<< Ensimmäinen < Edellinen 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 Seuraava > Viimeinen >>\nEstarissa oli selvästi ongelma. Tai ei... Estarilaisilla oli selvästi ongelma. Dakarai katsoi menoa lähinnä vaan sivusta ja kuinka mallikkaasti Estarin prinsessan henkivartija oli tilanteen hoitanut ja miten se vaan paisui paisumistaan. Seuraavaksi mukaan halusi se maaginainen, joka teki itsestään uhrin ja näin Estarin prinsessan henkivartija päätti ilmaista mieltään vielä paremmin ja jo oli helvetti irti. Sitten Estarin prinsessa pahoitti mielensä ja lähti itkien pois paikalta. Tämän perään päätti seuraavaksi rynnätä ensin Astoirwenin pelle, joka luuli itsestään liikoja ja nytkin hän oli kokenut tarpeelliseksi puuttua Estarin prinsessan henkivartijan ongelmaan ojentamalla miestä asiasta. Tai lähinnä siitä, että mies oli tehnyt rumasti ja hänen pitäisi pyytää prinsessaltaan anteeksi. Tämä Farran ei tainnut kuulla hirveän hyvin, koska niinhän tämä Estarin prinsessan henkivartija oli tehnyt juuri ennen kuin Farran halusi puuttua tilanteeseen ja minkä takia? No ihan vaan sen takia, koska luuli itse osaavan hoitaa tilanteen parhaiten, mutta sai vaan myötähäpeän katseita omalta henkivartijaltaan. "Naurettavaa... Kuinka tilanne nyt näin typeräksi äityi..." Dakarai mutisi sen verran hiljaa, että ainut, joka saattoi kuulla oli hänen henkivartijansa Chatha.\nFarran oli kuitenkin lähtenyt Estarin Mireyan perään, mutta kun Gerosin Marcella oli päässyt paikalle, Farran ajettiin pois paikalta ja pian hän oli taas takaisin keskustelemassa jotain Caenezhin Cainen kanssa, mutta Dakaraita ei kiinnostanut tippaakaan, että mitä. Niin, koska eihän se asia kuulunut hänelle mitenkään. Dakarai lähinnä vaan odotti ehkä jopa hieman huvittuneena, kuka olisi vielä seuraava, joka päättäisi ottaa osaan Estarin prinsessan henkivartijan kömmähdykseen tai kuka vielä haluaisi leikkiä uhria ja tarvisi huomiota asian tiimoilta tai kuka kolmas lähtisi Mireyan perään. "Huoh... Kun ei tässä oikein asiat näytä edistyvän yhtään... Olisin voinut käyttää tämän ajan johonkin kehittävämpäänkin... Kuten nukkumiseen, mutta ei... Sen sijaan, että suunnitelma olisi valmistunut ja pääsisimme lähtöön, tuhlaamme aikaa johonkin mielipahaan. Ymmärrän kyllä, että prinsessa Mireyaa ärsyttää ja suututtaa moinen käytös, mutta idiootti pyysi jo anteeksi ja taisi oppia kantapään kautta, joten mitä tätä enää paisuttamaan ja dramatisoimaan", Dakarai mutisi, mutta jälleen niin, että ainoa, joka voisi kuulla, oli Chatha. Ei sillä, kyllä se näinkin se ilta kului, koska kyllä Dakaraita edelleenkin pelotti mennä sodan keskelle heilumaan, mutta kun sinne kuitenkin joutuisi jossain kohdassa, niin eikö jännitystä ja pelkoa voisi vaan laukaista ja mennä asiaan eli siihen sotaan sen sijaan, että tässä pohdittaisiin nyt kissojen ja koirien kanssa vielä seuraavanakin vuonna Estarin prinsessan henkivartijan virhettä? Jokainen teki virheitä, karu fakta ja sen kanssa piti vaan elää.\nNuori prinssi hymähti kepeästi Cainen huomauttaessa kenraalien kiireistä, varsinkin kun Farran oli kaapannut Dorianin mukaansa. ”Jostain syystä he eivät antaneet minun lähteä yksin. Olenhan minä jo melkein aikuinen. En tarvitse lapsenvahtia. Onneksi Dorian on hyödyllinen ja järkevä,” Farran lisäsi, hänen oma henkivartijansa oli pätevä. Sitä ei valitettavasti voinut sanoa kaikista henkivartioista. Punapäisen prinssin seuraava kysymys olikin jo astetta yllättävämpi. ” Vai että vihollisen irtopää… Mitä jos kokeilisit vaikka kukkia? Tai hyvä hevonen, se on kallisarvoinen lahja,” Farran vastasi aavistuksen pohtien. Prinssillä ei ollut kokemusta tästä mutta hyvä hevonen on aina loistava lahja, etenkin kihlatulle. Prinssi olisi varmaan itse hyvin otettu jos saisi lahjaksi hevosen mutta sille ei ollut tarvetta, koska hänellä oli jo paras hevonen mitä maa päällään kantoi. Ajatuksissaan Farran tuli hevosensa selästä alas ja löysäsi satulavyötä. Hellästi nuorukainen silitti hevosensa kaulaa, kääntäen katseensa takaisin Caineen.