Archives for joulukuu 2013 | On the go | Heidi Tainio - Page 14\nArvonnan Voittaja & TRX Core Treeniä\nViikonloppu vierähti nopeasti Vierumäellä TRX-koulutuksessa. Tehokasta treeniä, mutta harmillisesti flunssa iski juuri ennen viikonloppua, eikä sunnuntaina lähtenyt enää ääntä juuri ollenkaan. No, ei se mitään, paljon taas uutta tarttui mukaan ja TRX naruja tulen varmasti käyttämään paljon niin omissa kuin asiakkaidenkin treeneissä. Näillä saa tehtyä todella monipuolisen kokovartalotreenin oman kehonpainolla. TRX naruja on helppo käyttää niin kotona kuin ulkonakin, ja helppo ottaa myös vaikka matkalle mukaan! Paljon kuva-ja videomateriaalia viikonlopulta, eli postauksia varmasti tulossa myös jatkossa. Kiitokset vielä Hannalle mukavasta seurasta ja videosta 🙂\nTässä jatkoa tehokkaille keskivartalotreeneille, jotka aikaisemmassa postauksessa tein kahvakuulalla. (tästä pääset vielä kuulatreeniin). Nyt siis apuna TRX narut.\nMuista pitää keskivartalon lihakset koko liikkeen ajan aktivoituina ja lantio suorassa ettei alaselkä lähde notkolle. Huomaa olkapää/rannelinja; ranteet ovat suoraan olkapäiden alla, kyynärpäissä pieni jousto (varo yliojentumista). Liikkeet kehittävät keskivartalon ja käsien lisäksi myös hapenottokykyä, sillä samalla kun tempo ja toistot lisääntyvät, myös syke nousee.\nJa Goody-Bag arvonnan voittaja on laurah!\nlaurah 13. marraskuuta 2013 9.52\nAamupala on päivän ihanin ateria. <3 Minäkin syön vähän vaihdellen milloin mitäkin herkkua. Erilaisia tuorepuuroja, muita puuroja duunattuna vähän kaikella mahdollisella, smoothieita, munakasta. Joskus viikonloppuisin ruisleipää lisukkeineen. Ja aamuisin juon kotona aamupalan kera teetä, töissä vasta ensimmäinen kuppi kahvia. 🙂\nOnnea! Laitatko mulle sähköpostia [email protected] niin laitan paketin postiin 🙂\nAll weekend went super fast in Vierumaki, in TRX training. Sadly, I just got a flu before the weekend, and hardly was able to spaeak at all yesterday, cause my voice was gone. Never mind, I learned so much and will definitely use TRX in my own training and with the clients. Lots of artwork from the weekend, so it means that lots of pic- and videoposts coming 🙂\nAir joogaa ja ajatuksia liikkumisesta\nReilun kahden kuukauden juoksutauko on tehnyt hyvää. Itse tauko teki jo hyvää, mutta se on saanut myös miettimään tavoitteita, kyseenalaistanut kovaa treenaamista, ”hyvän olon” liikkumista ja liikkumista ylipäätään. Kun joku paikka remppaa, alkaa arvostamaan ihan erilailla myös ihan sitä jokapäiväistä liikkumista- jopa ihan kaupassa käyntiä kävellen.\nJuoksua on toki ollut jo ikävä, mutta sitä no pain no gain- mentaliteettia olen pyöritellyt mielessäni ja kyseenalaistanut enemmän ja vähemmän. Etenkin viime viikonloppuinen ”Selän anatomia ja toiminta” workshop sai miettimään treenaamista ihan uudelta kantilta. Mikä on mielelle hyväksi ei ehkä tuekkaan kehon hyvinvointia. Liikatreenaaminen väärillä tossuilla, tekniikalla, stressin alaisena tai muuten vain väärin, kuormittaa ja rasittaa kehoa liikaa. Tavoitteena kun kuitenkin on pystyä liikkumaan läpi elämän! Varsinkin salitreenissä painojen lisääminen lähes maksimiin ja toistojen vähentäminen näkyy monella helposti suoritustekniikassa. Toki niitä rankempiakin treenejä on hyvä tehdä ihan jo kehittymisen ja vaihtelun kannalta, mutta pääpaino kuitenkin siellä PK-alueella (peruskestävyys). Levon merkitys on myös niin tärkeää. Välillä on mentävä kantapään kautta, jotta oppii löytämään sen kultaisen keskitien.