Pirjon ja Purjon uudempi tyyliblogi: syyskuuta 2012\n30.9. Pirjo ja Purjo pohtivat makkaran syvintä olemusta\nKatselimme ja kuuntelimme aamulla, miten suunnattoman runsaslukuinen hanhiparvi suuntasi kohti länttä. Toivottavasti ne saavat uuden johtajahanhen ennen päätymistään Atlantin puoliväliin, sillä suunta oli valitettavan väärä. Yritimme huiskia näyttävästi etelän suuntaan, mutta eiväthän ne mitään huomanneet, onnettomat lintuset.\nSen sijaan että olisimme ihailleet siiveniskuja ja oikeaoppisesti ojennettuja kauloja, mietimme tykönämme, paljonko syötävää lihaa tuollaisessa parvessa olisi. Kaikki ornitologit varmaan hymähtävät nyt varsin paheksuvasti, mutta tuskin noin isoja ja tanakkoja lintuja on luotu ainoastaan siksi, että huononäköisinkin lintuharrastaja voisi tarkkailla edes jotain syysmuuttoa. Vakaasti olemme sitä mieltä, että kaikenlaiset kiljuposki- ja punakaulahanhet on ensisijaisesti tarkoitettu ravinnoksi ja vasta sitten kiikarilla ja kaukoputkella vakoiltaviksi.\nEi, meillä ei ole haulikkoa tai muitakaan pyssyjä, joilla olisimme harventaneet hanhiparvea saadaksemme paistin, joten turha osoittaa tänne millään syyttävällä sormella. Meistä nyt vain on tervehenkistä ajatella luomuruokaa aina silloin tällöin, ja mikä ettei myös jotain muutakin ruokaa, kuten vaikka hevosmakkaraa. Tiedämme, että monen tallitytön perheessä pelkkä ajatus ratsun päätymisestä mausteseokseksi luonnonsuolikuoreen herättää karmaisevaa vastustusta, mutta onko toisaalta oikein haudata paremmille laidunmaille lähetetty koni eli noin 500 kiloa lihaa jonnekin tontin takakulmalle. Sikaa tai nautaeläintä ei saa omin päin hävittää tai kuopata pihapiirin laitamille, koska niistä voi syntyä ties mitä ympäristöongelmia, mutta ei se hevonen meidän mielestämme ole oikeasti sen vaarattomampi.\nNyt kun on muotia kehittää jokaiselle elintarvikkeelle tarina tai vähintäänkin painaa maidontuottajan kuva tölkinkylkeen, niin miksi ihmeessä ei tehdä hevosmakkaraa, jonka kääreessä kerrotaan valmistusprosessin kannalta tärkeän eläimen taustoja. Kaikkien proteiinien ja rasvojen jälkeen voisi mainita, että kyseinen ori Eri-Hidaste voitti tietyn määrän lähtöjä ja sitä myöten tienasi omistajalleen tietyn summan rahaa. Voisi siinä olla tietoja vaikka viimeisen lähdön totokertoimista ja muuta tarpeellista, joka herättäisi syöjien mielenkiinnon. Ehkä muutama valittu otos kantakirjasta voisi myös olla paikallaan, jolloin tuoteselosteen pohjalta voisi nopeasti päätellä, onko syömässä varsinaista raviratojen kuningasta vai mahdollisesti laiskanpulskaa ponia.\nValitsimme tähän pitkällisen ajattelusessiomme päätteeksi ainoat eläinkuvioiset asumme eli fleecehaalarit. Pirjon ulkoiluasussa on leopardin turkkia mukaileva kuosi ja Purjon vaatteessa poroja. Tosin niitä on hieman hankala tunnistaa, sillä Purjon käsi on hankalalla tavalla juuri poron pään edessä. Tosielämässä leopardi ja porot eivät voisi olla näin sopuisasti vierekkäin, sillä toinen on lihansyöjä ja toisella on pelottavat sarvet. Me melkein luulemme, että aikojen alussa porot karkottivat kaikki leopardit Lapista, joten ne muuttivat turvallisemmille seuduille.\n28.9. Kun elämä alkaa käydä tylsäksi\n... on aika hankkia siihen säpinää ihan itse. Niin mekin teimme, ja havaitsimme välittömästi, että sellainen tasainen, tapahtumaton elämä on paljon mukavampi kuin täynnä jännitystä ja vaarallisia tilanteita oleva päivien jatkumo. Seuraavassa on tylsyydenpoistoresepti, jota emme suosittele käytettäväksi missään olosuhteissa. Se on testattu ja pahanmakuiseksi havaittu.\nLähdetään johonkin kauppaan, kirpputorille, markkinoille tms. paikkaan, jossa on paljon hypisteltävää tavaraa. Ei oteta mukaan laukkua vaan pelkkä lompakko, jota pidetään tiukasti kädessä, jotta se ei katoa. Mukana ovat luonnollisesti kaikki mahdolliset pankki-, luotto-, etu- ja bonuskortit, joita ikinä keksii maailmassa olevan. Lisäksi muoviläpysköjen seassa voi olla epämääräinen määrä kuitteja, kolikoita ja muutama houkutteleva seteli. Astellaan pitkin puotia tai myyntitilaa (hätätilassa käy kirjastokin, jos ei muuta keksi). Aina välillä lasketaan se lompakko käsistä ja temmotaan esille puseroa tai kangaspakkaa tai tietosanakirjasarjan teosta numero 12. Ei osteta mitään eli palataan tyhjin käsin autolle. Ajetaan seuraavaan kohteeseen\nNoustaan autosta ja tällä kertaa otetaan olalle laukku, koska aiotaan tehdä tosiostoksia ja asetutaan pankkiautomaatille. Huomataan yllättäen, että lompakko on kadonnut, se ei enää ole laukussa. Muistellaan, missä lompakko on viimeksi nähty ja saadaan hysteerinen kohtaus: se jäi edelliseen puotiin! Rynnätään pois automaatin vaikutuspiiristä, palataan autolle ja kaasutellaan takaisin. Muistellaan matkalla, missä kadonnut rahasäilö on viimeksi laskettu käsistä jollekin hyllynkulmalle.\nKerätään hetki hetkeltä haurastuva mielentyyneys, kuljetaan ostosreitti päinvastaiseen suuntaan kuin edellisellä kerralla ja yritetään miettiä, mitä missäkin kohdassa on tehty. Kuikuillaan ympärilleen erittäin etsivän näköisenä ja herätetään jo myyjienkin huomiota. Saadaan kannoille yksi vartija. Todetaan, että mitään ei löydy.\nKäydään mielessä läpi, mitä kaikkea on menetetty lompakon myötä ihan yksinkertaisen ja puolustelemattoman typeryyden takia. Onko jossain kännykän muistissa tallessa se puhelinnumero, jonne pitää soittaa ilmoittaakseen pankkikorttinsa kadonneen? Miten pitkään mahtaa kulua, että saa uuden kelakortin? Tyhjentääkö joku tällä hetkellä tiliä löydettyään lompakosta automaatilla tarvittavan koodin, joka ihan varmuudeksi on teipattu maksukorttiin, koska on noloa, jos kesken näpyttelemisen unohtaa, että oliko se 2527 vai sittenkin 2572. (Tosin meillä kolikkopuolen sivulokoseen piilotettu koodi on vanha eikä toimi nykyisen pankkikortin kanssa, mutta mistä lompakkovaras sitä voi tietää, siellä se nyt naputtelee ottoautomaatilla hikisillä sormillaan toiveikkaana rahankiilto silmissään).\nSiinä etsinnän tuoksinassa tajutaan, miten toivo löytymisestä hiljalleen hiipuu ja eletty elämä noin suunnilleen viimeisen puolen tunnin osalta lipuu ohi silmien. Miksi, voi miksi en ottanut mukaan laukkua vaan ajattelin pikaisesti käväistä ostoksilla ilman turhia tavaroita. Ja miksi en tunkenut sitä lompakkoa takin taskuun vaan lykkäsin milloin millekin pöydälle hetkeksi pois käsistä. Ja miksi ihmeessä en löydä sitä mistään! Veikö joku sen vai enkö vain osaa katsoa oikeasta paikasta? Lopulta on pakko kääntyä myyjän puoleen ja kertoa ongelmansa. Vastaukseksi saa runsaasti sympatiaa ja ymmärrystä, mutta hyvin vähän apua. Ei, kukaan ei ole tuonut löytötavaroita. Ei, kukaan ei ole yrittänyt maksaa epäilyttävästi pankkikortilla tietämättä tunnuslukua.\nPalataan takaisin myyntipöytien äärelle ja apinan raivolla viskotaan tavaroita ympäriinsä ja yritetään viimeisillä voimilla löytää kadonnut lompakko. Entä jos se on pudonnut lattialle? Entä jos sen vei tuo verryttelyasuinen mies, joka ilmiselvästi pälyilee syyllisen näköisenä olkansa yli? Entä jos se on sittenkin unohtunut niiden kirjojen vierelle, joita ei edes selattu?\nTässä vaiheessa mielentyyneys on muisto vain. Jos elämä ympärillä ei varsinaisesti tunnu hajoavan, niin se joka tapauksessa rapistuu aika lailla. On aika hyväksyä tapahtunut, jättää yhteystiedot kassalle ja palata alistuneena autolle. Todennäköisyys lompakon löytymiselle on aika kirkas nolla, todennäköisyys tilin tyhjenemiselle ja noin 40 euron rahamäärän katoamiselle on noin 100 prosenttia. Siinä autolle taivaltaessaan sitä miettii, mitä kaikkia kortteja joutuu uusimaan ja minkä kaiken katoamisesta voi olla ikäviä seurauksia. Luonnollisesti sitä vannoo, että ei koskaan enää. Tästä eteenpäin luvataan kantaa lompakkoa kaulassa tai laittaa rahat vyötärölaukkuun, mutta enää ikinä ei unohdeta mitään minnekään.\nAvataan auton ovi, lysähdetään istuimelle ja ihmetellään, miksi ikävät asiat aina tulevat samaan aikaan eli mikä ihmeen mötikkä on tehnyt istuimesta kuhmuisen ja epämukavan. Nytkö siitä on joku jousi katkennut? Nostetaan takalistoa sen verran, että voidaan tuskastuneena kokeilla penkin pintaa ja hapuillaan hetkinen. Nostetaan käsi silmänkantaman päähän ja todetaan, että kädessä on lompakko. Joka siis ei ole oikeastaan koskaan ollutkaan kadoksisssa.\nTämän opettavaisen tarinan kuvituksena ja ehkä hieman itseaiheutetun pahanmielen lohdutuksena ovat meidän upouudet ruusufleecetakkimme. Näissä on mukava huppu, kätevä tarrakiinnitys ja somisteena satiinikukkia. Nämä ovat sellaiset näyteikkunaostostepastelutakit, joille olisi käyttöä sunnuntaisin, jos vielä jossain olisi kokonainen kadullinen ihan oikeita näyteikkunoita lumoavine somisteineen ihastelijoiden katsottavaksi. Koska sellaisia on nykypäivänä hankala löytää, saatte ihailla meitä eikä näyteikkunoita.\n26.9. Vinkeä virkistyspäivä\nMe olemme kirjoittaneet tästä jo pari kerta aikaisemminkin, mutta hyvä asia on syytä kerrata uudestaan ja uudestaan ihan siitä ilosta, että siitä löytää joka vuosi uusia puolia.\nMeillä oli kerhossa virkistyspäivä. Semmoisen päivän tarkoituksena on, että kohotetaan yhteishenkeä, ollaan yhdessä kerhon ulkopuolella ja esitetään, että kaikilla on kivaa, vaikka suurin osa inhoaa jokaista hetkeä. Olo on joskus vähän samanlainen kuin jos joutuisi kisaamaan niitä häitten myötähäpeää aiheuttavia, pakonomaisen lystejä leikkejä kokonaisen iltapäivän putkeen ja sen lisäksi kävelemään pitkin metsiä ja pusikoita hyytynyt hymy huulillaan. Kerhon ulkopuolella ei jostain syystä voi olla yhdessä, jos ei samalla ulkoilla. Jokavuotinen ideamme lähteä iltapäiväksi virkistäytymään Ikeaan teilataan välittömästi, vaikka meidän mielestämme siellä kulutettaisiin paljon mielekkäämmin aikaa yhdessä kuin rämpimällä syyskuisessa sademetsässä.\nNiin, jostain syystä virkistyspäivä on aina sama asia kuin liikuntapäivä. Yhteishenki ei millään kohoa, jos ei päästä pururadalle, urheiluopistoon tai vähintään mittauttamaan kuntoa UKK-kävelyssä. Mitä virkistäytymistä se oikein on, että hiki hatussa kiivetään mäeltä toiselle, huhkitaan juoksuradalla ja puuskutetaan jalkapallokentällä muka iloisesti pelailemassa? Joka kerta löytyy joku, joka ottaa sen pelin tosissaan ja kampittaa muita minkä ennättää vedoten reiluun urheiluhenkeen ja toinen, jonka on ihan pakko voittaa, vaikka koko muu porukka yrittää selittää, että ei ole tarkoitus olla paras tai edes parempi, vaan pelkkä peli riittäisi.\nEmme suhtautuneet lainkaan suurella innolla ja odotuksenhuumalla tähän päivään, vaikka jokaisen piti varata ulkoiluvarusteet ja ohjeen mukainen reipas mieli. Jostain syystä virkistyspäivänä pitää aina esittää, että jokainen on pirteä ja positiivinen ja rakastaa yli kaiken yhteistä hölkkäämistä kuraisilla kinttupoluilla. Lisäksi piti etukäteen kertoa, aikooko syödä miten monta makkaraa, koska virkistyspäivää kuuluu olennaisena osana laavu ja nuotio, jonka äärellä juodaan haaleaa laihaa mehua ja syödään sisältä kylmää makkaraa. Tietysti pitää muistaa myös kertoa ruokarajoitteistaan, mutta sillä tarkoitetaan vain niitä virallisia rajoituksia kuten laktoosi-intoleranssi ja keliakia eikä suinkaan sienikammoa ja avokadoinhoa. Sillä ei ole väliä, mitä väittää karttavansa, sillä tarjoilu on joka vuosi ihan sama.