom mestu zaticala otpadni materijal.\nStručnjaci Zavoda sačinili su i izveštaj o stanju zatečenom dan posle incidenta, opisavši da se čitav kompleks koristi nesvrsishodno, da je pretvoren u uslužno svratište, „dok bačene flaše i opušci dodatno govore o bahatom odnosu lokalnog stanovništva”. Arheolozi su utvrdili da su, u ovom slučaju, padom građevinskog materijala i šuta sa stanarevog prozora oštećeni stubići i pod Termi, procenivši štetu na 49.088 dinara.\nRimsko kupatilo u ondašnjem i današnjem središtu Čačku imalo je osam prostorija sa različitim namenama, sa toplom ili hladnom vodom i salom za gimnastiku. Građeno je u dve faze, najpre krajem trećeg i početkom četvrtog veka naše ere, a zatim krajem četvrtog stoleća.\nОзнаке: arheologija, Rimsko carstvo\n20. децембар 2009.\nStogodišnja misterija monumentalne slike Paje Jovanovića\nSlika „Bitka u Teutoburškoj šumi“, veličine 20 kvadratnih metara, poslednji put viđena je u Salcburgu 1909, i otad joj se gubi svaki trag. Jedna od pretpostavki je da je 1911. otkupljena za Nacionalni muzej u Santjago de Čileu.\nU nepreglednom nizu od preko hiljadu i više dela što ih je tokom svog dugog i plodnog stvaralačkog veka ostvario srpski slikar Pavle-Paja Jovanović (1859–1957), jedna slika se posebno izdvaja.\nKao prvo, za nju se zna samo na osnovu reprodukcija u heliogravuri, oleografiji i sl., jer do danas se ne zna gde se nalazi original.\nDrugo, ona je jedno od najboljih dela Paje Jovanovića uopšte.\nTreće i ne manje važno, događaj koji je prikazan na slici, godina kada je slika nastala i godina u kojoj se obeležava jubilej 150 godina od rođenja Paje Jovanovića, direktno se poklapaju i pružaju povod za priču o jednoj slici i tri jubileja.\nSlika o kojoj je reč FurorTeutonicus – Bitka u Teutoburškoj šumi – jeste istorijska kompozicija koja prikazuje bitku i pobedu Germana nad Rimljanima u Teutoburškoj šumi 9. godine n. e. (tačno pre dve hiljade godina). Slikar je imao zadatak da predstavi događaj kada su germanska plemena do nogu potukla Rimljane namamivši ih duboko u nepristupačnu Teutoburšku šumu. Do tada zavađena germanska plemena, okupila su se protiv Rimljana oko vojskovođe Arminija koji je služio u rimskoj vojnoj provinciji Germaniji pod prokonzulom Kvintom Varom, u vreme cara Oktavijana Avgusta. Varov zadatak bio je da uspostavi rimsku vlast sve do oblasti Vezera i Labe na istoku. Međutim, Arminije je tajno sklopio savez sa germanskim poglavarima kako bi osujetio rimske namere. U jesen te 9. godine, iskoristivši Varovo poverenje, Arminije je namamio u zasedu tri rimske legije sa oko dvadeset hiljada vojnika sa samim prokonzulom Varomna čelu, i tokom trodnevne bitke potpuno ih uništio. Smatra se da se bitka odigrala u krajevima dvadesetak kilometara severno od gradaOsnabrik, gde se danas nalazi spomen-obeležje na ovaj značajan događaj iz istorije nemačkog naroda.\nPaja Jovanović je ovu sliku završio poslednje godine XIX veka 1899. (tačno pre sto deset godina), u vreme kada se ozbiljnije posvetio slikanju velikih istorijskih kompozicija poput Takovskog ustanka, Seobe Srba, Krunisanja cara Dušana i dr. Pripreme za nju trajale su sigurno više od jedne godine, mada se ne zna pouzdano kada i od koga je tačno dobio porudžbinu za nju. Neosporno da je slikar zasnovao rekonstrukciju događaja bitke na istorijskim činjenicama, mada je ovaj događaj zaokupljao pažnju mnogih umetnika i pre Paje Jovanovića (recimo, nemački umetnik Fridrih Ginkel je 1864. naslikao jednu verziju ove bitke). Da bi što vernije interpretirao čuvenu bitku u Teutoburškoj šumi, Jovanović se dodatno inspirisao i Vagnerovom operskom trilogijom „Prsten Nibelunga”.\nVeć kada su se pojavile prve reprodukcije slike Furor Teutonicus, odmah su bile obavezna ilustracija u mnogim knjigama istorijskog ili arheološkog sadržaja, sa naznakom da se radilo o delu autora P. Joanowitza. Iste 1899. bila je izlagana u Beču i tom prilikom je dobila prestižnu Rajhlovu nagradu i novčani iznos od hiljadu i šesto forinti ili šest hiljada dinara u zlatu.\nNaš veliki naučnik Milutin Milanković koji je u to vreme živeo i radio u Beču, u svom delu Uspomene, događaji i sećanja, pun utisaka, opisuje sliku Paje Jovanovića kao jednu od najboljih od svih koje je video u Beču. Slika je dobila prestižne nagrade na međunarodnim izložbama u Sent Luisu 1904. i Salcburgu 1909. godine, ali od tada joj se gubi dalji trag. Do nas su, pak, ostale sačuvane dve skice u ulju manjeg formata koje je Jovanović naslikao tokom prve i druge decenije prošlog veka.\nJoš jedan podatak je zanimljiv.\nNaime, prema navodima iz Jovanovićevih „Memoara”, slika koju autor vodi pod nazivom Los Barbaros, koja je inače bila otkupljena za Nacionalni muzej u Santijago de Čileu 1911, mogla bi da bude upravo Furor Teutonicus, ali ni za nju se pouzdano ne zna kako je izgledala i gde se nalazi, jer je Jovanović u svojim memoarskim zabeleškama naveo da je u vremenu pred Drugi svetski rat slika na neobjašnjiv način nestala.\nKako god bilo, Paja Jovanović je u svom delu FurorTeutonicus monumentalnih razmera (prema njegovom sećanju veličine preko 20 m²) uneo svu svoju veštinu i iskustvo, tako da se sa pravom smatra za jedno od najznačajnijih njegovih dela uopšte. Nadahnut Vagnerovom operom i literaturom, pripremljen studijama i istorijsko-arheološkim podacima o istorijskoj bici i spreman da kao slikar izvuče iz sebe najveće majstorsko umeće, Jovanović je stvorio takvo delo koje je po kvalitetu merljivo u svetskim razmerama realističkog slikarstva krajem XIX i početkom XX veka.\nGajimo nadu da slika nije nepovratno nestala i da će joj se pre ili kasnije ipak ući u trag, a ukoliko bi se to dogodilo, bilo bi to svakako jedno od najznačajnijih kulturnih otkrića.\nNa inicijativu Profesorskog društva, u Beogradu je 19. decembra 1895. godine osnovan Jestastvenički (prirodnjački) muzej. Prirodnjački muzej spada među majstarijim muzeološkim i najstarijim specijalizovanim naučnim institucijama u Srbiji. To je jedini muzej takve vrste u Srbiji. Sa blizu milion i po primeraka spada u najveće prirodnjačke muzeje u Jugoistočnoj Evropi. To je Muzej bogate tradicije i iskustva sa veoma razvijenom mrežom međunarodnih veza..\nPrva stalna postavka otvorena je 1904. godine povodom stogodišnjice Prvog srpskog ustanka. U osnivanju muzeja učestvovala su brojna velika imena srpske nauke, poput Jovana Žujovića, Josifa Pančića, Petra Pavlovića.\nPrirodnjački muzej u Beogradu osnovan je 1895. kao Jestastvenički muzej Srpske zemlje. Pre osnivanja muzeja, još u prvoj polovini 19. veka u tadašnjoj Kneževini Srbiji postojao je veliki broj prirodnjačkih zbirki, koje su čuvane u Prirodnjačkom kabinetu Velike škole (Liceja).\nJosif Pančić je veoma značajna ličnost iz oblasti prirodnih nauka ne samo kod nas već i u svetu. Bio je prvi predsednik Srpske Kraljevske Akademije i profesor Velike škole. Njegov naučni rad je značajan za skoro sve biološke discipline, a njegov doprinos u botanici je od neprocenjive vrednosti. Iako je njegov rad pionirskog karaktera, to je ujedno bilo i zlatno doba botanike u Srbiji. Detaljno je istražio floru tadašnje Srbije, a otkrio je i opisao oko 50 i danas validnih, za nauku novih vrsta (Picea omorica, Ramonda sebica, Eryngium serbicum, Centaurea derventana i druge). Smatra se utemeljivačem Prirodnjačkog muzeja, jer je sa grupom svojih saradnika i učenika sistematski prikupljao i proučavao primerke iz prirode.\nPančićevi učenici i naslednici: mineralozi, geolozi, botaničari i zoolozi su svojim radom na proučavanju prirode u Srbiji doprineli obogaćivanju budućih zbirki muzeja. Zbirke ovih prirodnjaka i danas se čuvaju u Muzeju, a pored naučne imaju i veliku istorijsku vrednost.\nPrva izložba muzeja otvorena je 1904. godine u Beogradu u prisustvu Kralja Petra I i zvaničnika, a prvo gostovanje prirodnjačkih eksponata u inostranstvu bilo je iste godine na Svetskoj izložbi u Parizu.\nPrvi upravnik Muzeja bio je akademik Petar Pavlović, geolog i predavač na Velikoj školi. Na mestu upravnika proveo je trideset godina, potpuno posvećen svome radu, tako da Muzej predstavlja njegovo životno delo.\nTokom Prvog i Drugog Svetskog rata mnoge zbirke muzeja su oštećene ili uništene, i nepovratno su izgubljeni jedinstveni prirodnjački predmeti, arhiva i deo biblioteke. Nakon Drugog Svetskog rata Muzej je pokušao da otkloni posledice rata.\nDanas muzej ima 117 zbirki sa preko 1 500 000 predmeta.\nZnačaj fonda prirodnjačkih zbirki je ogroman, jer dokumentuje prirodu ne samo Srbije već i susednih balkanskih područja i prikazuje njihov razvoj, od drevnih vremena do danas. U muzeju se čuvaju primerci vrsta biljaka i životinja koje se više ne mogu naći na terenima Srbije jer su usled uticaja čoveka iščezle ili migrirale u druge predele.\nMuzej uživa svetsku reputaciju jer se u zbirkama nalazi nekoliko stotina holotipova i unikatnih primeraka minerala, stena, botaničkih i zooloških predmeta.\nPrirodnjačkom muzeju je 1972. godine pripojen Muzej šumarstva i lova, sa svojim zbirkama lovačkih trofeja i lovačkog oružja.\nMuzej ima četiri sektora: Geološki sektor (koji se bavi mineralogijom, petrologijom i paleontologijom), Biološki sektor ( koji se bavi botanikom, zoologijom i mikologijom), Sektor za edukaciju i odnose s javnošću i Sektor zajedničkih službi.\nPrirodnjački muzej je jedan od retkih muzeja kod nas, u čijem sastavu je i Naučno-istraživačka jedinica.\nJedna od značajnih zbirki Muzeja je Generalni herbarijum Balkanskog poluostrva, koji predstavlja bazu podataka flore regiona bivše Jugoslavije, uključujući i primerke iz Bugarske, Grčke i Albanije. Procenjuje se da ima oko pola miliona primeraka viših biljaka.\nJoš neke od značajnih zbirki se nalaze u muzeju: zbirka minerala Trepče, zbirka minerala i ruda Srbije, zbirka meteorita, bogate zbirke paleoflore i paleofaune Srbije, zbirka vodozemaca, gmizavaca, ptica, sisara, entomološka zbirka i druge.\nU okviru muzeja je i specijalizovana naučna biblioteka, koja sadrži preko 22 000 naslova knjiga, rukopisa, naučnih časopisa, geografskih i geoloških karata.\nPedagoška služba muzeja sarađuje sa brojnim školama u Beogradu i Srbiji.\nU sastavu Muzeja je Galerija, koja se nalazi u sklopu Beogradske tvrđave Kalemegdan, i u kojoj se održavaju izložbe, prezentacije, predavanja i promocije.\nGodišnje se pripremi 5 do 7 postavki različitih izložbi. Muzej svake godine ima intenzivan multimedijalni program, pri čemu se obeležavaju značajni ekološki datumi: Dan vlažnih staništa, Dan biodiverziteta, Svetski dan vode, Evropska noć slepih miševa, Dani evropske baštine.\nLinkovi: nhmbeo.rs, Glasnik Prirodnjačkog muzeja, Biblioteka Prirodnjačkog muzeja.\nОзнаке: jubileji, Prirodnjački muzej\nOkružni sud u Beogradu, dana 17. decembra 2007. godine, doneo je Odluku o rehabilitaciji Dragoslava Stojanovića, slikara, karikaturiste i novinara. Sud je utvrdio da je Stojanović "bio žrtva progona i nasilja iz političkih i ideoloških razloga zbog čega je likvidiran 1945". Stojanović, rođen u Aranđelovcu 1890. bio je saradnik lista "Ošišani jež", autor je poznatog zaglavlja s ježom koji se ogleda u ogledalu. U međuratnom periodu radi u beogradskom listu "Vreme" i predaje dekorativno slikarstvo u Umetničkoj školi u Beogradu. Godine 1942. nakon povratka iz logora u Nirnbergu, radi u listu Nedićeve vlade "Novo vreme". Streljan je 1945. zbog plakata "Majko Srbijo pomozi" koji je vlada Milana Nedića, naručila kako bi uticala na javnost Srbije s ciljem zbrinjavanja izbeglica iz ustaške Hrvatske, što je okarakterisano kao saradnja "na polju propagande sa nemačkim fašističkim okupatorom".\nRazjašnjen nastanak poznatog plakata\nDragoslav Stojanović je plakat „Majko Srbijo, pomozi!” izradio po fotografiji koju je snimio ljotićevski komandant Miloš Vojinović Lautner.\nOvo saznanje dugujemo Đorđu Pilčeviću, ranijem dopisniku „Politike” iz Užica, danas penzioneru koji nije utulio svoju novinarsku strast. Zahvaljujući tome konačno je osvetljen nastanak plakata koji je možda i presudno uticao na Stojanovićev tragični kraj, o čemu smo pisali početkom februara, povodom rehabilitacije ovog stvaraoca.\nTakva pretpostavka izneta je i u rešenju o rehabilitaciji, svakako i zato što je prilikom isključenja Stojanovića iz umetničkog udruženja, na sednici ULUS-a, 17. februara 1945. godine, navedeno da je on „odmah po dolasku iz zarobljeništva aktivno sarađivao na polju propagande sa nemačkim fašističkim okupatorom i domaćim izdajnicima. Radio je plakate političkog karaktera”.\nStojanović je bio oteran u nacistički logor u Nirnbergu, ali je sa grupom zarobljenika uspeo da se vrati u okupiranu Srbiju 1942. godine, posle čega je u listu „Novo vreme” objavljivao politički neutralne karikature i crteže.\nOvo glasilo vlade Milana Nedića izveštavalo je u aprilu 1942. i o tragičnom talasu srpskih izbeglica koje su pod naletom zloglasne ustaške „Crne legije” Jure Francetića morale da beže iz istočne Bosne. U zločinačkom piru ustaše su poklale oko 4.000 Srba od Vlasenice do Skelana, a 20.000 izbeglih prihvaćeno je na drugoj obali Drine, u Račanskom srezu u Srbiji. Najviše ih je bilo u Bajinoj Bašti.\nU akciji zbrinjavanja izbeglica učestvovao je i ljotićevski Deseti dobrovoljački odred pod komandom Miloša Vojinovića Lautnera.\nPišući o tim događajima, „Novo vreme” je objavilo i potresnu fotografiju žene koja se spasla ustaškog noža, a njen vapijući pogled pretočen je u potpis ispod snimka – „Majko Srbijo, pomozi!”.\nĐorđe Pilčević kaže da je uz fotografiju uporedo objavljena i napomena da se ne zna njen autor. Po tom motivu Dragoslav Stojanović je uskoro sačinio plakat kojim je Nedićeva vlada, njen Komesarijat za izbeglice, pozivao građane Srbije da pomognu svojoj braći u nevolji s druge obale reke Drine. Kolega Pilčević nam je poslao kopiju originalnog snimka koji je onovremeno sačinio Miloš Vojinović i objasnio kako se ova fotografija našla u njegovoj ličnoj arhivi.\nBoraveći u Čačku pre dvadesetak godina, Pilčević je posetio oca Platona Milojevića, igumana i starešinu manastira Rača kod Bajine Bašte od 1939. do 1949. godine, kome Srbija ostaje večno dužna jer je tokom Drugog svetskog rata sačuvao Miroslavljevo jevanđelje, zakopano ispod kamenih ploča oltara manastirske crkve.\nTokom razgovora, otac Platon je kolegi Pilčeviću pokazao i poklonio fotografiju žene izbeglice objavljenu u „Novom vremenu” 1942. godine. Snimak mu je, kako je objasnio, dao ljotićevski komandant Miloš Vojinović Lautner, koji je povremeno dolazio u manastir Raču.\nNa fotografiji je napisano: „Snimio M. Vojinović”, tako da je enigma o njenom autoru konačno rasvetljena. Nažalost, otac Platon nije mogao da saopšti i ime žene sa snimka, što ostaje kao jedina nepoznanica u priči o ovom istorijskom dokumentu.\nĐorđe Pilčević navodi da je Lautner bio veliki zaljubljenik u fotografiju, zbog čega se nikada nije odvajao od fotoaparata, snimajući pojedine događaje i ličnosti. Njegove filmove je razvijao i izrađivao mu fotografije poznati užički fotograf Ilija Lazić.\nNe treba da čudi opreznost oca Platona Milojevića koji je tek pre dvadeset godina poklonio Lautnerovu fotografiju kolegi Pilčeviću.\nMiloš Vojinović Lautner je svoje ratovanje u okupiranoj Srbiji obeležio i mnogim zločinima počinjenim u užičkom kraju. Poginuo je 23. septembra 1943. godine u Sečoj Reci kod Kosjerića, u borbi protiv četnika Draže Mihailovića. Tada je bio kapetan i komandant ljotićevskog Četvrtog bataljona Srpskog dobrovoljačkog korpusa.\n75 godina "Ošišanog ježa"\nSvojim prvim prigodnim izdanjem iz ove godine Pošta Srbije obeležava 75 godina lista "Ošišani jež". Izdanje sadrži jednu prigodnu poštansku marku nominale 20 di- nara, koja je emitovana 5. janua- ra. Tog dana održana je i svečana promocija marke u okviru proslave 75. rođendana "Ošišanog ježa". Proslava i promocija su održane u pozorištu "Slavija", koje je bilo ma- lo da primi sve zainteresovane za ovaj jubilej. Članovi humorističke štampe su uvereni da će "Jež" uz pomoć pisama i razglednica da obiđe veći deo sveta.\nSatira je još davno naišla na plodno tle u Srbiji, gde je pustila duboke korene. Jedan od najboljih poznavalaca srpske satire Alek Marjano, koji je i sam veliki srpski satiričar, za svog najstarijeg prethodnika uzima Svetog Savu i njegove reči: "I ja nedostojni i lenjivi i hudi monah Sava sažalih se pomislivši na svoje nerazumevanje".\nPrvi srpski humorističko-satirični list pod nazivom "Šaljivac" izašao je iz štampe davne 1850. godine. Od tada pa do danas u Srbiji je izlazilo više od 150 humorističkih listova i časopisa. Nažalost, većina njih je ugašena već tokom prve godine izlaženja. Po dužini staža i neprekidnog izlaženja, "Ošišani jež" je najstariji ilustrovani list u jugoistočnoj Evropi.\nKoliko je bogata tradicija satire i humora u Srbiji najbolje pokazuje podatak da su te 1935. godine, kada je izašao prvi broj "Ošišanog ježa", u Beogradu osnovana još četiri humorističko-satirična časopisa: "Okovani jazavac", "Munja", "Drenova budža" i "Brezova metla". Te godine izašli su i prvi brojevi "Gnjavator gnjavatora" u Pančevu i "Zavrzlame" u Kragujevcu.\n"Ošišani jež" je dobio svoje ime u kafani "Ginić", koja se nalazila u Poenkareovoj ulici broj 20, na mestu na kojem se danas nalazi Dom omladine. U toj kafani se okupila grupa intelektualaca koji su se dogovorili da pokrenu jedan humorističko-satirični list. Trebalo je još samo da se odredi naziv lista. Naziv "Jež" predložio je kelner ove kafane i sa time su se složili svi prisutni.\nNakon okupacije u Beogradu je 1941. godine počeo da izlazi list "Bodljikavo prase". Po svom formatu, rubrikama, opremi i prelomu podsećao je na "Ošišanog ježa". Međutim, "Bodljikavo prase" služilo je okupatoru i izlazilo je pod strogom cenzurom.\nNa oslobođenoj partizanskoj teritoriji na Petrovoj gori u Hrvatskoj februara 1944. godine izašao je prvi broj "Bodljikavog ježa". I on je bio pod strogom cenzurom, ovog puta partijskih komesara, tako da predstavlja još jedan surogat predratnog "Ošišanog ježa".\nU Osnabriku, u jednom od najvećih zarobljeničkih logora u Drugom svetskom ratu, zarobljeni srpski oficiri, pripadnici bivše jugoslovenske vojske, uz pomoć ostalih logoraša, pokrenuli su 8. aprila 1944. rukopisni list "Logorski jež". Kroz naslov pokretači lista su hteli da naglase da će njihovi politički stavovi i poruke biti u kontinuitetu sa "Ošišanim ježom". List je imao svoje stalne rubrike: politički pregled, vojni pregled, vesti iz inostranstva, nove knjige, književna strana i druge.\nLinkovi: elektronsko izdanje "Jež"-a,\nОзнаке: filatelija, plakati\nZbog blagotvornih voda i okrepljujućeg vazduha, u banje su dolazili naši vladari iz dinastija Obrenović i Karađorđević sa članovima svojih porodica, a za njima i elitni gosti poput bogatih industrijalaca i trgovaca, političara, glumaca, pisaca i drugih javnih ličnosti. Istorija nekolicine srpskih banja započinje samo godinu dana posle oslobođenja od Turaka 1833, kada je Slovak dr Karlo Pacek nagovorio kneza Miloša da se njihove vode pošalju u Beč na prvo naučno ispitivanje. Čim je potvrđeno da su "celitelne", dr Pacek je izradio prva uputstva za njihovu primenu. Ubrzo posle toga, baron Zigmund Herder, načelnik Saksonskih rudokopa, na licu mesta je analizirao brestovačku, a kasnije i vode drugih banja, pa kad je potvrđena njihova lekovitost, predložio je izgradnju kupatila "radi lečenja i oporavka naroda".\nRazvoj banjskog turizma u Srbiji neodvojiv je od knjaza Miloša koji je na kupanje najradije odlazio u Brestovačku Banju i Sokobanju, gde je sebi sazidao i konake, ali je najviše voleo da pije bukovički "kiseljak". Kada se, posle dvadesetogodišnjeg progonstva, 1858. godine vratio na presto, najpre je otišao u svoju omiljenu Sokobanju u kojoj je doneo pravila o uređenju banja, a onda u banju pod Bukuljom da se napije "kiseljaka". Tamo je podigao crkvu Svetoga Aranđela, kao i grad koji se kasnije spojio s Banjom i po njegovoj želji dobio ime – Aranđelovac. Već ostareli knez započeo je impozantnu građevinu, buduće "Staro zdanje", jedini hotel u Srbiji koji su gradile dve protivničke dinastije.\n„Turistička sezona Sokobanje u Miloševo vreme počinjala je u proleće i trajala do prvih prohladnih dana. Banja je bila na glasu. Decenijama je u nju dolazio otmeniji svet, ugledni trgovci, činovnici, poznati glumci i pisci... Na banjskom šetalištu mešali su se zubuni i suknje seoskih žena sa libadama gradskih gospođa, a kasnije, pred kraj veka, i sa gošćama iz inostranstva obučenim po poslednjoj evropskoj modi. Na glavnom šetalištu i obližnjim ulicama bilo je 17 mehana i oko 40 zanatlijskih radnji.”\nIako su dosta ulagali u uređenje domaćih banja, Milošev naslednik knez Mihajlo i njegovi sinovi, kralj Milan i kralj Aleksandar Obrenović, radije su odlazili u evropske banje koje su u to doba pružale daleko veći komfor i bolje provod. Ipak, Milanova vladavina se, pored ostalog, pamti i po nezaboravnim balovima u "Starom zdanju", a zna se i da je s bratom Aleksandrom odlazio u Nišku banju. Lek za sterilitet kraljica Draga potražila je kod čuvenog dr Petra Dojića, lekara Ribarske Banje u čijem je kupatilu specijalno za nju izgrađena kada s porcelanskim pločicama.\nI u Banji Koviljači postoji znamenita kada, i danas jedna od njenih ekskluzivnijih ponuda. Napravljena je 1908, specijalno za kralja Petra I Karađorđevića, koji je iz državne kase finansirao izgradnju sumpornog kupatila, pravog ukrasa Banje i omiljenog motiva na njenim razglednicama. Za razliku od nekih drugih banja u Srbiji, u kojima su gosti provodili burne noći, ovde "o nekom veselju, besu, lumpovanju i kockanju, nije bilo ni govora". Ironijom sudbine, naslednik kralja Petra, kralj Aleksandar I Karađorđević, vlastitim sredstvima podigao je elitnu banjsku dvoranu – Kur salon, u kojem je, pored plesne sale, restorana, čitaonice, pivnice i kluba, otvorena – prva kockarnica na Balkanu.\nLekovite vode Vrnjačke banje pili su Aleksandar Obrenović, kao i Petar I, Aleksandar I i Petar II Karađorđević, koji su je i učinili kraljevskom i elitnom banjom Srbije. Prelaskom u državnu nadležnost osamdesetih godina XIX veka, ona naglo počinje da se razvija. Bogatiji ljudi iz okolnih mesta ovde dižu vile i pansione, a prva među njima bila je vila generala Jovana Belimarkovića, koja je i danas jedan od prepoznatljivih simbola Banje. Banjska ponuda kompletirana je pronalaskom izvora "Snežnik" 1916, kao i kaptažom izvora "Slatina" 1935, kad je izgrađena i zgrada termalnog kupatila. A osnovu raskošnog parka sa rundelama u baroknom stilu postavio je Čeh Josip Paris, vlasnik čuvenih cvećara u Beču i Mariboru.\nVrnjci su odvajkada bili poznati po razuđenom kulturnom životu, kermesima, koncertima ozbiljne muzike, pozorišnim gostovanjima, kao i po rekordnoj poseti gostiju. Prvi bazen u Srbiji izgrađen je upravo ovde, 1936, a zabeleženo je i da su "tih godina dame u dugim haljinama igrale kriket, vojni orkestar zabavljao je goste u parku, dok su za lovce organizovane hajke na obližnjem Goču. Sokolari su na smotrama strpljivo demonstrirali svoje veštine. Banja je već imala prvu polikliniku, železnicu i uveliko se igrao tenis..."\nPrvi zvanični gost Brestovačke banje bila je kneginja Ljubica, a knjaz Miloš je tamo dočekivan uz velike počasti. Njegov naslednik na prestolu, knez Aleksandar Karađorđević, toliko je u njoj boravio da je počela da liči na letnju prestonicu Srbije. Podigao je i raskošan dvorac u kome se, po ugledu na evropske vladare, živelo prema ceremonijalu uobičajenom za letnje rezidencije. A današnju vilu "Toplicu", centar banjskog medicinskog bloka, podigao je kralj Petar I Karađorđević.\nOvaj vladar je bio najdraži gost Ribarske banje na čijim je toplim izvorima ublažavao svoju čuvenu kostobolju. Odsedajući na prvom spratu vile "Srbija", kralj Petar je tu dolazio do kraja života, s prekidom za vreme Prvog svetskog rata. Osim kraljeve kade, sačuvano je i stepenište, upola niže od uobičajenog, kojim je silazio do vode. U spomen na to vreme, kraljeva bronzana skulptura u prirodnoj veličini postavljena je na klupi u parku. Za Ribarsku banju vezana je anegdota o ruskom dobrovoljcu, nesrećno zaljubljenom plemiću Nikolaju Nikolajeviču Rajevskom, koji je stradao u borbi s Turcima na Adrovačkom visu. Na mestu njegove pogibije podignuta je kapela koju redovno posećuju gosti Banje, a njegova sudbina bila je inspiracija Lavu Tolstoju za lik grofa Vronskog, slavnog junaka romana Ana Karenjina.\nPosle islandskih gejzira, Vranjska banja ima najtopliju vodu u Evropi – čak 96 stepeni celzijusa. To je razlog zbog kojeg je kralj Petar I Karađorđević u dva navrata vodu Ribarske banje zamenio vranjskim izvorima. Istorijski podaci kazuju da je u to vreme u Banji vrilo od stranaca koji su uživali u južnjačkom koloritu i autentičnom orijentalnom miljeu. Restorani sa odličnim pečenjem i muzikom bili su otvoreni i danju i noću, a na sve strane svirali su ciganski orkestri i razlegali se zvuci ćemaneta i truba.\nSokobanja je, pored ostalog, poznata i po tome što je dobila prvog banjskog lekara, dr Đorđa Novakovića, koga je postavio knjaz Miloš. Tu je često boravila i kneginja Ljubica sa kneževićima Milanom i Mihailom. Spomen-česma "Tri kralja" u Niškoj banji svedoči o tome da su u njenoj lekovitoj vodi uživali kralj Milan, kralj Aleksandar Obrenović i kralj Aleksandar I Karađorđević. Ovaj poslednji upravo je iz Niške Banje krenuo na svoje poslednje putovanje u Marsej, gde je poginuo u atentatu 1934.\nPod pokroviteljstvom prestolonaslednika Aleksandra II Karađorđevića, redakcija časopisa Turistički svet, pokrenula je ambiciozan projekt "Kraljevske banje Srbije" sa istoimenom luksuznom dvojezičnom monografijom autora Zdravke Bubreško. Uz obilje nepoznatih anegdota i arhivskih fotografija, ispričana je autentična priča o osam znamenitih banja koje su svojevremeno bile mondenski i kulturni centri Srbije: Sokobanji, Banji Koviljači Vrnjačkoj, Ribarskoj, Niškoj, Bukovičkoj, Brestovačkoj i Vranjskoj banji.\nОзнаке: kartofilija, knjige, razglednice