\nPitkään olen itsekin treenannut tehoilla ja määrällisesti lähes kuin kilpaurheilija, mikä kaksikymppisenä olikin ihan ok. Mutta pitkässä juoksussa harvan keho kestää jatkuvaa rasitustilaa- varsinkaan jos tavoitteena ei enää ole kilpaurheilu. Hyvässä fyysisessä kunnossa kehon viestejä on välillä hankalampi analysoida, koska kunto on sen verran kova- samoin kuin kilpailuviettikin. Siitä tuskin koskaan pääsee täysin eroon ;).\nMutta kauan, ihan oikeita ammattiurheilijoita läheltä seuranneena huomaan, miten jatkuva rasitus koettelee kehoa ja loukkaantumiset ja leikkaukset ovat lähes arkipäivää- ja usein sairauksia ja vaivoja lääkitään isolla kasalla kipulääkkeitä, jotta treenaaminen voisi jatkua mahdollisimman nopeasti. Toivottavasti tässä ajatusmaailma muuttuisi ja huomio kiinnittyisi enemmän ruokavalion tärkeyteen osana jaksamista, palautumista ja kokonaisvaltaista hyvinvointia.\nOmissa treeneissä olenkin viime aikoina lisännyt joogaa, venyttelyä ja keskivartalotreeniä mm. TRX-naruja ja oman kehonpainoa apuna käyttäen, kun taas salitreeni isoilla painoilla ja lyhyillä toistoilla on jäänyt minimiin. Niskat ja hartiat voivat huomattavasti paremmin. Toki teen myös salitreeniä, mutta noin 12-15 toistoilla. Tämä sopii minulle, mutta huomioi, että tässäkin olemme yksilöitä. Se mikä sopii minulle ei välttämättä sovi sinulle.\nHyvin tärkeää onkin aina kuunnella asiakasta ja ennen kaikkea huomioida treenattavan tekniikka, toiveet ja tavoitteet treenejä suunniteltaessa. Kaikki eivät välttämättä tavoitteile raudanlujaa pyykkilautavatsaa tai maratonmatkaa. Siksi räätälöin asiakkaalle aina ohjelman juuri hänen tarpeidensa mukaan. Sama koskee ruokavalio-ohjelmia; ei ole vain yhtä oikeaa muottia, jonka mukaan mennään ja katsotaan päivän menu. Ja miksei tavoite liikkumisessakin voisi olla vain parempi fiilis lenkin jälkeen tai ylimääräisen stressin purkaminen? Tarvitseeko liikkumisen välttämättä ollakaan niin tavoite/suorituskeskeistä?\nMonipuolisuus liikunnassakin on kuitenkin kaiken a ja o! Yhdistele eri lajeja ja intensiteettiä- sopivassa suhteessa peruskestävyys, teho- ja palauttavaa treeniä. Ja ennen kaikkea nauti siitä mitä teet. Liikkuminen ei saa olla suorittamista, pakkopullaa. Kokeilemalla eri lajeja löydät varmasti myös sen omasi. Ilon pitää näkyä niin treeneissä, syömisessä kuin missä tahansa tekemisessä.\nTällä hetkellä olen hurahtanut ihan täysin air joogaan. Asanoissa päästään liinan avulla vielä niin paljon syvemmälle venytykseen. Ihan mieletön olo tunnin jälkeen ja Katja Yoga Nordicilta on vain niin loistava ope 🙂