\nSiinä makkaransyönnin lomassa pitää katsella ympärilleen ja kehua syksyn värejä sekä etenkin sitä, miten ihanaa on olla ulkona luonnossa sateen piristävästi piiskatessa vaakatasossa eikä suinkaan mukavassa, siistissä, lämpöisessä kerhossa säältä suojassa. Virkistäytymiseen kesken kerhopäivän kuuluu olennaisena osana se, että kokee konkreettisesti olevansa osa luontoa: vaatteet ovat märät, kumisaappaiden suojassa olevat varpaat ovat ainoa kuiva kehonosa ja taukopaikalta autoille on kahden kilometrin kävely, vaikka periaatteessa sinne laavulle olisi päässyt bussilla ihan vierelle. Mutta ei, koska on virkistyspäivä, niin sitä virkistäydytään niin perusteellisesti, että sen tuntee säärissään vielä seuraavanakin päivänä.\nOlennaisena osana yhteistä päivää on joku lystikäs kisa, joka on niin hauska, että sitä juontajaksi valittua henkilöä naurattaa jo etukäteen. Hän jakaa hassut hatut tai hyppynarut tai kyniä ja paperia ja sitten pitää leikkiä leikki, jonka perimmäinen tarkoitus on osallistujien nolaaminen. Kukaan ei kuitenkaan saa kieltäytyä olemasta mukana, koska sellaista henkilöä pidetään hankalana vastarannankiiskenä. Niinpä virkistyspäivä aiheuttaa paljon enemmän traumoja kuin mitä se onnistuu osallistujia virkistämään, koska aina löytyy joku, joka ei osaa piirtää sikaa, vaikka miten yrittää. Kisassa parinsa sitten arvuuttelee, että se omituinen möykky paperilla on kivi tai lantakasa tai komposti, vaikka pitäisi nähdä jo korvalla, että possuhan se siinä.\nPäättelitte aivan oikein, me inhosimme päivän jokaista minuuttia. Lopulta kapusimme ruosteisille tikapuille katselemaan maailmaa uudesta suunnasta. Meillä on tälläiset hieman tylsät collegekangashaalarit, joissa ehdottomasti tärkein asia on huppu. Maasto-osuudella olimme sadetamineissa, mutta kuvanottohetkellä oli tilapäinen poutahetki, joten näissäkin pärjäsi. Siellä Ikeassa olisimme voineet tepastella siisteissä mekoissa, nyt piti tyytyä pitämään itsensä edes kutakuinkin kuvauskelpoisena.\nLähettänyt P ja P klo 22.16 Ei kommentteja:\nTänä aamuna hieraisimme silmiämme kahteen kertaan katsoessamme takapihalle. Kotimme oli muuttanut järven rannalle! Muutaman päivän taukoamaton sade oli tehnyt tepposensa ja vesimassat olivat vyörynneet joesta pellolle. Luontoäiti yritti näin kovakouraisesti tehdä ohrasta riisiä, sillä viljasta oli vedenpinnan yläpuolella enää muutama vihne. Siellä se huojahteli somasti aaltojen tahtiin.\nLisäsimme hankintalistalle ilmatyynypuimurin. Tavallisella puimakoneella ei pellolle ole asiaa pitkään aikaan, vaikka järvi toivottavasti ymmärtää ujuttautua takaisin jokeen mahdollisimman nopeasti. Kyllä me ymmärrämme kevättulvan, mutta syystulva on jotain maailmankäsitykseemme totaalisesti sopimatonta. Tähän aikaan vuodesta on tapana kerätä sato, ei suinkaan säilöä sitä veteen.\nKotoa poistuessamme koimme toisen ison kummastuksen. Tien reunaan oli isketty varoituskolmio, jonka alla olevassa lisäkilvessä kerrottiin, että pysykää poissa, ottakaa snorkkeli käyttöön, vesi on katkaissut tien. Tai voi olla, ettei siinä ihan näitä sanoja käytetty vaan ainoastaan luulemme niin, sillä olimme välittömästi varsin täpinöissämme ja valmiita lähtemään seikkailulle. Moista ihmettä piti päästä heti katsomaan, sillä edes meillä ei hiekkatien hukuttautuminen ole ihan jokavuotinen asia. Petyimme todella pahasti, sillä vaikka kilometrin verran vaelsimme, ei tie ollut missään kohdassa poikki. Joko kyltti oli keskivahvaa liioittelua tai sitten se vasta ennakoi tulevaa tilannetta.\nVettä on silti liikaa. Sitä on puutarhan sammaleissa, pihatiellä ja hiekkalaatikossa. Katsomme, että uimapuvut ovat mitä mainioin asu esiteltäväksi tällaisena päivänä, jolloin sade ropisee ja joka suuntaan katsoessaan näkee lätäköitä, puroja, lampia ja valtavia vesimassoja valmiina hyökkäämään. Ei siis hätää, me olemme varautuneet näillä perhosuimapuvuillamme. Kangas on samaa, mutta resorien väri vaihtelee vähän sen mukaan, millainen perhonen on osunut näkyvälle paikalle vatsan päälle.\n22.9. Pirjo ja Purjo kohtaavat Taiteilijan\nEnsin me kohtasimme Taiteilijan takaliston paikallislehden etusivulla. Sisäsivun jutussa Taiteilija kertoi elämästään ja siitä, millaista on olla oikea taiteilija ja elää taidettaan kokonaisvaltaisesti välittämättä muiden mielipiteistä. Jaha, me ajattelimme, Taiteilija ei siis taaskaan ole saanut apurahaa, joten hänen täytyy egoaan pönkittääkseen luoda jokasyksyinen oman elämänsä performanssi lehtien palstoilla.\nTaitelija oli tällä kertaa päättänyt olla yhtä Äiti Luonnon kanssa. Siksi hän oli vähentänyt vaatteensa minimiin ja halusi koskettaa ihonsa jokaisella solulla ympäristöään. Jos lehtikuvaa oikein tarkasti katsoi, saattoi nähdä olkapäällään aika ärhäkän paarman, joten nähtävästi myös luonto oli hyvillään Taiteilijan alastomuudesta. Elämä ilman vaatteita liittyi jotenkin johonkin projektiin, jossa Taiteilija pääsi toteuttamaan syvintä olemustaan kokemalla kokonaisvaltaisesti jokaisen hetken ilman paitojen ja housujen luomaa ankeaa vankilaa, joka muulloin kahlitsi Taiteilijan sielun niin, ettei luomistyöstä ollut tulla mitään. Kuvassa oli kyllä pelkkä Taiteilijan pinnallinen olemus, joskin tarkemmin ajatellen sekin oli meille ihan tarpeeksi ellei peräti liikaa.\nPari päivää myöhemmin kohtasimme Taiteilijan IRL eli ilmielävänä ja meidän onneksemme myös pukeutuneena, eli nähtävästi Äiti Luonto oli sen verran jäätävällä tuulella, että pakarat oli peitetty ja paitakin löytänyt paikkansa. Lisäksi Taiteilija oli sujauttanut jalkansa muovisiin feikkicrocseihin. Mutta millaiset jalat! Likaiset, saviset ja suorastaan sontaiset.\nMe yritimme ajatella, että ne mustanharmaat mutavarpaat ovat osa elämää suurempaa taidetta, mutta valitettavasti ainoa ajatuksemme oli, että Taiteilija ei ole kuullut vedestä ja saippuasta tai edes jalkojen huuhteluun varatusta vesiastiasta porraspielessä. Me emme ole mitään pinttyneen lian erityisasiantuntijoita, mutta sen verran voimme sanoa, että niissä kintuissa näytti olevan melkein vuosikertasaastaa. Siinä Taiteilija heilutteli sääriään muutaman metrin päässä meistä ja saatoimme melkein kuulla rapinaa pikkuruisten rapapaakkujen varistessa säärikarvoista lattialle. YÄK!\nTaiteilija on muuttanut kaupungista maalle, ja hän on useaan otteeseen kuvannut paikallista kantaväestöä pikkusieluiseksi, sisäänpäinkääntyneeksi, siltarumpupolitikointiin keskittyneeksi ja maailmaa kiertämättömänä hieman yksisilmäisesti asioita katsovaksi kyläkansaksi. Sen verran sivistystä alkuperäisasukkailla sentään on, että he osaavat pestä jalkansa ennen kuin lähtevät kotoa julkisiin tilaisuuksiin. Nähtävästi apurahaton taide antaa oikeuden olla kunnioittamatta muita tai sitten Äiti Luonto oli saanut niin vankan otteen Taiteilijan jaloista, ettei tämä millään hennonnut liottaa sitä irti. Ehkä jossain on peräti valokuvablogi, johon Taiteilija joka päivä kuvaa jalkansa herättääkseen katsojissa inhon tunteita. Suurin taide kun ei jätä ketään koskematta. Niistä alaraajoista se taide kyllä aika hanakasti leviää pitkin mattoja ja lattioita koskettaen lopulta jokaista, jos kukaan ei huomaa siivota Taiteilijan jättämiä jälkiä pois.\nKaiken tämän innoittamina asettauduimme lastenhuoneen boordin äärelle. Tässä on kauniita kuvia vaikka kenen katsella eikä tarvitse miettiä, mitä ne esittävät. Vaatevärityksemme on ruskea, koska se kuulemma on yksi syksyn lämpimiä sävyjä. Purjo otti kirahvipaidan, mutta Pirjo halusi ehdottomasti kukkia. Kukkapaita oli jälleen kerran kadoksissa, joten piti ottaa tämä raidallinen versio, johon on aplikoitu piparikukka.\nLähettänyt P ja P klo 18.45 2 kommenttia:\n19.9. Mukavuusalueen ulkoreunalla\nKaikenlaisissa huuhaa-oppaissa neuvotaan, että ihmisen tulee mennä mukavuusalueensa ulkopuolelle, jotta saisi kehittymiselleen tärkeitä kokemuksia. Me sanomme tähän, että täyttä puppua. Mukavuusalueemme ulkopuolella meistä tulee erittäin epämukavia emmekä suinkaan kohtaa tunteitamme ja sitä kautta kehity nukkeina niin että heikompaa hirvittää. Ehei, meistä tulee oikeita änkeröisiä, jotka ällittelevät antaumuksella kaikesta ja kaikille.\nTästä alkutekstistä voi päätellä, että meidät on omasta tahdostamme huolimatta työnnetty tekemään jotain asioita, joista emme välittäisi yhtään. Meitä ei ole helppoa ylipuhua typeryyksiin, mutta joskus menemme vastaamaan näennäisen viattomiin tiedusteluihin myöntävästi, ja joudumme sitä tietä sellaiseen seurausten sekamelskaan, josta kukaan ei halua nähdä edes unta. Niin kävi tänäänkin eli tyhmästä päästä kärsi koko kroppa. Olisi aikanaan pitänyt kieltäytyä muka pienestä järjestelystä, josta parissa kuukaudessa kasvoi hukkakauran mallinen ryöstörönsy. Alkuperäinen muutama minuutti paljastui koko iltapäivän vieväksi tapahtumaksi, joka lyhensi tylsyydessään elämäämme varmasti paljon enemmän kuin mitä mukavuusalueen reunalla keikkuminen sitä pidensi.\nNeuvomme siten kaikkia lukijoitamme: jos teille esitetään pikkuruinen, viaton, ihan mitätön toive, joka vivahtaa elämänne ryöstökalastukselta, niin kieltäytykää suosiolla heti. Älkää selitelkö mitään, älkää keksikö tekosyitä vaan sanokaa ihan napakasti että kiitos ei. Muussa tapauksessa saatatte huomata, että teidät raahataan mukavasta, leppoisasta ja sopuisasta elämästänne jonnekin kauas kaikesta tutusta ja kätevästä. Lopulta päädytte epämukavuusalueelle, jossa ei ole rattoisaa olla ja jossa oleileminen ei edes tee kenestäkään aikaisempaa parempaa ihmistä vaan ainoastaan äreämmän ja äkeämmän. Vältelkää kaikkea sellaista, mistä ette pidä, sillä uskokaa tai älkää, epämukavat asiat eivät kasvata ja kehitä kuin kiukkua, vaikka terapiakirjallisuudella elantonsa saavat muuta väittävät.\nOnneksi päivän päätteeksi pääsimme rakastamamme moottoriurheilun pariin eli poseeraamme kuvassa ruohonleikkurin reunalla. Lehmusten lehdet ovat aloittaneet jokasyksyisen kilpalaskeutumisensa ja tuossa varpaittemme luona näette tämän vuoden voittajia eli nopeimpia varisijoita. Meillä on päällämme varsin kätevät sadeasut, jotka on vuoritettu kirjavilla kankailla. Pirjolla on vuorina Marimekon unikkoja, Purjolla Disneyn satuhahmoja, joista tietenkään yksikään ei kuvassa näy. Pirjon housutkin on vuoritettu samalla puuvillalla ja lahkeensuita käännetty sen verran, että näette kuviot. Purjon housunlahkeista pilkottavat resorit ihan vähäsen viitan alta. Kunnon sydvestit valuttavat sadevedet suoraa huppuun, jos ei pidä varaansa. Jos päivä kaikkineen olikin kaikkea muuta kuin mukava, olemme sentään edes erittäin tyytyväisiä asuvalintaamme. Sadeasulle on aina käyttöä sadepäivänä.\nTunnisteet: Marimekko, Walt Disney\n17.9. Avoin kirje valkopaitaiselle naiselle Launeen Prismassa tänään klo 16.00\nSatuitko huomaamaan, että noin kolmevuotias lapsesi huusi kuin sumusireeni ainakin vartin verran tympeimmän töidenjälkeisostosruuhkan kurittamien kansalaisten keskellä? Me muut nimittäin huomasimme tämän mielenilmauksen, pudistimme päätämme ja pidimme sinua - usko tai älä - huonona kasvattajana, vaikka kaverillesi ihan muuta vakuutit. Sanoit nimittäin useaan kertaan, että kyllä maailmaan ääntä mahtuu, ja että jos lapselle antaa periksi, se pompottaa koko loppuiän.\nNiinpä sinä et antanut periksi. Lapsesi ulvoi, karjui, nyyhkytti ja aneli pääsyä syliin, mutta sinä pysyit tiukkana. Kunnon kasvattaja ei anna periksi vaan pysyy päätöksessään eli kun tuli sanottua, että et pääse syliin, niin se tarkoittaa sitä, että et sitten pääse. Sillä ei ollut mitään merkitystä, että lapsesi huuto kaikui jättimarketin seinistä kuin kidutetun ahman ulvonta (jota tosin emme ole koskaan kuulleet, mutta todennäköisesti kuuntelisimme mieluummin kuin lohduttoman pikkulapsen surkeaa anelua).