BIL GEJTS UPOZORAVA: Kafići treba da budu zatvoreni još najmanje 6 meseci! | Serbiantimes.info\nSuosinivač Majkrosofta Bil Gejts veruje da je povratak u normalno za SAD dalji nego što ljudi očekuju, uprkos tome što je vakcina distribuirana ove nedelje.\nGejts, koji je donirao milione dolara za vakcinu, rekao je da bi do leta 2021. Sjedinjene Američke Države “trebalo da budu znatno bliže normalnom nego što su sada”, ali da će potpuni povratak u normalu verovatno biti moguć tek nakon 2022.\nMilijarder je u nedelju rekao CNN-u da će postojati rizik od vraćanja virusa “ako ne pomognemo drugim zemljama da se reše ove bolesti i ako stope vakcinisanja u SAD-u ne budu visoke”, prenosi Index.hr.\nGejts smatra kako bi velika javlja okupljanja trebalo i dalje da budu zabranjena, a rekao je i kako bi “nažalost većina barova i restorana u zemlji trebalo da bude zatvorena kako bi se suzbile stope zaraze. Kazao je kako bi barovi i restorani u SAD-u trebalo da budu zatvoreni narednih četiri do šest meseci.\nStvarni povratak u normalu, smatra, moguć je tek nakon 12 do 18 meseci i to pod uslovom da se učini sve što je potrebno\nRelated Topics:AmerikaBil GejtsPandemija koronavirusa


