Syyrin Sanomat Pakulan pihalla Liedossa (kuva Matti Äärilä) - PDF\nSyyrin Sanomat Pakulan pihalla Liedossa (kuva Matti Äärilä)\nDownload "Syyrin Sanomat 2009. Pakulan pihalla Liedossa 20.8.1983 (kuva Matti Äärilä)"\n1 Syyrin Sanomat 2009 Pakulan pihalla Liedossa (kuva Matti Äärilä)\n2 SISÄLLYS Toimittajalta...s. 3 Hyvät sukulaiset...s. 4 Sihteerin pallilta...s. 5 Syyriläisten kesäretki Espooseen... s. 6 Mukana Histan häissä... s. 8 Espoon Hista ja Histan häät 1800-luvulla... s. 10 Maila Talvion kirje... s. 13 Tervehdys Atlantin takaa... s. 15 Fredrika Jaakontytär Syyrin sukujuurista... s. 15 Onnittelut... s. 17 Anja Jaakkola muistelee... s. 18 Mauri Jaakkola muistelee... s. 20 Tutustu suvun opiskelijaan... s. 22 Brysselissä vaihto-opiskelijana... s. 23 Opiskelijana Damaskoksessa... s. 25 Piänt praakkamist...s. 29 Sukuseuran hallitus s. 31 Muistosäätiön myöntämät stipendit s. 33 Kutsu Syyrin sukuseuran 25-vuotisjuhlaan...s\n3 TOIMITTAJALTA Tervehdys toimittajalta! Vietin syksyllä 2008 miltei neljä kuukautta Damaskoksessa, Syyriassa opintomatkalla, mistä voi lukea tämän lehden jutusta Opiskelijana Damaskoksessa. Keväällä minulla onkin ollut pienoinen kiire sekä lehden toimittamisessa että opintojen jatkamisessa Suomessa. Luulen silti, että tämän vuoden Syyrin Sanomat on kelvollista luettavaa! Lehteen tuli viime hetkillä oikea kirjoitusten vuo, ja voi sanoa, että tähän lehteen on saatu tekstejä monilta suvun jäseniltä. Kiitos kaikille kirjoittaneille. Vierailu Histan tilalle ja Histan häät -näytelmä osoittautui viime vuonna oivalliseksi retkipaikaksi, joka poikikin kirjoituksia lehteen eri näkökulmista. Matti Äärilä kertoo sukutapaamisesta, Kirsti Kuivajärvi arvioi näytelmää ja Risto Ihamuotila kirjoittaa Histan tilan historiasta. Lehteen on myös kopioitu Maila Talvion Histalta lähettämä kirje, joka kertoo sekin tilan historiasta omasta näkökulmastaan. Lehdessä on myös uusi palsta, josta on tarkoitus tulla jokavuotinen, nimeltään Tutustu suvun opiskelijaan. Siihen olen haastatellut puhelimitse erästä suvun opiskelijaa. Tällaisen palstan luulisi olevan mielenkiintoinen, eritoten kun opiskelijat saavat muistosäätiöltä tukea opiskeluihinsa. Kaikenlaisia juttuja ja tekstejä voi lähettää toimittajalle: Ilkka Lindstedt, Agricolankuja 6 D 88, Helsinki, tai sähköpostilla: Valtava kiitos kuuluu äidilleni Kirsti Kuivajärvelle, joka on kirjoittanut ja ideoinut tähänkin lehteen useita tekstejä. Tämänkaltainen apu oli mitä arvokkainta, varsinkin kun olin pitkän ajan ulkomailla. Lopuksi vielä tärkeä ilmoitus. Vuosi 2009 on Syyrin sukuseuran 25-vuotisjuhlavuosi. Sukutapaaminen on sunnuntaina Kutsu on nähtävissä tämän lehden sivulla Erillistä kutsua ei lähetetä. Pyydän myös huomioimaan lehden mukana tulevan jäsenmaksulomakkeen. Ilkka Lindstedt, Syyrin Sanomien toimittaja - 3 -\n4 HYVÄT SUKULAISET Vuosi 2009 alkoi synkissä merkeissä. Suomen hallitus vakuutteli, että on tulossa vain taantuma, mutta hyvin pian saimme lukea uutisista alkavista YT-neuvotteluista, lomautuksista, joukkoirtisanomisista ja tehtaiden sulkemisista. Erona 90-luvun lamaan on ollut puunjalostusteollisuuden alasajo sekä positiivisena asiana pankkien varautuminen lamaan. Sukuseura täyttää tänä vuonna 25 vuotta. Tähänkin ajanjaksoon on mahtunut nousuja ja laskuja, iloja ja suruja. Itselläni on päällimmäisenä onnistumisen tunne, sillä olemme mielestämme onnistuneet kehittämään Syyrin Sukuseuraa entistä toimivammaksi: 1. Sukukokous joka toinen vuosi 2. Välivuosina retkiä ja teatteriesityksiä 3. Syyrin Sanomat (1/vuosi) 4. Kotisivut 5. Johtokunnan kokoukset (2/vuosi) 6. Merkkipäivämuistamiset 7. Kunniajäsenet 8. Yhteistyö säätiön kanssa 9. Oma viiri 10. Oma logo Olemme viime vuosina järjestäneet hyvin erilaisia tapahtumia, joihin on osallistunut keskimäärin henkilöä. Seuraavaan, järjestettävään 25-vuotisjuhlakokoukseen toivoisin uusia ideoita siitä, mitä jatkossa haluttaisiin tehdä. Hyvä esimerkki on viime kesältä. Matti Ihamuotila otti minua hihasta kiinni säätiön valtuuskunnan kokouksessa ja kysyi mielipidettäni, jos kesällä 2008 mentäisiin katsomaan Histan häitä Histalle. Se edellytti kuitenkin sen, että sitoudumme ottamaan riittävästi lippuja ylimääräiseen näytökseen. Matti uskoi siihen, että liput menevät kaupaksi, ja niinhän siinä kävikin. Tämä riskinotto kannatti, sillä näytelmä oli todella hyvä, ja iso kiitos tästä Matille. Yhtä isot kiitokset Risto ja Kristiina Ihamuotilalle siitä, että saimme jälleen kerran vierailla Histalla ja kuulla tarinoita Histalta. Toivon, että myös Lietoon saapuu vähintään yhtä suuri joukko Syyrin sukuseuran jäseniä juhlimaan seuramme 25-vuotistaivalta. Nähdään kesällä. Jukka Kahila, sukuseuran puheenjohtaja - 4 -\n5 SIHTEERIN PALLILTA Sukuseura viettää tänä vuonna toimintansa 25:ttä toimintavuottaan. Olemme siis eräänlaisella näköalapaikalla, jossa voimme tarkastella niin mennyttä kuin tulevaakin. Kun sukuseuran neljännesvuosisataista taivalta ajatuksissaan yrittää muistella, voi ensi alkuun ihmetellä: Mihin se aika on mennyt. Vaikka joskus tuntuu, että mitään erikoista ei ole tapahtunut, että kaikki on sitä vanhaa ja samaa. Jos kuljetun polun mutkia kuitenkin malttaa tutkia tarkemmin, niin kummasti silmiin tuikahtaa kirkkaita valoja, jotka ovat olleet eräänlaisia kohokohtia kuluneina vuosikymmeninä. Ne ovat antaneet sukuseuran jäsenille oivallisia hetkiä suvun kanssa kiireettömään yhdessäoloon. Samalla se on ollut mitä mainioin tilaisuus tutustua uusiin sukulaisiin ja päästä halutessaan jututtamaan myöskin eri sukupolvien ja eri sukuhaarojen jäseniä, mikä saattaa olla joskus tapahtuman kohokohta, varsinkin jos osuu jonkun tietoniekan juttusille. Silloin käy helposti, että aika loppuu kesken, ja jää monta kysymystä kysymättä. Katsoessamme eteenpäin on edessämme koskematon hanki, johon tämän päivän syyriläiset jättävät oman latunsa. Kuinka mutkikas siitä tulee, riippuu ladun hiihtäjistä. Perässähiihtäjät voivat esittää omat mielipiteensä ladusta. Oliko se liian tasainen vai löytyikö siitä tarpeesi mielekkäitä mäkiä ja mutkia, jotka tulevaisuudessakin vilkkuvat ja kutsuvat tutustumaan lähemmin näihin mutkiin ja mäkiin. Ja samalla tutustumaan omaan sukuun ja eritoten omaan sukuhaaraan ja sen tapahtumiin. Toivon mukaan mekin saamme aikaan vähintään yhtä mutkaisen ja mäkisen ladun, kuin suvun tähän saakka hiihdetty latu on ollut. Tänä vuonna juhlimme oman yhdistyksemme vuosikokouksen yhteydessä ja toki me kaikki varaamme allakasta päivän Syyrin sukuseuran kokousta ja juhlaan osallistumista varten. Kokous- ja juhlapaikkana Liedon kunnantalo. Tietenkin huomioimme myös lehden mukana tulevan jäsenmaksukehotuksen ja hoidamme asian pankkiin. Sehän on jokaisen jäsenen velvollisuus, se antaa myös jäsenelle oikeuden osallistua seuran toimintaan ja vaikuttaa sen päätöksiin. Tapaamisiin Liedossa. Matti Äärilä sihteeri - 5 -\n6 SYYRILÄISTEN KESÄRETKI ESPOOSEEN Teksti: Matti Äärilä Oltiin pitämässä Fredrica ja Matti Syyrin sukuseuran sääntömääräistä vuosikokousta Suomenlinnassa kesällä Esille tuli seuraavan vuoden 2008 kesäretkikohde. Matti Ihamuotila esitti, että retki tehtäisiin Espooseen, jossa tullaan esittämään professori Heikki Ylikankaan tositapahtumiin vuonna 1843 Histan kartanossa vietettyihin kaksoishäihin kirjoittama ja Espoon kaupunginteatterin esittämä Histan häät, jota esitetään Nuuksion Honkamajalla. Näytelmä sai suuren suosion ja lippujen saanti oli oma ongelmansa. Onneksi näytäntöjä lisättiin, ja Matti Ihamuotila onnistui saamaan esitykseen lippuja, joita suvun jäsenet saivat varata itselleen määrättyyn päivään mennessä, minkä jälkeen ne menisivät yleiseen myyntiin. Suvun jäseniä oli 70 kokoontunut Histalle, missä Risto ja Kristiina Ihamuotila toivottivat sukulaiset tervetulleiksi. Vieraat kokoontuivat Histan saliin, jossa talon isäntä kertoi elävästi kartanon historiasta ja sai kuulijatkin tempaistua mukaansa kartanon vaiheisiin vuosisatojen aikana. Erittäin kiinnostavaa kuultavaa oli Histan siirtyminen Ihamuotilan suvulle ja kehitys Ihamuotiloiden isännyydessä. Riston kertomana asia tuntui niin mielenkiintoiselta, että se - 6 -\n7 päätettiin julkaista Syyrin Sanomissa (tämän lehden sivulla 10), jotta saadaan kappale yhden sukuhaaran historiaa laajemmaltikin suvun tietoon. Tämä jo perinteeksi muodostunut Syyrin sukuseuran kesäretki osoittautui tälläkin kertaa onnistuneeksi tapahtumaksi saada suvun jäseniä eri haaroista kokoontumaan yhteen, ja varsinkin suvun nuortaväkeä tutustumaan toisiinsa, ja samalla tietenkin kuullaan kaikki viimeisimmät suvun piirissä tapahtuneet tärkeät asiat. Niin nytkin Histan kartanon liepeillä selvitettiin, mihin suvun haaraan on syntynyt uusia suvun jäseniä, ja onko Amorin nuolet osunut kohteisiinsa, jolloin häitä olisi kukaties tulossa? Sai selvästi huomata, että tällaiset, eri asioiden tiimoilla järjestetyt suvun tapaamiset ovat saaneet pysyvän sijansa sukuseuran toimintakierrossa\n8 MUKANA HISTAN HÄISSÄ Teksti: Kirsti Kuivajärvi Syyrin sukuseura oli valinnut vuosittaisen tapaamisen erinomaiseen yhteyteen. Histan kartanovierailun jälkeen oli mahdollisuus osallistua Espoon Kaupunginteatterin ja Musiikkiteatteri Tapiolan yhteisesitykseen Histan häät Nuuksion nuorisoseuraintalolla, Honkamajalla. Peräti 65 sukuseuran jäsentä osallistui tähän omaperäiseen osallistavaan teatteriesitykseen. Histan häät -produktio oli osa Espoo 550 vuotta -juhlien tuotantoa. Näytelmä oli tilattu professori Heikki Ylikankaalta, joka on taitava historiallisten näytelmien kirjoittaja. Ohjaus oli Jussi Helmisen. Näytelmä kertoo vuodesta Valtiovalta oli pelästynyt herättäjäliikkeen voimakasta nousua ja kieltänyt uskonnollisten seurojen pitämisen yksityisissä tiloissa. Histan kartanossa vietetyt kaksoishäät oli oiva tilaisuus kiertää valtiovallan kieltoa. Häiden yhteydessä pidettiin seurat, joihin saapui herätysliikkeen keskeisiä johtajia, mm. papit Nils Gustav Malmberg, Fredrik Gabriel Hedberg ja Ruotsista herätysjohtaja Karl Olof Rosenius. Voimakkain sanailija oli maallikkosaarnaaja Paavo Ruotsalainen, jota esitti taitavasti Taisto Reimaluoto. Väittelyä käytiin muun muassa armon käsitteestä. Näkemyserot tulivat väkevästi esille. Ruotsalainen Rosenius arvosteli suomalaisia pappiskollegoitaan, jotka olivat viehättyneet suorasukaisesti käyttäytyneen talonpojan Paavo Ruotsalaisen opeista. Jännitettä häihin toi paitsi kilpailu herätysopin auktoriteetin asemasta myös kartanon muonamiehen kritiikki työväen köyhyydestä ja hevosrosvon isku häihin. Näytelmän lauluesitykset, jotka koostuivat Siionin virsistä, olivat erityisen korkeatasoisia. Musiikkiteatteri Tapiolan kamarikuoro koostui nuorista laulajista, jotka ovat saaneet monipuolisen musiikki- ja ilmaisukasvatuksen, jonka tuloksia oli ilo kuunnella. Myös näyttelijäsuoritukset olivat laadukkaita. Hyvinä tulkitsijoina mainittakoon Histan kartanon silloista omistajaa Carl Gustaf von Esseniä tulkinnut Teemu Aromaa ja Taisto Reimaluodon esittämä Paavo Ruotsalainen. Myös Esa Pakarisen (jr.) rooli ruotsalaisena Roseniuksena oli osuva\n9 Hääväkeä (kuva Matti Äärilä) Näytelmässä oli omaperäistä tilan käyttö. Näytelmä valtasi koko Honkamajan salin ja katselija saattoi todella kuvitella osallistuvansa Histan häihin. Häiden puheet olivat meille häävieraille osoitettuja. Vieraina saimme myös maittavan 1800-luvun hääaterian: lohikeittoa, ruisleipää ja kakkukahvit. Honkamaja sopi erinomaisesti näytelmän esityspaikaksi. Suvun jäsenet saattoivat katsella jykeviä nuorisotalon hirsiä, jotka liittyivät suvun historiaan siten, että hirret nuorisotaloon oli lahjoittanut Histan kartanon emäntä Hilda Ihamuotila 1930-luvulla. Häistä välittyi sukuseuran jäsenille hyvä tunnelma\n10 ESPOON HISTA JA HISTAN HÄÄT 1800-LUVULLA Teksti ja kuva: Risto Ihamuotila Histan kartano on Artturi Ihamuotilan sukuhaaran omistuksessa. Syyrin sukuseura on pitänyt vuosikokouksensa Histalla vuosina 1991 ja Lisäksi sukuseuran jäseniä oli viime kesänä lyhyellä käynnillä Histalla ennen lähtöään seuraamaan professori Heikki Ylikankaan kirjoittamaa näytelmää Histan häät, joka kertoi kartanossa vuonna 1843 pidetyistä merkittävistä herännäishäistä. Näytelmä esitettiin Nuuksion Honkamajalla, jonka tontin ja sille pystytetyn rakennuksen puutavaran isoäitini Hilda Ihamuotila oli aikanaan lahjoittanut Nuuksion nuorisoseuralle. Hista kuuluu Nuuksion kylään, joka sijaitsee Espoon kaupungin luoteisosassa. Varhaisimmat tiedot