\nMeille jäi äärettömän epäselväksi, miksi sitä lasta ei voinut ottaa syliin ja halata lohdutukseksi. Aika kapea on sen ihmisen maailma, joka pitää lapsen jokaista pyyntöä pompottamisen oireena. Me olisimme ymmärtäneet kieltosi, jos olisit ilmoittanut, että ei osteta karkkia tai kahdeksaa kiloa kaljamaltaita. Senkin me olisimme ymmärtäneet, jos olisit kieltäytynyt nappaamasta kärryihin jotain kassan luona killuvaa heräteostokseksi tarkoitettua heijastinta tai hiuspompulaa. Valitettavasti me emme ymmärrä, miksi ihmeessä halusit ehdottomasti ja vakaasti kieltää lapseltasi sylin suoman turvan.\nKanssamme päätään kummastuneina pudisti myös kassatoimenhaltija, jolle meitä edeltävä asiakas mutisi jotain itsepäisistä vanhemmista. Niin, aika moni huomasi, että kyse oli sinulle valtataistelusta ja inttävästä periaatteesta, vaikka todennäköisesti katsoit toimivasi korkeimpien äitioppaiden mukaisesti. Kun lapselle on sanonut jotain, niin sitten siitä ei lipsuta, vaikka mitä tapahtuisi. Ei edes silloin, kun tajuaa olevansa erittäin väärässä. Muiden huomioonottaminen tai kanssaeläjien arvostaminen olivat aika kaukana toiminnastasi.\nJos luit tämän, niin älä turhaan vastaa. Kerroit jo sille äitikaverillesi kaiken tarpeellisen eli esikoisesta on tullut pieni hirviö sen jälkeen, kun vauva syntyi. Et saa olla enää lainkaan rauhassa, lapsi roikkuu kotona koko ajan lahkeessa ja kaupassakäynnit tarhapäivän jälkeen ovat ihan kamalia. Olet jopa harkinnut, että pidennät hoitopäiviä siten, että lapsi haettaisiin vasta viideltä, niin jaksaisit paremmin. Esikoinen menee onneksi nukkumaan jo seitsemän jälkeen, joten iltaisin saatte olla yhdessä, sinä ja miehesi ja vauva, joka aurinkoisena lapsena täyttää kaikki päiväsi. Haluatko, että väännämme rautalangasta lisää, vai älysitkö jo, mistä on kyse?\nMeillä on kaupassakäyntiasut, joissa voimme tarvittaessa vaikka maastoutua siinä vaiheessa, kun joku hermonsa menettänyt shoppailija ei enää kestä järjetöntä älämölöä. Pirjon vaate on täynnä iloisia sammakoita ja Purjolla on jotain raidallisia ötököitä. Muistelemme, että sammakot on ostettu Eurokankaasta ja ötökät nettikaupasta, jonka nimi on Nimipyyhe. Sitä voimme vilpittömästi suositella, mutta Eurokankaassa (Tampereella) saimme viimeksi niin olematonta palvelua, että taidamme vältellä sitä muutaman kuukauden.\nTunnisteet: kangaskauppa, nukenvaatteet, öttiäiset\n15.9. Meillä ei ole sotkuista, meillä on meneillään muutos!\nMe emme ole erityisen siistejä. Tai tavallaan me olemme siistejä, mutta meidän tavaroillamme on taipumus hakeutua paikkoihin, joihin ne eivät varsinaisesti kuulu. Tunnemme tästä ajoittain suurta tuskaa ja jopa lievää noloutta, mutta onneksi kaikki sellainen on turhaa. Tänään meille selvisi, että kyseessä on täysin meistä riippumaton ja ainoa maailmankaikkeudessa ehdottoman pysyvä asia eli muutos. Sen avulla asiat edistyvät, sillä pysyvyys on pahasta. Se kun jumittaa kaiken, vaikka meidän mielestämme maailma voisi edes joskus vetää henkeä ja olla hetken ajan kutakuinkin valmis.\nMuutoksen vuoksi meidän tuleekin vähän väliä (tai meidän tapauksessamme ihan koko ajan) elää jonkinlaisen kaaoksen keskellä. Tämä sekasotku on se, joka vie asioita eteenpäin. Emmepä olisi vielä eilen uskoneet, että nurkkaan unohtunut kerhoreppu, lattialle varmaan jo kaksi viikkoa sitten pudonnut pyyheliina ja rutattu pahvilaatikko ovat asioita, joiden ansiosta kohta tapahtuu jotain mullistavaa ja hienoa, kunhan tätä kaaosta ensin on kestänyt riittävän pitkään. Oudompi luulisi, että kyseessä on tavallinen tai jopa tavallista ankeampi epäsiisteys, mutta me tiedämme, että tämä on jotain suurempaa ja tärkeämpää. Tässä viedään maailmaa eteenpäin niin että heikompia hirvittää.\nMuutos on pysyvä ja siksi kaaoskin on pysyvä, ei sille voi tehdä yhtään mitään tai meneillään oleva tärkeä käänne estyy ja kaikki jämähtää niille sijoilleen. Tosin tuo reppu näyttää sekin jämähtäneen paikalleen, koska kukaan ei ole vaivautunut kumartumaan ja nostamaan sitä pois. Nyt kun tiedämme, että sillä on oma tärkeä paikkansa kaiken etenemisessä, emme taida vaivautua koko viikonloppuna sitä pois siivoamaan. Sen sijaan katsomme reppua vähän väliä siltä varalta, että se itse heittäytyy muutoksen kouriin ja nousee itsekseen tuolille asti.\nVaikka me emme erityisesti välitä minkään muuttumisesta, tulee muutokseen erilaisten konsulenttien mielestä suhtautua positiivisesti, koska muuten se syö voimavaroja. Meillä ei ole aavistustakaan, mitä ne ovat, mutta varat ja voimat vaikuttavat joltain aika vaaralliselta. Siksi olemme tänään ottaneet sen kannan, että koska kaaos kuuluu muutokseen ja muutos on kannatettava ajatus, niin lisäämme hieman sekaisuutta ja epäjärjestystä, jotta lopputulos olisi paras mahdollinen. Emme missään tapauksessa halua olla edistyksen tukkeena emmekä toisaalta erityisemmin välitä siivoamisesta, joten heittäydymme muutoksen pyörteisiin täydestä sydämestä.\nKoska maailma joka tapauksessa on hieman päälaellaan, istumme jälleen kirjahyllyllä. Täällä on tyhjää, sillä emme halua olla muutosvastarintaisia vaan lisäsimme hieman kaaosta pinoamalla kirjat lattialle. Ehkä nostamme ne takaisin tai sitten ei. Vaatteet ovat letkeät ja rennot. Paidat ovat samaa trikoota, mutta näyttävät vallan erilaisilta, koska resorit ovat eri väriä. Purjo laittoi päähänsä hatun, joka on muuten ommeltu samalla kaavalla kuin edellisen postauksen vakosamettipäähine.\n13.9. Topakat turistit\nOlemme tänään kotimaanmatkailleet uudella ja mullistavalla tavalla eli ilman karttaa ja navigaattoria. Suosittelemme tätä kaikille niille, joilla on pitkä pinna eikä oikeastaan mitään erityistä etsittävää.\nOikeastaan turistituokiomme oli silkka vahinko. Purjo luuli, että Pirjo oli ottanut kartan mukaan ja toisaalta Pirjo oletti, että Purjo oli jättänyt navigaattorin paikalleen autonkuljettajamme iloksi. Eipä ollut kumpikaan luultua tehnyt, joten niin sitä oltiin keskellä Hämeenlinnaa ilman mitään tietoa siitä, missä oikeastaan piti olla. Kaiken lisäksi Hämeenlinnassa oli melkein kaikki kadut rikottu ja joka kulmassa seisoi joku haalaripukuinen huiskimassa oikealle ja vasemmalle sen merkiksi, että joko ei saa ajaa siihen suuntaa tai sitten pitää ihan välttämättä kääntyä osoitetulle taholle, vaikka sinne ei ollut mitään asiaa.\nNiinpä me päädyimme turisteiksi outoon kaupunkiin. Katsoimme kaikille parhaaksi siirtyä jalkapatikkalaisiksi sen sijaan, että olisimme takapenkiltä osoitelleet oikealle ja vasemmalle yrittäen saada autonkuljettajaamme tajuamaan, että sinne ja tänne ovat ihan sama suunta ja kokonaan riippuvainen siitä, mistä kulmasta asiaa katsoo.\nEnsin me leikimme, että olemme Ruotsissa, sillä löysimme ne ihan samat vaatepuodit, joita on pitkin Tukholmaakin. Puhuimme keskenämme vieraita kieliä ja tervehdimme vastaantulijoita ystävällisesti sanomalla "skudaa". Se on ulkomaankieltä ja tarkoittaa, että päivää. Sitten me huvittelimme hetken esittämällä kipakkoja kaupunkiarkkitehteja. Arvuuttelimme, minä vuonna mikäkin rakennus on rakennettu, koska Hämeenlinnassa on sikinsokin eri-ikäisiä taloja. Olimme vahvasti sitä mieltä, että kaikki rumat laatikkotalot voisi kumauttaa nurin ja rakentaa tilalle kauniita. Mikä älli sekin on, että aina kun arkkitehti saa päättää, puretaan pois kaunis talo ja rakennetaan tilalle jotain mahdollisimman kamalaa vähän kuin muistuttamaan, että hukkaan meni sekin monen vuoden koulutus, kun ei ennätetty perehtyä kuin viivottimeen.\nTuristeina löysimme tietenkin myös torille, jossa onneksemme jo purettiin myyntikojuja. Emme siis joutuneet ostamaan mitään matkamuistokrääsää. Hetken pohdimme, josko sittenkin tuhlaisimme rahamme pariin omenaan ja lähettäisimme ne terveisinä Hämeenlinnasta jollekin tutulle, mutta sitten muistimme, että Itella on hidas ja arvaamaton. Omenamme olisivat todennäköisesti tulleet perille joskus vähän ennen joulua vankasti mädäntyneinä tai ainakin muussiksi liiskattuina. Emme halunneet Hämeenlinnalle sitä häpeää, että sieltä lähetetyt terveiset olisivat vallan tahmeana soseena valuneet vastaanottajan postilaatikon pohjalle, joten jätimme perinteisen muistamisviestin väliin.\nKuvan otimme erään puutalon kupeessa. Puutaloja Hämeenlinnassa on vallan valloittavan paljon jopa keskustassa, josta innokkaat viivasuorien linjojen tasakattolaatikkoarkkitehdit eivät ole ihan kaikkia ennättäneet tuhoamaan. Seisomme tässä melkein portinpielessä laskevan auringon kajossa silmiämme siristäen. Purjolla on kangaskauppa Wexlerista ostetusta flanellista ommeltu liivihame ja sen alla pallollinen trikoopusero. Pallot tosin eivät näy kuvassa. Pirjolla on vakosamettiliivihame ja samasta kankaasta lierihattu. Omasta mielestämme soinnumme tähän pylväikköön oikein hyvin, niin että skudaa vaan teillekin, lukijamme.\nTunnisteet: kangaskauppa, Marimekko\n11.9. Suru puserossa\nOtsikossa emme viittaa näihin päällämme oleviin puseroihin, jotka ovat vähän niin kuin vastaisku kaikille tummasävyisille eläintrikoille, joita tänä syksynä on näkynyt vähän siellä ja täällä. Nämä ovat ohutta collegekangasta, joka on ostettu kangaskauppa Wexleristä. Kuvioina on jotain isonokkaisia lintuja, joiden sävyt varsin mainiosti sointuvat trikoohousuihimme. Mekö emme olisi pienten pukeutumisyksityiskohtien taitajia!\nSuru tuli puseroon tänään kerhossa, kun yksi pitkäaikaisista kerhokavereistamme sanoi reippaasti heihei ja muutti pois toiselle paikkakunnalle. Tietysti me pidimme läksiäisjuhlat ja annoimme lahjan ja kortin ja jotkut antoivat halauksiakin, mutta emme me, koska meidän mielestämme ketään ei pidä päästää kovin lähelle hönkimään, reipas kättely sen sijaan on varsin sopivaa. Sitten me muistelimme yhdessä kaikkia hauskoja tapauksia vuosien varrelta ja nauroimme aika makeasti monelle sellaiselle jutulle, jotka aikoinaan vähän harmittivat.\nVaikka meillä leikisti oli ihan mukavaa, niin koko ajan me tiesimme, että tässä on nyt loppu ja piste. Kerhossa ei olisi koskaan enää samanlaista kuin ennen. Eväitä syödessä emme enää vertailisi välipalakeksejä, askartelussa emme lainailisi värillisiä papereita, loppulaulun jälkeen emme ryntäisi (se on muuten kiellettyä) eteiseen pukeutumaan kilpaa ulkotamineisiin. Vielä me olemme niin kuin mitään ei olisi tapahtunut, mutta kyllä me seuraavan kerran kerhoon mennessämme saatamme matkalla tirauttaa kyyneleen tai pari ihan kaveri-ikävässä. Kenelle me nyt sanomme, että muistatko?\nLupasimme moneen kertaan, että vielä nähdään. Kyllä me tiesimme, että monelle muullekin on aikaisemmin sanottu ihan samalla tavalla, ja sitten puolin ja toisin unohduttu kokonaan. Olisi pitänyt samantien sopia, että koska nähdään ja missä, otettu kalenterit esiin ja laitettu oikein iso rasti sopivan päivän päälle. Siitä me olisimme muistaneet, että se on oikea merkkipäivä.\nJoten meillä on nyt sellainen alakulo, joka valtaa mielen aina, kun jotain päättyy ja pitää vain jatkaa matkaa. Vaikka emme me siellä kerhossa minnekään ole menossa, vaan olemme ihan paikallamme. Tai siis meidän pitäisi olla, mutta aina joskus tulee kierreltyä ja harrastettua sellaista kiellettyä asiaa, jonka nimi on käytäväkeskustelu. Nyt niitäkin on vähemmän, kun kerhokaveri päivän päätteeksi pakkasi kassinsa, otti lahjakukat kainaloon ja suuntasi kohti ihan uusia seikkailuja.