DRAGOVOLJAC - Bošnjaci žele rušiti križ načelnik Stoca odbija\nBošnjaci žele rušiti križ načelnik Stoca odbija\nObjavljeno: Ponedjeljak, 17 Veljača 2020 08:15\n„Ovo rješenje nema nikakvog ni pravnog ni zakonskog uporišta, mi ćemo se na njega žaliti i u konačnici ga oboriti“, rekao je načelnik Stoca Stjepan Bošković.\nPozivajući se na odluku koju je na svojoj Facebook stranici objavio federalni zastupnik Amer Obradović koji je i pokrenuo inicijativu za rušenje, federalni građevinski inspektor naredio je ovoga tjedna načelniku Stoca Stjepanu Boškoviću da ukloni izgrađeni kameni križ i 14 postamenata na lokalitetu Srednjeg grada.\nRješenje o rušenju ne može se izdati općini Stolac jer ona nema nadležnosti nad ostacima srednjovjekovne utvrde koja je proglašena zaštićenim nacionalnim spomenikom, tvrdi Bošković.\nSmatra da je inicijativa za rušenje križa, oltara i postaja križnog puta dio političke kampanje podizanja napetosti u Stocu ususret ovogodišnjih lokalnih izbora.\n„Jedini način da se podignu napetosti, kao i 2016. godine kada su prekinuli izbore, je preko pokušaja rušenja križeva i vjerskih objekata“, rekao je Bošković koji je član stranke HDZ BiH .\nOptužio je lokalnu Islamsku zajednicu da stoji iza te kampanje i podsjetio da je ona nakon rata izgradila više objekata bez ikakvih dozvola, ali da ti objekti nisu predmet inspekcijskog nadzora.\n„Jasno je da inspektor za sve ono što je bespravno izgradila Islamska zajednica još do danas nije izašao na teren i to utvrdio“, rekao je Bošković.\nU rješenju o rušenju sakralnih objekata načelniku Stoca je ostavljen rok od 30 dana, a ako to ne ispuni federalne vlasti će same angažirati tvrtku za rušenje i trošak naplatiti općini Stolac, precizira se u rješenju.\nU Stocu su česte međunacionalne napetosti zbog kojih su 2016. godine bili prekinuti izbori nakon nasilja koje su su izazvali pripadnici Stranke demokratske akcije (SDA) i Socijaldemokratske partije (SDP). Zbog toga je nedavno Općinski sud u Čapljini izrekao nepravomoćne presude od ukupno 4,2 godine zatvora.\nDvije godine zatvora izrečeno je lokalnom čelniku Stranke demokratske akcije Salmiru Kaplanu, Demiru Mahmutćehajiću iz SDP-a godinu i četiri mjeseca, a aktivistu Ahmetu Ljuboviću deset mjeseci zatvora. (Hina)