Histalta ovat vuodelta 1540, jolloin Ruotsin kuningas Kustaa Vaasa määräsi pidettäväksi maakirjat koko Ruotsin silloisessa valtakunnassa. Hista ja siihen sittemmin liitetyt tilat Kihi, Lassila ja Nikula löytyvät vanhoista maakirjoista, samoin kuin omistaja Jaakko Laurinpoika, joka perimätiedon mukaan on käyttänyt nimessään loppukaneettia Hista. Oltuaan alun perin talonpoikaisessa omistuksessa Hista siirtyi vuonna 1641 rälssiksi kuuluisan kuninkaan Kustaa II Aadolfin sotapäällikölle Gustaf Hornille. Kun tämä omisti Histan eteläpuolella sijaitsevan mahtavan Espoonkartanon, tuli Histasta tämän kartanon lampuotitila. Lampuodilla tarkoitettiin henkilöä, jolle koko tila oli annettu vuokralle erotuksena torpparista, joka vuokrasi yleensä vain pientä osaa tilasta luvulla Histan omistuksessa ja kehityksessä alkoi tapahtua merkittäviä muutoksia. Hista muuttui jälleen itsenäiseksi tilaksi, kun ruustinna Hildén osti sen Espoonkartanosta vuonna Tila säilyi edelleen papillisessa omistuksessa, kun Gustaf von Essen, sittemmin Keisarillisen Aleksanterin Yliopiston kirkkohistorian professori hankki sen haltuunsa vuonna Omistus vaihtui sen jälkeen tiheään. Neljä vuotta myöhemmin omistajaksi tuli agronomi Oskar Aschan ja hänen kuoltuaan seuraavana vuonna hänen poikansa Theodor Aschan. Tämä puolestaan myi tilan Oskar Eveniukselle vuonna 1877, jolta se siirtyi venäläiselle kauppiaalle ja maakeinottelijalle Jakob Vavulinille vuonna Häneltä Artturi Ihamuotila sisaruksineen osti Histan vuonna\n11 Äskettäin löytämäni vanhan kartan mukaan Histan päärakennus olisi pystytetty nykyiselle paikalleen vasta 1800-luvulla. Pääosa Histan nykyisistä pelloista raivattiin myös vasta silloin. Kun se tehtiin vanhalta talonpaikalta, ns. Histanmäeltä, noin kilometri länteen, annettiin koko talolle uusi nimi Nygård (eli Uusikartano). Tällä nimellä Hista kulki 1800-luvulla omistajien oltua ruotsinkielisiä. Heinäkuun ensimmäisenä sunnuntaina vuonna 1843 tässä Nygårdin kartanossa vietettiin herännäishäät. Ne olivat Helsingin nykyisen piispan Eero Huovisen mukaan merkittävä kirkkohistoriallinen tapahtuma Suomessa. Silloinen nuori omistaja, yllä mainittu Gustaf von Essen, joka tuolloin hoiti Espoon papiston viransijaisuuksia, järjesti häät kahdelle sukulaistytölleen. Vanhan tavan mukaan paikalle oli kutsuttu kaikki ns. pietistipapit. Siellä kohtasivat Lauri Stenbäck, Niiles Kustaa Malmberg, C.F. Hedberg, ruotsinmaalainen C.O.Rosenius ja tunnettu maallikkosaarnaaja Paavo Ruotsalainen. Kansanomaisen Ukko- Paavon ja hienosti pukeutuneen Roseniuksen välille syntyi pian kiivas väittely uskon syntymisestä ja uskon varmuudesta. Tulkkina toimi Malmberg, vanhin papeista. Rosenius kertoi olevansa varma pelastumisestaan. Hänestä tarvitsi vain uskoa Kristuksen yleiseen maailmansovitukseen. Kun Rosenius täten oli varma taivaaseen pääsemisestään, kysyi Paavo Ruotsalainen häneltä: Mutta onkos sulla sinne passi? Rosenius vastasi, että hänen uskonsa perustuu kirjoitettuun evankeliumin sanaan. Tähän Ukko-Paavo puolestaan oli ärähtänyt, että ei kelpaa, samalla tavoin kaikki tekopyhät ämmätkin ovat Savossa valmiit vastaamaan. Ei kelpaa yksinään sanan päälle krossata, tekoja pitää myös olla. Ilta jatkui myös muiden suomalaisten hiillostaessa Roseniusta. Poikkeuksena oli kuitenkin C.F. Hedberg, joka tunnisti Roseniuksen mielipiteessä toiveitaan ja epäilyjään. Hedberg mietti: Miksi itkeä syntejään, miksei voi luottaa kirjoitettuun sanaan ja ottaa Kristus vastaan viivyttelemättä, ilman tekoja ja valmistuksia, ilolla mielin?. Hän kuitenkin vaikeni ajatuksistaan. Kolmisen viikkoa häiden jälkeen Hedberg astui virkaansa Pöytyän kirkkoherrana. Virkaanastujaisissaan hän kaivoi taskustaan toukokuussa sepittämänsä laulun, joka vahvasti liittyi Roseniuksen käsityksiin. Kuultuaan Hedbergin mielipiteistä Ukko-Paavo suuttui ja lähetti tälle vihaisen kirjeen. Siinä todettiin mm. Te olitte Esboon häissä kuin heikko lammas uskoen, että Christus tekee vanhurskaaksi ilman töitä. Minua narrasit suurella kavaluudellasi, philosophian\n12 viisaudella mutta nyt minä näen, että olit semmoinen Juudas Iskariot Esboon kalliolla. Minä tunnen Raamatun yhtä hyvin kuin sinäkin. Miksi rupesit philosophialla Pyhää Raamattua pilaamaan, niin kuin ei meillä talonpojilla olisikaan Jumalan sanaa valossa. Tässä näen minä nyt uskottomuutesi ja hengellisen ylpeytesi. Kovaa tekstiä, joka johti Hedbergin ja Paavo Ruotsalaisen pysyvään välirikkoon. Nygårdin häät pysyivät pitkään kirkkohistorian tutkijoille suurena mysteerinä. Kysymys ei ollut häiden tapahtumista, vaan paikasta. Nygårdin kartanoa kun ei 1900-luvulla enää löytynyt mistään. Helsingin piispa Aimo T. Nikolainen, isäni luokkatoveri Helsingin Norssista, kysyi eräässä tilaisuudessa, luultavasti 1970-luvun alkupuolella, äidiltäni missä sellainen paikka mahtoi oikein olla. Äitini vastaus lopulta selvitti mysteerin. Vuonna 1977, kun Paavo Ruotsalaisen syntymästä oli kulunut 200 vuotta, järjestettiin Histalla herännäisseurat, joissa Nikolainen puhui. Eräs Histan 1800-luvun tapahtumista oli saatettu historian tietoisuuteen. Histan päärakennus keväällä\n13 MAILA TALVION KIRJE 1 Espoo, Hista Hyvä herra Nikander! Saanko minä nyt vaivata Teitä seuraavalla asialla aioin kirjoittaa rva Simolalle tai jollekin muulle koittolaiselle 2 ystävälleni, mutta en tiedä ovatko he Helsingissä. Arvaan että Teidän suuri liikkeenne pitää Teitä siellä ja nyt minä vielä Teitä vaivaan! Asia on tämä. Meidän nykyiset isäntäväkemme ja ystävämme veljekset Ihamuotila, jotka omistavat Histan Kartanon Espoossa, tarvitsisivat syyskuun 1. p:stä kaksi reipasta naista maidonjakajiksi Helsingissä. Luulisin sen työn aika terveelliseksi ja tuottavaksi nykyinen maidonjakaja ansaitsee 20 à 30 mk. kuussa ja hän panee siihen aikaa ½8 noin ½11 aamulla. Kl. 12 saapuu erään toisen kartanon maito kaupunkiin ja sitte hän jakaa sen ja ansaitsee siitä saman verran. Iltapäivä hänellä on vapaa. Eikö Koiton jäsenissä olisi työtä tarvitsevia? Kaksi sellaista naista (miksei miestäkin tai nuorta poikaa!) kuten sanottu tarvittaisiin. Niiden pitäisi olla luotettavia, siistiä ihmisiä. Jos he ovat reippaita ja ehtivät jakaa enemmän, on ansiokin tietysti suurempi. Maitokannut suljetaan täällä paikalla, joten vaan on kysymys kannujen jakamisesta määrättyihin tinkipaikkoihin. Tietysti pitää olla jonkun verran ennakkoluulottomuutta, sillä mahdollisesti kehittymättömän mielestä on hienompaa istua Kirje julkaistaan Talvion teosten oikeuksien haltijan Helsingin yliopiston Satakuntalaisen Osakunnan luvalla. Kirjeen kopion on antanut toimitukselle Matti Ihamuotila, joka on saanut kopion tutun tutultaan noin 15 vuotta sitten. Matti kertoi, että suvussa ei ole tietoa, kuka herra Nikander, kirjeen saaja, oli. 2 Raittiusyhdistys Koitto on vuonna 1883 perustettu helsinkiläinen raittiusyhdistys. Yhdistys perustettiin Axel August Granfelt johdolla Kohtuuden ystävien ensimmäiseksi alaosastoksi. Alkuvuosina raittiusyhdistyksen aatteena oli uskonto ja suomalaismielinen isänmaallisuus. Jäsenmäärän kasvaessa yhdistyksestä tuli kuitenkin osa suomalaista työväenliikettä. (Wikipedia)\n14 sisällä vaikka miten raskaassa ja epäterveellisessä työssä. Luulisin Koiton valistuneissa jäsenissä olevan ennakkoluulottomuutta. Kuulin hra Reimanin joskus kertoneen että se hauska nuori tyttö joka on sieluna Vuokkosissa hänen etunimensä on Marta, sukunimeä en muista ansaitsee päivässä 1,25 tai 1,50. Silloin tulee ajatelleeksi että ansaitsisikohan hän tässä työssä enemmän. Tai saatteko Te häntä? Kysykääppä mitä hän sanoisi! Jos voitte, niin antakaa nyt minulle neuvoja. Auttaisin niin mielelläni näitä Histan omistajia. He ovat vasta ostaneet talon täältä ruotsalaiselta seudulta, ja täällä on kovin paljon vastuksia. En ole koskaan nähnyt niin pimeää paikkakuntaa. Suomalainen työväki elää kuin pakanamaassa, ei ole kirkkoa, ei koulua, eivät osaa kirjoittaa. Juodaan kauheasti. Olemme juuri panneet pystyyn raittiusseuran ja minä koetan nyt valmistaa jäseniä vastaiseen toimintaan. Te voitte käsittää kuinka vaikeaa se on, kun eivät osaa lukea eivätkä ikinä ole mitään esitelmää tai puhetta kuulleet. Koulu, suomal. kansakoulu pitäisi syksystä saada käyntiin. Neiti Olga Anderssonista on luvattu meille opettaja. Onkohan hän neiti Maikki A:n sisar? Sehän olisi kovin hauskaa. Tiedättekö missä hän on? Häntä pitäisi meidän välttämättä saada tavata ensi tilassa. Jos voisitte nti Maikki A:lta kysyä! Entä tietäisittekö Koittolaisissa paria kirvesmiestä, jotka ensi tilassa tulisivat tänne panemaan väliaikaista koulurakennusta kuntoon? Emme uskaltaisi kovin kalliita ottaa, sillä varoja ei ole tiedossa kuin opettajattaren palkkaus mutta minä koetan Helsingissä hankkia. Ihamuotilat luovuttavat koululle kokonaisen torpan, huoneet vaan ovat korjattavat. Ja täältä ei tahdo saada työväkeä. En todella koskaan ole nähnyt näin raakaa seutua kuin tämä 9 kilom. Espoon asemalta. Tänne on todella ulottunut kaikki paha kaupungista, mutta ei mitään hyvää. Viime sunnuntaina oli meillä iltama, koulutorppamme huone väkeä täynnä ja toinen verta pilkkaajia ulkopuolella, oli niin paljon lapsia että teki mieli niillekin jotakin sanoa. En ole koskaan lapsille puhunut, mutta puhuin nyt aivan valmistamatta. Kuinka monta siellä oli juopon isän lasta jotka rupesivat katkerasti itkemään. Edellisenä iltana oli likikylässä tapahtunut kauhea tappelu ja perheen äiti tullut mielipuoleksi pelästyksestä. Tämä on todella sanomattoman pimeää seutua. Mutta hyvä herra Nikander, antakaa nyt neuvoja jos voitte, niistä kysymyksistä, joita olen Teille esittänyt. Ja suokaa anteeksi että Teitä vaivaan. Sydämelliset terveiset rouvallenne ja itsellenne. Ystävyydellä Maila Mikkola\n15 TERVEHDYS ATLANTIN TAKAA Teksti: Kirsti Kuivajärvi Sukuseuran sähköiseen vieraskirjaan (www.syyrinsukuseura.com/vieraskirja/) oli elokuussa 2008 ilmestynyt kiinnostava tervehdys Jaana-Marja Muuriselta USA:sta. Jaana-Marja kirjoitti kuuluvansa Otto Pakulan sukuhaaraan. Hän kertoi tutkineensa netin kautta kirkonkirjoista (HisKI tiedosto) Fredrica Matintyttären esivanhempia. Yhteyksiä on kuuleman löytynyt Liedon Puntamäkeen ja Hyssälään. Jaana-Marja kertoo vieraskirjassa, että myös tilojen alkuvaiheiden tutkinta on ollut hauskaa lukuun ottamatta silmien rasitusta, kun on joutunut lukemaan ruotsinkielisiä harakanvarpaita. Syyrin Sanomien toimitus oli yhteydessä Jaana-Marjaan, joka on Fredrikan pojanpojan tyttärentytär, ja sai kuulla, että hän on asunut ulkomailla jo 30 vuotta. Jaana-Marja asuu miehensä kanssa Bostonissa. Hän on toiminut opettajana yliopistoissa ja tällä hetkellä toimii freelance-toimittajana kirjoittaen artikkeleita lehtiin muun muassa politiikasta. Jaana-Marja lähetti yhteydenpidon jälkeen Syyrin Sanomien toimitukseen sukututkimuksistaan seuraavan tekstin, jonka kirjoittamiseen on osallistunut Jaana-Marjan äiti Paula Muurinen: FREDRIKA JAAKONTYTÄR SYYRIN SUKUJUURISTA Teksti: Jaana-Marja Muurinen ja Paula Muurinen Syyrin sukuseuran kantaäiti Fredrika Jaakontytär ( ) peri Kurkelan Syyrin ja avioitui Pokkolan Pakulan Matti Matinpojan ( ) kanssa. Näin Matti Matinpoika Pakulasta tuli Syyrin isäntä, Matti Syyri. Hänen elämästään tiedetään melko vähän, mutta kuitenkin: valokuva lukemattomine kopioineen, nimi kunnallisten asioiden arkistoissa, jälkikäteen tallennettua muistitietoa ja tutkittua tietoa hänen esivanhemmistaan. Fredrika Jaakontyttärestä, Syyrin emännästä, tiedetään tuskin mitään muuta kuin että hän oli erittäin taitava ja tuottelias käsityöihminen, jonka valmistamia ja reikä- ja revinnäisompeluilla koristamia liinavaatteita on säilynyt ja jäänyt perinnöksi suvun eri haaroille\n16 Kirkonkirjat, rippikirjat ja asutusluettelot olivat keskeisiä lähteitä selvitettäessä Fredrika Jaakontyttären sukujuuria. Näiden mukaan Fredrikan äidinpuoleisen suvun kantatilana voidaan pitää Liedon pitäjän Puntamäen ratsutilaa ja isänpuoleisen suvun vastaavasti Liedon pitäjän Hyssälän ratsutilaa. Sukuselostuksessa seurataan äidinpuoleista linjaa: Fredrikan äiti oli Fredrika Matintytär ( ). Hän tuli Puntamäen ratsutilalta Syyrille Jaakko Simonpojan (1794 ) vaimoksi. Fredrikan äidin äiti oli Anna Juhontytär (1778 ), joka peri Puntamäen talon isältään. Hänen miehensä Matti Juhonpoika (1777 ) tuli kotivävyksi Hyssälän ratsutilalta. Annan kaksoissisar Liisa Juhontytär meni vuorostaan miniäksi Hyssälään. Matti Juhonpojan vanhemmat olivat Juho