\nTove Jansson sanoi kauan sitten, että “On niitä jotka jäävät ja toisia jotka lähtevät, niin on ollut aina. Kukin saa valita itse, mutta on valittava ajoissa, eikä koskaan saa antaa periksi." Me emme ole ihan varmoja siitä, mitä hän tarkoitti, mutta jos me olisimme saaneet valita, olisi kerhokaveri jäänyt eikä lähtenyt. Ehkä me emme valinneet ajoissa. Tai ehkä jonkun toisen valinta oli vielä vahvempi kuin meidän.\n9.9. Millaista on olla Riitta Väisänen?\nMe kohtasimme torstaina Riitta Väisäsen, joka näytti niin paljon Riitta Väisäseltä, että epäilemme hänen olevan tarkoituksellinen ja pitkään mietitty esitys. Riitta oli kaikesta päätellen ollut ostoksilla paikallisessa kauppakeskuksessa ja rupatteli shoppailuretken päätteeksi jonkun tuttavansa kanssa hevosista. Ensin me näimme työpäivään aika hankalasti sopivan eläinkuosisen liehumekon, sitten hurjan määrän hiuksia ja lopuksi kasvot, joihin oli sijoitettu melkoinen määrä kosmeettisia tuotteita. Ei, me emme tuijottaneet moukkamaisesti tai jääneet korvat hörössä kuuntelemaan ravivihjeitä vaan hipsimme ohitseen hiljaa vihellellen ja näyttäen siltä, että joka päivähän sitä Väisäsiä nähdään.\nMahtaakohan Riitta Väisänen aina aamuisin pohtia, että olisiko tänään "se" Riitta Väisänen vai tyytyisikö olemaan ihan tavallinen hiukset poninhännällä farkuissa ja collegepuserossa. Toisaalta, jos ei voi koskaan tietää, pyyhkäisevätkö toimittajat tänään paikalle, niin ehkä silloin kannattaa valita vaatekaapista jotain liehuvaa ja runsasta, mekkoja kahdella röyhelöllä ja rimpsuisia puseroita. Niissä saattaa olla hankala luoda lantaa, mutta ne ovat ihan näppärä asu, jos siinä median edustajia odotellessa huomaa vaikka sokerin loppuneen ja päättää piipahtaa kaupassa esittämässä Riitta Väisästä. Jostain syystä hän muuten laittaa aina silloin silmilleen oikein isot aurinkolasit ihan niin kuin kukaan loisteputkin valaistussa puodissa ei kummastelisi, miten pahimpaan kaamosaikaankin joku luulee tummien linssien jotenkin tekevän huomaamattomaksi.\nMeillä ei ole mitään Riitta Väisästä vastaan, mutta meistä on jotenkin mielenkiintoista, että joku kykenee ulkoiselta habitukseltaan olemaan virallisen julkkisroolinsa ulkopuolella ihan samanlainen kuin julkkiksena. Eikö siihen kyllästy? Tai toteuttaako siinä huomaamattaan jotain performanssia, jossa pääosassa on osittain kuvitteellinen henkilö?\nEmme kuitenkaan toivo Riitta Väisäsen vastaavan meille, koska emme oikeasti halua tietää hänen syvimpiä tuntojaan, kunhan pähkäilemme. Saattaahan olla, että hän olisi torstaina halunnut meidän pysähtyvän tuijottamaan ja pyytämään nimikirjoitusta tai kaivelevan kassistamme ruisleipää hevosille vietäväksi äärettömän ihailijoitumisemme merkiksi. Me vain kävelimme ohi muina nukkeina ja saatoimme tahtomattamme aiheuttaa vahvan pettymyksen kokemuksen, joka akuuttina stressireaktiona nyt estää Riittaa olemasta "se" Riitta Väisänen.\nTuollasia emme uskalla edes ajatella etenkään nyt, kun esittelemme teille lempiasumme. Tämä nimi on kai nyt sitten se jumpsuite, jollainen kesällä piti olla kaikilla, mutta jota me emme käyttäneet. Käytimme näihin punaista ja kuviollista collegekangasta, jotka on hankittu kangaskauppa Wexleristä. Erittäin poikkeuksellisesti usutimme ompelijaamme vuorittamaan myös hupun, jolloin dinosaurukset kurkkivat aika mukavasti tuolta reunan alta, kun huppu on vedetty päähän.\nLähettänyt P ja P klo 21.27 Ei kommentteja:\n7.9. Ei ihme, että naamat rupsahtavat\nMeikeistä on löytynyt raskasmetalleja! Ei siis ihme, että suupielet venyvät alaspäin ja posket repsottavat, sillä kenen kasvot kestävät vuodesta toiseen raskaita metalleja painonaan?\nViikolla oli meikitön päivä, johon emme periaatteesta osallistuneet. Meille jokainen päivä on meikitön, koska olemme luonnonsuloisia ja söpöjä ihan ilman puleerausta ja puutereita. Lisäksi meille on kerrottu kauhutarinaa kaukaisesta sukulaisestamme, joka sai kasvoilleen kunnon kerroksen aurinkorasvaa lähtiessään ulkoilemaan. Muutaman viikon kuluttua kasvojen pinta kuivui ja rapisi pois, joten koko loppuikänsä hän joutui olemaan röpelönaamainen, koska ei käyttänyt nukeille valmistettua voidetta vaan mitälie perusvitalista.\nHuomiomme ei kuitenkaan nyt kiinnity meikkeihin vaan siihen, että ne pitää joka ilta pestä pois, jotta tyynyliina ei tahriinnu. Voi siihen joku muukin syy olla, mutta me emme tähän hätään muuta keksi. Joka tapauksessa pesuveden mukana meikit valuvat puhdistamoihin ja edelleen vesistöihin. Sitähän voisi ajatella, että vaatimaton hippunen puuteria ja ripaus poskipunaa ei kovin vaarallista voi olla, mutta nytpä onkin selvitetty, että meikeissä on raskasmetalleja ja hitaasti luonnossa hajoavia kemikaaleja. Ne ovat hyvin, hyvin vaarallisia päästessään takaisin maastoon. Outoa, että ne eivät ole yhtään vaarallisia siinä nenänpäässä vaan päinvastoin mainosten mukaan silittävät, kirkastavat, pehmentävät ja korostavat tai mitä nyt milloinkin pitää tehdä.\nOngelmallista tässä on se, että jos meikit ovat vaarallisia vesistöille, ovat ne takuuvarmasti sitä samaa kaikkialla muuallakin. Puuterihan pölyää ihan miten sattuu ja ripsiväriä voi rapsahtaa koska tahansa poskelle ja siitä edelleen maahan. Huulipuna se vasta vaarallista onkin, koska jokaisella henkäyksellä sitä voi irrota mikroskooppisen pieniä hitusia ilmakehään ja päätyä edelleen vaikka pelloille, joista se valuu sadeveden matkassa vesistöihin ja ketäpä silloin syytetään. Ei suinkaan sitä pakkelinaamaa, joka on tullut pellon laidalle viheltelemään helmiäishuulin vaan maanviljelijää, joka ei laita tikkua ristiin estääkseen kavalan raskasmetallin ujuttautumista jokeen.\nSiksi vaadimme meikittömiä suojavyöhykkeitä peltojen ympärille. Älkööt kukaan naamaansa puleerannut tai ripsivärillä katsettaan kaunistanut menkö raskasmetalleineen sanotaan nyt vaikka 50 metriä lähemmäs peltoa, jotta ei syyllisty maaperän pilaamiseen ja sitä kautta ympäristörikokseen. Sama koskee myös kaikkia niitä, jotka ovat kajalilla silmänsä rajanneet tai loiskutelleet ylenpalttisesti parta- tahi tuoksuvesiä. Tämä kielto on voimassa myös talviaikaa, koska ei ole EU-säädösten mukaista levitellä lumisille pelloille yhtään mitään, ei lietelantaa eikä luomiväriä. Jos siis aikoo hiihdellä hankia hiljalleen, välttää käyttämästä mitään myrkkyjä naamassaan.\nLisäksi ehdotamme, että kaikenlainen ehostettuna liikkuminen on joka paikassa kielletty sadesäällä, koska silloin kaikki naamaan vaivalla taputettu, sivelty, töpsytelty ja hierottu valuu täysin puhdistamatta hulevesien mukana viemäriin. Siellä ne raskametallit painavat viemärin pohjaa niin, että se taipuu kaikesta ylipainosta ja vääntyy ihan kippuralle.\nMe emme ole aikoihin esitelleet yhtäkään juhla-asua, joten nyt olisi vaihteeksi pastelliunelmien vuoro. Pirjolla on Zalekuan kimallehippupilkullisesta kankaasta mekko, jonka yläosa on hopeakirjottua neulosta. Vyötäröllä on solmittava nauha, josta saa taakse oikein näppärän rusetin. Purjo yhdisti kimaltavaa neulosta samansävyiseen organzaan. Kyllä näissä nukenvaatteissa nyt voi juhlia vaikka hieman me pohdimme, että entä jos nämä kaikki välkkyvät hiput nyt ovat niitä raskasmetalleja, joita olemme kovasti monen kappaleen verran vankasti vastustaneet.\nLähettänyt P ja P klo 21.35 2 kommenttia:\n5.9. Omenoita yli oman tarpeen\nTänä vuonna niitä taas on, omenoita nimittäin. Viime vuonna puutarhamme puut saivat yhdessä aikaan noin kolme omenaa, tänä vuonna tuotantoa on prosenteissa ja kappaleissa laskien huomattavasti enemmän. Katsokaa vaikka kuvasta, jossa kaikkein nuorin ja kokemattomin puu yrittää epätoivoisesti pyristellä runsassatoisena.\nPitäisi varmaan olla iloinen, että luonto näin runsaskätisesti jakelee antimiaan, mutta meille niin tyypilliseen tapaan asia synnyttää myös akuuttia marmatusta. Mihin oikein joudumme kaiken tämän tuotannon kanssa? Hedelmiä on niin paljon, että järkevämpi puristuttaisi ne mehuksi, mutta me emme siihen souviin lähde. Hirmuinen työ! Kerää, pese, pakkaa, kuljeta, kanna ja raahaa - ja tuossa on vasta se, mitä pitää tehdä omenoille ja pulloille, ennen sitä pitää ne pullot tai kanisterit hankkia tai pestä, kellarista raivattava säilytystilaa ja elämä muutenkin järjestettävä siten, että sovittuna aikana on sovitun omenamäärän kanssa mehustamolla. Sisäinen marttamme ei tähän aikaan vuodesta jaksa herätä vaan nukkuu varsin tyytyväisenä Ruususen unta siinä kohdassa, missä muut havahtuvat ilman prinssin suudelmaakin keittelemään hilloja ja soseita.\nMeillä siis syödään omenoita sen sijaan, että niitä innolla säilöttäisiin. Omenapiirakoita on tehty reseptillä ja ilman. Erityisen helposti tuo viimeksi mainittu onnistuu kaupan valmistaikinasta. Lisäksi on kokeiltu uuniomenoita, kaurapaistoksia ja kaikki muitakin ehdottomasti terveydelle vaarallisia tapoja tuhota odottamattoman runsas omenasato. Koko ajan olemme hieman pelänneet, että terveysviranomaiset saapuvat meille ja kertovat soosoo -sormi ojossa, miten oikeaoppisesti tulisi toimia, jos luonnon tarjoilut ovat ylitsevuotavaiset tai tässä tapauksessa siis puusta putoavaiset. Ei vaniljakastiketta, ei kermavaahtoa, ei sokeria vaan omenoita sellaisenaan ja mielellään korkeintaan kaksi päivässä, sillä se määrä pitää lääkärin loitolla, mutta toisaalta ei vielä anna tuhoavan paljon hedelmäsokeria aivoja rappeuttamaan.\nKummallisinta tämän vuoden omenoissa on se, että niissä ei ole matoja. Mehän emme hoida hedelmäpuitamme mitenkään eli emme ruiskuta hyönteismyrkkyjä tai edes vaivaudu nuorennusleikkelemään niitä keväisin. Olemme suvaitsevaisia ja sallimme luonnon osallistua hedelmistä nauttimiseen. Joka tapauksessa nyt on muistimme mukaan ehdottomasti siistiomenaisin vuosi, joka saattaa johtua siitä, että viime vuoden kolme omenaa eivät riittäneet tyydyttämään omenatuholaisten ruokahalua. Ilman einestä jääneet öttiäiset kuolivat nälkään eikä seuraava sukupolvi ole vielä löytänyt valkean kuulaamme kuorelle.\nMe olemme menneet piiloon siltä varalta että joku kuitenkin keksii ehdottaa mehunpuristustuokiota tai soseutussessiota. Vaatteemme ovat sopivasti valjun vaaleanpunaisia. Purjolla on paidallinen dalmatialaisia ja Pirjolla My little pony aplikoituna etumukseen.\nLähettänyt P ja P klo 23.02 1 kommentti:\n3.9. Miksi ruoka on niin vaikea asia?\nOtsikolla emme nyt tarkoita ruuan hintaa tai ostamista, vaan ihan yksinkertaisesti sitä, miten ruuasta on kaikenkaikkiaan tehty hurjan hankala asia. Ennen riitti, että teki vaikka riisipuuroa. Kaupasta sai riisit, lehmästä maidon ja sitten keiteltiin aikansa. Lopputuloksena oli puuroa. Riisiä oli tasan yhtä laatua. Nyt superhypermyymälässä on piiiiiiitkä riisihylly, jonka ääressä mielen täyttää melkoinen hartaus. Mistä sitä tietää, että täysjyvää vai hiottua, puuroutuvaa vai pelkästään puuroon sopivaa, irtonaista vai paakkuuntuvaa. Maidoissa sama juttu. Ennen lehmästä sai valkoista maitoa, mutta nykyisin maitokaapin luona mieleen hiipii epäilys siitä, että se muinainen lehmä ei edes osannut kuvitella, mitä kaikkia tuotteita maidosta voidaan tehdä ja vielä kutsua niitä kaikkia maidoiksi. On rasvatonta ja luomua, iskukuumennettua ja pastöroimatonta, kevyttä ja rasvaisempaa. Tee siinä sitten riisipuuroa, kun joudut moneen kertaan valitsemaan jo kahden periaatteessa yksinkertaisen ainesosan ruokaa laitattaessasi monen monta kertaa.