Ifin joulukampanja 2019 - If Turvakauppa\nJoulu on paitsi herkullisten keitosten, myös keittiöpalojen kärkikautta. If Turvakauppa haluaa yhdessä If Vahinkovakuutusyhtiön kanssa tarjota sinulle tarvittavat välineet turvallisen joulun takaamiseksi. Siksi meillä on ilo tarjota joulukeittiön palontorjuntatuotteet edulliseen kampanjahintaan.\nTurvallisuus alkaa tiedostamisesta, mitä tehdä mahdollisessa vaaratilanteessa. Tässä tärkeimmät vinkkimme turvalliseen kokkaukseen:\nTulipalo alkaa tyypillisesti päälle unohtuneesta liedestä. Liesihälytin ilmoittaa nopeasti nousseesta lämpötilasta, jos se huomaa vaaran.\nRasvapalon sattuessa tartu FireStopper-sammutussuihkeeseen välittömästi, ravistaen suihketta voimakkaasti ennen sammuttamista. Joka keittiön sammutuspeite on myös juuri tähän tilanteeseen passeli apu: vedä peite rivakasti ulos peitepiilostaan, käännä kulmat käsiesi suojaksi ja peitä roihu sammutuspeitteellä. Varmista, että laitteesta on virta katkaistu.\nJos sähkölaite, kuten leivänpaahdin tai vedenkeitin, ei toimi kunnolla, sammuta laite ja ota se pois pistorasiasta. Korjauta sähkölaitteet aina ammattilaisilla. Kotivakuutuskaan ei korvaa tee-se-itse-korjausten aiheuttamia vahinkoja.\nHuolehdi, että kotisi palovaroittimet ovat kunnossa. Kodissa pitää olla yksi palovaroitin jokaista 60 neliötä kohti. Keittiöön sopii palovaroitinta paremmin lämpövaroitin, joka ei hälytä pienestä kärystä mutta reagoi nopeasti lämpötilamuutokseen.\nIf Turvakauppa toivottaa oikein rauhallista ja turvallista joulua!\n10 vuoden paristo palovaroittimeen\nSallan Paja Design Sammutuspeite


Vauva – Blogit | Lastut lastenkulttuuriblogi – Taipuuko vauvalta tango?\n25.4.2017 klo 14:14\nklo 9:21 | 13.4.2017\nLaura Ruohonen & Erika Kallasmaa: Tippukivitapaus, Otava 2017\nMuistatko sen kutkuttavan tunteen, kun teini-iässä sai käsiinsä lempibändinsä uusimman levyn? Minä muistan, sillä minulle levyn ensimmäinen kuuntelukerta oli aina pieni pettymys. Megalomaanisiksi kasvaneita odotuksia oli mahdotonta täyttää.\nJuuri näin meille kävi Laura Ruohosen uuden lastenrunokirjan Tippukivitapauksen kanssa. Luimme kirjan esikoisen kanssa kiihkolla ja kiireellä heti, kun sain haettua Otavan lähettämän arvostelukappaleen postista. Ja olimme vähän pettyneitä.\nToinen ja kolmas lukukerta kertoivat totuuden. Maltoimme toisella kerralla lukea kirjan läpi hieman rauhallisemmin, runoja fiilistellen. Löysimme huippukohdat ja omat suosikkimme. Kolmannella lukukerralla runoja jo tulkittiiin, niistä vauhkottiin ja kiihkottiin, kutituskohdissa kikateltiin ja kirja erinomaiseksi havaittiin.\nOlemme siis mitä ilmeisimmin tosifaneja, ja olenkin jo aiemmin kirjoittanut blogissani koko perheemme Yökyöpelit-innostuksesta.\nTippukivitapauksessa on paljon samaa kuin edeltäjissään Yökyöpeleissä ja Allakka Pullakassa. Kuvitus on Erika Kallasmaalle ominaiseen tyyliin hauska ja kekseliäs. Kuvituksen vetovoimasta kertoo jotain se, että lapsi viihtyy kirjan kanssa pitkän tovin myös itsekseen.\nKirjan kuvien päähenkilönä seikkailee Yökyöpeleistä tuttu keltainen pallero, Seija Soija. Tutkittavia yksityiskohtia on runsaasti ja hauskoja oivalluksen hetkiä syntyy siitä, että kirjasta voi bongata muitakin Yökyöpeleiden ja Allakka Pullakan sivuilta tuttuja hahmoja uusissa rooleissa.\nRuohosen ja Kallasmaan aikaisemmista runokirjoista tutulle Ruåttalaiselle rusinalle on langennut Tippukivitapauksessa diktaattorin rooli.