Heikinpoika ( ) ja Liisa Erkintytär ( ). Juho peri Hyssälän. Liisa oli kotoisin Hellsbergin talosta Paimion pitäjästä. Juho Heikinpojan vanhemmat olivat Heikki Paavalinpoika ( ), joka peri Hyssälän, ja Brita Heikintytär ( ), joka oli syntyisin Liedon pitäjän Katkon talosta. Liedon Historian mukaan se oli kestikievari kirkon naapuruudessa. Kirkonkirjojen mukaan se näyttää myös olleen eri ammatteja harjoittavien käsityöläisten kotipaikka. Heikki Paavalinpojan vanhemmat olivat Paavali Yrjönpoika ( 1719) ja Katariina Mikontytär ( ?), joka oli lähtöisin Loukinaisten kylästä. Heikki Paavalinpoika mainitaan Liedon Historiassa Maskun komppanian rustholli No 105 isäntänä. Fredrikan äidin äidin äiti oli Leena Laurintytär ( ) Auran kunnan Järykselän ratsutilalta. Hänen miehensä oli Juho Matinpoika ( ) Puntamäen tilalta. Juholla ja Leenalla oli ainakin 11 lasta, joukossa kahdet kaksoset. Fredrikan äidin äidin äidin äiti oli Maria Juhontytär, joka asui miehensä Lauri Yrjönpojan kanssa Auran pitäjän Järykselän ratsutilalla. Lähteissä ei ole heistä muuta tietoa. Pelkät sukuluettelot eivät kovinkaan paljon kerro itse suvun jäsenistä. Jotain kuitenkin voidaan päätellä niidenkin perusteella: herättää huomiota se, että aika usein tytär peri talon ja aviomiehestä tuli kotivävy sekä se, että useimmat suvun tiloista olivat ratsutiloja ja samalla keskimääräistä vauraampia\n17 ONNITTELUT Eva Ihamuotila täytti 95 vuotta Syyrin Sanomat onnittelee lämpimästi Evaa! Eva Ihamuotilalta itseltään on tullut seuraava viesti toimitukseen: Matilda Ihamuotilan Muistosäätiön valtuuskunnalle ja hallitukselle lämpimät kiitokset huomaavaisuudesta 95-vuotispäiväni johdosta. Kuvan on ottanut Olli Ihamuotila kännykkäkamerallaan Evan luona hieman ennen Evan 95-vuotissyntymäpäiviä joulukuussa\n18 ANJA JAAKKOLA (87 v.) MUISTELEE HELMIKUUSSA 2009 Teksti: Ulla Vesander Anjan äidin Hilma Jaakkola (os. Syyri) syntyi 1888 ja kasvoi Syyrin tilalla. Hilma oli vanhin yhdeksästä lapsesta. Muut olivat: Aleksandra eli Sandru, Ruuto, Pauli, kaksoset Yrjö ja Lauri, Aukusti, joka oli Isomamman lemmikki, Martta sekä Alli. Ainoastaan Hilma ja Aukusti saivat sitten myöhemmin jälkeläisiä. Vanhemmat Matti August Matinpoika Syyri ja Matilda vaimo olivat avioituneet Hilma avioitui maanviljelijä Heikki Jaakkolan kanssa lähelle Liedon Vääntelän kylään Vanha-Jaakkolaan. Siellä Anja syntyi v kolmantena lapsena perheeseen. Varhaisin muisto Anjalla on siitä, kuinka Isomamma eli hänen mummonsa istui tuvan keinutuolissa huivi päässä. Alle kouluikäisenä Anjan oli tapana Tapaninpäivän mummolassa vierailun yhteydessä jäädä Syyrille lomailemaan. Hän oli äitinsä sisaren Sandrun kummityttö. Anja sai nukkua Sandrun kanssa samassa sivustavedettävässä. Siellä Anja viipyi uuteen vuoteen, jolloin puolestaan syyriläiset menivät reellä Vanha-Jaakkolaan vastavierailulle. Joulun aikaan uuteen vuoteen asti Syyrillä kävi joulupukkeja. He olivat aikuisia kyläläisiä pukeutuneina erilaisiksi, kiertelivät ja katselivat, ja heille annettiin makeisia. Anja muisteli, että silloin olisi aina ollut lunta joulun aikaan. Syyrillä tuvassa kerrossängyssä nukkuivat Ruuto ja Lauri, sänky oli heidän ainoa reviirinsä, ei ollut omaa huonetta. Yrjöllä oli oma huone, jonne mentiin eteisestä. Hänen huoneensa oli salin ja tuvan välissä, mutta siitä ei läpi kuljettu, ovet olivat lukossa. Saliin tai tupaan mentiin eteisen kautta. Yrjö oli ottanut isännän paikan. Paulin tilanteesta Anjalla ei ollut muistoja, ehkä Pauli oli siihen aikaan armeijassa tms. Tytöt, eli Sandru, Martta ja Alli nukkuivat tuvan perällä olevassa kahdessa kamarissa. Anjan isä Heikki Jaakkola kuoli 1928 ja Pauli siirtyi auttamaan sisartaan Vanha- Jaakkolaan pehtoriksi. Anja oli silloin noin kuusivuotias. Yrjö Syyri hankki itselleen kuorma-auton 20-luvun loppupuolella. Sillä hän kuljetti kyläläisten maitoja Turkuun. Samalla autolla mentiin kesällä Turkuun Betelin juhlille. Beteliläisiä olivat Hilma, Sandru ja Alli. Lapset mielellään kulkivat mukana, silloin sai syödä eväitä autossa ym. mukavaa. Olavi Kares, pastori liittyi jotenkin beteliläisiin, ja Turun Kristillinen kansanopistoon. Sen oppilaita sitten myöhemmin olivat Anjan vanhemmat sisarukset Aune ja Ilmari\n19 Yrjö oli ainoa puhelias Syyrin jälkeläisistä. Liedossa on ollut sellainen sanonta, että puhuu kuin Syyrin Yrjö. Lauri, kaksosista toinen taas oli hiljaisista hiljaisin ja syrjään vetäytyvä. Suuressa joukossa hän ei sanonut sanaakaan, mutta kahden kesken kyllä jutteli ihan mukavasti. Anja muistaa viimeisen muistikuvan Laurista 60-luvulta, ajaessaan pyörällä katsomaan äitiään Hilmaa Teijulaan vanhainkodin vuodeosastolle. Matkallaan hän oli nähnyt Laurin ojaa kaivamassa tien poskessa. Oli kertonut Laurille menevänsä Hilmaa katsomaan Teijulaan. Lauri oli seuraavana päivänä mennyt kaikkien ihmetykseksi katsomaan Hilmaa. Lauri, joka ei koskaan käynyt missään, oli oma-aloitteisesti mennyt sisartaan katsomaan. Syyrillä oli tapana että Lauri kömpi sängystä ruokapöytään vasta kun muut olivat syöneet. Paulin nuoruus meni muita autellessa. Hänestä oli suuri apu Vanha-Jaakkolassa etumiehenä ja pehtorina. Vasta viisikymppisenä hän löysi rakkaan Einensä kuljettaessaan säännöllisesti hevosella maitoa Turkuun. Heidät vihittiin vuonna Heillä oli oma pieni maatila Tampereen tien varressa Maariassa lähellä kirkkoa. Ehtivät olla vielä aviossa 45 v. lapsettomina kylläkin. Pauli siis eli 95 vuotiaaksi. Ruuto muutti Turkuun aikanaan n vuotiaana. Anja muistaa hänen työskennelleen vahtimestarina. Hänellä oli naisystävä, jonka kanssa asui. Ruutolla oli myös oma Mosse -auto. Hän kävi myöhemmin usein kylässä Syyrillä. Lähtiessään aikanaan Syyriltä hän oli myynyt maaosuuksiaan naapurille, mistä Yrjö ei pitänyt, ja asia hiersi veljesten myöhempiä välejä. Sandrukin myi sitten maitaan naapurille, siitäkään Yrjö ei pitänyt. Sandru osti Liedosta oman pienen talon, jossa hän sitten eleli itsekseen kuolemaansa saakka. Yrjö löysi rinnalleen Senjan, heillä oli lapseton avioliitto. He asuivat Syyrin lisäksi osittain Turussa. Yrjö oli loppuun saakka Syyrin isäntä. Aukusti perusti perheen Innan kanssa ja sai yhden tyttären, Lean. Lauri oli viimeinen Syyrin sisaruksista, joka asui Syyrillä, vielä sen siirtyessä Pakulan hallintaan. Hän asui siellä kuolemaansa saakka. Lauri ei sairastellut paljon eläessään. Mutta sitten kun aika oli, yksi Pakulan nuorista pojista löysi hänet pellolta kuolleena lapio vieressään. Oli ollut luomassa ojaa. Sitten Anja muisteli kesää. Mistähän lienee tullut tapa, että Syyrillä keittiö muutettiin tuvasta pakartupaan talon toisessa päädyssä. Siellä oli hämärämpää ja siten viileämpää. Kesällä kaikki keittiötoimet suoritettiin siellä. Vanha-Jaakkolassa otettiin myös sama tapa käyttöön, eli keittiö siirrettiin navettakeittiön vieressä olevaan pieneen tupaan. Varsinainen tupa hohti puhtauttaan ja viileyttään, pestyine uusine mattoineen ym\n20 Syyrillä pakartuvan vieressä oli iso huone, pränni. Siellä oli ämpärissä jauhoja, johon kaadettiin vettä päälle, se oli ravinnetta lehmille. Sandru kantoi sitä kaksi ämpäriä kerralla pitkän matkan navettapihan poikki lautojen päällä navettaan lehmille. Navetassa oli yli 20 lehmää. Navettapiha oli upottava ja hyllyvä. Siksi kuljettiin navettaan lautojen päällä. Leivinuuni Syyrillä oli pakartuvassa, jossa oli vain yksi ikkuna. Siten se oli vilponen kesällä. Tuvassa ei ollut leivinuunia ollenkaan, vain tavallinen hella. Yrjö hallitsi Syyrin asioita vähän liikaakin muiden sisarusten kustannuksella. Hänellä oli maitotili, eikä Anja muista, osallistuiko Yrjö ollenkaan talon maataloustöihin. Ruuto ja Lauri hoitivat maatalousyöt pääosin. Sandru hoiti lehmät. Alli teki sisätyöt, ruoanlaiton ja pyykit. Hän kuoli Syyrillä vielä asuessaan n vuotiaana. Martta kuoli nuorena noin 20-vuotiaana kulkutautiin, eikä Anjalla ole muistikuvaa siitä millainen hän oli. 30-luvulla oli pula-aika. Oli takausongelmia. Yrjö järjesti Syyrin raha-asioita pankin kanssa (hypoteekkilainaa yms.) niin, että tila säilyi. Tarvittiin todella erityisjärjestelyitä, joita sitten maksettiin pitkään takaisin. Matti Aukust ja Josefina Matilda Syyrin yhdeksästä jälkeläisestä vain kaksi sai jälkeläisiä, yhteensä kuusi lasta. Näistä puolestaan kolme sai jälkeläisiä, myös yhteensä kuusi lasta. Yleistä on ollut myöhemmällä iällä naimisiin meno. Syyriläiset ovat olleet luonteeltaan hiljaisia, paitsi Yrjö. Alli ja Sandru eivät käyneet missään, olivat käsityöihmisiä. Kangaspuut louskuivat tiheään talvella. Myöhemmästä polvesta Hilman poika Ilmari oli kätevä käsistään ja teki puutöitä. Isomamman kuoltua 1943 Anja ei enää viettänyt lomiaan Syyrillä. MAURI JAAKKOLA (83 v.) MUISTELEE HELMIKUUSSA 2009 Teksti: Ulla Vesander Noin kymmenen ikävuoden molemmin puolin Mauri sai kesäisin viettää pari viikkoa Syyrin mummolassa. Mauri muistaa Simon ja Anjan tulleen häntä katsomaan oikaisemalla metsän halki ja osallistuneensa siellä myös heinätöihin. Talon sedistä Lauri ei koskaan työskennellyt muiden kanssa, vaan teki heinää yksin toisella saralla, kauempana. Hän oli hiljainen, eikä yleensä puhunut kellekään mitään. Hän nukkui mielellään puoleen päivään ylissängyssään. Yrjö repi hänet sängystä alas töihin\n21 Ruuto oli sedistä mukavin. Hän osasi olla pienten lasten kanssa. Ruuton selän takana Mauri sai nukkua alissängyssä Syyrillä ollessaan, niin kuin siihen aikaan oli tapana. Ylimääräisiä sänkyjä ei ollut vieraille. Yrjö oli isäntä eli herra talossa. Mauri ei muista miten Yrjö sen vallan oli ottanut. Yrjö olisi halunnut olla maailman omistaja ja herraskainen. Hän ei ollut lasten mieleen. Yrjön auton Mauri kuitenkin muistaa. Sen kyydissä hänkin sai ajella. Talon pojista Pauli oli Maurin isän Heikin kuoltua mennyt Vanha Jaakkolaan auttamaan sisartaan Hilmaa (Maurin äitiä) maatilan töissä. Pauli oli luonteeltaan pedanttinen ja puuttui kaikkeen. Esimerkiksi jos joku oli käyttäytynyt sopimattomasti, hän rankaisi jotenkin. Pauli toimi isän korvikkeena. Ruuto taas vain nauroi, eikä moittinut, vaikka aihetta olisi ollut. Ruuto ei muutenkaan ollut kovin säntillinen eikä pikkutarkka. Hänen kontollaan kuitenkin oli käytännön maanviljelys Syyrillä. Alli oli pieni, mukava ihminen. Hän oli sairastanut lapsena halvaustaudin, ja oli sen seurauksena kyttyräselkäinen. Sandru oli ollut nuoruudessaan koppava ja oman arvonsa tunteva, mutta ei enää vanhuudessaan. Luonteeltaan Sandru oli vetäytyvä, eikä seurustellut vieraiden kanssa. Hilma taas oli ihan erilainen. Työ ja velvollisuus rasittivat perheellistä emäntää, joten hän oli kärttyisä ja myös kova tinkimään. Lapsia nolotti kulkea hänen kanssaan ostoksilla, kun hän aina tinki. Alli ja Hilma olivat kovia seurustelemaan ja kyläilivät paljon. Mauri muistaa sedistä Aukustin olleen ihmisystävällisen. Syyrillä oli eläimiä, ainakin kissoja ja lehmiä. Lapsen näkökannalta Mauri muistaa Syyrillä olleen isoja huoneita peräkkäin. Hän muistaa myös mm. Lua-nimisen huoneen, jossa oli iso kivitakka. Isomamma istui Syyrin tuvan pesän edessä kohentamassa tulta. Muuta Mauri ei mummostaan muistakaan. Isoisä oli kuollut jo ennen kuin Mauri syntyi\n22 TUTUSTU SUVUN OPISKELIJAAN Tässä numerossa alkaa palsta, jossa toimitus haastattelee suvun opiskelijaa ja esittelee hänet. Ensimmäisenä tutustumme Sanni Verkasaloon. Kuka olet ja ikäsi? Mistä sukuhaarasta? Olen Sanni Verkasalo, 32 vuotta. Olen Ihamuotiloiden sukuhaarasta. Missä asut? Mistä olet kotoisin? Asun Helsingissä, mistä olen myös kotoisin. Mitä opiskelet? Missä vaiheessa opinnot ovat? Olen valmistunut 2007 Helsingin yliopistosta psykologian maisteriksi. Tällä hetkellä jatkoopiskelen Pirkanmaan ammattikorkeakoulussa musiikkiterapiaa ensimmäistä vuotta. Millaista opiskelu on? Käytännönläheistä: koulutukseen kuuluu työharjoittelua ja ryhmämusiikkiterapiaa. Pääsoittimeni on huilu, lisäksi soitan kitaraa ja opiskelen pianon ja rumpujen soittoa. Mitä harrastat? Olen harrastanut tanssia, mutta tällä hetkellä harrastan lähinnä musiikkijuttuja. Soitan parissakin yhtyeessä, muun muassa kaksi pitkäsoittoa julkaisseessa Maria Gasolinassa. Mitä arvelet tekeväsi 10 vuoden kuluttua? Toivon saavani tehdä musiikkiterapiakoulutusta vastaavaa työtä. Uskon myös jatkavani bändeissä soittamista. Mitkä asiat ovat Sinulle tärkeitä? Mitä arvostat? Läheiset ihmiset, sekä se, että saa tehdä elämässään sitä, mikä on itselleen tärkeätä. Jos asuisit Muumilaaksossa, kuka olisit? Löydän jokaisesta