\nEikä tässä kaikki! Muinoin kaupasta sai lanttua ja porkkanaa syksyllä, lehtisalaattia vain kesällä ja muutenkin ruokia suunnilleen siihen aikaan kun ne luontaisesti olivat valmiita maasta pois kaivettaviksi tai puusta poimittaviksi. Nyt on sinne tänne putkahtanut etnisiä ruokakauppoja, joista saa ympäri vuoden sellaisia äärettömän tärkeitä asioita kuten peuramakkaraa, katmandulaista maustesekoitusta ja pestoa jostain italialaisesta pikkukylästä. Miten sitä ihminen onkaan tähän asti voinut pysyä elossa ilman kaukomailta tuotuja säilykkeitä, jotka ruokablogien mukaan "kivasti piristävät syksyistä ateriaa". Näin siis silloin, jos haluaa tuhota makunystyränsä jollain yltiövahvalla mausteella, jonka alkuperäinen käyttötarkoitus lähtömaassaan oli peittää mätänevästä lihasta laitetun ruuan katku. Mutta kun ne ovat nyt muotia ja vain hyvin epäkulinaarinen ihminen tyytyy lihapulliin ja perunamuusiin.\nRuuasta on tehty epäinhimillisen tärkeä asia! Ihmiset vertailevat erilaisia riisejä keskenään tai kilpajuoksevat kauppahalliin kuullessaan, että sinne on tullut jonkun pikkuruisen transsylvanialaisen laakson ainoasta mehiläispesästä kerättyä hunajaa. Sianpotkien taustoja kartoitetaan kuin viinien ikään, sillä nykymuotiin kuuluu, että lihapaketin päällä on tiedot tuottajatilasta ja jonain päivänä varmaan youtube-osoite, josta voi katsoa, miten onnellinen se potka omistajineen oli kirmatessaan perhosten kanssa niityllä.\nIhmiset käyttävät ruuanlaittoon tuntitolkulla aikaa ja hankkivat äärettömän kalliita ja ihan yhtä turhia ruuanvalmistusastioita ja -hilavitkuttimia, joiden avulla aterian valmistamisesta tulee urheilusuoritukseen verrattava kokonaisuus. Viikonlopun aterian valmistaminen alkaa jo viikolla, jolloin suunnitellaan menu ja ryhdytään etsimään juuri oikeita raaka-aineita. Senkin ajan ihmiset voisivat lukea tai ommella tai tehdä palapelejä, mutta ei, kaupoissa pyöritään hyllyjen välissä kartoittamassa valikoimaa. Sunnuntailounasta ryhdytään tekemään jo lauantaina, jolloin alkaa vimmattu kuoriminen, raastaminen, pilkkominen, hauduttaminen ja marinointi, joka kaikki on vain kalpea alkusoitto sille, mitä sunnuntaina tapahtuu eli suunnilleen samat asiat, mutta toisilla raaka-aineilla.\nLopputuloksena on ateria, johon on käytetty käsittämätön määrä aikaa. Ja jos oikein hyvin käy, perheen alaikäinen jäsen toteaa, että tämä on pahaa (siinä hän on muuten pääsääntöisesti oikeassa, kaikesta vispaamisesta, hauduttamisesta, kuutioimisesta ja pariloimisesta huolimatta kaikki ruoka ei maistu hyvältä, vaikka ne raaka-aineet olisi tuotu Taka-Turkmeniasta ohi tullin). Samaan lopputulokseen eli vatsansa täyttämiseen olisi päässyt paljon vähemmälläkin vaivalla ja maailman luonnonvarojen tuhlaamisella, jos olisi noudattanut vanhaa suomalaista lähiruokaperinnettä ja katsonut ikkunasta ulos. Mitä siellä on juuri nyt sellaista, minkä voi syödä. Joskus se on fasaani, joskus hirvi ja joskus peruna, mutta ei koskaan keskikatmandulainen curry.\nMe emme katsele ulos ikkunasta vaan seisomme kuistin kaiteella. Purjolla on perhoskankainen liivihame ja siihen erittäin hyvin sopiva lierihattu. Pirjolla on Marimekon kankaita yhdistelemällä aikaansaatu omenanvihreä liivihame. Puuvilla on materiaalina muuten mukava, mutta se rypistyy.\n1.9. Miksi me emme ole BB-talossa\nOtsikon ajatus on täysin hypoteettinen. Meillä ei ole pienintäkään hinkua päätyä moiseen paikkaan, mutta siltä varalta, että joku joskus sinne kaltaisiamme multilahjakkuuksia ehdottaisi, päätimme pohtia asiaa meille niin tuttuun tapaan varsin syvällisesti.\nOlemme tänä vuonna katsoneet BB-talon touhuja kolmen minuutin ajan, jonka jälkeen pidämme itseämme ohjelman jos ei ihan asiantuntijoina niin ainakin äänivaltaisina kommentaattoreina. Katsomassamme tuokiossa suurin osa väestä makaili sohvilla ja näytti laiskoilta, mutta siihen voi osasyynä olla se, että BB-talossa ei ole oikein mitään tekemistä. Ei sanomalehtiä, televisiota, kirjastoa, kangaspuita, ompelukonetta, polkupyörää, monopolia, palapelejä, piirustuspaperia, iskuporakonetta tai edes mopoa, jota viritellä aikansa kuluksi. Jos Big Brother olisi eläinkoe, se kiellettäisiin epäeettisenä rääkkäyksenä ja kettutytöt hyökkäisivät vapauttamaan koe-eläimiä. Koska kyse on ihmisistä, ei kukaan vapauta ketään. (Emme puutu ohjelman niihin vaatteistavapauttaviin osioihin, jotka ovat nukeille sopimattomia)\nEmme ole mukana BB:ssä, koska meillä ei synkkää ja salaista menneisyyttä. Vaikka media miten tonkisi, ei meiltä löydy ylinopeussakkoja, lähestymiskieltoa tai edes ihan pientä kunnianloukkaussyytettä. Olemme siis äärettömän tylsiä, eikä sellaisia päästetä BB-taloon. Joutuisimme keksimään kaikenlaisia juttuja, joilla sitten yrittäisimme saada palstatilaa ja huomiota. "BB-Pirjo sotki vaatteensa - istui kerhossa eväsleivän päälle" tai "BB-Purjon tunnustus: yöpukuni on kukallinen" eivät todennäköisesti kiinnostaisi ketään. Politiikasta ja poliitikoistakin meillä on hyvin vähän kokemusta, paitsi että Pirjo on kerran nähnyt alati myöhästelevän Anni Sinnemäen ja Purjo kerran unta Sylvi Kekkosesta.\nToinen poissaolon perustelu on se, että me emme halua juontajiksi. Meillä ei siten ole sellaisia kuvitelmia, että viettämällä kolme kuukautta koko ajan kameroiden edessä me jotenkin pätevöityisimme laajemminkin TV-alalle, ja olisimme valmiita astumaan estradille vaikka hyvätekeväisyysgaalassa. Yhtä vähän kuin autotallissa käyminen tekee kenestäkään autoa, tekee BB-talo kenestäkään esiintymisen ammattilaista. Meistä ei olisi siihenkään, että tekemättä mitään päätyisimme vielä viidenkin vuoden kuluttua jonnekin roskalehden sivuille rehvastelemaan BB-Pirjoja ja BB-Purjona, joita kukaan ei oikeastaan muista siksi, että ei ole mitään muistettavaa.\nKolmas varsin hyvä syy pysytellä kaukana BB-talosta on se, että meillä on elämä, niin uskomattomalta kuin se tuntuukin. Emme siksi joudu pakenemaan tylsiä ja tapahtumakoyhiä päiviämme televisioon, vaan elämme kokonaisvaltaisen täysipainoisesti ja joskus jopa hieman ylipainoisesti ruudun tällä puolella. Meille olisi kauhistus vain olla monta kuukautta. Nähtävästi osa on ihan päinvastaista mieltä eli näkee elämänsä tarkoituksena mahdollisimman laajamittaisen velttoilun ja vetkuttelun. Vielä oudompaa on se, että tälle oleskelulle löytyy satojatuhansia katsojia. Onko väki BB-talossa meidän sijaislaiskottelijoitamme, jotka tekevät sen, johon meillä ei ole aikaa?\nOli miten oli, me kiipesimme hyllylle katsomaan maailmaa vähän laajemmin. Kerrankin olemme asuissa, joissa ei ole minkäänlaista aplikaatiota, rusettia, pitsiä tai nauhaa. Paidat ovat maritrikoota ja housut collegekangasta.\nLähettänyt P ja P klo 19.40 Ei kommentteja:\n30.9. Pirjo ja Purjo pohtivat makkaran syvintä ole...\n17.9. Avoin kirje valkopaitaiselle naiselle Launee...\n15.9. Meillä ei ole sotkuista, meillä on meneillää...


Missä Gona kun sitä tarvittaisiin\nTässähän se ratkaisu on. Ensin Gona pisti aisoihin GameTV:n battlefield 2-serverit ja sen jälkeen CSS-serverit. Näytöt on kovat. Ylläpito voi aloittaa Gonan voitelun\nBigBrother FIN, älä poistele niitä viestejäsi. Vaikeuttaa kovin ketjun seurantaa, kun sen näin jälkijunassa löytää. Tosin sinun tapauksessasi voidaan varmaan olettaa, että tajusit olleesi täysin väärässä ja poistit ne siksi.\nSen verran edittiä vielä tuosta adminien ikä kysymyksestä, että Japa väittää että adminit on täysi-ikäisiä ja MuuGi että melkein kaikki.\nAdmineita on jo niin paljon eri sivustoille, että eihän me edes tunneta kaikki vielä oikein toisiammekaan. Japakaan nyt ei varsinaisesti valehdellut, mikäli puhui nimenomaan battlefield.fiin admineista, sillä he ovat kaikki täysi-ikäisiä.\nViestiä on muokattu: 13.09.2007 00:33\nMun mielestä ihan jees sivusto, ja admin hommat pelaa.\nVarsinkin kun ajattelee että täällä on yli 14000 käyttäjää, ja vain muutama admin siivoomassa.\nvittu te ootte apinota\nKertoopa tuo osittain jo järjettömästä mielivallasta ^^\nOnkos tämä nyt esimerkkitapaus siitä, mistä valitit aloitusviestissä? Jos oli, niin eiköhän unohdeta tää koko juttu.\nSana "osittain" kertoo vain osittain tapahtumasta.\nTuollaisia vastaavia kommentteja on täällä jatkuvasti.\nOnko tässä kyseessä nyt klaaniin vai kommenttiin kohdistuva banaanitertun syönti ?\nKattokaa nyt prkl, että kaikki vastaavat muutkin kommentin antaneet laitetaan samoille reissuille !\nJa ei, ei ole todellakaan esimerkkitapaus...\nE: yksi lause pois josta minäkin varmaan olisin saanut punaisen nickin... haluan kuitenkin nähdä mihin tämä kaikki johtaa.\nViestiä on muokattu: 13.09.2007 03:17\nEt tiedä mitä tarkoittaa fasismi, sä et ole mikään suuri nimi etkä osaa myöskään pelata ja sinulla ei varsinaisesti ole varaa kutsua ketään "highskill-angst bf2-peeloksi" varsinkaan kun itse edustat vain viimeistä osaa mainitsemastasi kategoriasta, ole hiljaa ja paranna täten laatua.\nJa tällänen "jos ei kelpaa ni menkää muualle" vastailu nyt on enemmä ku helvetin hölmöä, jos tarkotuksena on parantaa sivustoa ni kai siihen nyt kritisoidaan ja koitetaan parantaa laatua ku se et jätetään asia sikseen ja alotetaan homma alusta, kuten on nähty muutamien tekevän klaanien kanssa KRHM.\nKolmantena asiana se että tuo pisteytyksen piilottaminen nyt ei varsinaisesti edistänyt mitään muuta kuin sen että me ei vaan nähdä paljonko niitä pisteitä on ja voi estää jossai tapauksessa sen että huomaako itse millaista laatua postaukset ovat niissä tapauksissa kun tuntematon henkilö lukee postauksesi ja arvostelee sen asiallisuuden, henkilökohtaisista syistä kuitenkin tullaan edelleen kylvämään pisteitä. Tottakai minuaki vituttas poistaa valmis ominaisuus mutta jos totta puhutaan ni se on ainoa syy miksi ei ylipäätään kiinnosta kirjottaa tänne mitään satiiria tai muutakaan kun tosikot tai muuten asennevammaset paukuttaa miinusta naamat punasena kun ei tekstinkirjoittaja miellytä.\nEnnen pisteytystä varmaan postasin paskaa joka toinen tai kolmas päivä ellen joskus päivittäinkin, nyt menee viikkoja tai kuukausia postauksien välissä sen takia ettei vaan huvita kirjoittaa yhtään mitään, tämä voi olla uusille käyttäjille jopa pelon aihe "mitä jos saan vain miinuksia?" tyyliin.\nEn tullut postaamaan foorumeille sen takia että voisin ite käyttäytyä ku kuka tahansa muu apina. Vaikka totaalinen mulkku olenkin.\nturpa kiinni ..., sana_vapaus.\nedit: Tuo pisteytys tällä hetkellä luultavimmin vie enemmä resursseja moderaattoreilta ja admineilta kuin mitä siitä on hyötyä, ainoa ero sillä että pisteitä ei nyt näe on vain se että niitä ei tosiaan näe, edelleen herrat paukuttaa ihan henkilökohtaisista kaunoista ja syistänsä miinuksia tai plussia postauksen laatuun katsomatta, pystyykö kukaan muka myöntämään että on aina puolueettomasti pisteyttänyt postauksia pelkästään sen sisällön takia vilkaisemattakaan postaajaa, itehä rämpyttelin niitä vaa vittuillakseni.\ntosiaan, kun kuitenkin joku nokkela heittää takasin että "keksi ite parempi" niin keksinhän minä kuule, punanen ruksi postauksien nurkkiin pisteiden sijaan ja tämän napinhan näkevät vain he joilla on yli 10 plus pistettä (pidetään spämmerit poissa) ja problem solved, päivittyvä lista ylläpidolle reportatuista postauksista ja sitten banhammeria pippelikuvista tai torrentlinkeistä.