\nCaine oli aina niin positiivinen, vaikka edessä oli paljon vastoinkäymisiä, sekä tietenkin lykkääntyneet häät. Järjestetyt häät, häät joissa mentiin naimisiin hyödyn takia eikä rakkaudesta. Farran tiesi että se kohtalo saattaisi osua myös hänelle itselleen eikä Farran tietäisi mitä itse tekisi. Caine taisi olla sittenkin paljon urheampi mitä Farran itse oli.\nCalder ei enää lopulta voinut estää nopeaa naurahdusta. ”En minä nyt kaikkia rahojani pantiksi ollut pistämässä. Hyvä on, jos sinulla on kello, niin voimme lyödä vetoa, kuinka kauan tässä vielä kestää”, prinssi ehdotti. ”Mitä muutakaan mies voi tässä tilanteessa tehdä kuin uhkapelata? Tässä voi kestää tovi, jos oikein epäilen. Minä ja Shinks molemmat laitamme yhden hopeakolikon, että ainakaan tuntiin emme liiku tästä vielä minnekään.” Calder ollut huolissaan edes Astoirwenin vanhemmasta henkivartijasta, jos perilliset päättäisivät vielä lisäksi suuttua hoputteluista, niin minkä mies sille enää mahtaisi? Tosin varmaankin kaikki alkoivat olla enemmän tai vähemmän halukkaita päästä jo liikkeelle.\n”Hah, sinä se olet aina yhtä hauska”, prinssi totesi, taputtaen Lauciania veljellisesti olkapäälle, kun tämä heitti ilmoille ajatuksen lähdöstä. Calder ei pelännyt, että varas hylkäisi häntä oikeasti tänne itsekseen. ”Varo vain, joku näistä tosikoista voi hyvinkin ottaa sanasi vakavasti, jos kuulee ne.” Calder ei halunnut antaa vakavan ilmapiirin repiä omaa mielialaansa alas. Hän aikoisi vitsailla kaverinsa kanssa nyt, vielä ennen taistelua. Siitä puheen ollen… ”Tai jos et halua ajasta lyödä vetoa, niin miten olisi vihollisista? Uskallatko ottaa pientä kilpailua siitä, kumpi pääsee ensin vihollisten läpi? Samat panokset.”\nFarran ihmetteli seuraavaksi itsekin, miksei häntä päästetty yksin matkaan, koska eihän aikuinen mies lapsenvahtia tarvinnut. Ehkä ei, mutta kaikkien kannalta oli kyllä parempi, että Dorian oli täällä neuvomassa, eikä Astoirwenissa sotimassa. Farrankin kuitenkin myönsi, että oli ihan onni onnettomuudessa, että Dorian kuitenkin oli järkevä ja hyödyllinen. ”Se on tosiaan hyvä.” Caine totesi naurua pidätellen, Farran valitsi sanamuotonsa välillä hyvin erikoisesti. Sitten päästiin taas jo seuraavaan Cainea mietityttävään asiaan, jota hän oli jo aikaisemmin Dakarain kanssa miettinyt, muttei oikein saanut vastausta. Farran ei ehkä ihan ollut samaa mieltä irtopäiden tuliaisiksi viemisestä. ”Totta, Brunhildilla on niitä omasta takaa jo ihan riittävästi.” Caine myönsi, ja Farran ehdotti kukkia. ”Eihän ne mitenkään säily Caenezhiin asti hyvinä, ellei Mireya auta asian kanssa… mutta ehkä Brunhild ei ole ihan kukkatyyppiä.” Caine epäili. Seuraavaksi Farran ehdotti hyvin astoirwenilaista lahjaideaa, eli hevosta. ”Ei sinänsä yhtään huono, mutta sitäkin on hiukan hankala kuljettaa pitkin maita ja mantuja mukana ja hiukanko harmittaisi, jos se kuolisi sodassa ennen kuin ehtisin edes lahjoittaa sitä.” Caine totesi, koska sittenhän se hevonen oli hommattava jostain läheltä. ”No ehkä keksin jotakin, se kirves on vielä vaihtoehtona, vaikka niitäkin hänellä kyllä jo on…” Caine mietti. Ja toisaalta hän ei olisi halunnut rahojaan Brunhildiin tuhlata yhtään tällä reissulla, mutta voisi olla huono homma palata tyhjin käsin. No ehkä tältä sotaretkeltä irtoaisi jotakin hyödyllistä. Ehkä hän veisi Vinemarista merirosvon tuliaisiksi? Jos siellä siis sellaisia olisi, kun Calder halusi pitää kaikki merirosvot törkeästi vain itsellään, ahneus oli ikävä piirre ihmisissä.