hahmosta paljon samaa kuin itsestäni! Haastattelussa ilmi tulleiden seikkojen lisäksi Sanni kertoo asuneensa vuoden verran ( ) Helsingin Vartiosaaressa: Vartiosaari oli kyllä mielettömän hieno paikka asua. Metsäisellä saarella, pienessä mökissä meren rannalla puolen tunnin matkan päässä Helsingin keskustasta, mitä sitä enempää ihminen toivoisi. Voimakkaimmin mieleeni on jäänyt ehkä aikaisin aamulla töihin kulkeminen talviaikaan, kun ei vielä ollut lunta eikä jäätä metsän halki pilkkopimeässä polkua pitkin aamukuudelta veneelle käveleminen, kun metsässä huhuilevat pöllöt... Vartiosaari on ihana paikka, ja sehän on kaikille avoin ulkoilusaari, siellä on viljelypalstoja ja kesällä sinne kulkee vuorovene\n23 BRYSSELISSÄ VAIHTO-OPISKELIJANA Teksti ja kuva: Sini Fabre Olin lukuvuoden Brysselissä vaihdossa. Toisin kuin monet muut Brysseliin lähtijät, en ollut työharjoittelussa Euroopan unionin instituutioissa, vaan suoritin opintoja Institut supérieur de traduction et interprétation eli tuttavallisemmin ISTI-nimisessä paikallisessa kääntäjien korkeakoulussa. ISTIssä oli tarjolla graduaiheeni kannalta mielenkiintoisia tekstitykseen liittyviä kursseja. Samalla tulivat tutuiksi uusi kulttuuri ja uusi vieras ranskan kielen murre. Belgia on länsieurooppalainen kuningaskunta, jonka naapurimaat ovat Ranska, Saksa, Alankomaat ja Luxemburg. Belgia on todella pienikokoinen, sen pohjoiskolkasta eteläkolkkaan ajaa autolla vajaassa kahdessa tunnissa. Pikkuiseen maahan mahtuu hieman yli 10 miljoonaa ihmistä. Maassa on yhteensä kolme virallista kieltä: saksa, ranska ja hollanti (flaami) joista kaksi viimeistä ovat puhutuimmat. Belgia jaetaan kahteen kieliyhteisöön: pohjoisessa sijaitsevaan flaaminkieliseen Flanderiin ja etelässä sijaitsevaan ranskankieliseen Valloniaan. Maan kielipoliittinen tilanne on mielenkiintoinen. Ranskankielisellä alueella puhutaan ranskaa ja harva ranskankielinen pystyy kommunikoimaan flaamin kielellä. Sen sijaan flaaminkielisellä alueella ei puhuta ranskaa, ja onkin suositeltavaa puhua muuta kuin ranskaa asioidessaan kaupassa. Ellei flaamin kieltä taida, on parempi puhua englantia, sillä ranskaa puhuvaa ei palvella tai hänet saatetaan heittää kaupasta ulos. Toisaalta flaaminkielisellä alueella on myös ranskan kieltä puoltavia myyjiä tai kahvilanpitäjiä, jotka haluavat ylläpitää kielitaitoaan ja puhuvat mielellään maan toista virallista kieltä eli ranskaa. Bryssel sijaitsee flaaminkielisellä alueella kieliyhteisöjen rajan pohjoispuolella, mutta sen asukkaista 90 prosenttia puhuu ranskaa. Vaihtovuoteni aikana maan kieliyhteisöjen suhteet olivat pahoin hiertyneet ja Bryssel haluttiin osaksi Flanderia ja jopa autonomiseksi maakunnaksi. Monien brysseliläisten ikkunoilla roikkui Belgian lippu yhtenäisen Belgian puolesta. Belgia on tunnettu sateenvarjojen luvattuna maana. Siellä sataa noin 200 päivänä vuodessa. Vaikka sää ei näyttäisi sateiselta, sateenvarjoa kannattaa silti pitää mukana, sillä kasvot hetkessä kasteleva pieni kevyt tihkusade kuuluu belgialaiseen arkeen. Sade ei näytä haittaavan jo siihen tottuneita belgialaisia. Talvi on kylmä; kylmyys sekoittuu kosteuteen ja saa sen tuntumaan luissa ja ytimissä. Sade ja kosteus eivät hetkauta belgialaisia, ja moni heistä taittaa työmatkansa pyörällä. Tunnelma oli kotoisa, kun pääsi pyörällä paikasta toiseen\n24 Lisäksi se oli oivallinen tapa tutustua Brysseliin; pääkaupunki kävi hyvin tutuksi pieniä idyllisiä kujia ja katuja pitkin pyöräillessä. Suoritin ISTIssä osana suomalaista tutkintoani maisteritason kursseja tekstityksestä ja lokalisaatiosta eli tietokoneohjelmien kääntämisestä. Sain kattavan käsityksen tekstityksen perusteista ja paljon virikkeitä ja vinkkejä graduntekoon. Sain myös mahdollisuuden tutustua tekstityksen saloihin kolmessa eri työharjoittelupaikassa. Tammikuussa 2008 luokkamme tekstitti Anima-festivaaleilla esitettyjä animaatioita. Kukin tekstittäjä sai heijastaa tekemänsä tekstitykset suorassa lähetyksessä valkokankaalle samalla kun animaatio pyöri valkokankaalla. Muutamaa kuukautta myöhemmin pääsin tutustumaan vajaan kahden kuukauden pituisella työharjoittelujaksolla suomalaisen televisiokanavan Nelosen tekstittäjän arkeen. Kesällä koitti viimeinen työharjoittelu Brysselin teatterifestivaaleilla, jossa osa luokastani pääsi tekstittämään suuren suosion saavuttaneen näytelmän huonokuuloisille ja kuuroille. Vaihtovuodestani mieleen jäivät rikastuttavat ja avartavat kokemukset arjesta sekä hienot ihmiset, jotka tekivät vuodestani ainutlaatuisen ja auttoivat löytämään positiivisia puolia belgialaisesta tihkusateesta. Haluan kiittää Matilda Ihamuotila -säätiötä matkan toteutumisen mahdollistaneen apurahan myöntämisestä. Jutun kirjoittaja kuvassa oikealla luokkatoveriensa kera, taustalla häämöttää Brysselin maamerkki Atonium\n25 OPISKELIJANA DAMASKOKSESSA Teksti: Ilkka Lindstedt Vietin syyslukukauden 2008 Syyrian pääkaupungissa Damaskoksessa arabian kieltä opiskelemassa. Pääaineeni Helsingin yliopiston Aasian ja Afrikan kielten ja kulttuurien laitoksella on arabian kielen ja islamin tutkimus, joten Damaskoksen opintomatkani liittyi suoraan siihen. Olen opiskeluissani kiinnostunut erityisesti arabialaisen maailman ja kirjallisuuden keskiaikaisesta historiasta. Arabialais-islamilaisessa maailmassa noin vuodet on varsinaista kulta-aikaa, eikä ole liioiteltua sanoa, että se oli aikakauden johtava sivilisaatio, jolta Eurooppakin on perinyt paljon. Monille Syyria tai koko Lähi-itä saattaa kuulostaa kaukaiselta, pelottavalta, sotien runtelemalta paikalta. Näin ei kuitenkaan etenkään Syyrian kohdalla ole. Selkein syy, miksi lähdin opiskelemaan arabiaa Damaskokseen, oli se, että Helsingin yliopiston arabian kielen opetus on kovin vähäistä ja teoreettista kursseja historiasta ja kulttuurista järjestetään puolestaan enemmän. Aktiivista kielitaitoa oppiakseen jokaisen opiskelijan oletetaan lähtevän jonnekin kielikurssille. Entä miksi juuri Damaskos? Tähän lienee helpointa vastata, että olin käynyt Syyriassa reppureissaajana jo kolme vuotta sitten, ja tiesin Damaskoksen olevan mukava ja historiallinen paikka, jossa ihmiset ovat aidosti vieraanvaraisia. Syyria on myös turvallinen ja halpa kääntöpuoleltaan tosin autoritaarinen ja köyhä. Muitakin vaihtoehtoja olisi toki ollut, esimerkiksi Kairo, toinen iso arabian opetuksen keskus. Pienempi ja rauhallisempi Damaskos vei viimein voiton suunnitelmissani. Niinpä matkustin Damaskokseen, missä opiskelin arabiaa kielikurssilla ajalla Arabic Teaching Institute for Non-Arabic Speakers -instituutissa. Matkaan tukea sain Matilda Ihamuotilan muistosäätiöltä, mikä mahdollisti opintomatkan. Alkupäivät ja instituuttiin rekisteröiminen olivat yhtä hullunmyllyä. Rekisteröimisprosessi oli kaoottinen: piti rampata lukuisten eri huoneiden välillä itse instituutilla kirjoittamassa tietonsa ties mihin lappuihin, kaahata taksilla mm. vaadittuihin HIV- ja tuberkuloositesteihin, tuoda instituutille lukuisia kopioita passinsivuista... Tunsin todella tulleeni huonosti järjestäytyneeseen kehitysmaahaan, jonka byrokratia on kuin Neuvostoliitosta. Tunne toistui joka kerta, kun jouduin vierailemaan valtion virastoissa, esimerkiksi viisumia pidentäessäni. Pian olo kuitenkin rauhoittui. Asunnon löysin helpohkosti hyvältä paikalta aivan Damaskoksen vanhan kaupungin (joka on UNESCOn maailmanperintölistalla) sydämestä\n26 Asunto oli iso, ja jaoin sen erään opiskelukaverini kanssa. Vuokraa maksoimme 200 euroa molemmat kuukaudessa. Eläminen Syyriassa osoittautui mukavaksi ja rauhalliseksi. Vaikka Syyria, ja etenkin Damaskos, on kallistunut viime vuosina jyrkästi, on maa vielä suomalaiselle hyvin halpa. Syyria on täynnä muinaisnähtävyyksiä linnoja, palatseja, raunioita, kirkkoja, moskeijoita yms. ja Damaskoksessa itsessäänkin riittää nähtävää. Syyrialaiset ovat mukavia ja helposti lähestyttäviä. Minkäänlaiseen muukalaisvihaan tai lännenvastaisuuteen en koko aikanani törmännyt. Päinvastoin paikalliset ovat hyvin kiinnostuneita ulkomaalaisista ja ovat aina valmiita heittäytymään keskusteluun vaikka kadunkulmassa, semminkin kun huomasivat, että puhun jonkin verran arabiaa. Joskus minua kuitenkin häiritsivät kysymykset, joita suomalainen helposti pitää liian uteliaina. Pian sain joka tapauksessa hyviä ystäviä sekä syyrialaisten että instituutin oppilaiden joukosta. Näkymä muinaisen Palmyran kaupungin pääkadusta. Palmyra oli antiikissa merkittävä kauppakaupunki silkkitien varrella. Arabienkin vallan aikaan kaupunki säilytti loistavuutensa. Se vaipui kuitenkin pikku hiljaa unholaan Osmani-Turkin aikana\n27 Instituutissa, joka toimi Syyrian opetusministeriön alaisuudessa, opetusta oli viitenä päivänä viikossa klo Ensimmäisinä päivinä opiskelijoille oli tasotestit. Opiskelijoista suurin osa minun tasollani (4/6) oli Turkista tai muista muslimimaista. Opetus oli kokonaan arabiaksi, mikä oli aluksi haastava tekijä, mutta pian siihenkin tottui ja kuulunymmärtäminen tuli sulavammaksi. Käytimme opetuksessa instituutin omia teksti- ja kielioppikirjoja, jotka olivat pääsääntöisesti laadukkaita. Tekstien lukemisen ja kieliopin puurtamisen lisäksi kävimme kerran viikossa läpi oikeinkirjoitusoppia ja lehtikieltä. Silloin tällöin opettaja antoi tehtäväksi myös kirjoittaa lyhyitä, sivun pari mittaisia aineita, sellaisista aiheista kuten "naisen rooli yhteiskunnassani" tai "tärkeä kirjailija tai muu kulttuurihenkilö maassani". Näitä sitten luimme luokan edestä, ja parhaassa tapauksessa syntyi hieman väittelyäkin. Täytyy kuitenkin todeta, että valitettavan usein opetus oli perin autoritaarista ja opiskelijoiden tehtävä oli ainoastaan kuunnella ja kirjoittaa ylös, mitä opettaja puhui ja opetti. Kolme ja puoli kuukautta Damaskoksessa hujahti nopeasti ohi. Näin jälkikäteen ajateltuna olisi tehnyt mieli olla siellä pidempäänkin varsinkin kielen opiskelun kannalta, vaikka toki Euroopan liberaali ilmapiiri tuntui paluun jälkeen hyvältä. Haikeaakin lähtö oli varsinkin syyrialaisille ystävilleni hyvästien sanominen oli kovin raskasta. Varsinkin kun tietää, että he tuskin voivat vastavierailua Suomeen tehdä. Vesipyörät ovat tuoneet vettä Haman kaupunkiin roomalaisajoista lähtien. Nykyään ne ovat tosin vain nähtävyys\n28 Kulttuurivaikutuksia: Arabialaisia sanoja ja käsitteitä suomen kielessä Teksti: Ilkka Lindstedt Arabialaisperäisistä sanoista sulttaanit, kalifit, visiirit, sheikit ja imaamit tuntenevat kaikki. Mielenkiintoisempia ovat kuitenkin sellaiset sanat, joita emme heti tunnista arabialaisperäisiksi vaan jotka ovat vakiintuneet osaksi suomalaistakin kulttuuria. Kenties eniten lainasanoja on ruoan, juoman ja ylellisyyskulttuurin sekä tieteen alueilla. Suomalaisten rakastama kahvi tulee arabian sanasta qahwa. Sana tarkoitti alun perin tummaa viiniä islamin määräämää viininjuontikieltoa ei oikeastaan koskaan ole valvottu tiukkapipoisesti, ja kun kahvi levisi Etiopiasta Lähi-itään 1500-luvulla, tätä uutta juomaa kutsuttiin qahwat al-bunniksi, kahvipapujen viiniksi. Pikkuhiljaa kahvi syrjäytti viinin tärkeimpänä nautintoaineena, ja kahvia alettiin kutsua yksinkertaisesti qahwaksi. Kahvi levisi Arabiasta Eurooppaan luvuilla kauppiaitten myötä. Muita ruoka- ja juomasanoja ovat esimerkiksi sokeri (arabian sukkar) ja banaani (ar. banan, kirjaimellisesti sormenpäät, joskin muitakin lähteitä sanalle on esitetty). Myös sana tupakka saattaa tulla arabian sanasta tabbaq, jolla viitattiin klassisessa kielessä lääkkeisiin. Ylelliskulttuuriin viittaavia sanoja, jotka ovat lainattu arabiasta, ovat sohva ja divaani (jälkimmäinen on alun perin persialainen sana). Mitä musiikkiin tulee, arabialainen lainasana lienee esimerkiksi trubaduuri, jonka lähteeksi on esitetty arabian verbiä tariba, laulaa. Euroopan myöhäiskeskiajan ja renessanssin aikainen runous, muun muassa juuri trubaduurirunous, onkin saanut arabialaisesta runoudesta valtavasti vaikutteita. Usein vaikutteet tulivat Espanjan kautta, joka oli osaksi arabialais-islamilaisen kulttuurin piirissä aina 1500-luvun loppuun asti. Sana luuttu tulee arabian soittimesta al-'uud, joka on pitkälti samanlainen. Arkkitehtuuri on saanut oman osansa lainoista. Näitä lainasanoja ovat mm. alkovi (arabian al-qubba, oikeastaan holvihuone ) ja kioski (kushk, alun perin paviljonki ). Viime vuosina keskusteltiin vilkkaasti Helsingin makasiinien kohtalosta. Makasiini tulee arabian monikkomuodosta makhazin, varastorakennukset. Eläinsanastomme