Tema: Policajci: Oprema nam je gora nego u vreme Slobe!\n16.12.2009., 20:02 #1\nNezadovoljni kvalitetom uniformi, srpski policajci oformili na „Fejsbuku" grupu pod nazivom „Hoćemo kvalitetnije uniforme i opremu"! Policajci tvrde da od opreme valjaju samo palice\nSrpski policajci nezadovoljni kvalitetom uniformi oformili su na „Fejsbuku" grupu pod nazivom „Hoćemo kvalitetnije uniforme i opremu"! Grupa od 384 policajca tvrdi da je oprema koju nose izuzetno loša i da su im ispravni samo pendreci!\nČlanovi ove grupe čiji je osnivač Dimitrije Milutinović tvrde da srpska policija ima očajnu uniformu i zaštitnu opremu! Policajci navode da pojedini policijski džemperi mogu odlično poslužiti, ali prilikom ribolova!\n- Mogli bi da se koriste umesto ribarske mreže, jer imaju „retko dobro tkanje"! Kvalitet je očajan, džemperi su truli, samo što se na raspadnu - kaže jedan od policajaca.\nPantalone zvane „šlihtare"\nZa svoje nove pantalone, koje su već dobile interni nadimak „šlihtare", policajci kažu da su preuske, da su dobre samo za one koji hoće da postanu sterilni. Košulje brzo puštaju boju, cepaju se posle prvog pranja - prenose policajci svoja iskustva sa uniformama!\n- Iako redovno dobijamo novu opremu, ona je mnogo lošijeg kvaliteta od stare. Jedan kolega obišao je pola grada da nađe odgovarajuću dugmad za nove pantalone. Drugi kolega je zadužio pantalone bez gajki, pa je morao sam da ih ušiva - kažu policajci.\nKako kažu članovi ove grupe, jedino što je kvalitetno i na šta niko nema zamerke jesu službene palice!\nK'o razbijena vojska... Posle intervencija oprema skoro neupotrebljiva\n- One jedino zadovoljavaju kvalitet i namenu. Mada su bile bolje one iz vremena Slobodana Miloševića, tzv „slobodanke", bar što se dužine tiče, jer su ove nove „demokratske" kraće za 10-15 santimetara. I ostala oprema bila je bolja u vreme Slobe - kažu policajci.\nSpisak nedostataka policijske opreme je podugačak. Tako se policajci jadaju da u cipelama, koje pojedini nose i po 18 sati dnevno, ne postoje anatomski ulošci, što može dovesti do anomalija kičmenog stuba.\n- U njima uopšte nema vazduha, što doprinosi pojavi znojenja i gljivičnih oboljenja. One se brzo raspadnu! Zaštitna oprema - oklop, šlem i štit posebna su priča. Ona je toliko nefunkcionalna, da ukoliko pokušate da se sagnete u oklopu, uspećete samo ako vežbate jogu! Narodski rečeno, ne daj bože da padnete dok nosite oklop, trebaće vam bar dvojica kolega da vam pomognu da ustanete - pričaju pripadnici MUP-a, i dodaju:\n- Šlem i vizir su nezadovoljavajućeg kvaliteta i mogu vas zaštititi od manjih tvrdih predmeta. Ali kada obavljate takve poslove kao što su prvenstveno sukobi sa navijačima, i kada smo izloženi „kamenovanju" ciglama, metalnim šipkama, kamenicama, tada nam ni štit neće mnogo pomoći jer se od jednog udarca raspada, što se može videti u izveštaju o oštećenju opreme posle svakog većeg događaja.\nLjubičaste posle pranja!\nPolicajci tvrde da su delovi uniforme već posle prvog pranja postali ljubičasti!\n- Prilikom poslednjeg zaduženja na pantalonama nedostaju dva do tri dugmeta, nogavice su dosta uže, pa je teško i da sedite u njima, a o trčanju da ne govorim. Na bluzama i košuljama istog proizvođača patenti za kopčanje su poispadali i otkačili se već prilikom prvog pregleda uniforme, a boja se promenila već nakon drugog pranja - jadaju se policajci.\nSindikat: Na posao u letnjoj garderobi!\nPolicijski sindikat Srbije pre nekoliko dana oglasio se saopštenjem u kojem je naveo da su zbog neažurnosti Vlade Srbije i nadležnih službi pripadnici policije u situaciji da tokom zime neće moći da izvršavaju svoje zadatke, a bezbednost građana biće ugrožena.\nPredsednik Policijskog sindikata Srbije Veljko Mijailović objašnjava da će, ukoliko se nešto hitno ne preduzme, policajci morati na posao da dolaze u civilnoj odeći.\n- Zbog vrlo komplikovane procedure oko nabavke uniformi i opreme za policiju, tendera koji su se pokazali kao izuzetno neefikasni, policajci nemaju sredstva za rad, a kada nastanu ekstremnije vremenske prilike, neće moći odgovorno da izvršavaju zadatke. Zbog toga apelujemo na Vladu Srbije i njene organe da pojednostave proceduru tendera i pod hitno nađu neophodna sredstva za nabavku zimskih jakni i opreme - rekao je Mijailović.\nPrema rečima Dimitrija Milutinovića, osnivača ove grupe na „Fejsbuku", mnogi policajci zbog lošeg kvaliteta uniforme prinuđeni su da kupuju od svojih para opremu i obuću.\n- Mnogi od nas plaćaju i kiriju jer stanuju privatno, izdržavaju porodice, plaćaju razne troškove, ali su prinuđeni da kupuju čizme koje koštaju od 10.000 do 16.000 dinara, jer je neizdrživo svakodnevno hodati u čizmama koje trenutno imamo i koje su veoma lošeg kvaliteta. Osim toga, i štitovi nisu ništa bolji. Teški su i glomazni i nisu namenjeni za nošenje i u levoj i u desnoj ruci, za razliku od starijih modela - kaže Milutinović.\nИ све је далеко горе,урушеније и накарадније него тада.Деведесете су биле почетак српске пропасти,европејство је накарадна идеја која ће докрајчити Србију.\nЗа ових девет година,Србија је успела оно што није за време ратова-личи на распали кинески бувљак као и полиција која би требала да заводи ред.\n16.12.2009., 20:04 #2\nRe: Policajci: Oprema nam je gora nego u vreme Slobe!\nNe zasluzuju ni to sto imaju.\n16.12.2009., 20:06 #3\nИ са тако опремљеном Полицијом мисле да сачувају Власт од помахниталих ТаХистичких терориста ...\n16.12.2009., 20:06 #4\novde kako ko vidi vest,otvori temu...vec je apsolvirana tema...\npa kod slobe su imali super opremu,da sto lakse i ugodnije mlate narod...\n16.12.2009., 20:08 #5\nНегде већ рекох, лаже бре банда пандурска. Боље су опремљени него римљани, возни парк им је од нових пунта и пежоа до мицубишија. То што неки шмокљан, недовољно интелигентан за било који други посао, не може да држи штит од пет килограма и због тога прави групу на фејсбуку не значи апсолутно ништа.\n16.12.2009., 20:12 #6\nнедовољно интелигентан за било који други посао\nTreba tebe i nekog pandura u mit basters na jednu partiju sah-boksa.\n16.12.2009., 20:13 #7\nКод војске иста ситуација ,мој рођак официр каже да је задње чизме добио 1999 а униформу 2000 и отада ништа\n16.12.2009., 20:16 #8\nВерујем да је истина ово што кажу.Исто тако верујем да је Ђиласов Прес ово објавио само зато што види шансу да заради проценат из препродаје опреме намењене полицији.\n16.12.2009., 20:18 #9\nma kad palica valja...\n17.12.2009., 01:06 #10\nMa pokvarice oni i to\n17.12.2009., 01:53 #11\nОпрема јадна, али зато им пустили закон о саобраћају да попуне кућни буџет.\n17.12.2009., 01:57 #12\nSada je bolje biti saobracajac nego ministar\n17.12.2009., 10:44 #13\nBez panike, namirisao sam ja šta treba da se nabavi posle vakcine...\nSad ću cimnem Forcanovu... alo Frcanova... piši... Fircanova... a tu si...\npiši - muške košulje i gaće, plava boja... aham tamna... i meni se dopada... ma nemoj? e onda i pantalone plave...\nE okreni Dačića da se pogodimo... Nemam pojma ko ga postavljao, proveriću ja to...\nŠta? Droga ga zanima? Ma to jeftino, kupi uz košulje... policija sve kupuje ne brini...\nE našao sam ko ga je postavio, sad će da lete obojica... ne može više od 3,2%... Nikako... Ma boli me uvo... Nek zarade... Neće? SMENJUJ!\n17.12.2009., 10:51 #14\nHah..a šta im je to OKLOP, pancir?