\nHetken tilanne jo näytti edistyvän, mutta sitten tuli takapakkia ja odotteluksi homma jälleen meni. Kaikki oli oikeastaan valmiina, enää piti vain ryhmittyä ja alkaa toimimaan, mutta naisilla oli vielä kriisi menossa, joten muut toimittivat tyhjää. Chatha ei sinänsä huolehtinut siitä, että he joutuivat opastamaan, kyllä hän tiesi reitin täältä Viramiriin, joten osaisi kyllä näyttää tietä. Mutta viholliset toki hankaloittivat ja Dakaraista oli pidettävä huolta. Ja häntä huoletti, että isoin este heille olisivat omat joukot, joille olisi vakuuteltava turhan pitkään tilannetta, ennen kuin nämä päästäisivät vierasmaalaisia sotilaita ja muuta epäilyttävää porukkaa Viramirin muurien sisäpuolelle. Näitä pohtiessaan Chathalta meni Dakarain valitukset ohi korvien, mutta tuskin se mitään tärkeää oli, luultavasti vain valitti siitä, kun ei saanut nukkua ja naiset hidastivat matkaa ja vaatteet olivat rutussa ja meikki pilalla ja niin edelleen.\nSkyler hymyili, sillä hänen mielestään Deora piti häntä aivan liian korkealla jalustalla. Ei hän todellakaan ansainnut kaikkia näitä kehuja ja anteeksipyyntöjä. Melkein prinsessaa säälitti, Deora oli niin mukava mies. ”Kuinka sinulla ei oikein ole jo vaimoa, senkin sokerileivos?” prinsessa totesi pohtivaan sävyyn. Tietenkin silloin ei olisi yhtä varmaa, olisiko Deora hänen palveluksessaan, joten kai Skylerin pitäisi olla siitä tyytyväinen. Kuitenkin, miten mies hänen seurassaan käyttäytyi, prinsessa uskoi, että jos vain naiset tuntisivat tämän, he pitäisivät miehestä. Tämä oli nöyrä, kohtelias ja vahva. Kaikkia piirteitä pidettiin Urumiyassa suuressa arvossa jo muutenkin. ”Tiedätkö, joskus teet yhden naisen onnelliseksi ja kaikki muut sinut tuntevat kateellisiksi”, Skyler vielä sanoi, kiusaten hieman serkkuaan. Hän halusi edes yrittää ajatella hetken hieman kevyempiä aiheita, vaikka tunsi pientä häpeää tehdessään niin. Ei tämä ollut hyvä hetki laskea leikkiä. Tämän häpeän Skyler kuitenkin piilotti pois kasvoiltaan, yrittäen pysytellä suhteellisen vakavana leikkimielisistä sanoistaan huolimatta.\nIrtopää lahjana olisi kovin etova, se matkan aikana taatusti pilaantuisikin. Ja varmasti levittäisi ties mitä tauteja siinä samalla, Farran ei taatusti haluaisi mitään ruttoa jonkun mätänevästä päästä. ”Hevosen pitäisi olla paikallinen, muilla hevosilla on varmasti vaikeuksia sopeutua purevan kylmiin talviin siellä pohjoisessa,” Farran huomautti, kyllä Farran hevoset tunsi. Monikaan hevonen ei tuntisi oloaan kotoisaksi samoissa pakkasissa kuin Cainen sitkeä kauraturpa. Cainen kuningaskunnan hevosilla oli kyllä upeat harjat, se täytyi ehdottomasti lisätä. Nuorukainen itse suosi vähän nopeampaa hevoslaatua mutta sellaisten hevosten parissa hän oli kasvanutkin.\nSotakirves, se oli tietysti aika, tyypillinen lahja Cainen kotimaassa mutta Farran ei ollut ihan varma sopisiko neidoille antaa lahjaksi sotakirveitä. Brunhilda vaikutti kuitenkin ihan erilaiselle naiselle kuin Farran tietämät neidot. ”Ehkä kaunis paikallinen riipus tai rannekoru? Kai Brunhildakin pitää koruista?”, Farran ehdotti seuraavaksi. Kaikki naiset tuntuivat pitävän ainakin jonkinlaisia koruja. Toisen pitivät enemmän ja toiset vähemmän, toiset koristeellisia ja timantein koristeltuja ja toiset yksinkertaisempia ja vaatimattomampia. Astoirwenin prinssi ei kuitenkaan ollut perillä muodista, Caine oli siinä asiassa paljon tietävämpi. Ei Farran ollut mikään rakkauden ammattilainenkaan, kunhan nyt arvaili tietämättä mistään mitään.