on rikastunut joillakin arabialaisperäisillä sanoilla, kuten kirahvi (zarafa), kameli (jamal) ja gaselli (ghazal). Ja jos näitä eksoottisia eläimiä haluaa nähdä, on syytä pitää mielessä, että sana safari tulee arabian kielen sanasta safar, matka. Tieteiden, etenkin matematiikan ja tähtitieteen, alalla arabialaisten käsitteiden osuus on suuri, johtuen ennen kaikkea arabialaisten tiedemiesten tärkeästä roolista tieteiden kehityksessä. Matematiikan käsitteen algebra ja algoritmi ovat esimerkiksi arabialaisperäisiä. Arabialaiset matemaatikot keksivät myös nollan käsitteen, millä on ollut valtavat vaikutukset. Arabiaksi nolla on sifr, mistä johtuvat mm. englannin zero, nolla, ja ruotsin siffra, numero, luku. Tähtitieteen käsitteistä mainittakoon zeniitti eli lakipiste, joka tulee arabian sanasta samt ar-ras, korkein reitti. Useat tähtien nimitykset ovat arabialaisperäisiä. Aamun sanomalehdestä olisi periaatteessa mahdollista lukea, että Amiraali N.N. haluaa parantaa maan asearsenaalia. Silloin ei ehkä tule mieleen, että amiraali tulee arabian käsitteestä amir al-bahr, merikomentaja, ja arsenaali sanaparista dar sina a, tehdasrakennus\n29 PIÄNT PRAAKKAMIST Jussi istus kaikes rauhas kyäki pöyrä viäres ja hörppäs ai välil mukistas kaffet. Koto-olois Jussi ain mukist kaffet joi. Sillonko heil oli viarai nii Hilma sai Jussinki juama oikke kaffekupist. Nyt hän nauttis elämästäs, ryyppäs kaffet ja haukkas tuaret ankkastokka väli. Hilma oli juur leiponu ja lykänny ison kappala Jussil kaffeleiväks. Hilma oli käsketty vanha flikkakaveris Lyylin tykö kaffel ko hän oli päässy eläkkel. Ja sitä täytys kans vähä fiirata. Neljäkymment vuatta hän oli samas paikas ollu. Alottanu juaksuflikast ja noussu ajan kans oikke piäneks pomoks. Vaik ei se nii piänikä ollu. Koko puati häne hoirossa oli. Pääpaikka tiätenki oli Helsinkis ja siält nytt oli oli tultu Lyyli kratuleerama ja pistetti oikke prinikka hyväst tyäst rintta. Tämmössi Jussi funteeras. Hilma oli kans ollu muka Lyyli läksiäisis ja tiäs kertto kui assia makasiva. Jussi oli juur kaatamas ittelles neljät mukillist, ko Hilma tule kotti kauhial faartil. Onk sul viäl kaffet? kysys Hilma samal ko riisus paltotas. Ek sä juur kaffelt tullu? Jussi kysys. Sai oikke, mut mä tartte lissä ja äkki. Jussi arvas koht, et nyt eivä assia olle kaik reeras ja kaato Hilmallekki mukillise kaffet. Hilma istus pöyrä viäre ja otti oikke aikamoise kulaukse kaffet. Sit rupes sen verra helppama, et hän pystys kokkoma ittes ja rupes klaarama assia. Kaikke sitä saaki kuulla, hän alott. Meijä kööri meni Lyylin tykö, niinko pitiki ja kyl hän komia kaffepöyrä oliki reerannu ja kaffe oli hyvä niinko ain o ollu. Mikä siäl sit klikkas? Jussi pääsi väli kysymä. Me oltti juur päästy kolmantte kupillise ja Taina oli ottamas kakku, ku Lyyli sanos, et ny hän pitä oikke kunno loma ja syksyl hän hake jotta tyätä. Taina meinas purotta talrikkis permannol ja Eilal meni kaffe väärän kurkku. Oleks sä seonnu, mä sai kysytyks. Mä ole ajatellu, et nyt keväl mä tee ulkomareisu, ko siit mä ole ain tykänny ja ko firma viäl muisti munt aika suurel summal. Suvi meneki sit täsä pihatöis, et saa trekoli kuntto, mut mitä mä sit syksyl ja talvel tekisi? Nauttisit elämästäs, sanos Eila ko oli saanu kurkkus klaaratuks. Ajatteles ny vähä. Ei sun enä tarvitte pistä vekkari ehtol soima, et heräisit aamul ajallas. Saat maata vaik koko päivä, eikä sul ol mihinkkä kiirut. Ja jos suns tuntu silt et tule aika pitkäkäs ni soita meil, ni kyl met tulla sun kanssas juaruma tai sä voit tulla jonku meijän tykö jos vaa satuta koto olema\n30 Eik teil sit koska tul aika pitkäks? Lyyli kysys samal ko tälläs uure kaaku pöyräl. Ei ainaka viäl ol tullu, mä sanosi, ja Taina ja Eila sanosiva sama. Mut mitä mä aamusi tee, ko ei tarvitte lähte mihinkkä? Lyyli yritti. Juat aamukaffes kaikes rauhas ja luet Turu Sanoma nuukaste läpitte. Sit sä voikki soitta meil ja kyl mes sit keksitä kaikenkaltast touhu. Ja kyl munst tuntu, et sul riittä nii pal touhu, ettes sää usse kerkki meit muistama. Oletteke iha tosissanne? Lyyli kysys. Olla tiätyste. Me olla oltu kaik jo viis vuatta panksuunil ja niinkus olet huamannu ei meit kettä usse kotto löyrä, Eila sanos samal ko leikkas uures kakust aika kappale. Hän o ain tykänny makkiast. Lyyli oli istunu nojatualisse, kattos meit jokast, oli vähä aika iha hilja ja sanos: Ku mä ole teit kuullu, ni em määkä taira sit mittä tyätä enä lähte hakema. Sen päätökse kuuniaks mä ota viäl viirenne kupillise kaffet, sanos Taina. Jolles olis uskonu, ni me ollais toimitettu sunt hoito, mää sanosi. Mä en kumminka meina enä töit hakke, Jussi sanos. Mä mene kattoma ehtouutiset. TAAVETTI\n31 SUKUSEURAN HALLITUS Puheenjohtaja Jukka Kahila Suuntakuja 3, HOLLOLA Puh: , työ , gsm Varapuheenjohtaja Kyllikki Raatikainen Pakaistentie 37, RUSKO Puh: , Gsm Rahastonhoitaja Riikka Isotalo Frantsinkatu 2 a 5, TURKU Gsm Sihteeri Matti Äärilä Maunulantie 53, TURKU Puh: , Gsm Sirkka Vainio Paavaistentie 7, RUSKO Puh: , Gsm Ulla Vesander Kumpulanportti 3 C 11, HELSINKI Puh: , Gsm Kaija Kurkela Mäkitie 9, YLISKULMA Puh: , Gsm\n32 Sini Fabre Vatselankatu 5 b 14, TURKU Gsm Webmaster Matti Saarinen Pokkolantie 21, LIETO Puh Syyrin Sanomien toimittaja Ilkka Lindstedt Agricolankuja 6 D 88, HELSINKI Puh:\n33 MUISTOSÄÄTIÖN MYÖNTÄMÄT STIPENDIT 2008 Matilda Ihamuotilan jälkeläiset (13 hakijaa) Nimi Oppilaitos ja opinnot Myönnetty Heidi Kuivajärvi Tampereen ammattikorkeakoulu. Liiketalouden 1 000,- tradenomi, 1. vuosi Ilkka Lindstedt Helsingin yliopisto. Arabian kielen ja Islamin 1 500,- tutkimus, 4.vuosi Ilkka Lindstedt Syyrin sanomien toimittaminen 1 500,- Salli Lindstedt Helsingin yliopiston, oikeustiede, 2. vuosi 1 000,- Heikki Kahila Kimpisen lukio 3. vuosi 150,- Henri Kahila Lappeenrannan teknillinen yliopisto 750,- Konetekniikka, mekatroniikka 4.vuosi. Ville Ilmonen Helsingin Teknillinen korkeakoulu, 1 000,- Informaatioverkostojen tutkinto-ohjelma 3. vuosi Fanny Syrjänen Helsingin normaalilyseon lukio 3. vuosi 150,- Anna Syrjänen Helsingin normaalilyseo 1.vuosi 150,- Kamomilla Ilmonen H:gin yliopisto, sosiaalipolitiikka 1.vuosi 1 000,- Helena Fabre Turun ammatti-instituutti, lähihoitaja 1.vuosi 1 000,- Ronja Verkasalo Deborah Hayn Solo Perfonmance Commissioning 2 000,- Project-kussi, Findhorn Skotlanti Sanni Verkasalo Pirkanmaan amk, Sosiaaliala, musiikkiterapian sv. 750,- 1.vuosi Matti Jaakkola Helsingin kauppakorkeakoulu, Laskentatoimi 1 000,- 5.vuosi Yhteensä ,00 Matilda Ihamuotilan sisarusten jälkeläiset (4 hakijaa) Hertta Rostén Jyväskylän yliopisto, ekologia ja ympäristönhoito 1 500,- 3. vuosi Sanni Rostén Paimion lukio, 3. vuosi 150,- Vilma Muurinen Paimion lukio, 3.vuosi 150,- Niklas Saari Sallan lukio, 1.vuosi 400,- Yhteensä 2 200,00 RAHASTO I, sairaus- ja vanhuusavustukset Ei hakijoita\n34 Kutsu Syyrin sukuseuran 25-vuotisjuhlaan Liedon kunnantalolle Syyrin sukuseura sai alkunsa Liedossa, Pokkolan Pakulassa, ja sukuseuran 25-vuotisjuhla on päätetty järjestää Liedon kunnantalolla. Osallistumismaksu 20 euroa maksetaan paikan päällä, ja se sisältää ruokailun ja kahvin. Ilmoittautumiset Matti Äärilälle tai Jukka Kahilalle (yhteystiedot sivulla 31) viimeistään ! Ohjelma Jumalanpalvelus Liedon kirkossa klo 10 Nimilaatan paljastus n. klo 11 Ruokailu Liedon kunnantalolla n. klo 12 Muistamiset Juhlakokous Kakkukahvit\n35 Liedon kirkko ja kunnantalo kartalla Tervetuloa!


Yeti kirjoitti noin 14 vuotta sitten (44 kommenttia)\n5 pisteen vihje kuuluu seuraavasti:\nVoit nähdä tämän kaunottaren Pohjois-Euroopassa, Itämeren rannalla kuljeksimassa..\nHiputt' Jippu Hilijallee'...\nKattelin eilen youtubesta sellaista pätkää, että oikein heikotti. Imelä euro-dance-söpöily-poppi-kiintiö täynnä. Toi Jippu jäi käteen. Toi kuva on Youtuben still-kuvasta screen-printillä. Biisille ei siis oltu tehty videota..\nJep, liian helppo..\nBattersean voimalaitoksen sisällä on kuvattu Monty Pythonin "Elämän tarkoitus" -elokuvan puolenvälin tienoilla oleva "I wonder where the fish did go?" -kohtaus. Ainakin kommenttiraidalla noin sanoivat.\nGoogle Earthista on kanssa tullut paikka bongattua.\nLentävä sikke voimalaitoksen yllä on kaikkien aikojen vaikuttavin levynkansi\nMutsi oli käymässä jokunen vuosi sitten Lontoossa ja he ajoivat tuon voimalan ohi. Serkkuni selosti, että tuossa on ne savupiiput, jotka ovat sen yhden bandin levyn kannessa. (varmaan serkku mainitsi Pink Floydin, mutta ei mutsi muistanut). Myöhemmin mutsi kysyi minulta, tiedänkö jonkun bändin/levyn, minkä kannessa on savupiippuja? Animals tuli mieleen ja tänään selvisi, että sehän se..\nEiks tääkin ole samasta paikasta?\nSama voimala esiintyy myös elokuvassa Children Of Men. Ja possuhan siellä taivaalla viipottaa elokuvassakin...\nMitä outoa tuossa kuvassa nyt sitten on?\nPimulla on kulmakarvat eripuolilla.\n^^Heh, nyt huomasin heti. Vasen yläkulma!\nKuka/ketkä, missä, milloin?\nMonen ihmisen kanssa olen jutellut tuosta keikasta, vuosia sen jälkeen (silloin ei tunnettu) ja lähes poikkeuksetta he kaikki ovat todenneet tuon keikan parhaaksi live-kokemuksekseen, vaikka onkin festivaalikeikka ja vettä satoi. Oliko kukaan tuolla keikalla sokrulaisista? Laulaja osasi ottaa yleisönsä ja kitaristi oli jotain käsittämätöntä..\n1. pisteen vihje: 1996\np.s. innostuin skannaamaan vanhoja valokuvia.\nVoi vidu, kun mä olin niin gänäs ja sekasin, etten mä tota muista. Mut kyl mä salee olin siäl.\nSteve Morse näyttäis olevan kitarassa ja kun congarummutkin on lavalla niin Purplehan se siinä! Paikasta ei havaintoa.\nPrahassa kun menee sinne Linnaan sinne mäelle, ja siellä sitten siihen isoon Tuomiosiiloon, niin siellä on tuontyyppistä huilalehtohuonekaluu enempikin....\nTurun Tuomiokirkko, kyllä. Pitäis ihan käydä sisällä, kun sinne päin eksyy..\nMistä löytyy tämä teos? Myös teoksen tekijä löytyy kuvasta. Kuka hän heistä on ja mikä nimi?\n^ Mä tiedän taulun tekijän, mutta epärehellisin keinoin. No muuta en sitten suomalaisesta kuvataiteesta tiedäkkään..\nTuo kuva Turun Tuomiokirkosta on otettu tällä viikolla, kaveri kävi kirkossa ja siellä kellotapulissa. Sieltä n. 90 m korkeudesta (merenpinnasta) aukeaa mainiot näköalat, sain videokuvaa tapulista. Kaveri sai naulan muistoksi, en muista monta sataa vuotta vanhan. Innokas historian harrastaja..\nHugo Simberg? En ole varma, kun ei ole taidehistoriaa 10 vuoteen kauheasti "harrastanut".\nVäärin! Kamoon... Ei tämä nyt niin vaikea ole, kun vielä fuskatakin voi.\nEi ole tapana huijata. No toinen arvaus on Gallen-Kallela.\nVeikkaisin, että hän on kuvan oikeassa reunassa, "muurauslapio" tai joku kädessään.\nKuva on maalattu seinään Poris. Eiks tossa ole krapulaisia Pori Jazzin kävijöitä sunnuntaiaamuna?\nGallen-Kallela (se, jolla on lapio kädessä) on maalannut tämän ja teos löytyy Porista.\nVoi olla, että väki kuvassa on Pori Jazz -yleisöä sunnuntaiaamuna. Tosin teos voisi yhtä hyvin kuvata ihmisiä hetkenä, jolloin Dingo ilmoittaa tekevänsä comebackin :roll:\nKuka on tämä todella söötin näköinen rokkari? Ikäihmisiä jo nyt.\nOlisiko "Liisa" eli Vinsentti ?\nNo Liisahan se siinä. Koiranpentukin vaihtui vähemmän söpöihin lemmikeihin.\n5. pisteen vihje: Ranskalainen kirjailija. (s. 1958)\nMr.Walker kirjoitti noin 13 vuotta sitten+/- saldo : 0\nVarmaan joku A. Kaurismäen arvostama, kun polttaa tupakkia ja omaa muutenkin sellaisen katseen.\nRonski suorasukaisuus tekee hänestä nykyromaanin Quentin Tarantinon.\n(Michael Savage, Culture Wars)\nEnsimmäinen kirja 1991, (ei suomennettu) sisältää Stephen Kingin esipuheen, XXXXX:n pitkän esseen Lovecraftin teoksista ja elämästään ja kaksi pitkää Lovecraftin novellia, "The Call of Cthulhu" (Cthulhun kutsu) ja "The Whisperer of Darkness" (Kuiskaus pimeässä) ranskaksi käännettyinä.\nViimeisin suomennos: Mahdollinen saari, WSOY 2006.\nSiis seikkaileeko hänen kirjoissaan lovileukainen entinen discotanssija?\nJohn Travolta? Ei seikkaile.\nKuka näyttelijä ja mistä elokuvasta?\nNiskasen Mikoltahan toi erehdyttävästi näyttäis tai sitten Veijo Pasaselta, elokuvan nimi "Sodan ja Rauhan miehet"?\nLeo Jokela siinä on ja varmaankin joku Palmu-elokuvista.\nEDIT: Taitaa sittenkin olla Speden elokuvasta Leikkikalugangsteri.\nMikäänhän ei ole varmaa, mutta sanokaa itse tuon videon perusteella oliko...\nKyllä, Leo Jokela. Tarkoituksella haettu "hieman" Hitlerin ulkonäköä leffassa. Ei kai se sitten ole ollut hirveän suuri tabu, 1960 -luvun lopun Suomessa..