\nTippukivitapauksen teksteissä on selvästi enemmän puhdasta nonsensea kuin Ruohosen edellisissä lastenrunokirjoissa. Myönnän, että itse pidän enemmän Ruohosen tarinallisemmista runoista. Osa runoista on sellaisia, että niiden ymmärtämiseksi vaaditaan useampia ikävuosia kuin esikoiseni kolme. Muutama vaatii jopa pientä nykynuorison puheenparren hallintaa ja yksi vanhemmalta sanan "psykopaatti" selitysvalmiuksia.\nKielen rytmistä voi kuitenkin aina nauttia, vaikkei sisältöä täysin ymmärtäisikään. Kirjan runot aiheuttavat hihitystä ja viihdyttävät varmasti kaikenikäisiä lapsenmielisiä lukijoita. Vaikka lyriikat ovat puhdasta nykyaikaa ja täyttä anarkiaa, viittaa Ruohonen myös perinteisempään lastenrunouteen. Esimerkiksi runo Ostin kerran on päivitetty versio runoklassikosta Oli ennen onnimanni.\nSekä minä että kolmivuotiaani löysimme kirjasta helposti omat runosuosikkimme. Lapsonen tavattiin toisen lukukerran jälkeen maistelemasta ulkomuistista ääneen esimerkiksi Yllytyshullu, Villein pilkkijäin balladi ja Raakalaisen ruokalista -nimisten runojen sanoja.\nOmia suosikkejani kirjassa ovat nykymaailman menoon sopiva Diktaattori diktaatta ja selvästi esikoisestani kirjoitettu Nirson lounas. Lempirunoihini lukeutuu myös supersöpö Piti sanoa, joka toimikoon tässä lopuksi näytteenä Ruohosen kynänjäljestä.\nklo 21:43 | 6.4.2017


Paljonko sinä tienaat kuukaudessa? – On my way | Lily\nOlen paljon viime aikoina miettinyt palkkoja, säästämistä ja ylipäänsä rahaa. Lauantaina kävin katsomassa elokuvan nimeltä The Big Short, joka sai ajatukset entistä enemmän rahaan. Se jälleen kerran muistutti, kuinka raha voi tehdä ihmisistä julmia, kylmiä ja itseriittoisia. Jos lähimmäinen kaipaa apua, hänelle törkätään käteen ensimmäisenä mitäpäs muutakaan, kuin rahaa. Olen oikeastaan aina jollain tapaa inhonnut tuota kyseistä maksamisen välinettä. Se tuhoaa niin paljon, aiheuttaa erimielisyyksiä ihmisten välille, rikkoo perheitä, ihmissuhteita, aiheuttaa kateellisuutta, katkeruutta, tekee ihmisistä ylimielisiä tai saa toisien olon epäarvokkaaksi. Miettikää jos rahaa ei olisi olemassakaan?\nEn ole koskaan ollut ihminen, joka arvostelisi ihmisiä tulojen tai varallisuuden perusteella. Olen saanut kasvatuksen, jossa arvostetaan jokaista ihmistä tulotasosta riippumatta. Itsekin olen tienannut elämäni aikana monenlaisia palkkoja, joiden perusteella voin hyvinkin todeta, että mitä enemmän tienaa sitä enemmän kuluttaa. Viime vuoden aikana olen tienannut huomattavasti enemmän kuin koskaan aikaisemmin ja tämä on osittain pistänyt miettimään, olenko ollut sen onnellisempi? Olenko saanut säästöön enemmän kuin ennen, tai olenko tehnyt enemmän asioita kuin aikaisemmin? Millainen merkitys elämässäni on ollut näillä suuremmilla tuloilla? Rehellisesti sanottuna, loppupeleissä hyvin, hyvin merkityksetön kuin jos olisin saanut vaikka tonnin kuussa vähemmän.\nMiettikää tilanne, että joudutte tekemään elämässänne valinnan joko onnellisuuden, tai rahan välillä. Jokainenhan sanoo automaattisesti, että tottakai valitsee onnellisuuden mutta tarkoitatteko tätä todella? Jos mietitään esimerkiksi, että saisitte valita mitä tahdotte aikuisten oikeasti tehdä ilman, että teidän tarvisi miettiä senttiäkään rahaa? Veikkaan hyvin vahvasti, että aika moni ihminen valitsisi toisin. Liian moni tekee työtään enemmän rahan ja niiden laskujen takia kuin siksi, että rakastaa sitä mitä tekee. Onnellisuus on kyllä tärkeintä ajatuksen tasolla mutta entäs sitten käytännössä?