\nHevosessa oli toki sekin käytännön ongelma, että eihän Caine nyt mitään etelän hevosta voinut keskelle Caenezhin pakkasia viedä, eläinparkahan kuolisi sinne. Tstäkin seikasta farran Cainea muistutti, joten hevonen oli pois laskuista, ellei sitä hakisi Gerosista tai urumiyasta. Gerosin hevoset olivat kyllä kauniita, ei toki millään pahalla Gwaedia kohtaan. Ei Caine tätä edes Gerosin upeisiin hevosiin vaihtaisi mistään hinnasta. ”Totta, ehkä unohdetaan hevoset vain suosiolla.” Hän totesi ihan ääneen. Sitten Farran ehdotti riipusta tai rannekorua ja oletti, että kai Brunhild nyt koruista piti, kuten naiset yleensä. ”Eihän hän pidä yhtään mistään.” Caine totesi siihen, mutta ehkä Farran oli huono neuvomaan, naiset Astoirwenissa olivat ihan eri maata kuin Caenezhissa. ”Kyllähän hän nyt koruja käyttää, mutta lähinnä karhunhampaita ja sellaisia. Mutta keksin kyllä jotain, onhan tässä aikaa ja kuningaskuntia koluttavana vaikka kuinka, niin ihme jos ei yhtä tuliaista löydy.” Caine sanoi, koska ei se nyt ehkä ollut tämän ajan murhe. ”Mitä sinun naisrintamallesi kuuluu?” Caine päätti kysyä, kun hänen ihastuttavaa tulevaa avioelämäänsä oli jo ihan riittävästi puitu ja se nyt ei ehkä ollut Cainen suosikkiaihe. Välttämätön paha, joka oli pakko vain kohdata.\nMireyasta oli hyvä kuulla, että Marcellan mielestä ei ollut mitään syytä hävetä aiempaa omaa käytöstään, koska Raufin ei olisi alunperinkään pitänyt saattaa Mireyaa siihen tilanteeseen, että hän menettäisi hermonsa. Marcella myös sanoi, että Rauf varmaan ymmärsi tehneensä väärin ja oli pahoillaan. Se saattoi hyvinkin olla mahdollista, mutta prinsessa ei tiennyt, sillä oli lähtenyt oitis kauemmas, kun oli saanut sanansa sanottua.\nGerosin prinsessa oli sitä mieltä, ettei ollut viisasta laittaa Raufia hyökkäävään porukkaan, sillä Mireya kuitenkin tarvitsisi henkivartijaa. Olisi parempi antaa tuon tehdä työnsä, jos vaikka osaisi soveltaa sitä paremmin kuin sanojaan. Eikä kuulemma kerkiäisi varmasti tulla mitään kiusallisia hetkiä, ainakaan siinä kohtaa. Astoirwenin prinssin henkivartija ei varmaan myöskään arvostaisi, jos tässä vaiheessa lähdettäisiin muuttelemaan hänen suunnitelmiaan.\n"Taidat olla oikeassa. Toivottavasti Rauf on ottanut tästä opikseen ja osaa käyttäytyä loppumatkan, ja ehkä loppuelämänsäkin. Se olisi hyvä kaikkien kannalta", Mireya sanoi Marcellalle myöntyen siihen, että ei lähdetä muuntelemaan suunnitelmaa.\nKaksikko tuli siihen lopputulokseen että hevonen oli vähän laskuista poissa, lahja olisi varmaan hyvä mutta ei tässä tilanteessa kovinkaan käytännöllinen ratkaisu. Brunhilda alkoi kuulostaa melkoiselta naiselta, vihollisen irtopäineen ja sotakirveineen. Kultakorutkaan eivät kiinnostaneet pohjoisen neitoa, tämä somisti itseään karhunhampailla ja varmaan muillakin eläinten luilla. Luu osasi olla kaunis materiaali mutta Astoirwenin muoti oli selvästi erilaista kuin pohjoisessa. ”Etköhän, olet aina ollut melko velho somisteiden kanssa,” Farran vastasi ystävälliseen sävyyn vaikka ei itse kovin aiheesta somistukset välittänytkään. Onneksi Farranilla oli hyvä räätäli kotopuolessa, hän oli nähnyt suuresti vaivaa että prinssin vaatekaapin jokainen vaate sopi keskenään, vaikka miten sokkona Farran sieltä niitä kaappaisi.