Matti Ijäs suomalaisesta elokuvasta: Tarvitaan rohkeampia tuottajia ja rahoittajia | Yle Uutiset | yle.fi\n29.1.2013 klo 09.58päivitetty 29.1.2013 klo 10.29\nMatti Ijäs puhui Aamu-tv:ssä paitsi vanhoista elokuvistaan myös uutuudesta, Kaikella rakkaudella.\nSuomen tunnetuimpiin kuuluvan ohjaaja Matti Ijäksen 2000-luku on kulunut tv-elokuvien parissa. Uutta teatterielokuvaa on saatu odottaa yli kymmenen vuotta. Viimeksi kankaalla nähtiin _Haaveiden kehä _(2002).\n- Se kertoo rakkauden eri väreistä, ohjaaja luonnehtii perjantaina ensi-iltansa saavaa Kaikella rakkaudella.\nLappiin sijoittuvan tarinan keskiössä on Ansa, "räiskyvä, suora nainen", johon kaikki elokuvan mieshenkilöt rakastuvat. Ansan roolissa nähdään Krista Kosonen. Keskeisiä rooleja tekevät myös Sampo Sarkola, Tommi Korpeja ja Hannu-Pekka Björkman.\nIjäs kuvaa elokuvansa surumieliseksi balladiksi, josta löytyy myös huumoria.\n- Balladit on vähädialogisia. Niissä ei psykologisoida liikaa, vaan henkilöt kulkevat kohtaloaan kohti vääjäämättä.\nHallitaan elokuvan rakenteet ja kerrontatavat, mutta itse sisältö on heppoista. Peräänkuuluttaisin nuorilta ohjaajilta omaa käsialaa, omaa tapaa kertoa.\nEnemmän elokuvia, joissa on oma tapa katsoa maailmaa\nKonkariohjaajan näkökulmasta suomalaisessa elokuvakentässä hyvin menee vain dokumentilla. Nykyfiktio ei Matti Ijästä vakuuta.\n- Tuntuu, että on kepeämpi linja. Otetaan mallia isosta maailmasta ja hallitaan elokuvan rakenteet ja kerrontatavat, mutta itse sisältö on heppoista. Peräänkuuluttaisin nuorilta ohjaajilta omaa käsialaa, omaa tapaa kertoa.\nPaljon riippuu myös rahoittajista ja tuottajista, joista on Ijäksen mielestä tullut konservatiivisia.\n- Ollaan hyvin katsojalukukeskeistä. Taiteessa on kuitenkin aina kyse riskeistä. Jos liikaa tuijotetaan katsojiin ja kohdeyleisöön, mitään ei tapahdu, vaan jankataan samaa asiaa.\nIjäksen mukaan tuottajien pitäisi rohkaista nuoria ohjaajia tekemään omannäköisiä elokuvia. Elokuvakouluissakin rahoittajat tulevat kuvioihin varhaisessa vaiheessa.\n- Silloin se paine kasvaa, vaikka koulutuksen pitäisi olla leikkikenttä. Se pitäisi eristää alueeksi, jossa saa erehtyä ja hakea omaa käsialaansa, ettei sitä lyötäisi lukkoon liian aikaisin.\nSitä, miten Ijäs itse on löytänyt käsialansa, ohjaaja ei innostu avaamaan. Hän tunnustaa, ettei katso omia elokuviaan.\n- Aika on paras kriitikko. Jotkut elokuvat kestävät aikaa ja jotkut eivät, hän toteaa.\nkulttuuriAamu-tvMatti Ijäselokuvatelokuvaohjaajatkotimaiset elokuvatKrista KosonenSuomalaiset elokuvaohjaajattuottajatkäsikirjoittajat


Enchantment: Soft Lights, Sweet Music (1980/2012 CD reissue) | Soul Town | Levyarvio\nEnchantment: Soft Lights, Sweet Music (1980 reissue)\nThe original release on US RCA, 1980\n1) Settin' It Out 2) I'm Who You Found (Not Who You Lost) 3) I Believe In You 4) Moment Of Weakness 5) I Can't Fake It 6) Soft Lights, Sweet Music 7) Are You Ready For Love 8) I Can't Be The One 9) You And Me\nEnchantment on 5-henkinen pitkän linjan soul-lauluyhtye Detroitista, jonka menestyksekkäin kausi oli 1970-luvulla, jolloin yhtyeellä oli seitsemän listahittiä soul-listoilla. Niistä yksi (It's You That I Need) oli ykköshitti vuonna 1978, kaksi muuta top ten -hittejä. Itse olen täysi noviisi yhtyeen tuntemuksessa, kun yhtyeen vinyylejä ei tullut jostain syystä kerättyä talteen 70- tai 80-luvulla. CD-uusintajulkaisuja on nyt tippunut kuitenkin kiitettävään tahtiin sekä BBR- että FTG-labeleilta. Työnjako on ollut tuttu, eli BBR on julkaissut 70-luvun albumit Enchantment (1977) ja Once upon a Dream (1978), kun taas FTG julkaisi pienet ja nyt jo USA:ssa loppuunmyydyt painokset 1980-luvun albumeista Soft Light, Sweet Music (1980) ja Enchanted Lady (1982). Se, että näiden hinnat ovat kohonneet pilviin painosten loputtua, kielii soul-diggarien kiinnostuksesta lauluyhtyeisiin, ja varmasti useamman tuhannen painoksetkin olisi näistä uusintajulkaisusta löytäneet ostajan. Tuhannen tai kahden painoksilla FTG-levyt myyvät kuitenkin loppuun parhaimmillaan parissa kuukaudessa.\nMikäs siinä, kyllä itseänikin kiinnostavat 70-luvun soul-lauluyhtyeet, ja niiden tuotanto, vaikka mitään nostalgiaa en tietysti tätä yhtyettä kohtaan voi tuntea, kun porukan levyt jäivät ilmestymisaikana väliin. Yhtyeen päävokalistit Emanuel "EJ" Johnson ja Joe Thomas tunnetaan korkeista tenoreista, jotka taipuivat tarvittaessa falsettiin asti. Yhtye levytti isoimmat hittinsä Roadshow-labelillä mutta kävi sen jälkeen vielä parilla major-merkillä (RCA ja Columbia) ja yhden sinkun verran jopa Prelude-tanssilabelilla.\nYhtyeen menestyskauden tuottajana oli Michael Stokes, joka Linda-vaimoineen tunnetaan lukuisien soul-artistien taustalta 1970- ja 1980-luvulla. Soul Walking -sivustolla mainitaan Michaelin kontribuutiot mm. Creative Source, Morning Noon and Night, Ronn Matlock, Smokey Robinson ja Magic Lady-levyille (Linda Stokes oli Magic Ladyn yksi solisti), mutta muita artistejakin, joita Michael oli tuottamassa, oli ptikä rivi. Tällä vuoden 1980 RCA-albumilla tuottajana oli kuitenkin soul-veteraani Don Davis, jolla olikin mittava historia mm. Stax-levymerkin tuottajana (mm. The Dramatics, Johnnie Taylor, Mad Lads).\nMitään etelän soulia ei tämä albumi kuitenkaan edusta, vaan diskoaikakauden jäljet kuuluivat vielä diskofunk-raitojen muodossa, ja 80-lukulaisuuskin puski jo soundeihin syntetisaattorien muodossa, vaikka vuoden 1980 soundein vielä oikeat soittimet ovatkin toki pääroolissa. Levyn vetonaulaksi oli kaavailtu singleä Settin It Out, josta on mukana myös 6:44 pitkä 12 tuuman maksisingle-versio bonus-raitana. Kappale on torviriffeineen sähköinen diskofunk, joka on tyylillisesti lähempänä The Jacksons-yhtyettä kuin 70-lukulaisia soul-lauluyhtyeitä. Kappaleen kirjoittajat ovat itse asiassa Brainstorm-funk-yhtyeestä. Ei suinkaan heikko raita omassa lajissaan, mutta yhtyeen vanhat fanit näyttivät vierastavan näin modernia menoa, ja kappale ei noussut lainkaan listoille. Siihen kuivui samalla albumin menestys, LP oli vain kuusi viikkoa soul-albumilistoilla, korkeimmillaan sijalla 65.\nVuoden 1981 alussa albumilta lohkottiin kuitenkin singlelistoille kappale Moment of Weakness, joka edustaa yhtyeen perinteisempää linjaa, ja on Chi-Lites-tyyppinen tyylikäs balladi, jonka päävokalistina oli Joe Thomas. Hänen äänessään olikin samaa sävyä kuin Chi-Litesin 70-luvun pääsolistilla Eugene Recordilla. Pikkunätti, kevyesti soljuva perinteinen soul-raita nousi sijalle 47. Billboardin soul-listoilla ja oli kahdeksan viikkoa listoilla. Tämä jäi kuitenkin ainoaksi yhtyeen RCA-kauden listalevyksi, eli aika oli tosiaan ajamassa ohi perinteisestä lauluyhtyesoulista, ja siksi ymmärtää tämänkin levyn vahvat modernisointipyrkimykset.\nEm. sinkun B-puoli olikin sitten Joe Thomasin oma sävelmä, hieman 60-luvun Temptations-sävyjä Eddie Kendricksin aikakaudella tapaileva I Can't Fake It, jolla Joe heittää laulunsa kirkkaaseen falsettiin. Listoilla tällaisten aika oli vain auttamatta ohi, valitettavasti.\nAlbumin nimikappale Soft Lights, Sweet Music edusti albumin menopuolta ja tämä Marilyn McLeodin sävelmä oli sovitettu nopeatempoiseen diskorytmiin, toisena sovittajana oli "aina aikaansa edellä oleva" Tom Tom 84 (vuosiluku vaihtui aina sopivasti eteenpäin), mutta väittäisin, että tämä oli vuonna 1980-81 jo aikaansa jäljessä ja liiankin 70-lukulainen diskotyyliltään - kun aikakauden menestyslevyt noina vuosina olivat enemmänkin two step -midtemporytmeissä (vrt. Mtume/Lucas-tuotanto) kulkevaa post-diskoilua. Ihan samaa hieman 70-lukulaisen kuuloista nopearytmistä diskosoulia edusti Are You Ready for Love, johon oli sentään upotettu funk-bassottelua tummentamaan soundeja.\nNoita diskoraitoja paremmin toimivat melodisemmat ja kepeämmät menopalat kuten I'm Who You Found (Not Who You Lost), jossa on myös enemmän lauluyhtyeväriä. Kappaleen säveltäjä John Glover olikin työskennellyt aiemmin mm. The Dellsien ja Four Topsien parissa. Levyn ainoa fonisoolo koristaa myös tätä raitaa. Myös I Believe in You on 70-luvun soulista ammentava rento midtempoinen, jonka laulaa vuorostaan Dave Banks - hänelläkin skaalaa riitti tenorista falsetin rajamaille. Tällä raidalla kuullaan myös levyn rikkain lauluyhtyesovitus.\nKaiken kaikkiaan vahvasti kuulosti, että yhtye oli edelleen enemmän kotonaan perinteisemmän soulin kuin noiden ajanmukaisempien disko/funk-raitojen parissa. Ehdoton soul-huippu albumilla onkin päätösraita You and Me, joka on Emanuel Johnsonin yksin kirjoittama erittäin tyylikäs balladi, joka on myös upotettu ajattomaan 70-lukulaisen kuuloiseen soul-taustaan jousineen. Tyylillisesti yhtyeen perinteinen soul kuulosti enemmän Chicago-soulilta kuin Detroitin soulilta, mutta tähän oli varmasti myös Don Davisillä vaikutuksensa.\nSoft Lights, Sweet Music jäi yhtyeen ainoaksi RCA-albumiksi, mutta Columbia-pomo Larkin Arnold uskoi edelleen yhtyeeseen, ja rekrytoi yhtyeen kahden albumin ajaksi Columbialle. Näistä ensimmäinen, vuoden 1982 Enchanted Lady, on julkaistu FTG:llä.