\nNämä ovat niitä ikuisuuskysymyksiä. On kivaa elää ilman rahahuolia ja on mukavaa, että rahaa löytyy, mutta tekeekö tonnin parin suuremmat tulot meistä sen onnellisempia? Kuten jo tuossa aikaisemmin totesin, minusta ei ainakaan. Mitä enemmän rahaa on, sitä enemmän sitä käyttää. Olen myös huomannut, että nälkä kasvaa syödessä myös rahan suhteen. Kun tienaa enemmän, haluaakin vielä enemmän ja tämä taas vie kohti jotain sellaista, johon en ainakaan itse tahdo päätyä.\nSuomessa ihmisten palkat ovat sellainen ”no no” keskustelun aihe. Harva kertoo avoimesti paljonko kuussa tienaa, tai ylipäänsä haluaa puhua rahasta. Tavallaan ymmärrän tämän, en itsekään ole kiinnostunut muiden henkilkohtaisista tuloista mutta joskus rahasta puhuminen on kuitenkin ihan ok. Ystävien kesken näistä jutuista puhutaankin suhteellisen avoimesti ja aika moni varmaan sortuu vuoden vaihteen korvilla tarkistamaan myös ne julkiset verotiedot, ehkä jopa soittaa verottajalle ja haluaa tietää naapurin tulotason? Kuulostaapa friikiltä mutta näinhän se monilla menee. Mitä tuosta sitten hyötyy?\nTavallaan samalla alalla työskentelevät voivat ehkä hieman vertailla sitä, onko oma palkka kilpailukykyinen. Jostain luin taannoin kirjoituksen, että näissä tulotasoissa on hyvinkin paljon eroja. Koska palkoista ei puhuta, harva tietää, että kollega tienaakin tonnin enemmän kuussa täysin samaa duunia paahtaen. Toki koulutuksella ja kokemuksella on merkityksensä, mutta kaikki on kuitenkin suhteellista.\nVaikka minua ei henkilökohtaisesti kiinnosta paljonko tietyt henkilöt tienaavat, ammattikohtaiset palkkatasot herättävät mielenkiintoa… Kun aikanaan tein lähihoitajan töitä, keskimääräinen kuukausipalkka lisineen oli bruttona joku 1900-2000 €/kk, mitähän se mahtaa olla tänä päivänä? Tai vastaavasti kaupan alalla myyjänä suunnilleen 1600-1700€ lisineen päivineen. Ollaankohan nykyään yhtään samoissa lukemissa?\nUskaltaako teistä kukaan paljastaa kommenttiboksissa anonyymina kuukausitulojaan? Tuntuuko se liian henkilökohtaiselle? Ne ketkä uskaltavat, kertokaa mitä teette ja paljon kuussa bruttona tienaatte?\nAvainsanat: ajatuksia, elämä, lifestyle, mielipide, palkka, raha, tienestit, yleinen\n4000e/kk Vaihdoin rakennusalalta myyntityöhön, josta kokemusta nyt 1v. Ei tunnu työltä, n. 30-35h/vk. Provisio palkkaus 100%. Ensi vuonna tarkoitus tehdä alle 20h viikkoja ja ottaa aikaa itselleni. Työ vaatii keskittymistä ja asiakaskäynnit ovat henkisesti rasittavia, koska täytyy tehdä kauppa, ei jättää tarjousta.. Käytännössä työ ei palkitse muuten kuin rahallisesti. Tee työtä jolla on merkitys… En usko, että teen tätä yli 10v vaan vaihdan takaisin käsillä tekemisiin.\nMyynnin työtehtäviä tehnyt yrityspuolella muutamia vuosia. Tradenomi, nyt 31w mies. Tällä hetkellä tienaan 3800€ + firman auto + pekkaset. Työnteko itsenäistä, tavoitteiden perässä juoksua, toimipisteen kannattavuudesta huolehtimista, kuitenkin 40h työsopparilla. Palkka on noussut tasaisesti kokemuksen myötä eikä työhön suhtaudu enää niin intohimoisesti.