\nViestiä on muokattu: 13.09.2007 10:31 Ylläpitäjä\nTuo jos jokin on rasismia joten viesti pitäisi poistaa.\nKasvakaa jo aikuisiksi ja kyllä täällä annetaan bannia ihan aiheetomastikin ja sitten vielä adminit kisailevat sillä kellä on parhaat banni tilastot,todella lapsellista.\n(Jatkakaa ihmees, niin saan muugin kii bannitilastois)\nTässä vielä linkki mistä löytyy.\nTein urlista linkin, jotta elämä olisi helpompaa ja se ei rikkoisi leiskaa -Jasonii\nViestiä on muokattu: 13.09.2007 10:03 Ylläpitäjä\nMielestäni tuo pisteytys systeemi on huono, kun kaikilla on mahdollisuus antaa kaikille pisteitä täällä, varsinkin ottaen huomioon foorumien käyttäjien henkisen iän. Mitä jos ainoastaan ylläpito ja heidän mielestään luotetut henkilöt voisivat antaa pisteitä. ne, jotkat ovat sitten ajan jälkeen saaneet ylläpidolta ja luotetuilta heidän mielestään tarpeeksi pisteitä eli siis on postannut enimmäkseen aiheisiin liityviä ja järkeviä postauksia, saavat oikeuden antaa pisteitä postauksille. OTTAKAA HUOMIOON ETTÄ TÄMÄ ON VAIN EHDOTUS! Ja vaikka suomessa on sananvapaus, voi sitä silti miettiä mitä suustaan päästää eikä muita tarvitse loukata.\n(Jatkakaa ihmees, niin saan muugin kii bannitilastois.=(jasonin suusta) eli ei oikein ammattimaista adminointia.\n(Ylempänä wartrooperin linkki)\nJopas on poika äreänä, jos ei vitsiä ymmärrä. Kyseessä oli varoitus, eikä sitä pidä ottaa sanasta sanaan. Ja loppujen lopuksi, se oli totta. Jos he olisivat jatkaneet paskan postausta, he olisivat saaneet varoitusten jälkeen lomaa ja olisin saanut lisää banni-badgeja! Etkö sä todellakaan huomannut ton lauseen ironisuutta vai ajattelit hyökätä moisella lauseella kimppuuni? Provoako yritit?\nMaailma on erilainen vakioveikkaajan silmin, imo Jyrchin kommentissa ei ollut mitään vikaa. Taas taitaa olla samaa ironisuutta havaittavissa. Lauseen voisi myös kirjoittaa pelkän historiantuntemuksen osalta, jos vain muistaa millaisia suurin osa neuvostoliiton valtijoista olivat. Se on historiaa, eikä sitä voi muuttaa, enkä usko että kukaan kokee kyseistä lausetta loukkaavasti.\nJospa bannisin sinut, niin saisin taas yhden frägin bannikokoelmii ni saisin muugin kiinni?!\nViestiä on muokattu: 13.09.2007 10:06\ntää on kyl yks apinatarha ei mitään selkoo puhutaan laidasta laitaan koitakaan nyt aikuistua pikkusen huh huh\nJopas on poika äreänä, jos ei vitsiä ymmärrä. Kyseessä oli varoitus, eikä sitä pidä ottaa sanasta sanaan. Ja loppujen lopuksi, se oli totta. Jos he olisivat jatkaneet paskan postausta, he olisivat saaneet varoitusten jälkeen lomaa ja olisin saanut lisää banni-badgeja! Etkö sä todellakaan huomannut ton lauseen ironisuutta vai ajattelit hyökätä moisella lauseella kimppuuni?\nNo toi pojittelu meni jo yli voisin olla sun isäs......\nJohan taas saatiin kunnon puheenaihe.. Mielenkiintoista lukemista vaihteeksi..\nUutisoinnissakin olisi parantamisen varaa. Eihän "Suomen battlefield-skenen kodissa" näe nykyään muita uutisia kuin upnorthin liigatuloksia. Nykytilanteessa sisältöä kuvaisi paremmin "Suomen battlefield2-matsiskenen koti".\nOn se kumma kun ei peleihin liittyviä uutisia, muuta kuin liigatuloksia, saa suomen battlefieldskenen pääsivustolla. Olis vaan se bf2-fi pysynyt pystyssä, niin saisi ehkä jotain uutisia itse pelistäkin.\nViestiä on muokattu: 13.09.2007 10:34\nNo ei todellakaan matsiskenenkään koti! Ylläpitäjien puheista voi rivien välistä lukea että matsiraportterjen laittaminen on hävettävä teko!\nViestiä on muokattu: 13.09.2007 10:46\nWartrooper, kaikkea ei välttämättä ole tarkoitus ottaa ihan todesta vaikka se ylläpitäjän suusta (sormista) tulisikin. Huumorintaju se löytyy meiltäkin ja välillä saattaa jokin inside-juttu päästä kommenttiin, mutta ei niihin kannata takertua.\nEdelleenkään ei aiheettomasti punastuteta kenenkään tunnusta, vaan jokaiseen on aina kirjoitettava selitys, joita käyn sitten aika ajoin tarkistamassa. Kuten jo aikasemmin totesin, jos sen syy ei ole selkeästi esillä tai muuten havaittavissa, on ihan ymmärrettävää että silloin saattaa vaikuttaa siltä kuin käyttäjä olis lentänyt syyttä. Jos on jonkun banneista kysyttävää, niin minä kyllä vastaan.\nNiin ja joo, voisitte tosiaan lopettaa sen omien viestien poistelun. Ei ainakaan auta asiaan.\nViestiä on muokattu: 13.09.2007 10:50


Kuinka kaukana Maasta ihminen on käynyt? | tieku.fi\nKuinka kaukana Maasta ihminen on käynyt?\nApollo 13 -lennon kolme astronauttia ovat kauimpana Maasta käyneet ihmiset.\nApollo 13 -kuulennon kolme astronauttia olivat huhtikuun 15. päivänä 1970 peräti 401?056 kilometrin päässä maapallosta. He lensivät noin 250 kilometrin korkeudella Kuun pinnasta sen Maahan näkymättömällä puolella. Näin James A. Lovell, Fred W. Haise ja John L. Swigert tekivät ennätyksen, jota ei ole vieläkään rikottu.\nAlkuperäisen suunnitelman mukaan miesten ei ollut tarkoitus kiertää Kuuta, vaan heidän piti laskeutua suoraan sinne. Koska aluksen toinen happisäiliö oli räjähtänyt matkalla, lentorataa oli korjattava, jotta paluu Maahan onnistuisi. Siksi kolmikon piti kiertää Kuu – ja mennä kauemmaksi kuin aikaisemmilla avaruuslennoilla oli käyty.\nKuun toiselta puolelta on vielä huimasti matkaa sinne, missä pisimmälle päässyt miehittämätön avaruusalus, Voyager 1, nyt kulkee. Nasa laukaisi luotaimen 5. syyskuuta 1977. Tällä välin se on ehtinyt noin 17 miljardin kilometrin päähän Maasta.\nApollo 13: Avaruusalus hädässä\nHarhautunut avaruusraketti törmäyskurssilla Kuun kanssa


Kirjaston antitäti hyssyttää: Tytöt on aina ihmisiä?\nAnni Polvan Tiina viettää viisikymppisiä, ja sitä juhlittiin Tampereella. Suhtautuminen Tiinaan on kaksijakoista - jopa saman pään sisällä. Toisaalta Tiina on räväkkä, oikeudenmukainen, positiivisesti esitetyn työläisperheen tytär ja menevä mimmi. Ja sitten samalla ahdistunut, perfektionistinen nuori nainen, jonka äiti moittii aina ja tuhoaa viimeistäkin itsetunnonripettä. Vaikka tyttö kuinka yrittää toteuttaa naisen mallia, repeää mekko aina jostain, jotain tulee mottaistua nenään tai tiskatessa lasi lipsahtaa kädestä...\nNeulontabuumin keskellä naurattaa Tiinan karmean itsekontrollin antama julma rangaistus: virkkaus.\nAikamoista tyttökirjojen vapauttamista ja tyttöjen voimaannuttamista harjoitettiin koko luentosalin voimin, kun osallistujat saivat ottaa virkkuukoukun ja lankaa. Moni pannulappu sai alkunsa kuunnellessa mielenkiintoisia puhujia.\nHistoriaosuus valotti paljon, kirjavinkkaus innosti.\nMinulla oli mukana sukka, josta ei sen enempää ettei joululahjaylläri mene pilalle.\nKirsti Ellillä kutoi puoli metriä kaulaliinaa ja piti mielenkiintoisen esityksen kirjailijasta, joka ei halua sivistää muita eikä suostunut itse koskaan alistumaan sukupuolityttöilyyn.\nIkolan Kaisan Hullulle luokalle kaivattiin jatkoa, ja hän neuloi lapasta.\nTuija Lehtinen oli viettänyt viikonlopun tutkimalla kirjahyllyään ja etsimällä vanhoja suosikkejaan. Hän ei kuulemma aio koskaan antaa päähenkilöidensä jämähtää palvelemaan aviomiestään ja nössöilemään perheensä kanssa, kuten Montgomeryn Anna teki.\nRauha S. Virtasen mukaan TAYS on hyvä paikka lukea kirjoja (koska siellä saa aina odottaa rauhassa...), ja tyttöys on muuttunut vuosien aikana.\nJuoruilin lisäksi Kurosen Kirstin kanssa, ja uusi Vili Voipio ON tulossa!!\nMinun pääni, ajatukseni, mieleni ja ammatti-identiteettini lepäsivät ja nauttivat. Voiko maailmassa olla mitään parempaa kuin istua neljä tuntia kuuntelemassa puhetta kirjoista?\nKysymys on retorinen.\nLähettänyt antitäti klo keskiviikkona, marraskuuta 15, 2006\nistua neljä tuntia lukemassa kirjoja.\nmutta puhe kirjoista on kyllä melkein yhtä hyvä =)\nmun piti oikeastaan noista Tiina-kirjoista sanoa, että jostain syystä koin ne ihan hirveän ahdistaviksi pienenä. kaikki muut tykkäsi.\nehkä siksi, että en voinut millään muotoa samaistua Tiinaan. ja sen perhekin oli ihan kamala.\nsalaa olenkin oikeasti ollut aina sitä mieltä, että nössöily on tietyissä rajoissa sekä hyväksyttävää että hauskaa :P\nKiitos erittäin osuvasta selostuksesta, Reetta! :D\nMinäkään en ihan allekirjoita nössöilyn kamaluutta. Tykkäsin kovasti myös Montgomeryn myöhäisemmistä kirjoista...\nNössöilylle on aikansa paikkansa, ehdottomasti! Mitä mistään tulisi, jos ei saisi koskaan pitää huolta ja hempeillä?\nItse halusin kohdistaa lempeyteni mieluummin eläimiin kuin aviomieheen - siis nuorena. (En enää, e-heeen... eh...)\nLiina: joo, lukeminen on melkein yhtä hyvä. Mutta silloin ei voi kutoa sukkaa samalla yhtä helposti, kun kirja lupsahtaa kiinni niin helposti :).\n"Voiko maailmassa olla mitään parempaa kuin istua neljä tuntia kuuntelemassa puhetta kirjoista? "\nVoi, istua neljä tuntia kuuntelemassa puhetta kirjoista KUTOEN. ;)))\naaah. kutominen ja lukeminen.\nolen kuullut väitettävän, että tosi taidokkaat osaavat kutoa ja lukea yhtä aikaa.\ntästä suivaantuneena yritän silloin tällöin harjoitella.\nonnistuakseni tarvitsen tosin kovakantisen kirjan (ei mitään paksua pokkaria, joka ei pysy auki millään) ja kirjan päälle sitten vielä kaukosäätimen joka pitää kirjaa auki. katkoja tulee, sekä sukan edistymiseen että lukemiseen.\nsitäpaitsi poikaystävä haluaa välillä kaukosäätimen itselleen. kirottua.\nLiina: JUST noin minä neulon! KAukosäädin kirjan päällä polvilla.\nSe on huomattavan epämukavaa, ja olenkin siirtynyt katselemaan televisiota ja devareita neuloessani. Pelkästään neulominen ilman muuta tekemistä on tylsää :)


Hedelmäiset kakkukupit | PALEOKEITTIÖ\nPublished on 23.5.2014\nSuolaiseen ja kalaisaan paleopiirakkaan tuli veivattua hippasen liian iso taikina. Jämistä syntyivät ihan vahingossa nämä kakkukupit eli kuppikakut väärinpäin. Taisin niitä alkuun kutsua hienosti tartaleteiksi, mutta olivat niin ronskin näköisiä, että eivät taida kaikki tartalettien vaatimukset täyttyä. Mutta kakkukuppi on hyvä! Siinä on taikinasta paistettu kuppi, hedelmäistä täytettä, ”kermavaahtoa” ja koristeet päällä eli ihan selvä kuppiin rakennettu täytekakku on kyseessä. Emännän logiikalla. No mutta, sama kai se miksi näitä kutsuu. Nimeä oleellisempaa on itse asia; mistä on kakkukupit tehty? ;)\nSiinä vaiheessa kun painelin jämäjälkkärin taikinat silikonisen muffinssivuoan pohjalle en vielä tiennyt, mitä niistä lopulta syntyisi. Ajatuksena oli tehdä pienempiä, suolaisia piiraita jollain sopivalla täytteellä. Mutta sitten mentiinkin sillä, mitä jääkaapista löytyi. Ja sieltähän löytyi ainekset hedelmäisiin kakkukuppeihin; mangoa, kookoskermaa ja viinirypäleitä. Taikina itsessään on maultaan aika neutraali, ellei siihen törkkää kiloa suolaa. Tietysti kiva olisi ollut, jos pohjassakin olisi ollut hieman makeutta, mutta ei nyt ollut. Toimi silti. Mulla taitaa toimia kaikki… ;D\nHEDELMÄISET KAKKUKUPIT PALEOTYYLIIN\nPohjan resepti löytyy täältä. Määriä voi skaalata oman tarpeen mukaan, ja jos tarkoituksena on tehdä vain makeita piiraita, niin lienee paikallaan lisätä joukkoon hieman jotain sopivaa makeuttajaa, esim. CocoVin kookossokeria. Nestemmäiset makeuttajat, hunaja tai vaahterasiirappi saattavat tarvita jauhomäärän tarkistusta.\nTaikina on tosiaan hieman löysempää ja hankalammin käsiteltävissä kuin peruspiirakkataikina. En jaksanut oikein enää keskittyä kakkukuppien vääntöön, joten alareunat jäivät hieman paksuhkoiksi (liikaa taikinaa). Ja koska tarkoitus oli alunperin tehdä jotain suolaisia pikkupiiraita, niin myös kypsennys jäi pelkällä esipaistolla vähän vajaaksi. Ei raa`aksi, mutta vaaleaksi.\n~1 rkl CocoVin chia -siemeniä\nnotkistamiseen vettä tarpeen mukaan\nKaikki ainekset blenderiin ja soosiksi. Kivemman koostumuksen saa, jos ei soseuta chia -siemeniä blenderissä vaan lisää ne vasta valmiiksi soseutettuun hedelmä- tai marjasoseeseen, jonka antaa geeliytyä. Nyt täyte jäi hieman löysäksi. Mutta maku oli harvinaisen kohdallaan! =)\nKoristeluun sopii vaniljainen kookoskermavaahto, jonka resepti löytyy täältä. Koska piirakkapohjassa ei ollut makeutta, niin lisäsin kermaan ehkä 1-2 tl vaahterasiirappia.\nPäälle vielä puolitettuja viinirypäleitä ja hieman chia -siemeniä, ja nopea extempore -jämäjälkkäri on valmis parempiin suihin =)\nTagged with: kakkukuppi, kookoskerma, leivos, mango, tartaletti, viinirypäle\nPäivitysilmoitus: Hedelmäiset kakkukupit | Herkkusuu.fi\nEdellinen artikkeliRapsakka parsa-retiisisalaatti\nSeuraava artikkeliVilli viikko