Väitös: Masennus ja rikekäyttäytyminen yhteydessä varhaiseen yhdyntäelämän aloittamiseen | Tampereen korkeakouluyhteisö\n›Väitös: Masennus ja rikekäyttäytyminen yhteydessä varhaiseen yhdyntäelämän aloittamiseen\nVäitös: Masennus ja rikekäyttäytyminen yhteydessä varhaiseen yhdyntäelämän aloittamiseen\nNuorten varhaisen ja riskejä ottavan seksuaalikäyttäytymisen yhteyksiä masennukseen, rikekäyttäytymiseen ja perhetekijöihin on selvitetty Tampereen yliopistossa tarkastettavassa väitöstutkimuksessa.\nAiempi tutkimus on käsitellyt nuorten seksuaalikäyttäytymistä muun muassa suhteessa mielenterveyden häiriöihin, vanhempien vaikutukseen, päihteiden ja alkoholin käyttöön, mutta suurin osa on jättänyt huomiotta näiden keskinäiset yhteydet. Monet aiemmat tutkimukset on tehty kliinisillä aineistoilla, kun taas tämän väitöstutkimuksen aineistona oli suomalainen Kouluterveyskysely vuosilta 2010 - 2011. Tähän koululuokissa itse täytettävään lomakekyselyyn oli vastannut 186 632 nuorta (50.4 prosenttia tyttöjä).\nVäitöskirjatutkimuksen päätulos oli, että masennus ja rikekäyttäytyminen olivat itsenäisesti yhteydessä nuoruusikäisten seksuaalikäyttäytymiseen myös silloin, kun vanhemmuus- ja perhetekijät analysoitiin yhtäaikaisesti. Masennus oli yhteydessä yhdynnän kokemiseen varhais- ja keskinuoruusiässä. Yhteys oli voimakkain nuorimmassa ikäryhmässä, ja heikkeni asteittain jälkinuoruusikää kohden kääntyen jopa päinvastaiseksi 19-vuotiailla pojilla. Masennus oli yhteydessä riskejä ottavaan seksuaalikäyttäytymiseen läpi nuoruusiän niin tytöillä kuin pojilla. Rikekäyttäytyminen oli yhteydessä sekä yhdynnän kokemiseen että riskejä ottavaan seksuaalikäyttäytymiseen niin tytöillä kuin pojilla läpi nuoruusiän.\nVähäinen vanhempien osallisuus nuoren elämässä sekä vanhempien matala koulutustaso oli yhteydessä yhdynnän kokemiseen ja lukuisiin yhdyntäkumppaneihin varhais- ja keskinuoruusikäisillä. Merkitsevimmäksi tutkituista perhetekijöistä osoittautui kahden vanhemman perheessä asuminen, jolla oli selkein käänteinen yhteys yhdynnän kokemiseen sekä lukuisiin yhdyntäkumppaneihin läpi nuoruusiän.\n- Väestötasolla nähdään, että nuoruusikäiset, jotka ovat aloittaneet yhdyntäelämän varhain, kärsivät vertaisiaan enemmän niin internalisoivista kuin eksternalisoivista mielenterveyden häiriöistä, sanoo tutkimuksen tehnyt Hanna Savioja.\n- Työskenneltäessä nuoruusikäisten kanssa on tärkeää kartoittaa seksuaaliterveyttä ja -käyttäytymistä kiinnittäen erityistä huomiota masentuneisiin ja käytösongelmista kärsiviin sekä näin ennaltaehkäistä mahdollista riskikäyttäytymistä.\nLääketieteen lisensiaatti Hanna Saviojan nuorisopsykiatrian alaan kuuluva väitöskirja Sexual behavior in adolescence: The role of depression, delinquency, and family-related factors tarkastetaan 26. huhtikuuta Tampereen yliopiston lääketieteen ja terveysteknologian tiedekunnassa. Vastaväittäjänä on dosentti Osmo Kontula Helsingin yliopistosta. Kustoksena toimii professori Riittakerttu Kaltiala-Heino.\nVäitöskirjaan voi tutustua osoitteessa http://urn.fi/URN:ISBN:978-952-03-1018-9


la, 17.07.2021 18:26\nGekkonenUutisetOHO! Ex on the Beach -tosi-tv-tähti Henrik kaahaa videolla Ferrarilla kolmea sataa...\nPoliisi tutkii Ex on the beach -tosi-tv-tähti Henrik Mykrän, 30, kaahausvideota törkeänä liikenneturvallisuuden vaarantamisena, asiasta uutisoi Iltalehti.\nSomeen ladattu video paljasti, miten ratin takana oleva porilainen rakennusalan yrittäjä Henrik Mykrä kaahaa Ferrari 458 Italia -urheiluautolla yli kolmea sataa.\nPelkääjän paikalla kaahausta kuvannut Mykrän kaveri kertoo videolla, että ratissa on ”Huputi Hoo”. Henrik Mykrän Instagram-tilin nimi on huppu_hoo.\n– Mutkaan sadassa viidessäkympissä, laitetaan pohjaan, ratin takaa kuuluu kameralle.\nVideolla myös nähdään, miten poliisiauto ajaa moottoritietä vastakkaiseen suuntaan. On selvää että poliisit huomasivat hurjaa ylinopeutta ajaneen Ferrarin.\nApukuskin paikalla ollut ystävä yllyttää ajamaan kovempaa.\nVideo on kuvattu Porissa.\nMykrän kiinnostus autoja kohtaan tulee ilmi hänen Instagram-profiilistaan.\nHenkilön Henrik Mykrä (@huppu_hoo) jakama julkaisu Joulu 1, 2019 kello 11.50 PST\nHenkilön Henrik Mykrä (@huppu_hoo) jakama julkaisu Huhti 3, 2020 kello 6.08 PDT\nHenkilön Henrik Mykrä (@huppu_hoo) jakama julkaisu Elo 16, 2019 kello 7.56 PDT\nHenkilön Henrik Mykrä (@huppu_hoo) jakama julkaisu Elo 24, 2019 kello 9.43 PDT\nKohupari luksusautoliikkeessä! – Sofia Belórf innostui Ferrarista! ”Ajokortti olen tulossa”!\nHengelle hupaa tuollainen ajelu. Omalle ja muiden.


Kouvolasta kotoisin: 2011\nSeuraava teksti on Kouvolan Veden sivulta. ”Vesi on arkinen ja niin itsestään selvä asia, että sitä ei huomaa muulloin kuin jos sitä ei enää tule - puhdasta, hyvälaatuista vettä.” Tätä Kouvolan Veden hienoa oivallusta voi käyttää sellaisenaan myös vanhenevan herraväestön eturauhasvaivoista kertovalla sivustolla kun sanan vesi vaihtaa sanaan kusi. Seuraava tarina voisi muuten pienellä aikataulun viilauksella olla ihan totta.\nLaitakaupungin mies sai Kouvolan Vedeltä kirjeen jossa kerrottiin hulevesien maksullisuudesta ja viemäröintijärjestelmään liittymisestä. Mikä helvetin hulevesi, oli ensimmäinen hämmästynyt ajatus. Lukemalla kirjeen sisältö ei auennut parinkaan lukukerran jälkeen. Ei muuta kuin kaverilta kysymään neuvoa. Siellä istui naapurin mies lukien samaa kirjettä hiljaa itsekseen kiroillen. Yhdessä sitten muisteltiin muitakin Kouvolan Veden käsittämättömiä toilailuja vuosien varrella. Luultiin, että Mikko Isakowin lähtö saisi jotain järkeä näihin lotraajiin mutta entistä hullummaksi on puuhastelu laitakaupungin miesten mielestä mennyt. Asiaa tutkittiin aikansa ja käytiin jopa tietokoneen avulla totuutta etsimässä. Samaa soopaa joka paikassa. Jossain luki, että viemärinkannet omalla kadulla ovat selvä merkki siitä, että hulevesijärjestelmään on liityttävä. Asiaa lähdettiin tutkimaan kadulle jossa ei ollut katuvaloja joten päältäajettavan ruohonleikkurin valoissa ja taskulampun avulla kilometrin verran kuraista sivutietä tutkittiin. Ei kannen kantta joten epätietoisuus jatkui. Seuraavana päivänä soitettiin Kouvolan Vedelle. Sielläkään ei tiedetty onko kadulla hulevesiviemäröinti vai ei. Lauantai-illan hämyssä asiaa tutkittiin uudestaan ja koska selvyyttä ei tullut, turvauduttiin hyväksi havaittuun suomalaiseen keinoon. Korkattiin Koskenkorva. Asia alkoi heti selvitä ja ensimmäisen pullon jälkeen todettiin, että nyt näytetään Kouvolan Vedelle hulevesien oikea paikka. Porukalla kustiin kotitalon nurkalle Kouvolan keskustan suuntaan ja kyllä nauratti niin perkeleesti.\nSitten saunottiin ja ehtoolla yhdeksän pintaan laitakaupungin poikamiesten mieleen muljahti, että pitäisiköhän lähteä sinne hulevesien keksijöitten kotikentälle tutkailemaan huleita ja vesirajoja. Vesirajoja tutkimaan, tiedä vaikka näkisi itse vesilaitoksenkin, toistelivat kaverukset innoissaan. Ja taas nauratti niin perkeleesti. Olivat näet lehdestä lukeneet, että joku paksu blondikin on virkistämässä keskustan yöelämää. Taksi pihaan ja räväkät ohjeet kuskille. Manskille asti kusirännin viereen niin näytetään niitä hulevesiä kaupunkilaisille oikein johdon kera. Ja taas naurettiin niin perkeleesti. Taksi ei Manskille suostunut ajamaan ja rännikin oli jo peitetty joten laitakaupungin hulevedet laskettiin nyt keskuspuiston 3-hahmoisen patsaan juuren. Patsaan hahmoja kuviteltiin vesilaitoksen herroiksi ja niinpä herrat Kyntäjä, Kotonen ja Mänttäri saivat huleet kintuilleen. Ja taas nauratti niin perkeleesti. Sitten keskustan valaistulle ladulle. Tomppa ja Holvi lievittivät janoa ja herrojen hulehöpötys nauratti kansaa mutta aiheutti parin jo kypsemmän ja huonokuuloisemman neidon parissa näennäistä paheksuntaa ja toisaalta herätti illan kuluessa myös varovaisia toiveita elämän pikku nautinnoista. Luulivat nimittäin huleen liittyvän jotenkin hieman lihallisempien ilojen harjoittamiseen.\nEivät jääneet huleherrat kuitenkaan ikäneitoja viihdyttämään sillä nyt oli tavoitteena hieman suurempi paisti. Puolen yön maissa iloiset kaverukset siirtyivät Club Encoren ystävällisen henkilökunnan hoiviin ja menivät heti suoraan baariin mimmejä vahtaamaan ja odottelemaan estraditaiteilija Tuksun sulokasta esiintymistä. Myöhään yöllä toinen herroista lähti hulehommiin ja toinen jäi baariin juttelemaan tyhmänoloisen h-kirjainta ihmeellisesti puheessaan käyttävän äijän kanssa. Hulemiehen palatessa paksu blondi oli juuri lavalla ja kertoi, että avaisi ranteensa jos olisi syntynyt Kouvolaan. Yleisö villiintyi pullukan älykkäästä herjasta ja suosiotaan osoittaakseen huuteli leikillisiä solvauksia ja heitteli portsareitten ulos raahaamalle janoiselle blondille lisää viinaa. Show oli ohi tai niin ainakin luultiin. Köyhän miehen seksipommi palasi kuitenkin lavalle ns. apinan raivolla ja veti kappaleen Apinamies suorastaan sykähdyttävällä tavalla. Laitakaupungin miehet saivat tarpeekseen ja lähtivät tutun Sippolan miehen kanssa Kuumapalaan lihikselle ja sitten taksilla Sippolaan jatkoille. Matkalla Myllykoskelle asti haaveiltiin illan esiintyjästä jonka yhteistuumin todettiin soveltuvan parhaiten hetekahommiin mutta vain pimeässä. Ja taas naurettiin niin perkeleesti. Keltakankaan kohdalla uni armahti kolmikon mutta hetken päästä ryhmä heräsi taksin nopeaan jarrutukseen. Hulemiehet näkivät äijän ajavan lihavaa vaaleaa elikkoa vitsan kanssa takaa. Tuksu ja Arto Sippolassa, kajahti kolmesta suusta. Sikarekkahan se kuitenkin vain oli kyljellään ojassa. Pettymykseen korkattiin taas yksi Koskenkorva ja hulevedet laskettiin talon nurkalle Kouvolan keskustan valojen suuntaan Kymenlaakson laulua tapaillen. Ja taas naurettiin niin perkeleesti.\nLähettänyt Jussi Untolahti klo 30.11.11 Ei kommentteja :\nLähettänyt Jussi Untolahti klo 22.11.11 2 kommenttia :\nAinahan täältä Kouvolan seudulta on muualle lähdetty. Kuka mistäkin syystä ja välillä aseittenkin kanssa itäistä uhkaa vastaan. Niiden aika alkaa käydä vähiin joille olemme eniten kiitollisuuden velassa. Sotaan lähteneet ja itsenäisyytemme taanneet sotaveteraanit, sotainvalidit ja lotat alkavat pian olla vähissä ja sankarivainajat ovat olleet ikiunessa jo vuosikymmeniä. Niin tuttua oli Kouvolassa myöhemmin myös nuorten uho ja lähdön unelmointi, ”perkele ku mie koulust pääsen ni mie lähen täält enkä ikinä takas tuu”. Niin moni tekikin ja joku palasi mutta usea jäi sille tielle. Tätähän tapahtuu kaikissa kaupungeissa ja se on ihan normaalia. Mutta on täältä lähtenyt myös monta joiden lähtö on todella kirpaissut myös taloudellisesti.\nSuurimmat menetykset on koettu UPM:n eli tutummin Kymin toimesta. Voikkaan tehtaan lopettaminen ja nyt juuri tapahtuva Myllykoski Oy:n alasajo ovat olleet Kouvolalle kovia iskuja. Inkeroisista ja Kuusankoskeltakin saattaa vielä tulla ikäviä uutisia. Metalliteollisuuden työpaikkoja on menetetty myös melko paljon. Toimintansa ovat seutukunnalla lopettaneet mm. Pelkosen Konepaja Oy, Savolan perheen konepaja Kopeta Oy ja konepaja Steka Oy. Kouvolan aikoinaan niin kukoistava tekstiiliteollisuus on hävinnyt lähes kokonaan. Kaitila Oy, Gefa Oy, Sinkkosen suvun Artella Oy, Kaukiaisten Kymen Sukka Oy, Mintop Oy, Pallopaita Oy ja Pulsan perheen Kouvolan Villa ovat kaikki poissa. Elintarviketeollisuuden tutut nimet Karjakunta/OK-Liha, Kymen Makkara Oy, Juho Manner Oy/LihaManner Oy ja viimeisenä Viisleipä Oy ovat myös heittäneet pyyhkeen kehään.\nIsoja tavarataloja on myös poistunut monta. Marketkaupan edelläkävijä Supermarket Laaksonen, tavaratalo Heps, Oy Stockmann Ab, Centrum, Citysokos ja kovalla kohulla Kouvolaan tullut China-Center ovat osuutensa täällä tehneet loppuun. Rautakaupoista poissa ovat Renlund ja Teräs. Myös autoja ja apupaskaa myynyt Hankkija on historiaa. Tekstiilikaupan puolelta olemme menettäneet muutaman kovan nimen. Herrojen vaatekauppa Mr. Hokkanen, Mari Ahokkaan vetämä Asu-Valinta Oy, K-Vaatehuone ja aikoinaan niin suosittu Esa Pyötsiän johtama Valio-Asu ovat myös poissa. Hotelleista ovat hävinneet Valkealan Motelli/Hotelli Valkeala, Hotelli Kouvola, Hotelli Kymen Hovi, Hotelli Hospitz/Hilppa ja myös Hilloman lomakylä Hillosensalmella. Elektroniikkakaupan lähtijöitä ovat olleet ainakin Backmann, Viljanen, Laxivox, Markantalo ja viimeisenä Hirvox. Cumuluksen talostakin lähti muistaakseni joku iso elektroniikkamyymälä.\nLääninhallitus lähti läänimuutosten myötä ja Kotka vei meiltä poliisijohdon terävimmän pään ministeri Jyri Häkämiehen suosiollisella avustuksella. Sotilaspiirikin poistuu Kasarminmäeltä pian ja hälytyskeskukselle taitaa käydä samoin. Hovioikeus ja hallinto-oikeus ovat myös lähtöuhan alla ja Helsingin yliopistokin on täällä jo lähes historiaa joten ns. julkinen sektorikin on osuutensa tehnyt. Viimeisen haavan Kouvolan kylkeen veti sitten vielä Iitti joka päätti siirtyä pois Kymenlaaksosta Päijät-Hämeen helmoihin. Yksi kansanedustajakin menetettiin Savitaipaleelle mutta sitä en laske tappioksi. Se on sitä positiivista väestönmuutosta ainakin Kouvolan kannalta.