DEBITANTSKI FILM U SRBIJI – BUNT U POTRAZI ZA SVOJIM GLASOM « FCS\nDEBITANTSKI FILM U SRBIJI – BUNT U POTRAZI ZA SVOJIM GLASOM\nEsej o debitantskim filmovima\n08. april 2021. | Autor: Katarina Koljević\nLjubav i drugi zločini (2008)– Stefan Arsenijević\nTilva Roš (2010) – Nikola Ležaić\nThe Box (2011) – Andrijana Stojković\nKlip (2012) – Maja Miloš\nNeposlušni (2014) – Mina Đukić\nVlažnost (2016) – Nikola Ljuca\nTeret (2018) – Ognjen Glavonić\nMoj jutarnji smeh (2019) – Marko Đorđević\nSnimiti debitantski film u Srbiji, ali i bilo gde u svetu predstavlja veliki izazov. Dugometražni film je delo kojim će reditelj stvoriti svet u koji gledalac treba da veruje koliko za vreme trajanja celog filma toliko i dugo nakon što se film završi. Upravo to je ono što je za sedmu umetnost istovremeno i najveći izazov, ali i njeno najveće dostignuće – stvaranje sveta koji je pandan ovom realnom, trodimenzionalnom. Filmska sredstva imaju mogućnost „magijskog kvaliteta“, da kombinujući vizuelne umetnosti sa narativnim i izvođačkim dovedu do formiranja imaginarne, filmske stvarnosti. Ova činjenica sa sobom nosi veliku slobodu, ali i veliku odgovornost jer film predstavlja svetlosni otisak fizičke stvarnosti.\nZbog svoje kompleksnosti u tretmanu stvarnosti film predstavlja i politički čin te je nužno da je kao takav promišljen, argumentovan i da je stvoren uz odgovornost autora. Ovo bi bile neke od centralnih i umetnički najzahtevnijih komponenti kada govorimo o stvaranju filma. Kada je reč o onim praktičnim, produkcijskim, u našoj sredini se većina reditelja debitanata susreće sa brojnim problemima. Za potrebe ovog teksta ograničićemo se na autorske debitantske dugometražne filmove, koje definišemo kao kompleksniju kategoriju od mejnstrim ili komercijalnog filma (bez ikakvog pežorativnog određenja prema ovakvim ostvarenjima), jer, u prvom planu autorski film ne pretenduje na zaradu koliko komercijalni film, koji, na neki način, od zarade i zavisi. Stoga je finansiranje filmova koji su, pre svega, opredeljeni ka umetničkim odrednicama izuzetno komplikovano svuda u svetu, a naročito u Srbiji gde ni komercijalni film ne isplaćuje ono što je u njega uloženo. Zato ovaj uvod služi da postavimo jednu činjenicu za sve analizirane filmove – njihovo stvaranje bio je kreativni i produkcioni izazov, hrabro upuštanje i iskorak u umetnički, ali i finansijski kompleksnu formu dugometražnog filma. U fokusu ovog teksta je analiza tema, ali i stilova kojima su se autori koristili u svojim debitantskim ostvarenjima. Takođe ćemo se osvrnuti na to u kakvoj su korelaciji ova ostvarenja sa nasleđem domaće kinematografije koje je svima zajedničko, ali i kako su ovi filmovi postavljeni u odnosu na stvarnost podneblja u kojem su stvoreni.\n„Ljubav i drugi zločini“, debi Stefana Arsenijevića iz 2008. je snažna ljubavna priča prožeta životom u novobeogradskim blokovima i upečatljivim poetskim akcentima. Anica (Anica Dobra) je nezadovoljna svojim životom i traži način da pobegne iz inertnosti u kojoj živi. U ljubavnom odnosu je sa Milutinom (Feđa Stojanović), čovekom starijim od sebe i lokalnim kriminalcem-reketašem. Nekada je on predstavljao za nju sigurnost i određeni komfor, dok nije postala svesna da ne želi da provede život u nepomičnoj stvarnosti sa nekim koga ne voli. Ona želi da preuzme kontrolu i ima plan: ukrašće pare iz Milutinovog sefa i otputovati negde daleko. Stanislav (Vuk Kostić) koji radi za njenog muža je mlad, zaljubljen i nežan, i izgleda kao neko sa kim bi mogla da počne iz početka. Arsenijevićev svet je protkan almodovarovskim likovima, poput maestralne Milene Dravić u ulozi Stanislavove majke, koja nastupa u lokalnoj birtiji samo zahvaljujući tome što njen sin potplaćuje vlasnika. Autor donosi živopisnu i romantičnu melanholiju novobeogradskih stanovnika, kroz ispitivanje duboko emotivnih poriva unutar likova koji se kreću u upečatljivom kosmosu sivih višespratnica. U vizuelnom smislu reč je o uvođenju stilizovane poetike koja je za srpski film bila veoma sveža i neopterećena iskoracima koji su ranije pravljeni. U koloritu reditelj se služi jarko bojenim akcentima u kostimu i scenografiji, koji su u kontrastu sa sivilom mesta u kojem se radnja odvija. Uz specifičan tretman muzike nastaje poetska estetska slika prožeta dubokom melanholijom, dok muzičkim lajt motivom „Besame Mucho“ (pesmom koju Milena Dravić izvodi u birtiji) Arsenijević uspostavlja specifičan ritam kojim je prožeta i glumačka igra. „Ljubav i drugi zločini“ donose drugačiji rediteljski rukopis pogotovo kada je u pitanju rad sa glumcima, tretman koji zadire duboko u njihova emotivna stanja. Takav rukopis podseća na Francuski novi talas, ali i na Almodovarova ostvarenja odenuta sivilom Novog Beograda.\nNikola Ležaić sa filmom „Tilva Roš“ otvara potpuno novu stranicu u domaćem filmu. Ovaj hrabri debitantski film je smešten u Ležaićev rodni Bor, i u scenaristički slobodnom stilu, koji se oslanja na dokumentarni, govori o dvojici starijih tinejdžera Todi (Marko Todorović) i Stekiju (Stefan Đorđević) i njihovom sazrevanju. U coming-of-age priči, Ležaić se služi različitim filmskim formama, uzimajući za svoje glavne junake likove pomešane sa stvarnim ličnostima naturščika sa kojima radi. Naime, Toda i Steki su stvarni nadimci ovih ljudi, te je u filmu korišćen i njihov amaterski treš film u kojem se oni podvrgavaju različitim izazovima koji ih izlažu bolu. Zatičemo ih sa grupom prijatelja poslednjeg leta pre nego što će Steki otići da studira u Beogradu. Raskol među njima pravi i dolazak Dunje (Dunja Kovačević), drugarice iz detinjstva koja živi u Francuskoj. Obojica se u nju dečački zaljubljuju i njihov mangupski prijateljski trio je ugrožen. Reditelj daje uvid u egzistencijalnu situaciju u Boru, nudeći dva karaktera sa različitim perspektivama. Sindikat radnika rudnika štrajkuje dok Toda i Steki provode bezbrižne dane u distopijskom pejzažu industrijskog Bora. Kroz dokumentaristički slobodan stil, preko likova koji su marginalci i pripadnici specifične subkultre, problematizovano je stanje radničke klase u Srbiji. Reditelj uspeva da birajući specifične junake stvori film sa univerzalno prepoznatljivom temom. Najsnažniji utisak, ipak ostavlja rediteljev rad sa naturščicima koji svojim glumačkim izrazom stvaraju filmski jezik retko viđen u domaćem filmu.\nDebitantski film Andrijane Stojković, „The Box“ se svojom igrano-dokumentarnom-pseudokumentarnom formom izdvaja u ovom izboru. Nastao po romanu Slavoljuba Stankovića, radnjom smešten u Beograd 1992, film govori o životima četvorice momaka koji rade kao fizički radnici. Oni pakuju i iseljavaju diplomate, koji usled novouvedenih sankcija zemlji u kojoj su službovali, napuštaju Srbiju. Stojković se bavi hibridnom formom kombinujući kamerni, crno-beli igrani deo filma sa „talking-heads“ – delom u kojem govore diplomate, koje su na brzinu napuštali Beograd. S druge strane, Cvrle (Ivan Đorđević), Bili (Marko Janketić) i Vladan (Slobodan Negić) imaju svoje snove i planove za život u trenutku kada počinje krvavi građanski rat. Poput kutija u koje pakuju skupi nameštaj, oni moraju da prepakuju svoje snove u neke druge dimenzije. Cvrle je na izvestan način izdvojen kao protagonista i on je fokusiran na snimanje demo verzije nove pesme sa svojim bendom. Iz njihovih planova shvatamo da su oni deca koja se suočavaju sa „pakovanjem“ sopstvene infantilnosti. Snažna, pročišćena, stilizovana slika kojom se rediteljka služi, uvlači gledaoca u klaustrofobičnost trenutka u koji je radnja smeštena. Dokumentarni intervjui dodaju širi kontekst, ali i na zanimljiv način učestvuju u igranom narativu, što postiže na taj način da u igranom delu filma nikada ne vidimo diplomate za koje junaci rade (izuzev u neoštrini dekomponovanih kadrova i OFF-prostoru zvučne slike). Time su intervjuisani ljudi postali jedina vizuelna reprezentacija te strane narativa koju imamo. Stojković se ovde ne zaustavlja kada je reč o složenosti narativa već ide korak dalje: i junaci iz igranog dela filma će dobiti svoje intervjue u pseudo-dokumentarnim snimcima. Na taj način rediteljka sprovodi zanimljivu i efektnu ideju, čineći fiktivne biografije svojih likova još više uverljivim i podižući emotivni ulog koji gledalac oseća. Iako jasan kao rediteljski postupak, ovakav pristup ne gubi na svom značaju zahvaljujući nesakrivenosti režije. Rediteljka Andrijana Stojković donosi kroz ovaj formalno kompleksni film, priču o snovima „spakovanim u kutije i poslatim daleko“, osvrćući se na generaciju koja je stasavala u trenutku kada je zemlja umirala.\n„Klip“ Maje Miloš predstavlja smeli portret mlade devojke i njene potrage za ljubavlju. Jasna (Isidora Simijonović) je predstavnica nove generacije mladih koja je stasala u zemlji sa poljuljanim sistemom vrednosti, i koja je odgajana od roditelja koji su poraženi i poniženi životom. Tvrdoglava u svojoj nameri da Đole (Vukašin Jasnić), popularni dečko iz škole, bude njen, ona je spremna na sve. Uz oca (Jovo Maksić) koji je terminalno bolestan i majku (Sanja Mikitišin) koja se bori za preživljavanje porodice, Jasna je radije među svojim drugaricama iz škole. Seks je za Jasnu društvena inicijacija i pozicioniranje, ali i sredstvo da dođe do nečega što želi: pažnje i ljubavi. Rediteljka zaranja dublje u emotivnu svest istražujući kako se univerzalne ljudske želje i potrebe prevode u svetu u kojem je sve svedeno na provokaciju. Reč je o snažnom ženskom narativu u kojem uz upotrebu jakih, eksplicitnih scena seksa, rediteljka vraća kontrolu nad elementom seksa u ruke Jasni, na taj način štiteći film od pogrešne kontekstualizacije ovih scena. Ovo je jedan od ključnih i najvažnijih aspekata. Maja Miloš se u svom rediteljskom prvencu ne bavi generacijskom društvenom kritikom, već pokušajem da razume pojedinca. Rediteljka ispituje uzroke nedostatka roditeljstva, bavi se ispitivanjem potrebe za samopotvrđivanjem, te na kraju i potrebom za empatijom i ljubavlju. Iako je reč o portretnom pristupu filmu, „Klip“ nudi i širi generacijski presek. Maja Miloš se takođe odlučuje za izuzetno intiman pokret kamere, koja je glavnoj junakinji izuzetno blizu, te i za montažni ritam koji odgovara toku njene psihološke svesti. Ovakvim postupkom stvoren je svet junakinje koji posmatramo iz njene perspektive, iznutra i bez osuđivanja. Na taj način su njene želje i stremljenja razumljiviji, a naša empatija prema njoj veća.\nIz filma Klip.\nBajkoviti svet Mine Đukić u filmu sugestivnog naziva „Neposlušni“ jeste priča o sazrevanju, ali i o prirodi muško-ženskih odnosa. Leni (Hana Selimović) nakon saznanja da je u drugom stanju odlazi na besciljno proputovanje kroz Vojvodinu sa svojim drugom iz detinjstva, Lazarom (Mladen Sovilj). Đukić se vešto igra sa različitim formama narativa, zalazeći kroz pripovedačku pojavu Minje Subote u vrlo jaku stilizaciju. Vizuelna atmosfera, paleta i ritam koji podražavaju kvalitet sećanja stvaraju atmosferu u kojoj glavni likovi levitiraju između detinjstva i trenutka dešavanja glavnog toka radnje. Reč je o odnosu koji ne postoji među odraslima, već samo među decom. Glavna junakinja nespremna na odgovornosti koje nosi život odraslih, beži u svoju prošlost i detinjstvo. Njen beg je fizički i psihološki, te taj motiv jarko boji i stilizuje sliku ovog ostvarenja. Od svih filmova koji su analizirani u ovom eseju, „Neposlušni“ predstavljaju najradikalniju stilizaciju i u dramaturškom i u vizuelnom smislu. Svet koji Mina Đukić kreira je u potpunosti pandan karakteru njene protagonistkinje. Rediteljka uspeva da unutar takve postavke, načini filmski svet dovoljno širokim da se Leni u njemu kreće i odlučuje nezavisno. Tako ostaje utisak duboko razrađenog autorskog, filmskog i „neposlušnog“ sveta. Završnica filma donosi vrhunac iskoraka van realizma u formi tornada koji ruši sve pred sobom. Pa i tu, neukrotiva i nepredvidiva prirodna nepogoda je umnogome slična karakteru glavne junakinje. „Neposlušni“ u vizuelnom smislu nude uspostavljanje neočekivane estetike za ovo podneblje, koja se oslanja na uticaje američkog nezavisnog filma u prvoj deceniji 21. veka, a u narativnom smislu nudi zanimljiv iskorak u duboko intimnu analizu ženske prirode.\nPrizor iz filma Neposlušni Mine Đukić\nU rediteljskom debiju Nikola Ljuca bira stilske i narativne postulate žanrovskog filma kako bi progovorio o praznini koja vlada u višem sloju građanske klase u Beogradu. „Vlažnost“ je jedinstvena priča o Petru (Miloš Timotijević), beogradskom biznismenu na vrhuncu profesionalne karijere, a koji istovremeno živi u braku lišenom emocija, sa Minom koju tumači Tamara Krcunović. Nakon Mininog nestanka, reditelj se fokusira na Petra, služeći se formom trilera kako bi progovorio o otuđenju u kojem junaci filma obitavaju. Reč je o nedostatku komunikacije, zavisnosti od slike moći, i o strahu da tu sliku nešto ne naruši. Antiklimaks filma sledi kada se Mina bez ikakve pompe pojavi na porodičnoj slavi kod Petrovih roditelja. U sceni slave koja podseća na Vinterbergova ostvarenja, Ljuca nudi savršen grupni portret licemerja i patologije od kojeg pati srpsko građansko društvo. Odabirom miljea višeg sloja, reditelj nudi novo okruženje za srpski film. Ovim filmom bergmanovski razotkriva ispraznost života vođenih u stanovima iz modnih časopisa u društvu u kom ne postoji nikakav sistem vrednosti. U vizuelnom smislu reditelj pravi iskorak prema pročišćenoj estetici kojoj sam narativ, ali i stvarnost likova u njemu pripadaju. U linčovskim dužinama ponekad mističnih kadrova, pronicljiv rediteljski rukopis razotkriva primitivizam i hladnoću njegovih junaka i sloja kome pripadaju.\nTimotijevic i Krcunovic u Vlaznosti\n„Teret“ je možda najvažniji srpski film u poslednjih deset godina. Dugometražni debi Ognjena Glavonića tematski se direktno naslanja na njegov dokumentarni film „Dubina dva“ i govori o hladnjačama kojima su tela Albanaca sa Kosova prevožena do masovnih grobnica nadomak Beograda gde se vršilo tajno zakopavanje tokom 1999. godine. Vlada (Leon Lučev) je vozač kamiona koji dobija posao da preveze hladnjaču od Kosova do Beograda, zatvorenu katancem bez saznanja šta se u njoj nalazi. Na putu kroz Srbiju te 1999. godine, Vladu muče sumnje vezane za ono što prevozi i oseća težinu „tereta“ koje ne može da se oslobodi. Iako na prvi pogled distanciran od sopstvenog posla, Vladino stanje duha je ogledalo kroz koje se ocrtava stanje društva. Glavonić ne nudi iskupljenje u završnici filma, ali nudi nadu za osvešćenjem. Pre svega, „Teret“ je redak primer domaćeg filma koji zastupa kritički stav prema u propitivanju prošlosti i srpske politike devedesetih godina 20. veka, a naročito o konkretnim istorijskim događajima. Ovaj film se ne može posmatrati izvan političkog konteksta koji obrađuje, iako i bez tog konteksta on nudi snažnu autorsku viziju. Glavonić uspeva da učini nevidljivi zločin prisutnim u kadru kako kroz rad sa glumcem tako i kadriranjem. U filmu koji tretira stvarne događaje, fikcija je vrlo precizno postavljena, tako da omogućava istovremenu doslednost prema stvarnosti i umetničku doslednost. Bez obzira na to što je tok narativa zadat stvarnošću, konstruisan je lik koji u odnosu na svoje karakteristike postupa dosledno, ne izneveravajući autorsku i umetničku istinu. Spolja gledano, u strukturi road-movie filma, „Teret“ je složena struktura u kojoj glavni junak, delom nesvesni i nemi saučesnik u strahotnom zločinu prelazi put povratka sopstvenom moralu u vremenu bez vrlina.\nPrizor iz filma Teret.\nMarko Đorđević donosi film „Moj jutarnji smeh“. Priča o Dejanu (Filip Đurić), tridesetogodišnjem nastavniku istorije koji živi sa majkom (Jasna Đuričić) i koji nikada nije imao seksualni odnos, obojena je specifičnim autorskim humorom Đorđevića. „Moj jutarnji smeh“ je, međutim, pre svega otkriće novog jezika komedije u srpskom autorskom filmu. Đorđevićev rukopis je tematski dubok i melanholičan, ali njegov stil je komički i taj spoj stvara višeslojnu strukturu koja tačno oslikava odnos prema životu na ovom podneblju. Reditelj vešto koristi humor da bi govorio o inače vrlo mračnoj stvarnosti života cele generacije koju obeležava pasivnost i nesamostalnost. Koristeći se uspešno stilskom figurom unutar filmskog narativa Đorđević kroz hiperboličnu premisu Dejanove nevinosti govori o problemima dubljeg spektra. Na ovaj način autor štiti film od patosa ili patetike, jer on ne sažaljeva svoje likove, već ih sagledava kroz komičku prizmu, ali sa empatijom izbegnuvši prizvuk podsmešljivog tona. Na kraju, Đorđevićev glavni lik, bira da promeni svoj narativ, i prelazi veliki put od potpuno paralisanog lika, mentalno zarobljenog u poziciji deteta do nekoga ko vodi borbu za promenu u svom životu, te tako postaje aktivan glavni junak. Iako je ovakva aktivacija srodna žanru komedije, ovde je uspešno realistički sprovedena, nudeći osveženje u polju već ustaljenih dramaturških obrazaca domaćeg autorskog filma koji se najčešće opredeljuju za stanja ili nepromenjenost u svojim završecima. „Moj jutarnji smeh“ je slobodna, kaurismakijevska etida o generaciji koja nije odrasla, zarobljena u patološkim obrascima koji su bliski tradicionalističkom društvu i nedostatku prave perspektive u životu.\nUzimajući u obzir filmove koji nose jak autorski pečat i predstavljaju značajna dela na polju filma u Srbiji, dobija se složen mozaik o svesti nekoliko generacija domaćih autora, ali i o društvenom stanju ove zemlje. U domenu vizuelnog, ovim filmovima je zajednička smelost da se razlikuju od srpskih filmova iz prethodnog perioda. Oni nude bogate autorske svetove čije estetike se međusobno drastično razlikuju, a takođe je i reč o pričama koje duboko variraju od najviših do najnižih slojeva društva, od ratnih zločina do komičkog pogleda na stvarnost, od žanrovskih određenja do hibridnih i slobodnih formi. Nit koja ih povezuje je šire stanje duha u koje ovi autori daju uvid. Bez obzira da li je reč o mladima iz Beograda 1992. godine ili onima iz Bora 2015, u oba slučaja oni su u pobuni protiv pritiska stvarnosti, što je i slučaj i sa odbeglom ženom više klase iz centra glavnog grada, kao i sa ženom sitnog kriminalca iz novobeogradskih blokova. I smela tinejdžerka sa periferije traži ljubav, koliko i tridesetogodišnjak iz malog grada traži svoj idenitet. Dakle bez obzira na sve razlike, klasne, vremenske, rodne, svi junaci od nečega beže ili se nečemu suprostavljaju. Takođe, reč je o stvarnosti koja je razorena bolnim i prljavim nasleđem ratova i razočaranjima koja su usledila. Tako dolazimo do kompleksne slike pojedinca koji je svestan problema koji ga okružuju, pojedinca koji pokušava da promeni svoje mesto u njoj. Neki u tome uspevaju, neki ne, ali je ipak reč o osvešćivanju intimističkih delova koji su neraskidivo vezani za kolektivno nasleđe.\nUpravo se u ovakvim tematskim okvirima okušavaju reditelji u Srbiji u debitantskim filmovima i to nudi optimističku sliku. Dolazimo do zaključka da su ovi filmski autori, kao i većina njihovih junaka, osvešćeni ili na putu osvešćivanja. Njihovi debitantski filmovi govore o bespuću, ali ne bez nade, čak i kada ne nude iskupljenje. Ova domaća filmska ostvaranja mladih reditelja i rediteljki nude sučeljavanje sa problemima, na taj način pokrećući dijalog o tabu temama i pokrećući gledaoce u pravcu onog najvažnijeg u umetnosti: katarze. Upravo je to ono što autorski film nudi gledaocu − ohrabrenje da se oglasi neizgovoreno, da se osveste problemi i društvene boljke i na kraju da se dogodi oslobođenje kroz katarzu.\nKatarina Koljević je diplomirala filmsku i televizijsku režiju na Fakultetu dramskih umetnosti. Režirala je i napisala nekoliko kratkih filmova koji su bili prikazivani na značajnim filmskim festivalima u regionu i Evropi. Bila je deo Sarajevo Talent Campusa 2020. godine. Režirala je i adaptirala nekoliko radio drama za Drugi program Radio Beograda. Radi kao asistent režije i reditelj kastinga u Beogradu.\nPUN KRUG KAPITALIZMA\nDUŠA NA ČETIRI NOGE