Jouluilta Kolmilauluinen runoelma by Johan Ludvig Runeberg - Finnish - Free at Loyal Books\nJouluilta Kolmilauluinen runoelma By: Johan Ludvig Runeberg (1804-1877)\nEnsimmäisen kerran julkaissut Werner Söderström Osakeyhtiö 1921.\nSuomennoksessani olen siellä täällä tehnyt edeltäjäni, Paavo Cajanderin, käännöksestä lainauksia, jotka kuitenkin runoelman kuusmitta säkeisiin nähden ovat useimmiten verrattain vähäpätöisiä ja vain ani harvoin käsittelevät kokonaisia säkeitä. Toisessa laulussa olevan romanssin entistä käännöstä on noin kaksi viidennestä säilytetty.\nVienona hän, hymysuin kuin enkeli liikkuvi ko'issa, leikkiä lyö sekä lohduttaa, tai tyyntävi viihtäin.\nÄäneti torpastaan, salomailla mi kaukana piili, läks sotavanhus Pistoli pois hämyhelkehen illan, lämmenneenä jo liedestään, nysä räiskivä suussa. Kenkään mökkiä ei kotimiehenä katso ja kenkään ukkoa seuraa ei. Myös ainoa poika ja turva kauas läks sotateille ja taisteli Turkkia vastaan. Murhein matkahan ei toki vanhus lähtevän näytä; mielissään kuni muut hän joulun riemua vartoi, vankkaan kartanohon kun kutsut näät oli saanut. »Viitsit, mies», oli virkkaillut majur, arvosa herra, kirkon luona kun äskettäin aseveikkohon yhtyi, »viitsit, Pistoli, istua noin kuin korpien metso, pörrönä piileillen; niin harvoin meillä mä nään sun! Viel' ikä päiviä on, viel' askelen astua jaksaa jalkasi ruhjounut; tule pois, tule jouluna viimeks. Juhlat pitkiä on; kun marsseja, taistoja kerrot, hauskuttaa hämypuhteet voit tuvan untelo renkein.»\nNäin oli haastellut sekä olkaan ukkoa lyönyt. Mieless' ystävä kutsu ja myös majur arvosa itse, ukko nyt unhottaa tien vaivat, tyynnä hän uhmaa metsää synkkenevää sekä lunta, mi laattua tuiskun, kattaen maat, loi nietoksin polun aution umpeen. Rientäen uppoavaa puujalkaa pisti ja nosti uljahin innoin, päästen niin, vaikk' ontuen, eespäin.\nMut toki joutuummin väen pirttiin hauskahan aatos eeltä jo kiiti, ja mielessään hän haasteli hiljaa: »Riemua riittää nyt, heti pirtiss' aatto jo alkaa, huolet kaikki jo nurkkaan jää sekä työpuku kirstuun, kynttilät tuikahtaa, ja jo permannolla on oljet. Joulu jos ois nyt myös salin uljaan kruunujen alla, missä he ennen leikkiä löi sekä lauleli aina! Vaan suru kuuluu nyt siell' istuvan, ankea kaipuu, siitä kun nuoren, kapteenin piti Turkkia vastaan taistoon mennä ja appelahan sulo puoliso jättää. Harvoin kieli se helkkyy nyt klaverissa, ja soitto ei ilotanssiin vie, talo vierait' ei ole täynnä. Yksin puoliso kapteenin vait itkevi, surren riemua menneen lemmen kuun, sekä kehtoa soutain, kaihoja laulavi lapselleen, jota ei isä nähnyt. Vanhenneena ja nurjana vait talon arvosa rouva kyökit käy, salit tyhjät käy, taas kääntyvi kyökkiin, ärtyy, moittivi töitä, ja jos lepo muistuvi mieleen, kätkyen ääreen jää sekä yhtyy tyttären itkuun. Poissa se näin koko viihtymys on. Majur ukko, jo kyltyin naisten kyynelihin, nojatuoliss' istuen, yrmii päivät kaikki ja tuskaantuu, ikiparkuja kuullen. Yksipä siell' on vain, min lapsenmieli se seesnä valmis riemuhun ain' on, lempeä Augusta neiti. Vienona hän, hymysuin kuin enkeli liikkuvi ko'issa, leikkiä lyö sekä lohduttaa, tai tyyntävi viihtäin, milloin murhe jo pilviä tuo, ja ne myrskytä uhkaa. Neitosen ansio myös on, jos tänä iltana oiva lie väen kestitys, ei sitä nyt kai muistane toiset; hän, tuo lapsekas impi, mi on koko kartanon nuorin, huoltaa kaikki ja on vain riemun tuojana muiden.»\nNoin hän mietti ja sai kylätielle ja jälkiä raiteen kulki jo huojentuin, asutumpia seutuja, missä loittoa loimahtain valo joskus kohtasi silmää. Pitkäpä taival viel' oli astua. Ilta se joutui kolkon synkkänä vain. Yhä kiiruhtaa koki vanhus, kulkushelske kun äkkiä soi sekä, täyttäen ilman, korvia yllättää. Hän säikkyin hoippuvi syrjään, hankeen vaipuen, katsoo taa. Isoäänisin elkein korskana hoilasi vain ajomies. Ohi juoksija kiiti ohjin hellitetyin, kun »Iltaa, Pistoli!» kuului reestä, ja vauhdissaan ori seisahtui heti kohta... Continue reading book >>\nWikipedia – Jouluilta Kolmilauluinen runoelma


Kirjoittaja Aihe: Kirjoittamisesta yleensä (Luettu 18190 kertaa)\n« Vastaus #15 : 18.08.11 - klo:16:34 »\nJa jos ei muuten tule mitään, niin kokeile vaikka jatkaa noita jatkotarinoita, mitä tuolla on. Mä kun olen nyt melkein ainoa, joka tätä kirjotus puolta täällä on yrittänyt pitää hengissä. On Nuubialainen Prinsessa, Päärynä ja Mustangkin yrittäneet raapustella jotain aina jossain välissä, mut nyt mä olen taas yrittänyt itsekseni jatkaa tarinoita, joskin nyt on taas menossa joku sellanen vaihe etten oo saanut oikein mitään aikaiseksi. Tai no viimeksi tuohon Uskomattomaan Jouluun sain ja sitä ennen Tuhon Enteisiin, en juuri muihin, omiin väkerryksiini.\n« Vastaus #16 : 18.08.11 - klo:21:20 »\nLainaus käyttäjältä: Nemesis - 18.08.11 - klo:02:57\nMusiikki on tosiaan mainio muusa, miekii käytän sitä kovasti mm. runojen kirjoittamisen apuna ja toisten tekstien lukeminen saattaa saada aikaan sellaisen kipinän kirjoittaa jotain omaa Tuo itseensä kyllästymisen tunne on niiiin kauheen tuttua. Siulla on muuten tosi kivoja ystäviä, jos he tykkäävät teksteistäsi niin paljon, että kinuavat lisää lukemista. Miun reality elämässä ei ole yhtään ystävää, jolle voisin juurikaan lukea tekstejäni (mitä nyt täällä tietty saa aina palautetta:)), joten kannattaa olla onnellinen tuollaisista ystävistä kun on..


Rasisminvastainen viikko kannustaa kohtaamisiin - ePressi\nRasisminvastainen viikko kannustaa kohtaamisiin\nRasisminvastainen viikko alkaa maanantaina 21. maaliskuuta. Turussa on teemaviikon aikana tarjolla lukuisia kiinnostavia tapahtumia.\n–Rasisminvastaista viikkoa vietetään samanaikaisesti ympäri maailmaa. Viikko kannustaa kohtaamisiin. Turussa on viikolla monipuolista ohjelmaa muun muassa Turun pääkirjastossa sekä nuoriso- ja liikuntatiloissa. Myös useat yhdistykset ja järjestöt tarjoavat erilaisia teemaviikon tapahtumia, kertoo monikulttuurisuuskoordinaattori Kati Leskinen Turun kaupunginkirjastosta.\nIhmisketju Turun pääkirjastolla\nPääkirjastolle muodostetaan klo 13 ihmisketju kaikkien ihmisten yhdenvertaisuuden puolesta. Suomen Punainen Risti on haastanut turkulaisia toimijoita mukaan ja ihmisketjuja syntyy eri puolille Turkua. Tule mukaan tekemään Turun mittavinta ihmisketjua kirjastolle!\nElokuvaesitys ja keskustelutilaisuus From Russia with Love? on pääkirjaston Studiossa klo 16.30–19.30. Tilaisuudessa käsitellään vähemmistöjen osaa venäläisessä yhteiskunnassa.\nMonikulttuurista astangajoogaa nuorille\n13–19-vuotiaille on tarjolla astangajoogaa monikulttuurisessa porukassa Pääskyvuoren koulun alasalissa klo 19.30. Toiminta on maksutonta ja mukaan tarvitaan vain oma alusta. Ohjauksesta vastaa Turun Astangajooga.\nOpetuskoti Mustikassa Halisissa kokataan yhdessä makaronilaatikkoa klo 16–19. Maahanmuuttajataustaiset naiset haluavat oppia tekemään suomalaisia ruokia ja nyt mukaan kaivataan kantasuomalaisia auttamaan idean toteuttamisessa.\nMillaista on lähteä vapaaehtoiseksi ystäväksi maahanmuuttajataustaiselle ihmiselle? Mikä merkitys ystävyydellä on? Pääkirjaston tieto-osaston keskustelussa kuullaan tarinoita erilaisista ystävistä klo 18–19.30. Paikalla kertomassa ovat Punaisen Ristin ja Mannerheimin Lastensuojeluliiton ystävätoiminnan vapaaehtoisia.\nRasisminvastainen juhla ja yhteiskokkailua\nYhdessä-yhdistys Varissuolla kutsuu kaupunkilaisia rasisminvastaiseen iltajuhlaan, jonka aluksi valmistetaan yhdessä juhla-ateria. Ruoanlaitto alkaa klo 17, juhla klo 19.\nHekin ovat Irakista -keskustelutilaisuus\nSuomessa irakilaiset mielletään usein vain muslimeiksi. Kaikki eivät kuitenkaan ole shiioja tai sunneja, vaan joukossa on myös esimerkiksi kristittyjä ja mandealaisia. Pääkirjaston tieto-osastolla klo 18–19.30 eritaustaiset irakilaiset kertovat, keitä he ovat ja miksi tulivat Suomeen. Pitkään Lähi-itää tutkinut Marko Juntunen kertoo syitä siihen, miten ja miksi etnisyys ja uskonto alkoivat jakaa Irakin kansaa.\nMonikulttuurinen liikuntakerho lapsille\nOn MovE -liikuntakerhossa eritaustaiset lapset liikkuvat yhdessä. Ryhmässä on hyvin tilaa, tule tutustumaan uusiin kavereihin! Tarjolla on monipuolista liikuntaa perheen pienimmille Lausteen koulun liikuntasalissa joka keskiviikko. Ilmoittautuminen ohjaajalle paikan päällä.\n5–6-vuotiaille keskiviikkoisin klo 17–18\n7–9-vuotiaille keskiviikkoisin klo 18–19\nNaisille monikulttuurista salitreeniä\nTule treenaamaan naisten kesken torstaina klo 15–16 Varissuon jäähallin kuntosaliin. Paikalla on naisohjaaja opastamassa laitteiden käytössä, naisten kuntosalivuoro on joka torstai. Mukaan mahtuvat niin ensikertalaiset kuin jo konkaritkin. Kotoutumislain piiriin kuuluville toiminta on maksutonta, muuten sisään pääsee Kimmoke-, Seniori- tai liikuntarannekkeella tai kännykkämaksulla.\nTarkempia tietoja tapahtumista löydät Facebookista Rasisminvastainen viikko Turussa -sivulta sekä Turun seudun tapahtumakalenterista.\nLue lisää Turun kaupunginkirjaston teemaviikon tapahtumista\nLisätietoja rasisminvastaisen viikon ohjelmasta:\nLisätietoja monikulttuurisista liikuntapalveluista:


Kuopion kotipalveluilta -Pohjois-Savon Kylät Ry\nMaaseudulla tarvittavien palvelujen kehittäminen sai osallistujat mietteliäiksi. Kannustajana ja kirjurina toimi MTK Pohjois-Savon aluepäällikkö Sirpa Lintunen.\nKuopion Yrittäjien yhdessä Kuopion kaupungin, Pohjois-Savon Kylät ry:n ja MTK Pohjois-Savon, Kuopionseudun Uusyrityskeskuksen ja eMaaseutu-hankkeen kanssa järjestämä kotihoitoilta 15. kesäkuuta osoitti, että kotihoitopalvelujen tarjoaminen kiinnostaa yrittäjiä, mutta vaatii paljon uusia ratkaisuja. Noin 80 alan pk-yrittäjää tai asiasta kiinnostunutta sai tilanteesta tietopaketin ja ideoi uusia toimintamalleja. Aiheeseen liittyvä jatkotapahtuma järjestetään 21. syyskuuta.\nTulevaisuuden ratkaisuja esittelivät toimitusjohtaja Iiro Naamanka 3D Talo Finland Oy:stä ja viestintäpäällikkö Minna Jaakkola eMaaseutu-hankkeesta. Kuopionseudun Uusyrityskeskuksen palveluja esitteli toimitusjohtaja Tarja Pöyhönen.\nKyläyhdistyksistä palvelukumppaneina kertoi kyläkoordinaattori Tuula Palojärvi ja monipuolistuvasta maaseutuyrittäjyydestä MTK Pohjois-Savon aluepäällikkö Sirpa Lintunen.\nOsallistujien työpajaideoinnissa tuli muun muassa esille paikallisten palveluntuottajayrittäjien verkostoitumisen tärkeys kotihoitopalvelujen järjestämisessä. Myös avustava robottiteknologia ja digitaalitekniikan mahdollisuudet nähtiin toiminnan vahvoina tukijoina.