\nKäykö tässä kuten Anjalankosken teatterin uudessa näytelmässä ”Viimmiin sammuttaa valot”? No ei muuten käy! Tulijoitahan tänne Kouvolan seudulle on ollut vaikka kuinka paljon. Rakenne kyllä on muuttunut ja tulee vielä muuttumaan lisää sillä raskas teollisuus tuntuu nyt vaihtuvan kevyempään eli palveluihin ja kaupantekoon. Viime vuosikymmeninä raskaamman pään uudempia nimiä ovat olleet maakaasujätti Gasum Oy, parvekelasivalmistaja Lumon Oy, elintarviketehdas Kaslink Oy Korialla, Vaasan & Vaasan leipomo, Kausalan kuitukangastehdas Lacell Oy, Raskone Oy, ja lukuisat logistiikka-alan firmat Teholassa. Myös Poliisin tekniikkakeskus muutti Helsingistä Kouvolaan. Hotelleja on tullut vuosikymmenten saatossa muutama uusi lisää kuten Kouvolan Vaakuna, Kuusankosken Sommelo ja Inkeroisten Kantakievari ja Kouvolan Cumuluskin on kovasti tilojaan saneerannut. Uusistakin tulijoista huhutaan. Hotellien ohella ravintoloitten ketjut ovat myös kiitettävästi Kouvolan valloittaneet. Tutut nimet Mcdonald’s, Hessburger, Amarillo, Huviretki, Rosso ja Fransmanni ovat meitä kouvolalaisia jo pitkään ravinneet. Uusina kahvipaikkoina ja pikkusuolaisen myyjinä ovat tulleet myös Arnold’s, Picnic, Coffee House ja Subway. Elintarvikekauppaa on selkeästi piristänyt saksalainen Lidl ja halpahallien kärkijoukkoon ovat kiilanneet Robin Hood, Hongkong, Jysk ja Tiimari. Miesten Tiimariksi nimetyt Parolli ja Motonet ovat myös vahvasti mukana kaupanteossa ja Gigantti pyrkii viemään osuutensa elektroniikka kaupasta. Huonekalukaupan uusin tulija on Kuusankoskella oleva Masku. Varsinainen vetonaula Kouvolaan saatiin kun Tykkimäen huvipuisto avattiin ja odotukset Repoveden suuntaankin ovat suuret.\nTekstiilikaupan kärkinimet ovat vallanneet Kouvolan lujasti ja nopeasti. Dressman, H&M, Lindex, Aleksi 13, Halonen, KappAhl, Uusi Sokos, Vila ja Gina Tricot, jonka tv-mainoksessa koikkelehtii se upea pitkäjalkainen brassimimmi, ovat tuoneet mukanaan kovaa kilpailua Kouvolan aikaisempien putiikkien rinnalle. Urheilukaupan kovia nimiä ovat vuosia ollut Kari Tiaisen hurjasti laajentunut KT-Sport ja myös helsinkiläisen Topsport-ketjun Kouvolan myymälä, nyt tosin jonkinlaisena Outlet pisteenä.\nAnttila, kävelykatu Manski ja Hansa-keskus rakennettiin, Kauppakeskus Manski uudistui, uusi Sokos tuli lisää ja Kauppakeskus Valtari odottelee uudistusta. Autokauppojahan Kouvolassa on aina ollut paljon ja nyt huhutaan myös uudesta suuresta autokaupasta joka ilmestyy nykyisen Citymarketin tiloihin. Ikeastakin tällä kovasti haaveillaan ja tonttikin on jo valmiiksi katsottu. Tähän kun vielä lisätään Osuuskauppa Ympäristön valtava Prisman laajennus ja viereen valmistuva huikea Tervaskankaan kauppakeskus johon tulee 90 putiikkia elokuvateattereineen ja ravintoloineen, niin hyvältähän tämä alkaa näyttää. Meille tulee vielä uusi ja uljas Ratamo-keskus hoitamaan terveyttämme ja aseman seudulle rakennetaan pian uusia tiloja kaupalle ja hotellille sekä Halkotori-Hankkija alueelle uusia asuntoja keskustaan haluaville. Kun vielä Kouvolan kaupunki alkaa suosia myös haja-asutusalueen tehokasta rakentamista ja ymmärtää sen, että kaikki eivät suinkaan halua asua keskellä kylää, niin hyvältä alkaa Kouvolan tulevaisuus kuulostaa.\nSuunnittelusta ja yhteispelistähän tässä kaikki on kiinni. Sodassa ja rakkaudessa kaikki keinot ovat sallittuja ja hyvä suunnitelma on kaiken ydin. Yksinkertainen strategiakin voi olla tehokas. Näin sanoi myös eräs kouvolalainen ”häntäheikki” jolla oli vakuuttava ja tehokas menetelmä asiansa eteenpäin viemiseksi mahdollisimman tyydyttävään lopputulokseen. Kateelliset kaverit kyselivät neuvoja ja kaveri kertoi salaisuutensa. Kysyy daameilta aina heti ja suoraan. Eikös siinä saa aika lailla ympäri korvia, kyselivät kaverit. Kyllä saa, vastasi ”häntäheikki” mutta kyllä saa aika lailla naidakin.\nViedään siis yhteistä asiaa eteenpäin kukin omilla hyvillä keinoillamme. Ei täältä kenenkään viimeisenä tarvitse niitä valoja sammuttaa vaan uskon, että uusi ja uljas Kouvola kulkee kaikesta huolimatta kohti parempaa tulevaisuutta.\nLähettänyt Jussi Untolahti klo 19.11.11 Ei kommentteja :\nLähettänyt Jussi Untolahti klo 11.11.11 Ei kommentteja :\nKotikaupunkimme Kouvola on nykyisessä laajuudessaan tuottanut monia hienoja urheilijoita. Muistellaanpa muutamaa vanhaa ja vähän uudempaakin sankaria. Kultavääpeli Ilmari Salminen voitti vuonna 1936 Berliinin olympialaisten kultamitalin 10 000 metrin juoksussa 0,2 sekunnin erolla ennen Kuusankosken Arvo Askolaa. Suomen kolmoisvoiton varmisti Volmari Iso-Hollo. Ilmari Salminen sai ansioistaan patsaan Ässä-tornin eteen mutta Arvo Askola kuuluu niihin Kouvolan seudun suuruuksiin jotka ovat hiljalleen painuneet unholaan suurelta yleisöltä ja varsinkin nuorisolta.\nHeikki Hasu, olympiavoittaja vuonna 1948 St. Moritzissa yhdistetyssä ja vuonna 1952 Oslossa viestihiihdossa, on monille nuoremmille outo mies ja kovat mäkimiehet, vuoden 1956 Cortina d. Ampezzon olympialaisten hopeamitalisti Aulis Kallakorpi ja Holmenkollenin voittaja Topi Mattila, kuuluvat samaan kastiin. Mäkimiehistä muistan myös Kouvolan Hiihtoseuran Reijo Sorsan. Kansallisen tason hyppääjä jonka nimi kovasti nauratti meitä kolleja. ”Sorsa lentää” selostimme keskenämme katsomossa. Ihan kelpo mäkimies Reijo Sorsa kuitenkin oli. Muistan myös erään mäkimiehen josta vitsailtiin, että kuulutus meni jokaisessa kisassa jotenkin näin. ”Numero 27, Evert Mäyrä, Kainuun Hiihtoseura”. Evert hyppäsi, yleisö kohahti, kuuluttaja oli hetken hiljaa ja jatkoi, ”Mäkeä korjataan”. Nimi ja seura on tietysti keksitty. Pikaluistelussa Kouvolan kovin nimi oli -50 luvun lopulla ja -60 luvun alussa Suomen nuorten ehdottomaan kärkikaartiin kuulunut Kouvolan Poikien Reino ”Reiska” Niemelä. Reiskalla oli kaikki edellytykset ihan maailman huipulle mutta toisin kävi. Joku saattaa Reiskan muistaakin ihan muista ansioista. Calgaryn olympiakisojen hopeamitalistin jääkiekkoilija Timo Suden komea kääntölaukaus ja ura KooKoon, Tapparan sekä Suomen maajoukkueen riveissä muistetaan toki Kouvolassa vielä hyvin, tosin vain vanhemman kaartin toimesta.\nMestaripainija Herman Kare on jäänyt elämään Kouvolaan lähinnä nimeään kantavan painiturnauksen ansiosta. Monet kovat painimiehet, mm. Mauno Latosuo, Veikko Lavonen ja Ismo Kamesaki, muistetaan jo huonommin. Samoin olympiaedustajat, voimistelija Otto Kestola ja uimahyppääjä Pentti Koskinen. Melbournen vuoden 1956 olympialaisten voimistelun joukkuekilpailun pronssimitalisti Olavi Leimuvirta on lähes täysin unohdettu. Maantiepyöräilyssä Kouvolan naiset tekivät aikoinaan selvää jälkeä. Hannele Hurri, Irma Jussila, Ritva Mykkänen ja Asta Forssell voittivat vuosina 1962-1980 yhteensä 15 Suomen mestaruutta. Eipä siinä muille montaa mestaruutta jäänyt. Mutta onko kilpapyöräilijä Reijo Munne tuttu mies, hän kilpailee vieläkin ja on voittanut mm. monta ikämiesten Suomen mestaruutta. Jousiammunnan monikertainen Suomen mestari Risto Ylätalo Kaipiaisista saattaa olla monelle myös hieman tuntemattomampi suuruus. Räpyläuinnissa 44 Suomen mestaruutta saavuttaneen Ari Palven ura on toki kaikille hyvin tuttu. Vai onko?\nKouvolan yleisurheilijoista muistetaan ehkä parhaiten Moskovan vuoden 1980 olympialaisten kävijä ja moninkertainen kolmiloikan ja pituushypyn Suomen mestari Olli Pousi. Ollihan hyppäsi kolmiloikkaa peräti 16,82 ja se on kova tulos vielä tänäänkin. Yli 90 metriä keihästä nakannut Pentti Sinersaari muistetaan myös melko hyvin. Keihäänheittäjät Väinö Kuisma ja Antero Toivonen sekä juoksijat Harri Vesala, Marjo Lakka ja Terhi Tarkiainen ovat jo vähän vaikeampia muistaa samoin kuin kovat liki 20 metriä työntäneet kuulamörssärit Aulis Toivonen ja Antero Paljakka. Pikajuoksija Eeva Haimikin tunnetaan kai jo paremmin ”Anttilan raketin” Visa Hongiston äitinä. Vuoden 1948 Lontoon olympialaisten seiväshypyn hopeamitalisti Erkki Kataja lienee kaikkein huonoimmin tunnettu olympiasankarimme.\nMoottoriurheilussakin Kouvolassa on menestytty. Vilho Hietanen voitti Jyväskylän suurajot Allardilla vuonna 1953 ja autokouluyrittäjä Jaana Pajula-Ihaksi oli naisten ralliautoilun Suomen mestari vuonna 1994 Opel Asconalla. Kirsi Ansas voitti naisten jokamies-luokan Suomen mestaruuden peräti 5 kertaa ja oli pari muuta kertaa mitaleilla. Vuoden 2011 rallicrossin Suomen mestaruuden voitti Valkealan Atro Määttä Ford Focuksella. Moottoripyöräilijät Timo Pohjola, Seppo Rossi, Jari Suhonen ja Juha Pakkanen ajoivat aikoinaan SM-mitaleille ja osa heistä loi kansainvälistäkin uraa. Jari Suhonen jopa kiersi melkoisen hyvällä menestyksellä Superbike-luokan MM-sarjaa. Moottoriveneilijät Kari ja Nanna Kaksonen ovat menestyneet hyvin avomeriveneitten kilpailuissa ja voittaneet jopa maailmanmestaruuden Off 3B luokassa vuonna 2006.\nKymmenissä muissakin lajeissa ja sarjoissa on Kouvolassa ollut aikojen saatossa paljon menestyneitä urheilijoita. Ei voi unohtaa mm. joukkuepelejä, keilailua, suunnistusta ja ammuntaa. Aikoinaan Suomen mestaruus oli lajissa kuin lajissa kova ja arvostettu saavutus. Nykyään tarjonta on niin runsasta, että moni hieno suoritus jää monen lajin osalta vain melko pienen asiantuntijajoukon tietoisuuteen. Todelliseen kuuluisuuteen ja myös koviin ansioihin tarvitaan oikea laji ja maailmanlaajuinen menestys. Sitä sattuu aika harvan lajin ja urheilijan kohdalle. Menkääpä jonnekin ”maailman turuille” ja kysykää ihmisiltä, kuka on Sami ”Musti” Jauhojärvi tai vaikkapa Matti Nykänen. Voi olla, etteivät yllättäen heitä tunnekaan. Ari Vatasen, Mika Häkkisen, Kimi Räikkösen tai Jari Litmasen saattaisi joku jopa tietääkin.\nMutta kuka oli Aholan Olli? Annan pikku vinkin. Hän oli 210 cm pitkä kouvolalainen sähkömies. Niin juuri, sama mies joka pelasi koripalloa Kouvoissa muistaakseni joskus -60 luvun lopulla. Olli oli pituutensa vuoksi hyvä kaveri hyökkäyspään korinaluspelissä. Kun Olli ehti korin alle, niin valmentajan suusta kajahti varmuuden vuoksi huuto, ”Olli, kädet ylös”. Sitten takamiehet pelasivat pallon Ollille ja Olli pisti sen koriin. Helppoahan se oli kun sen osasi ja oli riittävän pitkä. Kuinka moni muuten voi rehellisesti sanoa, että muistaa Aholan Ollin?\nVain harvat suuret sankarit muistetaan aina, heti ja helposti. Muut menestyjät vaipuvat aikojen saatossa unohduksen rajan tuntumaan. Ketään ei sinne kuitenkaan aivan yksin ja unohduksiin jätetä. Saavutuksenne jäävät urheilun historiaan ja aina joskus me teitä lämmöllä muistelemme, niin nytkin.\nLähettänyt Jussi Untolahti klo 4.11.11 Ei kommentteja :


Extra - Taskulaskin on rakennusmestarin työkalu\nViimeksi päivitetty 4.4.2012 klo 14:19\nRakennusmestarin valkoisen kypärän alla on oltava myös laskupäätä. Lisäksi tarvitaan paineensietokykyä ja sosiaalista pelisilmää.\nRakennusmestariksi opiskeleva Timo Ilola tietää, että ammatti vaatii paineensietokykyä, lujaa luonnetta ja sosiaalista silmää.\nRakennusmestarien ammatissa on meneillään sukupolvenvaihdos. Edellinen sukupolvi kasvoi työnjohtotehtäviin käytännön töissä. Välillä rakennusmestareita ei koulutettu kymmeneen vuoteen, ja työmailta loppuivat mestarit. Nyt alan työtilanne on todella hyvä. Rakennustekniikan opettaja Jussi Puumalaisen mukaan nykyinen, monipuolisempi työnkuva vaatii monenlaista teoreettistakin osaamista.\n– Taskulaskin on vastaavan mestarin tärkein työkalu. Pitää olla ymmärrystä suuruusluokista ja siitä, miten erilaiset rakenteet ja materiaalit toimivat. Yleissivistys on tarpeen, kun ollaan tekemisissä eri alan toimijoiden kanssa.\nJussin mukaan koulutusta kehitetään jatkuvasti yhteistyössä yritysmaailman kanssa.\n– Meneillään on valtakunnallinen selvitys rakennusmestarin ammattikuvasta ja koulutustarpeesta.\nOamkista valmistuneet rakennusmestarit ovat sijoittuneet monenlaisiin töihin. Perinteisten työmaiden lisäksi heitä on yrittäjinä ja työnjohtotehtävissä rautateillä ja kunnossapitopuolella.\nKäytännön kokemus valuuttaa\nRakennusmestarin ammattiin aikovalle työkokemus on kovaa valuuttaa. Jussin mukaan lukiopohjaltakin voi ponnistaa, mutta siinä on kovempi työsarka. Toisaalta nuorilla ovat yleiset aineet paremmin muistissa.\nViimeisen vuoden opiskelija Timo Ilola paiski vuosien ajan töitä rakennusmiehenä ennen ammattikorkeakouluun pyrkimistään.\n– Pitää tietää, mitä tämä työ käytännössä on, koska sitä ei koulunpenkillä opi, hän sanoo.\nAmmatissa täytyykin olla uskomaton paineensietokyky, luja luonne ja sosiaalista silmää\nTimo kokee erityisen hyödyllisiksi oppimansa neuvottelu- ja kokoustaidot.\n– Kustannuslaskenta ja piirustusten lukeminen ja tekeminen ovat asioita, joita pitäisi harjoitella vielä lisää.\nJussi Puumalainen nostaa ajankohtaisista koulutuksen sisällöistä esiin laatukoulutuksen.\nPaljon työmaita kolunnut konkari Timo haluaisi korostaa rakennusmestarin henkilökohtaisia ominaisuuksia. Hän on nähnyt työmaista sen puolen, joka on aivan muuta kuin leppoisaa saapastelua valkoinen kypärä päässä.\n– Rakennusmestari on puun ja kuoren välissä. Toisaalla ovat urakoitsijat ja toisaalla aliurakoitsijat, ja kaiken pitää sujua aikataulussa. Ammatissa täytyykin olla uskomaton paineensietokyky, luja luonne ja sosiaalista silmää, Timo tietää.\nPerinteisellä työmaalla rakennusmestarin tehtäviin kuuluvat muun muassa viikkoaikataulun suunnittelu, seuranta ja valvonta sekä tavaroiden tilaus.\n– Työpäivät ovat pitkiä – ei puhettakaan että hommat hoituisivat seitsemän ja neljän välillä. Puhelin voi pärähtää vaikka keskellä yötä. Raksamestari on aina vastuussa.\nAvainsanat: opiskelu, rakennusala, rakennusmestari, insinööri (AMK)\n22.12.2012 klo 02:46\nNyt puhuu oikee " mestari" :)