Popust na tehničko održavanje web stranice - HM-PROMOTION\nTehničko održavanje stranice, Akcijska ponuda\nSvim novim korisnicima poklanjamo 4 mjeseca gratis za razdoblje od godinu dana tehničkog održavanja stranice\nAkcijska ponuda, Tehničko održavanje stranice\tpopust za nove korisnike, tehničko održavanje stranice\t0 Komentara\nU zadnjih nekoliko godina sve je više hakiranih stranica koje nemaju tehničko održavanje, a znamo da je nakon izrade web stranice bitno povremeno tehničko održavanje stranice u produkcijskoj fazi!\nTehničko održavanje web stranice uz administraciju sadržaja uključuje i nadogradnju sustava za upravljanje sadržajem, predloška i svih dodataka na aktualnu verziju kako bi eliminirali eventualne sigurnosne propuste iz prethodnih verzija, firewall, backup i ostale usluge.\nTehničkoodržavanje web stranice\nTehničko održavanje web stranica i trgovina\nBez obzira koji sustav za upravljanje sadržajem koristite, npr. WordPress, Joomla, Drupal, Magento, potrebno je redovito raditi nadogradnju CMS-a, predloška i svih dodataka na najnoviju verziju kako bi stranice ostale tehnički ispravne i sigurne od sve češćih hakerskih napada koji pronalaze i najmanji propust.\nSvim korisnicima koji unaprijed uplate tehničko održavanje web stranice za razdoblje od godinu dana, dobit ćete 2 mjeseca gratis bez obzira na odabrani paket.\nDodatan popust na tehničko održavanje web stranice\nSvim novim korisnicima koji unaprijed uplate tehničko održavanje web stranice za razdoblje od godinu dana, odobrit ćemo dodatnih 20% popusta bez obzira na paket.\nPopust na tehničko održavanje web stranice na primjeru ADVANCED paketa\nCijena ADVANCED paketa za tehničko održavanje je 400,00 kn / mj, za nove korisnike tehničkog održavanja koji unaprijed plate tehničko održavanje stranice za razdoblje od godinu dana, cijena nije 4.000,00 kn (2mj. GRATIS), već je 3.200,00 kn odnosno imate 4mj. GRATIS!


vjeciti derbi u humskoj | Sport | Fudbal\nZAGRLJAJ VUČELIĆA I TERZIĆA, TU JE I BJEKOVIĆ: Slike iz Humske - pozdravili se Stanoje i Deki, pa čelnici klubova (FOTO) 0 Podijeli Podijeli na facebook Podijeli na twitter Podijeli na viber Pošalji na mail\n19.09.2021. / 18:51\nPogledajte kako je na stadionu Partizana u toku derbija.\n"Vječiti" derbi počeo je velikom borbom na terenu, a prije svega toga i minuta ćutanja cio stadion vidio je sportske pozdrave predstavnika dva kluba.\nNajprije su se kraj terena zagrlili treneri "vječitih" Aleksandar Stanojević i Dejan Stanković, a za to vrijeme su u centralnoj loži viđeni i srdačni pozdravi čelnika dva kluba.\nPredsjednik Partizana Milorad Vučelić kraj direktora Miloša Vazure dočekao je goste sa "Marakane", predsjednika crveno-bijelih Svetozara Mijailovića, generalnog direktora Zvezdana Terzića, sportskog direktora Mitra Mrkelu.\nU loži je bio i prvi čovjek Fudbalskog saveza Srbije Nenad Bjeković.\nPogledajte slike iz Humske.


CILAP | Sastanak radne grupe za implemetaciju pilot projekta „Masovna procjena vrijednosti nepokretnosti“ Republike Srpske\nSastanak radne grupe za implemetaciju pilot projekta „Masovna procjena vrijednosti nepokretnosti“ Republike Srpske\nCILAP | 12.12.2019.\nDana 12.12.2019. godine održan je radni sastanak u sjedištu Republičke uprave za geodetske i imovinsko/pravne poslove (RUGIPP), sastanku su prisustvovali predstavnici RUGIPP-a, Ministarstava finansija, Poreske uprave, Zavoda za statistiku Republike Srpske te Uprave Grada Banja Luka.\nOdržani sastanak predstavlja nastavak međuinstitucionalne saradnje na pilot projektu „Masovna procjena vrijednosti nepokretnosti“ Republike Srpske. Ovom sastanku prethodila je studijska posjeta Geodetskoj upravi Republike Slovenije gdje su gore pomenute institucije uzele aktivno učešće.\nSvrha sastanka je planiranje daljih aktivnosti i uloga pojedinačnih institucija u Projektu. Kao prvi korak dogovoreno je da se uradi popis svih nepokretnosti u izabranom pilot području. Svaka od institucija u okviru svoje nadležnosti treba da pripremi set podataka koji je neophodan za dalju implementaciju Projekta.\nKljučne reči: međunarodna saradnja zemljišna administracija procena vrednosti nekretnina


SKANDAL: Lik Milorada Dodika poistovjećen sa svecima Srpske pravoslavne crkve?! :: Semberija INFO ::\nSkandal u Rogatici, na skupu podrške srpskom narodu u Crnoj Gori, zbog isticanja zastave s likom Milorada Dodika na postavljenom bilbordu koji najavljuje dolazak velikog pravoslavnog praznika - rođenja Isusa Hrista - Božića.\nSinoć održani moleban u crkvenoj porti Svet Trojice u Rogatici zloupotrijebljen je u političke svrhe i bacio sjenu na iskrene namjere podrške srpskom narodu u Crnoj Gori da sačuvaju opstanak Srpske pravoslavne crkve.\nOdmah u blizini crkve, u porti, na svečani bilbord, koji je postavljen u slavu i čast predstojećeg velikog pravoslavnog praznika Hristovog rođenja - Božića neko je zakačio zastavu na kojoj je lik Milorada Dodika.\nNa bilbordu na čijim stranama su okačene zastave Republike Srpske i Rusije s likovima Milorada Dodika i Vladimira Putina uz crkvenu sliku rođenja Hrista ispisan je i tradicionalni pozdrav: HRISTOS SE RODI - VAISTINU SE HRISTOS RODI!