\nLahjoista ja kihloista päästiinkin seuraavaan aiheeseen, Farranin omaan rakkauselämään. ”Hiljaista.” Farran vastasi aavistuksen vaivaantuneena. ”Joku ulkomainen aatelinen ehdotti isälleni naimakauppoja mutta isä ei vaikuttanut innostuvan asiasta. Sanoi että hänellä on hyviä tyttäriä mutta isä sanoi, ettei asialla ole vielä kiire. Oli kamalaa seistä siinä kuuloetäisyydellä ja teeskennellä että kaikki on hyvin. En pidä kiirettä ja se on hyvä? En tiedä, kai olen turvassa?” Farran sanoi hiljaa, pohtivan kuuloisena. Järjestetty avioliitto ei kuulostanut kovin hyvältä vaihtoehdolta mutta kruununprinssille se saattoi hyvinkin olla todellisuutta. Ei sillä etteikö Farran halunnut vaimoa, hän vain mielellään valitsisi itse.\nJeremy oli seurannut vain sivusta Estaria ja Gerosia, ja lopulta melkein kaikkia muitakin koskevaa selkkausta. Tai oikeastaan se oli koskenut alunperin vain sitä oksa-amulettia, jota Estarin maagi oli jakanut kaikille hyvää hyvyyttään auttamaan tulevassa tilanteessa. Jeremy kyllä uskoi magiaan, koska olihan jokaisella kuningaskunnalla maagiset elementtiaseet, ja pahansuotuiset maagit olivat vallaneet jokaisen kuningaskunnan, ja olihan tämäkin porukka nyt myös maagisen suojamuurin takana, joka suojasi Gilmarin laaksoa. Jeremy ei kuitenkaan ottanut mitään osaa tähän asiaan, mutta Caine kyllä otti. Hän vain antoi hevosensa suitset miehen käteen ja lähti kohti tilannetta. Se ei mennyt ilmeisesti suunnitelmien mukaan, vaikka hyvät aikeet olikin ollut ja niin Caine itsekin totesi, kun palasi Jeremyn luo.\n"Yritit kuitenkin parhaasi, ja prinsessa näytti kiitolliselta hymyillessään sinulle", metsästäjä kertoi prinssillensä.\nEstarin prinsessa oli siirtynyt kauemmas, prinssi Farran oli lähtenyt perään ja pian myös Gerosin vanhempi prinsessa. Farran ratsasti jo pian takaisin, Cainen luokse, eli samalla myös Jeremyn luokse. Ja Jeremy tiesi, että Farran halveksi häntä, joten miestä ei olisi yhtään huvittanut olla Astroiwenin prinssin seurassa, mutta eipä tästä nyt mihinkään olisi voinut oikein siirtyäkään vaikuttamatta epäkohteliaalta. Jeremy päätti olla vain hiljaa ja tuijotella eteensä, kun prinssit puhuivat kesekenään kuningaskuntiensa asioista ja sitten Cainen kihaltusta ja niin edelleen. Ei miehellä ollut mitään sanottavaa mihinkään, joten parempi olla vain hiljaa.\nSkylerin kasvoille kohosi selvästi hymy siinä kohdassa, kun Deora oli jälleen pahoitellut ja tällä kertaa tosiaan sitä, että oli pahoitellut liikaa. Mutta hän vaan oli niin kaavoihinsa kangistunut ja sen lisäksi halusi olla kohtelias muille tilanteessa kuin tilanteessa eikä esimerkiksi tehdä Estarin prinsessan henkivartijoita ja pilata kaikkea ja laittaa syyksi sen, että oli selvästi saanut junttikasvatuksen lapsena. Toisaalta... kyllä kasvatuskin vaikutti siihen, miten tulevaisuudessa käyttäytyi ja se millaisessa perheessä ja millaisissa oloissa oli asunut lapsena ja niin edelleen. Mutta toisaalta taas, kukin kuitenkin valitsi lopulta itse sen, miten käyttäytyisi, joten Raufin menneisyyssyyt eivät niinkään olleet ehkä kovinkaan päteviä syitä, vaikka yksi syy saattaisikin olla? Mutta toisaalta, se ei ollut Deoran ongelma ja hän tiesi vaan sen, ettei koskaan haluaisi hoitaa asioita yhtä huonosti niin kuin Rauf niminen mies oli hoitanut.