HR-asiantuntijatyö - mikä HR-alassa kiinnostaa?\nSini Korkiakoski | 11.01.2021\nHenkilöstöhallinnon työtehtävät ovat jo pitkään olleet todella kilpailtuja ja trendikkäitä. HR-kentällä on tarjolla monenlaisia työtehtäviä, mutta mikä HR-työssä kiehtoo, mitä HR-tehtävät pitävät sisällään ja miten HR-tehtävät tulevat tulevaisuudessa muuttumaan?\nHenkilöstöhallinnolla on tärkeä rooli yrityksen menestymisen kannalta – sen tarkoituksena on tukea sekä yritystä että yrityksen tärkeintä voimavaraa eli henkilöstöä. Nykyisin HR ei ole pelkästään palkanlaskentaa ja työsuhdetyötä, vaan paljon muutakin.\nUsein HR-työtä hakevien työhakemuksissa korostuu kiinnostus ihmisten parissa työskentelyyn. Lisäksi henkilöstöhallinnon tehtävissä kiinnostavat kehittämistyö esimerkiksi työhyvinvoinnin ja osaamisen kehittämisen parissa, työntekijöiden auttaminen ja työsuhdeasioiden parissa työskentely.\nHR-URALLE VOI PÄÄTYÄ MONTAA ERI KAUTTA\nKoska HR-tehtävät ovat haluttuja ja tätä kautta hyvin kilpailtuja, työkokemusta on hyvä kartuttaa harjoittelun kautta. Harjoittelu onkin usein pakollinen osa useita HR-alan koulutusohjelmia. Jos olet opiskelija, eikä opintoihisi kuulu pakollista harjoittelua, kannattaa harjoittelun tekemistä kuitenkin harkita, sillä se parantaa mahdollisuuksiasi työmarkkinoilla tulevaisuudessa.\nHenkilöstöassistentin tai HR-koordinaattorin tehtäviin pääsee usein jo opintojaan viimeistelevä tai vastavalmistunutkin, mutta esimerkiksi henkilöstökonsultin, HR-asiantuntijan tai HR managerin rooleihin vaaditaan usein jo jonkinlaista aiempaa kokemusta – tämäkin toki yrityksestä ja toimialasta riippuen.\nMikä HR-tehtävissä kiinnostaa?\nHR-tehtävissä houkuttelevat erityisesti ihmisten parissa työskentely, ihmisten hyvinvoinnista huolehtiminen sekä työn tarjoamat haasteet.\nHR-tehtäviin päädytään hyvin monenlaisista taustoista, ja jos sinulta löytyy aiempaa kokemusta esimerkiksi esihenkilönä toimimisesta, voi se olla väyläsi vaativampiin HR-tehtäviin. Osaamista voi lähteä tätä kautta syventämään esimerkiksi HR-työtä tukevien opintojen kautta.\nMyös opinnot ovat yksi väylä, jota kautta HR-työstä usein kiinnostutaan. Esimerkiksi sosiaalipsykologian opinnot voivat toimia hyvänä väylänä HR-asiantuntijan työssä menestymisessä, koska opinnot antavat hyvät valmiudet ymmärtää sosiaalisia ilmiöitä kuten esimerkiksi vuorovaikutusta.\nMONIPUOLISIA PÄIVIÄ JA PALJON VUOROVAIKUTUSTA\nHR-ammattilaisella on harvoin samanlaista työpäivää ja työ elää paljon samankin päivän aikana. HR-ammattilaiset kertoivat, että heidän työnsä koostuu muun muassa työntekijöiden HR-asioissa auttamisesta, perehdytyksestä, työnantajamielikuvatyöstä, työkykyyn liittyvistä tehtävistä sekä erilaisista kehityshankkeista.\nTyöhön sisältyy paljon vuorovaikutusta työntekijöiden kanssa ihan päivittäisen arjen haasteissa sekä vapaamuotoisemmin esimerkiksi virtuaalisilla päiväkahveilla Teamsin välityksellä.\nHR-työ voi olla ajoittain hyvin raskastakin, koska HR-asiantuntijat kohtaavat paljon myös raskaita tilanteita, kuten yt-neuvotteluiden vetämistä, irtisanomisia, konfliktitilanteita työntekijöiden kesken tai huomautusten antamista. Tänä päivänä myös ihmisten mielenterveysongelmien lisääntymisen aiheutuu lisätyötä HR:n suuntaan ja HR-asiantuntijoilla tulee olla kykyä reagoida tämän tyyppisiin haasteisiin.\nOnkin hyvä tiedostaa se, ettei HR ole pelkkää positiivista ja kivaa, vaan työhön liittyy myös paljon haastavampia asioita. Lisäksi HR-tehtävissä voi yllättävää se, miten laajat ja monipuoliset työtehtävät voivat olla ja miten monia erilaisia rooleja HR:n parissa on tarjolla. Tehtävät voivat painottua esimerkiksi hallinnollisempaan HR-rooleihin tai rekrytointirooleihin.\nParhaimmillaan HR-työ on kuitenkin todella palkitsevaa – etenkin, jos nauttii ihmisten parissa työskentelystä ja haasteista.\nOIKEA ASENNE ja priorisointikyky VIEvät PITKÄLLE\nTyö vaatii myönteistä mieltä ja asennetta sekä kiinnostusta ja taitoa olla ihmisten kanssa vuorovaikutuksessa. Eduksi on kyky katsoa isompaa kuvaa ja olla perillä siitä, mitä yhteiskunnassa tai yrityksessä tapahtuu. Tämän perusteella tulee pystyä reagoimaan nopeastikin muuttuvien tilanteiden vaatimuksiin kuten esimerkiksi lainsäädännön muutoksiin.\nLisäksi työssä nousevat äärimmäisen tärkeiksi kyky johtaa itseään sekä priorisoida työtään. Työpäivien aikana tulee paljon yllättäviä tilanteita, minkä takia työ vaatii hyvää organisointi- ja reagointikykyä.\nHR-asiantuntijana pääsee tekemään paljon esimerkiksi selvitystyötä, kohtaamaan haastavia tilanteita ja miettimään syy-seuraussuhteita. Kaikkein tärkeimpänä vaatimuksena HR-ammattilaiset pitivät viestinnän tärkeyttä.\nKuten muillakin aloilla, myös HR-alalla on tärkeää pitää huolta ammattitaidon ylläpitämisestä ja kehittämisestä, koska työelämä ja teknologiat muuttuvat nopeaa vauhtia. HR-ammattilaiset pitävät huolta ammattitaitonsa kehittämisestä muun muassa ammattikirjallisuuden lukemisella, erilaisilla koulutuksilla sekä mentoroinnin avulla.\nUraansa aloittelevalle – ja miksei jo pidemmän uran tehneen – kannattaa harkita mentorin hankkimista, jolla on jo kokemusta työelämästä ja HR-puolelta. Jos mentorin hankkiminen kiinnostaa, niin kannattaa esimerkiksi aktiivisesti ottaa yhteyttä sopivan oloisiin ammattilaisiin LinkedInissä tai hakea mentoria esimerkiksi erilaisten järjestöjen kautta, joita löytyy internetin kautta.\nMentoroinnin, ammattikirjallisuuden ja koulutuksien lisäksi ammatillisesti kehitytään esimerkiksi vertaistuen kautta. Asioiden reflektointi ja jakaminen esimerkiksi työkavereiden kanssa on tässä hyvä tapa. Lisäksi verkostoituminen on äärimmäisen tärkeää HR-ammattilaisena, minkä takia erilaisiin verkostoitumistapahtumiin osallistuminen ja esimerkiksi LinkedIn-keskusteluihin osallistuminen auttaa pysymään ammatillisen kehityksen mukana. Keskustelu muiden HR-ammattilaisten kanssa antaa erilaista näkökulmaa ja uusia ideoita myös omaan tekemiseen.\nTULEVAISUUDEN HR - ANALYTIIKKAA JA PAREMPAA TYÖKYKYÄ\nTulevaisuudessa HR-työ tulee muuttumaan muun työelämän mukana. HR-ammattilaiset nostivat esille sen, ettei HR:ää nähdä enää pelkkänä bisneksen tukena, vaan tärkeänä osana sitä.\nLisäksi esille tuli HR-analytiikan käytön yleistyminen. HR-analytiikkaa on kerätty jo vuosia, mutta tietojen hyödyntäminen ei ole vielä sillä tasolla millä se voisi olla. HR-analytiikan lisäksi erilaiset teknologiat tulevat muuttamaan myös HR-kenttää. Esimerkiksi tekoälyn hyödyntäminen rekrytoinneissa tulee varmasti yleistymään entisestään.\nYhteiskunnallisessa keskustelussa on ollut pitkään puhetta milleniaalien tuomista muutoksista työelämään. Myös HR-asiantuntijat toivat tätä esille tulevaisuuden tarpeiden tunnistamisessa HR:n kannalta. Uudet sukupolvet tuovat työelämään uudenlaisia odotuksia ja heidän tarpeensa on tärkeää ottaa huomioon myös HR:ssä.\nKriisiaika on nostanut HR:n uudelle tasolle. Kyseessä ei ole enää back office -toiminto, joka tekee sivussa asioita, vaan on enemmänkin avainpelaaja uudelleen organisoinnissa ja uudenlaisen työkentän rakentamisessa, koska heillä on paras tieto ihmisistä ja heidän käyttäytymisestänsä. HR yhdistää ihmiset tilanteessa, jossa etätyöstä tulee uusi normi. Samaten mielenterveyshaasteet ovat nousseet uudella tavalla esille ja HR:n tehtävänä on reagoida myös niiden asettamiin vaatimuksiin.\nHR tekee jo paljon kehitystyötä liittyen esimerkiksi työhyvinvointiin ja työnantajamielikuvaan liittyen. Asiantuntijat uskovat, että HR tulee tekemään enemmän ja syvemmin HR:ään liittyvää kehitystyötä myös tulevaisuudessa.\nDATAA, YLLÄTYKSIÄ JA TULEVAN ENNUSTAMISTA - ANALYYTIKKONA RAHOITUSALALLA\nAiheet: Taloushallinto, Työelämä, Finance Careers


Hostellit.com - 48 tuntia Portlandissa\n48 tuntia Portlandissa\nAiotko varata hostellin Portlandista? Erinomainen valinta! Portland on yksi USA:n makeimmista kaupungeista ja se sopii erinomaisesti reppumatkaajille. Slow Berlinin Laura Harker kävi juuri Portlandissa ja me kysyimme häneltä vinkkejä hauskan viikonlopun viettoon…\nOregonin suurin kaupunki Portland tunnetaan vapaa-ajattelijoistaan, hipstereistään ja pienpanimoistaan. Keskustan alue on hyvin tiivis ja helppo kiertää jalan. Keskustassa on myös paljon hostelleja. Kaupungissa on myös yksi Amerikan parhaista julkisen liikenteen kulkuyhteyksistä, eli pääset helposti näkemään paljon kahden päivän aikana.\nAamu: Aloita päiväsi sokerihumalassa vanhan kaupungin ikonisessa Voodoo Doughnuts –donitsiliikkeessä. Tämä 24 tuntia aukioleva leipomo on aina täynnä ja jonoa piisaa aamun pikkutunneille saakka. Omalaatuinen sisustus on melkein yhtä makea kuin tarjolla olevat donitsit. Tarjolla on niin perinteisiä piimädonitseja, kuin erikoisia aamupaladonitseja murokuorrutuksella.\nPäivän aikana: Kuluta hieman hankittuja kaloreita ja lähde kulkemaan Willamette-joen vartta. Joen varressa sijaitsevassa Tom McCall Waterfront Parkissa viikonloppuisin järjestettävä Portland Saturday Marketissa on tarjolla artesaanien töitä ympäri Pacific Northwestin aluetta. Katutaiteilijat ihastuttavat ohikulkijoita ja ruokakärryt täyttävät vatsasi. Tämän jälkeen voit lähteä nautiskelemaan kaupungin äänistä ja nähtävyyksistä kulkemalla Willamette-joen vartta ja ylittämällä Hawthorne ja Steel Bridge –sillat, josta tuleekin jo mukava 4.8km lenkki.\nIlta:Pok Pok on yksi Portlandin suosituimpia ruokailupaikkoja. Ravintola sijaitsee South East Districtillä ja sen ränsistynyt ulkomuoto sopii erinomaisesti herkullisen thaimaailaisen katuruoan miljööksi. Jos olet unohtanut tehdä varauksen, kannattaa sinun varautua pitkään jonottamiseen. Voit kuitenkin odotellessasi maistaa yllättävän hyvää, juotavaa etikkaa ravintolan Whisky Soda Lounge –baarissa.\nAamu: Aloita toinen päiväsi täyteläisellä paahtokahvilla keskustan menevässä Case Study Coffee Roastersissa. Aamukahvisi jälkeen suuntaa maailmankuuluun Powell’s City of Books –kirjakauppaan, joka on maailman suurin yksityinen kirjakauppa. Powell’s Books’ täyttää kokonaisen kaupunkikorttelin keskustan ja Pearl Districtin välissä. Kirjakaupassa voit kuluttaa jopa tunteja, selailemalla kolmessa kerroksessa esillä olevia kirjoja ja lehtiä, etenkin, jos pidät välillä kahvitauon World Cup Coffeessa, joka on yksi Portlandin suosituimpia kahvipaahtimoita.\nPäivän aikana: Hyppää MAX-junan kyytiin ja suuntaa Washington Parkiin. Washington Park on suuri kaupunkipuisto, jossa toimii myös Oregon Zoo. Puistossa on myös värikäs ruusutarha, kaksi museota ja erittäin suosittu japanilainen puutarha. Puistossa sijaitsevassa Pittock Mansionissa voit osallistua kierrokselle, jolla pääset ihastelemaan Ranskan renessanssin tyyliin rakennettua kartanoa, josta on upeat näkymät sekä kaupunkiin, että lumihuippuisille Kaskadeille.\nIllalla: Portland on totisesti pienpanimokaupunki. Pelkästään kaupungin alueella toimii 58 panimoa, joten illalla kannattaa ehdottomasti lähteä baarikierrokselle. Rohkeiden matkaajien kannattaa ostaa maistelulautanen, jossa on yleensä noin kuusi annosta hintaan $8-13. South East Districtin Ecliptic Brewery on yksi kaupungin uusimmista pienpanimoista ja sen valikoimiin kuuluu hieman erikoisempia tuotteita, kuten Pinot Noir –viinirypäleiden mehulla maustettua olutta.