Syitä ja seurauksia – Maan ja taivaan väli\nPosted on 21 heinäkuun, 2019 26 heinäkuun, 2019\nKun kertoo ihmisille myyvänsä asuntonsa, irtisanoutuvansa töistä ja lähtevänsä vuodeksi vaeltamaan, on hyvä varautua muutamaan tarkentavaan kysymykseen. ”Mistäs tollanen ajatus on tullu?”, ”Miksi?”. Olen sen huomannut. Samoja kysymyksiä mietin aluksi itsekin, sillä tämän kaltainen hyppy tyhjän päälle ja sukellus syvään päätyyn ei todellakaan ole mitenkään tyypillistä toimintaa minulle. Normaalisti olen enemmänkin varman päälle pelaaja ja rutiineissa viihtyjä kuin uskalikko heittäytyjä.\nTällekään vaellukselleni minulla ei ole mitään suurta ja ylevää agendaa. En ole hakemassa näkyvyyttä Amazonin sademetsille. Tai keräämässä varoja norpille. En edes #metoo. En myöskään ole lähdössä itsetutkiskelu-mindfulness-jooga-retriitille. Lähden vain vaeltamaan. Kuulin aikoinaan, että vanha poromies Itä-Kairasta kutsui vaeltajia tyhjänkulkijoiksi, ja ihastuin termiin. Voin hyvin kuvitella, että poromiehen suussa nimitykseen latautuu vähintäänkin kummeksuntaa. Se kuitenkin kiteyttää lähes täydellisesti sen, mitä vaellus itselleni merkitsee – kulkeminen itsessään on se tarkoitus, ja se mitä vaelluksen aikana tekee tai on tekemättä, on toisarvoista.\nJoskus tarvitaan laajempaa perspektiiviä\nIdean synnyttyä kesti sillä vain kuukauden päivät valmistua päätökseksi. Ja siitäkin ajasta suurin osa kului ynnäillessä tuloja ja menoja. Lähinnä menoja. Jossain vaiheessa kuitenkin sain itseni kiinni itse teosta – tekemässä reittisuunnitelmaa. Olin siis jo tehnyt päätöksen, mutten vain ollut muistanut kertoa siitä itselleni. Idean kypsymisen nopeus yllätti taikurin itsensäkin, sillä yleensä pohdin tarkkaan asioita ennen tekemistä. Mietin, onko jokin asia järkevää vai ei. Tällä kertaa aloin kuitenkin kyseenalaistaa koko järkevyyden konseptia. Kuka sen määrittelee, mikä on järkevää? Useimmiten järkevyydellä on jonkinlainen lisämääre, taloudellinen järkevyys tai järkevyys vaikkapa urakehityksen kannalta. Ja usein tuo tarkennus on ulkoapäin tuleva. Vaan mistä se tulee? Eipä taida EU:ssakaan olla erillistä järkevyyskommissiota, joka latelisi direktiiveillä yksityiskohtaiset määritykset siitä, minkälainen toiminta on järkevää. Yhtäkkiä oivalsin, että vaikkei tämän unelman toteutus ole järkevää rahallisesti, urakehityksestä puhumattakaan, on se kuitenkin oman hyvinvointini kannalta erittäin järkevää. Eikä sen tärkeämpää järkevää voi ollakaan.\nVaikka konkreettinen idea seikkailusta tulikin pintaan vasta tänä keväänä, on se siemenenä muhinut pinnan alla jo paljon pidempään. Itse pidän jonkinlaisena starttihetkenä kevättä 2017 ja sen tapahtumia. Silloin jotenkin havahduin huomaamaan, että elämästä oli tullut itseään toistavaa. Päivät seurasivat toisiaan ja itse olin jotenkin lipsauttanut itseni kuskin roolista pelkääjän paikalle. Mikään ei tuntunut miltään, enkä enää osannut kysyä itseltäni mitä haluaisin. Pyörä vain pyöri, vaikka hamsteri oli jo kuollut. Tuo havahtuminen vetäisi hetkeksi maton jalkojen alta, joten edessä oli sairausloma ja toipuminen. Vähitellen aloin kuitenkin taas oppia kuuntelemaan itseäni ja myös arvostaa kuulemaani. Aikaa siinä kyllä meni, vaan kyllä kannatti. Tässä päivänä eräänä juttelin ystäväni kanssa asiasta. Hän totesi, että oikeastaan tuo masennus olikin loppujen lopuksi hyvä asia. ”Ylivoimaisesti paras masennus, mitä mulla on tähän mennessä ollut”, vastasin. Ja tarkoitin sitä.