Bašić: Oslobađajuća presuda ili novo suđenje - Detektor\n18. Aprila 2018.12:37\nAdvokatica Binasa Abaspahić je izjavila žalbu na osuđujući dio presude, zatraživši od Apelacionog vijeća da osuđujući dio presude preinači u oslobađajući ili da ukine taj dio presude i održi novo suđenje, dok se Tužilaštvo BiH u odnosu na oslobađajući dio presude žalilo zbog pogrešno i nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja, povreda Zakona o krivičnom postupku (ZKP) te izrečene sankcije.\nTužilaštvo BiH je predložilo da se ukine oslobađajući dio presude i održi novo suđenje, kao i da se osuđujući dio prvostepene presude potvrdi.\nU decembru 2017., Sud BiH je Bašić, bivšu pripadnicu Hrvatskog vijeća obrane (HVO), osudio za ratni zločin protiv civila i ratnih zarobljenika počinjen 1992. godine.\nBašić je proglašena krivom da je u periodu od 26. aprila do maja 1992. u prostorijama Doma Jugoslavenske narodne armije (JNA) i na području sela Polje u općini Derventa, sama i s drugim vojnicima, učestvovala u ubistvu, mučenju i nečovječnom postupanju prema civilima srpske nacionalnosti.\nPrema presudi, Bašić je proglašena krivom da je 2. maja 1992. godine u selu Polje nanosila snažnu fizičku i psihičku bol Bori i Petru Markoviću, dok je oslobođena optužbi za maltretiranje Milovana Adžića, Zdravka Vidovića i Sretena Jovanovića.\nPrema Odbrani, prvostepena presuda je nerazumljiva, proturječna sama sebi, te se “sve zasniva na pretpostavkama bez konkretnih dokaza”.\nAbaspahić je istakla da niko od svjedoka nije naveo da je Bašić bila pripadnica 305. brigade Hrvatske vojske (HV), kao i da svjedoci nisu na identičan način opisivali njen izgled.\nOdbrana je ukazala da su neki svjedoci potvrdili da je bilo više ženskih osoba, te da je došlo do pogrešne identifikacije, što Vijeće nije uzelo u razmatranje. Također je ukazano da prepoznavanje putem fotografija nije urađeno u skladu sa zakonom.\nAbaspahić je pojasnila da ju je Perković kontaktirao kada su bile zakazane završne riječi u prvostepenom postupku i rekao da ima dokaz da neki oštećeni nisu bili civili, nego ratni zarobljenici. Ona je istakla da nije znala ko je ta osoba, ali da je dokaze dobila u januaru ove godine.\nAdvokatica je predložila da Sud zatraži dokaze o pripadnosti oštećenih oružanim snagama, s obzirom da Odbrana nije u mogućnosti to dobiti.\n“Većina toga što je navedeno – ja ne znam da se to uopće desilo jer nisam bila tu, a prije toga sam bila i silovana”, kazala je optužena Bašić.


Predsednik Rusije Vladimir Putin uručuje danas u Kremlju državne nagrade za dostignuća u umetnosti, nauci i tehnologiji.\nKao što je rekao je Putin, uručivanje nagrada je uvek poseban događaj, jer su laureati neobični, izvanredni ljudi, čija dostignuća su donela veliku korist Rusiji.\nUručujući nagrade, ruski predsednik je citirao cara Petra Velikog: „Ograđujući otadžbinu od neprijatelja bezbednošću, potrebno je da se slava države pronađe kroz umetnost i nauku“. „Naši današnji laureati uspeli su da u potpunosti realizuju svoj dar, sposobnosti, talente i potvrde visoku misiju u službi naroda“, rekao je Putin.\nPredsednik Rusije rekao je da su Rusija „i naš narod preživeli ne samo nagli prodor ka novom, bez čega je nemoguć razvoj, već i izuzetno opasno i nemirno vreme slabljenja državnosti i osetljivosti društvenih temelja“.\nU svom govoru na prijemu u Kremlju u čast Dana Rusije, predsednik je istakao da su „sve ove teškoće prevaziđene“. „Iz godine u godinu uporedo sa razvojem demokratskih institucija podizao se nivo otvorenosti društva i dolazilo saznanje o značaju sopstvenih korena i tradicije, razumevanje da je neophodno da se ide napred samo kao jaka autonomna i nezavisna država“, rekao je šef države.\nOn je istakao da se „snaga države obezbeđuje političkom stabilnošću, jedinstvom ciljeva i konsolidacijom društva“. „Svi zajedno smo uspeli da sačuvamo i obezbedimo suverenitet svoje zemlje, jedinstvenu raznolikost naroda Rusije i sprečimo devalvaciju i zanemarivanje principa građanskog patriotizma“.\nOn je istakao da je Rusija uspela jasno da definiše nacionalni interes. „Naučili smo da čvrsto da stojimo oslanjajući se, između ostalog, na istorijskom iskustvu“, naglasio je Putin.\nNa Puškinovom trgu organizovan je festival „Multietnička Rusija“. Otvoren je specijalan gradić sa šatorima „Zemlja crtanih filmova“ (crtani filmovi o različitim narodima i gradovima), interaktivna „Država zanata“ (kovačnica sa čekićem i nakovnjem) i lutkarska radionica „Zemlja lutaka“.


Borac: Kazna za Vojvodića - nemamo ljude u Savezu! | MONDOBA\nVico Zeljkovic o kazni za Darka Vojvodica i PFS Banjaluka FS RS FS BiH\nBorac: Kazna za Vojvodića - nemamo ljude u Savezu! 0 Podijeli Podijeli na facebook Podijeli na twitter Podijeli na viber Pošalji na mail\n16.04.2018. / 14:52\nAutori mondo.ba Zoran Pajčin 16.04.2018. / 14:52\nVico Zeljković je za naš portal saopštio da je trener Darko Vojvodić kažnjen zbog izjave poslije meča sa Slobodom, ali i otkrio strategiju kojom bi se popravio poljuljani status kluba u bh.fudbalu.\nDarko Vojvodić je nakon poraza od Slobode osuo "drvlje i kamenje" po "polupismenom frajeru", ali i po svom klubu koji je, prema njegovim riječima, igrače u Tuzlu poslao "kao ovce, bez bilo kakve zaštite".\nIgrači i stručni štab su juče imali slobodan dan, da bi danas prije treninga održan sastanak sa rukovodstvom kluba.\nPotpredsjednik Borca Vico Zeljković je za naš portal saopštio da je klub donio određene stavove povodom nastavka takmičenja, ali i kaznio Darka Vojvodića zbog izjave koju je dao za medije poslije utakmice sa Slobodom.\n"Sa trenerom nema nikakvih problema, mi ćemo prema klupskom pravilniku koji predviđa ove situacije naknadno odrediti novčanu kaznu i on je sa tim saglasan. Tako da nastavljamo po planu koji smo napravili kada je dolazio u klub. Pričali smo o tome pet minuta, on je rekao svoj stav o svemu i mi se okrećemo bitnijoj stvari, a to je nastavak prvenstva i opstanak u ligi", rekao je na početku razgovora za MONDO potpredsjednik Borca Vico Zeljković.\nU Borcu se razgovaralo o predstojećim utakmicama i novonastaloj situaciji, odnosno da se ne dođe u situaciju da opstanak u ligi bude ugrožen.\n"Vidimo da se Čelik diže, dobro su se organizovali na svim 'nivoima', dok je Sloboda iz Tuzle ozbiljan klub koji dogodine slavi 100 godina postojanja. Želimo da budemo oprezni i na vrijeme izvažemo sve situacije. Napravili smo detaljne planove i 'A', 'B' 'C' varijante za slučaj da nam ne krene po planu, odnosno da nam bude ugrožen opstanak".\nZeljković se potom osvrnuo na položaj Borca u Područnom savezu Banjaluka, Fudbalskom savezu Republike Srpske i Fudbalskom savezu BiH.\nIgračima je poručeno da u Zenici trebaju dati sve od sebe, ali i izbjeći "preveliku želju" zbog kartona propustiti najvažnije utakmice protiv Mladosti i Viteza.\n"Ako izgubimo u Zenici razlika će biti četiri boda. Ako se gleda dugoročnije, mi pobjedama kod kuće protiv Mladosti, koja nema imperativa, i u gostima kod Viteza, koji je već ispao, osiguravamo opstanak", zaključio je Vico Zeljković.\nRaspored Borca u posljednjih pet kola Lige za opstanak: Čelik (g), Mladost, Vitez (g), GOŠK (g), Sloboda.\nTrenutno stanje na tabeli: Mladost 36, Borac 31, Sloboda 30, GOŠK 30, Čelik 24, Vitez 9.\nFK Borac Premijer liga BiH Darko Vojvodić


Svaki građanin EU godišnje prosječno baci 8,9 kg električnog otpada - Indikator.ba\nSvaki građanin EU godišnje prosječno baci 8,9 kg električnog otpada\n26.3.2019 10:18 | Indikator.ba\nSvaki građanin Evropske unije bacio je u otpad gotovo 8,9 kilograma starih električnih aparata u 2016. godini.\nPrema podacima Eurostata od utorka, neslavni vođa je Švedska sa 16,5 kilograma. Na pozitivnom dnu bila je Rumunija, gdje je registrovano samo 1,6 kilograma elektronskog otpada po stanovniku.\nKućanski aparati činili su više od polovine ukupnog elektronskog otpada u Evropskoj uniji ili 55,6 posto. Slijede IT i telekomunikaciona oprema sa 14,8%, audio oprema i fotonaponski moduli sa 13,5%, dok na male kućne aparate otpada 9,0%, a na rasvjetu, igračke i sport 7,2%.\nNakon Švedske najviše elektronskog otpada bilježe Velika Britanija (14,8 kilograma), Danska (12,4 kilograma), Belgija (11,3 kilograma), Finska (11,0 kilograma), Francuska i Irska (10,8 kilograma), Luksemburg (10, 6 kg), Austrija (9,8 kg), Njemačka (9,5 kg), Hrvatska (9,3 kg) i Nizozemska (9,1 kg).\nIspod prosjeka EU su Češka Republika (8,7 kilograma), Bugarska (8,6 kilograma), Portugal (6,8 kilograma), Poljska (6,1 kilograma), Mađarska (6,0 kilograma), Slovenija (5,8 kg), Italija (5,7 kg), Španija (5,4 kg), Slovačka (5,2 kg), Grčka (5,0 kg), Litvanija (4,5 kg), Malta (3,9 kg) ), Kipar (3,5 kg), Letonija (2,5 kg) i Rumunija (1,6 kg).