\nTosin seuraavaksi Skyler kysyikin yllättäen, miksei Deoralla ollut vielä vaimoa ja sanoi vielä sokerileivokseksi. Aika huvittavaltahan sokerileivos nimitys kuulosti hänen korviinsa, mutta tapojensa mukaan hän ei näyttänyt sitä mitenkään, vaan pysyi tyynen asiallisena, kuten yleensäkin. "Minulla ei ole ollut aikaa mahdolliselle perheelle, Teidän korkeutenne. Tuntuisi kamalalta jättää mahdollinen vaimo yksinään mahdolliseen kotiinsa, kun tietäisin, etten voisi olla läsnä kuin ehkä hyvällä tuurilla kerran kuukaudessa, jos sitäkään. Enkä oikein ole löytänyt muutenkaan sitä oikeaa", Deora lisäsi perään. Totta puhuakseen, hän ei ollut edes ajatellut vaimoa tai perheen perustamista, koska se nyt oli hieman ehkä vaikeaa, kun Deora oli kuitenkin henkivartija ja vapaa-aikaa oli olettamasti ja se pienikin vapaa-aika meni taitojen kehittämiseen ja uuden oppimiseen, koska Deora halusi olla hyvä työssään ja aina ajantasalla. Ei siinä sivussa kerennyt mitään vaimoja tai perheen perustamista muuten miettimään.\nSkyler kuitenkin jatkoi vielä hieman tästä naiskeskustelusta, joka oli aiheena Deoran mielestä aika kaukainen eikä välttämättä edes mahdollinen hänen elämässään. Mutta toisaalta, olihan Deoran äitikin korkeassa asemassa ja vieläpä kuningattaren eli sisarensa henkivartija, mutta silti hänellä oli ollut aikaa rakkauselämälle ja lisääntymiselle. Saattaisi se siis olla myös jossain kohdassa mahdollista Deoralle, mutta hän ei osannut ajatella asiaa mitenkään tosissaan sodan keskellä eikä hän edes ollut löytänyt ketään vielä rinnalleen. Tai ainakaan ketään sellaista naista, jota rakaistaisi sillä tavalla. Hän en kuitenkaan halunnut vaan tyytyä ensimmäiseen vastaantulevaan ja Deoralle ihmisen luonteella oli enemmän väliä kuin sukupuolella. Mutta sitä ei varmaan katsottaisi kovinkaan hyvällä enää, jos hän menisi rakastumaan mieheen. Mutta henkilökohtaisesti... Deora ei nähnyt sellaisessa rakkaudessa mitään vääryyttä, jos kumppanisi olisikin samaa sukupuolta, jos luone vaan olisi mukava ja hänen kanssaan tulisi toimeen. Mutta ehkä asiaa ei kannattanut sen syvällisemmin käydä, koska tuskin tämän sotaretken aikana nyt ketään muutenkaan tarttuisi kainaloon.\nMutta tosiaan... Skyler oli jatkanut vielä naisrinmalla ja tällä kertaa siten, että joskus Deora varmasti tekisi jonkun naisen onnelliseksi ja muut Deoran tuntemat kateelliseksi. "En kai nyt sentään, Teidän korkeutenne. Ei minusta ole mitään syytä olla kateellinen. Maailma on varmasti muitakin hyviä miehiä pullollaan", Deora sanoi siihen ehkä hieman kiusaantuneesti, mutta ilmeisesti Skyler oli muutenkin yrittänyt vaan hieman kiusata Deoraa aiheella harmittomasti. "Mutta jos asiaa nyt ajattelee mahdollisen tulevaisuuden kannalta, niin eihän rakkauden löytäminen tietenkään olisi välttämättä mahdottomuus... En vaan ole varma, onko se mahdollista mitenkään tässä lähitulevaisuudessa, Teidän korkeutenne", Deora vastasi lopuksi.\nMireya myönsi lopulta Marcellan olevan ehkä oikeassa sen suhteen, ettei ollut kauhean viisasta alkaa järjestämään uudelleen Raufin sijoitusta eri ryhmään. Samalla hän toivoi, että Rauf osaisi jatkossa käyttäytyä. ”Eiköhän hän osaa, kyllä hän taisi siitä kuulla sen verran monelta taholta, että luulisi hänen jatkossa miettivän sanojaan ja tekojaan hieman enemmän.” Marcella sanoi, mutta toki oli mahdollista, että mies oli vain idiootti. ”Eikä yksi riita maailmaa kaada ja riidat saa sovittua. Menisimmekö takaisin muiden luokse?” Marcella kysyi, sillä pelkäsi muiden rupeavan kärsimättömiksi, kun pitäisi lähteä liikkeelle. Miehet nyt harvemmin ymmärsivät tällaisia asioita muutenkaan, aina oli kauhea kiire ja jos ei tapahtunut heti, niin se oli maailman loppu. Ymmärrettävää, että Mireya ei tahtonut itkeä kaikkien katsoessa ja tarvitsi aikaa äskeisen tapauksen jälkeen, mutta kohta joku tulisi patistamaan heitä matkaan.