\nElämä on rajojen etsimistä\nToki reissun syiksi voisi luetella myös itsensä haastamista, rajojen etsimistä, luonnossa selviytymistaitojen kehittämistä, itsevarmuuden kasvattamista, normirutiinien rikkomista ja niin edelleen. Ja osaltaan totta nekin ovat. Suurin yksittäinen syy, miksi tähän seikkailuun heittäydyn, on:\nKoska haluan. Ja voin.\nPosted in Ajatuksia ja elämää, Vaellusvuotta vuolemassaTagged Elämää, Elämänmuutos, Pitkä vaellus, Suuria suunnitelmia, Ulko-Vesa, Vaellus, Vaellusvuotta vuolemassa, Vesa, Vuoden vaellus\nPrev Vuoden vaellus – suunnittelun lähtölaukaus\nNext Omia polkuja – ja vähän merkittyjäkin


Pieni pesäkuoriainen - Suomen Mehiläishoitajain Liitto\nPieni pesäkuoriainen Finland.pdf (782 kB)\nEU:n referenssilaboratorion tunnistusopas pienelle pesäkuoriaiselle.\nVarautumissuunnitelma_pienipesäkuoriainen_SML2015.pdf (812 kB)\nVarautumissuunnitelma pienen pesäkuoriaisen varalle Suomessa. Eri osapuolten velvollisuudet.\nKuvia pienestä pesäkuoriaisesta ja lisätietoa Eviran esitteestä.\nLisää kuvia http://www.insectimages.org/search/action.cfm?q=Aethina%20Tumida\nEpäiltäessä pienen pesäkuoriaisen esiintymistä mehiläistarhoilla, tulee näytteeksi lähettää kuoriaisia, pala kennostosta tai muuta sellaista materiaalia, jossa kuoriaisia, munia, toukkia tai koteloita epäillään olevan. Näyte lähetetään Eviran Kuopion toimipaikkaan. Kuoriaisten lajimääritys tehdään morfologisesti mikroskopoimalla ja tarvittaessa varmistetaan molekyylimenetelmin. Näytteet voi lähettää Eviraan tunnistettavaksi maksutta.\nSyksyllä 2014 kuoriaista löytyi ensi kertaa EU-alueelta Italiasta. Kuoriasta löytyi myös Sisilian alueelta, josta on tuotu Suomeen vuoden aikana tuontimehiläisiä.\nPieni pesäkuoriainen on koko EU:n alueella vastustettava eläintauti. Suomen lainsäädännössä se luokitellaan valvottaviin eläintauteihin. Epäiltäessä pienen pesäkuoriaisen esiintymistä on siitä välittömästi ilmoitettava virkaeläinlääkärille (kunnaneläinlääkäri tai läänineläinlääkäri). Virkaeläinlääkärin tulee ryhtyä toimenpiteisiin diagnoosin varmentamiseksi ja tartunnan leviämisen estämiseksi.\nPieni pesäkuoriainen luetaan EU:n alueella eksoottiseksi eläintaudiksi. Kuoriaista todettiin EU:n alueella syksyllä 2014 Etelä-Italiassa, Calabrian maakunnassa. Kuoriaisia löydettiin läheltä suurta satamaa jonne kuoriaisten epäillään saapuneen laivojen mukana. Tätä ennen pieni pesäkuoriainen on tavattu EU:n alueella kerran tuontikuningattarista Portugalissa vuonna 2004. Portugalissa pesät tuhottiin eikä kuoriainen päässyt leviämään.\nSuomeen tuodaan vuosittain mehiläisiä Italiasta. EU-maiden välisissä mehiläisten siirroissa vaadittavan terveystodistuksen allekirjoittava eläinlääkäri todistaa lähetettävien mehiläisten olevan peräisin vähintään 100 km säteeltään olevalta alueelta, jolla pienen pesäkuoriaisen ei epäillä esiintyvän, eikä sitä ole todettu.\nLisätietoja ja näytteiden vastaanotto:Ruokavirasto\nMehiläisten tuonti (Ruokavirasto)\nPienen pesäkuoriaisen toukat aiheuttavat suurta tuhoa syödessään hunajaa, vahaa ja mehiläisten toukkia. (Kuva: Jeffrey W. Lotz)\nAikuinen pieni pesäkuoriainen (James D. Ellis)\nPienen pesäkuoriaisen toukalla on kolme paria jalkoja eturuumiissa.