Moto-zeka još jednom nacrtao osmehe - Dnevni list Danas\nMotociklisti ponovo u humanitarnoj akciji\nMoto-zeka još jednom nacrtao osmehe\nŠtićenike Doma za decu i omladinu ometenu u razvoju u Veterniku povodom velikog hrišćanskog praznika ovog vikenda posetio je jedan neobičan uskršnji zec – Moto-zeka.\n0Piše: G.N. 12. aprila 2015. 18.28\n– Udruženje motorista „Apostoli“ iz Novog Sada i ove godine poslovično je organizovalo uskršnju akciju, u okviru koje su članovi udruženja, zajedno sa prijateljima i članovima brojnih drugih moto-klubova u Novom Sadu i okolini posetili Dom u Veterniku, družili se sa štićenicima te ustanove i podelili im slatkiše i farbana jaja.\nAkcija je, pored prazničnog druženja, imala i humanitarni karakter.\n– Ove godine, uz nesebičnu pomoć sponzora, preduzeća „Jugokomercija“ u Veterniku, motociklisti su donirali rampu za osobe sa invaliditetom, koja je montirana na kombi Doma za decu i omladinu ometenu u razvoju – istakla je PR menadžerka Udruženja „Apostoli“ Sandra Šteli i dodala da je reč o već tradicionalnom susretu sa decom i omladinom u veterničkoj ustanovi, „što je prilika da, kao i uvek, damo sve od sebe da im makar malo ulepšamo svakodnevicu“.\nAkciju su i ove godine podržali članovi mnogih moto-klubova iz Novog Sada, Rumenke i Srbobrana. Uskršnji moto-karavan je brojao oko 70 motora, tako da su motociklisti još jednom pokazali da imaju veliko srce.


ДЈЕЦУ ВАМ НЕЋЕМО ОПРОСТИТИ: Дан кад је НАТО убио Милицу Ракић | Јадовно 1941. – КУЛТУРА СЈЕЋАЊА\nNa današnji dan prije 17 godina tokom NATO agresije na SRJ ubijena je trogodišnja Milica Rakić iz Batajnice.\nTragedija se dogodila nakon što su geleri od rasprskavajuće bombe uletjeli u kupatilo i pogodili djevojčicu dok je sjedela na noši.\nStambena zgrada u kojoj stanuju Rakići nalazi se u Ulici Dimitrija Lazarevića 8, na šest kilometara od vojnog aerodroma u Batajnici.\nMilica Rakić je postala jedan od simbol srpskog stradanja 1999. godine, a njene slike i priča o njenoj sudbini brzo su obišli svijet.\nPokret za Srbiju i pokret RS-Čast otadžbine organizovaće danas pomen maloj Milici Rakić, kraj spomen-česme na dečijom igralištu koje je njoj posvećeno, uz istovremeni protest protiv njenih i ubica mnoge druge djece i pripadnika našeg naroda – protest protiv zločinačkog NATO pakta!\nTakođe, biće organizovana i manifestaciju pod geslom „ZA Srbiju bez NATO-a, jer zločini još traju“.\n„Pokažimo da poštujući naše žrtve nijesmo zaboravili šta su nam radili agresori, da kažemo da nas neće natjerati da u ”Partnerstvu za mir budemo sa partnerima za rat”, i da im poručimo da nam neće promijeniti svijest da NATO ubice zovemo prijateljima!\nDajući pomen maloj Milici odajemo počast i svim stradalim srpskim žrtvama.\nPokažimo pravu slobodarsku i ponosnu Srbiju koja neće nikada zaboraviti ko su joj neprijatelji, a ko su prijatelji, i koja zna ko su izdajnici i saradnici okupatora, a ko časni borci za srpski narod i otadžbinu“, naveli su organizatori.


Blues-Rock Music Night… Loup-Garou, Mister Hajd i Badhead 20 oktobra u Jazz Baru | Headliner\nHome»Muzika»Blues-Rock Music Night… Loup-Garou, Mister Hajd i Badhead 20 oktobra u Jazz Baru\nHeadliner.rs / 15/10/2018 /\t0\t/\t812\nU subotu 20. oktobra u beogradskom Jazz Baru nastupiće bendovi Loup-Garou, Mister Hajd i Badhead. Svirka počinje u 22:00 časa, a cena ulaznice iznosi 250 dinara.\nLoup-Garou je beogradski sastav koji gaji tradiciju sirovog i prljavog južnjačkog bluza. Od bendova na domaćoj sceni prvenstveno ih razlikuje specifičan vokal, savremeno sviranje usne harmonike i naglasak na autorskom bluzu.\nSlajd gitara dodaje na autentičnosti, dok se ritam sekcija bazira na masnim gruvovima. Inspirisani swamp blues-om, cajun kulturom i alternativnim pod-žanrovima bluza, domaćoj publici predstavljaju drugačiji i moderniji osvrt na bluz.\nLoup-Garou su: Vladan Petrović “Dirty Vlad” (vokal, ritam gitara), Ivan Jovanović “Kobaja” (harmonika, perkusije), Vladimir Nedić (slajd gitara, bek vokali), Milutin Kažić (bas gitara) i Stefan Marković (bubnjevi).\nMister Hajd/ Photo: Promo\nPetrovački bend Mister hajd nastao je u julu 2017. godine, a prvi nastup, u okviru manifestacije Rokerijada u bašti KPC Petrovac na Mlavi, bend je imao u septembru iste godine.\nPrvi zapažen uspeh bend beleži u decembru 2017. godine ulaskom u finale BARF festivala i nastupom na finalnoj večeri u Domu omladine Beograda.\nU januaru 2018. Mister Hajd snima prvi demo singl “Teške misli”, a u martu i drugi “Povedi me” koji je dobio i prateći spot.\nVintidž “sirovi” gitarski rifovi Mister Hajda svrstavaju u domen “tvrdog” roka, ali način na koji ospoljava i prenosi poruku, bendu daju drugačiji prizvuk.\nMister Hajd su: Aleksandar Filipović (vokal, gitara), Nenad Nikolić (bas) i Petar Petrović (bubnjevi).\nBadhead/ Photo: Facebook/ Band Badhead\nBadhead je hard rok/alternativni bluz bend osnovan 2012. godine u Beogradu, a članovi su muzičari sa dugim iskustvom na srpskoj muzičkoj sceni (Dža ili bu, Sensitive Noise, Guardians, Woodpeckers).\nBend redovno nastupa po klubovima i festivalima širom Srbije i regiona, pobednik je nekoliko demo festivala, a prvi put je medijsku pažnju privukao spotom za pesmu “Shout!” koji je emitovan na MTV Adria.\nAktuelni debi album pod nazivom “Shaker” Badhead je objavio krajem maja 2018. godine i na njemu se nalazi 13 numera.\nStilski, bend izvodi hevi bluz, sa uplivom drugih sličnih žanrova (fank, grundge, stoner), a tekstovi su na engleskom.\nEkipu benda čine: Igor Maltarić (vokal i gitara), Vladan Vasiljević (solo gitara), Vladimir Markoš (bas) i Dejan Đurić (bubnjevi).\nTags:BadheadJazz BarLoup-GarouMister Hajd\nKIDAJU, PA NE PRESTAJU... Legendarni Uriah Heep 5. februara u beogradskom Sava centru


Proglasili učenike generacije, a ni prošlogodišnjim nisu uplatili stipendije - Klix.ba\nBiH Proglasili učenike generacije, a ni prošlogodišnjim nisu uplatili stipendije\nVlada TK učenik generacije\nU organizaciji Prosvjetno-pedagoškog zavoda Tuzlanskog kantona danas je u BKC-u održana promocija učenika generacije osnovnih i srednjih škola na području Tuzlanskog kantona u školskoj 2013/2014. godini.\nMinistarstvo obrazovanja, nauke, kulture i sporta u Vladi TK osiguralo je prigodne poklone, knjige, i obećalo kako će učenicima generacije biti uplaćene jednokratne stipendije u iznosu od 100 KM. Međutim, poražavajuća je činjenica što ni prošlogodišnji učenici generacije još uvijek nisu dobili obećane jednokratne stipendije.\n"Nisu bez naknade ostali samo najbolji učenici, ima i drugih kategorija. Moramo u obzir uzeti okolnosti u kojim živimo. Ja sam došao sa Kolegija Vlade TK na kojem razgovaramo o problemima radnika Aide, a ovdje nagrađujemo učenike koji su budućnost ove zemlje. Nadam se da će oni uskoro dobiti obećane stipendije", kazao je Mirsad Kunić, resorni ministar u Vladi TK.\nZa jednokratne stipendije neophodno je izdvojiti 12.000 KM, a Vlada TK, sudeći prema izjavi ministra Kunića, trenutno ne raspolaže tim, prema mišljenju mnogih, mizernim iznosom kako bi nagradila učenike generacije.\nUčenici generacije su to stoički podnijeli, nisu dozvolili da im govori zvaničnika pokvare za njih itekako važan i značajan dan. Pred njima su novi izazovi i odluke. Najbolji učenici osnovnih škola već su odabrali srednje škole, dok su učenici srednjih škola odabrali fakultete.\n"Želim vam da se nastavite usavršavati i da koračate stazama uspjeha", poručio je "najboljim među najboljima" Nikola Čiča, direktor PPZ TK.


Dan otvorenih vrata ambasada Italije: Evropski put pripada mladima\nVi ste ovde:Početna»Vesti»Dan otvorenih vrata ambasada Italije: Evropski put pripada mladima\nU Danu otvorenih vrata ambasade Italije u Beogradu, studenti nekoliko beogradskih fakulteta imali su priliku da se upoznaju sa aktivnostima Regionalne kancelarije za saradnju mladih (RYCO), koja je osnovana sa ciljem povezivanja i razmena mladih zemalja Zapadnog Balkana.\nItalijanski ambasador Ðuzepe Manco istakao je da evropski put Srbije i Balkana, pripada mladima.\nKako je rekao, zbog toga, Italija kao zemlja koja predsedava Samitom Berlinskog procesa u Trstu želi da u okviru njega forum posveti mladima.\n“Vi iznosite svoje ideje, kad govorimo o evropskom putu Srbije i Balkana, to je nešto što pripada vama, političko rukovodstvo donosi strateške odluke, a vi ste vlasnici i nosioci tog procesa, zbog čega želimo da budete uključeni”, rekao je Manco.\nRegionalna kancelarija za saradnju mladih nastala je u okviru političkog procesa- Berlinskog procesa, rekao je njen generalni sekretar Ðuro Blanuša za podršku zemljama na putu evropskih integracija i u tome RYCO, osnovana pre godinu dana u Parizu, sedište će joj biti u Tirani, uz lokalne kancelarije u šest zemalja regiona, predstavlja najvidljiviji rezultat procesa.\nBlanuša je u razgovoru sa studentima Fakulteta političkih nauka, Filološkog, Pravnog Ekonomskog i Fakulteta FEFA predočio je da je to omladinska fondacija čija je ključna aktivnost omladinska razmena.\nBudžet je 1,5 miliona evra od čega će 1,2 miliona biti usmereno kroz grantove za NVO, škole i univerzitete, kao i neformalne grupe mladih i njihovim kancelarijama za aktivnosti saradnje i pomirenja u regionu, rekao je Blanuša.\nPoenta je da se omogući mladima da uvide koliko puno sličnosti imaju sa kolegama s one strane granica, kolike su jezičke i kulturološke sličnosti, a s druge strane, da razlike nisu nešto što razdvaja, što je ključno da se 20 godina posle ratova, otvori nova stranica, istakao je Blanuša, i naveo primer “prepoznavanja” diploma ili ukidanja viza.\nKancelarija RYCO će biti otvorena u Beogradu početkom jula, preko puta Pravnog fakulteta, a prvi konkusri će biti raspisani na jesen.\nRYCO će biti predstavljena na Samitu šefova država i vlada u Trstu 12. jula, a Univerzitet u Trstu će ugostiti Forum mladih Zapadnog Balkana.\nManifestaciju otvorenih vrata 4. put su oprganozovali Ambasada Italije i Italijanski institut za kulturu u saradnji sa Delgacijom EU i EU info centrom.