\nFarran oli sitä mieltä, että Caine kyllä keksisi jotain, kun oli niin velho somisteiden suhteen. Niin tosiaan, ehkä joku velho voisi tehdä hokkuspokkustemppuja ja hoitaa tuliaisongelman helposti? Olisikohan se huijaamista? Siitä sitten Farranin naisrintamalle, jossa oli ilmeisen hiljaista. Uskoisiko nyt tuota, luulisi Farranin tapaisella komealla prinssillä olevan läjä päin kosijoita. Ilmeisesti joku ulkomaalainen oli ottanut yhteyttä asian tiimoilta, mutta Farranin isä oli vain nirso. Farran ei kuitenkaan halunnut pitää kiirettä ja toivoi olevansa turvassa sen asian suhteen. ”Hiukan epäilen, että olet turvassa kovin pitkään… Mutta ainakaan ennen kuin sota loppuu, sitä tuskin tarvitsee murehtia. Luulisi Astoirwenistakin nyt joku löytyvän, joka sinun ja isäsi kriteerit täyttää.” Caine totesi, jos se oli siitä kiinni, ettei kukaan vain kelvannut.\nMarcella vakuutteli Mireyalle, että Rauf varmasti osaisi käyttäytyä tästä eteenpäin, kun oli kuullut asiasta niin monelta muultakin. Ja prinsessa myös sanoi etteivät riidat kestä ikuisesti. Toivottavasti eivät kestäisikään, sillä Mireya ei pitänyt riidoista, tai sodista. Ei mistään, mikä toisi jollekin ikävän tunteen. Marcella sitten pian jo kysyikin, josko kaksikko palaisi toisten luo.\n"Joo, enköhän ole jo tarpeeksi vakaa palaamaan", rusekatukkainen neito vastasi hymyillen Gerosin prinsessalle ja käänsi Lotuksen kohti muuta poppoota. Prinsessa pisti hevosensa raviin, jottei toisten tarvitsisi odottaa ainakaan yhtään kauempaa, kun Lotus löntystelisi hitaasti paikalle. Mireya ratsasti Raufin ja Galenan luo, mutta ei osannut sanoa mitään, joten pysyi hiljaa, hymyillen kuitenkin pienesti.\nNuori prinssi naurahti lyhyesti, lähinnä enemmän hermostuneesti kuin huvittuneesti. Saattoi hyvinkin olla mahdollista että Farraninkin vapaat päivät päättyisivät joskus sodan päätyttyä. Uutinen kihlauksesta saattoi olla kaikkien huulilla hyvinkin pian sodan päätyttyä. Kruununprinssi tiesi sen, jos hän ei itse löytäisi sopivaa puolisoa, se löydettäisiin hänelle. Se oli todellisuus jota Farran oli pitkän aikaa sulatellut. Oliko silti kenties väärin haaveilla todellisesta rakkaudesta? Sellaisesta, joka kestäisi elämän eikä jäisi salaisuudeksi kulissien taakse. Kyllä Farrania tavoiteltiin mutta Farran ei jaksanut uskoa että neitokaiset hakivat hänen huomiotaan hänen itsensä takia. Ei hän halunnut avata sydäntään neidolle, joka tavoitteli hänen huomiotaan vain toteuttaakseen vallanhimoisten sukulaistensa suunnitelmia.\nSinisilmäinen prinssi katsahti ystäväänsä ja hymähti. ”Ei morsian ehdokkaista pulaa ole, löytyisi vain sellainen joka rakastaisi minua enemmän kuin titteliäni,” Farran sanoi hiljaa ystävälleen. Farran saattoi olla itsekäs toivoessaan tulevan puolisonsa olevansa elämänsä rakkaus mutta kukapa ei tahtoisi olla rakastettu? Sota ainakin viivytti tulevaa mutta aikanaan sotakin päättyisi, toivottavasti kruununperillisten voittoon. Jos karvas tappio odottaisi, ei olisi väliä enää millään. Kuolleita eivät maalliset murheet vaivanneet. Prinsessatkin liittyivät joukkoon, joten asiat palailivat hiljalleen takaisin uomaansa. Ehkä he voisivat viimeinkin jatkaa sunnitelmaa ja lähteä matkaan.\nCalderin kysyessä kellosta, Laucian taputteli puoliajatuksissaan taskujaan läpi. Taskujen sisältö vaihteli toisinaan nopeastikin, Laucianin näpistellessä ohikulkijoilta, mutta kelloa ei näyttänyt löytyvän. "Näköjään olen hankkiutunut edellisestä kellosta eroon jo... no, jos sen sijaan lyömme vetoa, että pääsemmekö liikkeelle tuon itkupillin rauhoittuessa, vai ehtiikö tässä joku muu hienohelma hermostumaan jostain. Joten laitan omat 2 kolikkoani siihen, että pääsemme liikkeelle kunhan arvon neidit suvaitsevat liittyä seuraamme", hän vastasi Calderin vetoehdotukseen.\nLaucian ei juurikaan reagoinut Calderin taputukseen. "Sitten tosiaan paranee olla hiljaa, etten häviä vetoa oman puheeni takia, sehän tästä puuttuisi. Vihollisten läpi pääseminen ei välttämättä ole toimiva veto, riippuen kuinka tarkasti meidän halutaan pysyvän ryhmässä. Joten saat pitää ne kolikot. Ja tuoltahan ne kaksi jo tulevat, päästään heti näkemään, veinkö rahasi näinkin helpolla", Laucian naurahti vähän.\nMireya vastasi olevansa jo tarpeeksi vakaa palaamaan muiden keskuuteen ja sai jo hieman hymyiltyä, Marcellakin yritti hymyillä, vaikka tilanteessa hymyily tuntuikin äärimmäisen epäsopivalta. Hän ei käsittänyt, miten osa pystyi olemaan niin rennosti ja nauramaan, kun tilanne oli niin kamala. Estarin prinsessa käänsi kuitenkin ratsunsa ja lähti palaamaan muiden luo, joten Marcellakin teki niin, koska mitä se nyt olisi hyödyttänyt jäädä tähän odottamaan ihmettä. Niin hän palasi Terisen ja Akinyin luokse hieman vastahakoisesti, koska edessä oleva tehtävä ei houkuttanut yhtään. ”Terise, oletko väsynyt? Jaksatko varmasti, saatamme joutua ratsastamaan koko yön?” Marcella alkoi huolehtia seuraavasta prinsessasta, ettei ehtisi huolehtia omasta osuudestaan tehtävän onnistumisen kannalta. Vaikka hänellä toki oli Akinyi turvana.\nFarran korjasi pian, ettei hänellä toki morsianehdokkaista pulaa ollut. No leijuisi vielä vähän enemmän asialla. Mutta Farran siis tahtoi mieluummin jonkun, joka rakasti häntä eikä hänen asemaansa. ”No onnea vain etsintään, ehkä sellainen löytyy vielä.” Caine toivotteli ja toki toivoi, ettei Farranille kävisi yhtä surkeasti kuin hänelle. Sitten prinsessat palasivat takaisin ja Dorian parka jo kuvitteli, että nyt vihdoin oltaisiin valmiita tositoimiin. Cainella oli tässä vielä jutustelu kesken, no oikeastaan aihe taisi olla jo loppuun käsitelty, että ehkä hänellä ei ollut esteitä sotaan lähtemiselle. ”Nyt kun kaikki ovat paikalla, voimme varmaan alkaa valmistautua lähtöön?” Dorian kysyi. ”Minun pitää laittaa ne tulinuolet valmiiksi ensin!” Caine tajusi sitten ja Dorian näytti taas erittäin tyytyväiseltä. ”Ei millään pahalla, teidän korkeutenne, mutta ei mitenkään käynyt mielessä, että olisitte voinut tehdä sen sillä välin, kun rupattelitte mukavia?” Dorian kysyi. ”No ei valitettavasti, rupattelu vei kaiken huomioni. Enkä ole mikään yöajattelija, kuten sinä. Ei siinä kauaa mene, olen nopea käänteissäni… silloin kun en unohdu tekemään jotain ihan muuta.” Caine vastasi ja alkoi kaivaa tarvikkeiden seasta oikeita välineitä.\nNuori prinssi nyökkäsi kevyesti. ”Toivottavasti,” hän jatkoi, hetken nuorukainen vaikutti toiveikkaalta. Kyllä tässä maailmassa oli jokaiselle joku jota rakastaa. Nuoren prinssin ajatukset palasivat taas maan pinnalle kun Dorian kysyi olisivatko he jo valmiita kohtaamaan vihollisen. Onneksi nuolien valmistus tuli ennen sotaan lähtemistä. Jännitys kasvoi hiljalleen jossain syvällä, ei Farran ollut mikään kokenut taistelutannerten veteraani. Jännittäminen oli varmasti luonnollista mutta Farran sulki sen sisäänsä, ei nyt ollut varaa olla heikko.\n”Tarvitsetko apua niiden kanssa?” Farran kysyi ystävälliseen sävyyn punatukkaiselta prinssiltä. Kyllä Farrankin varmasti osasi edes vähän auttaa, vaikkei ollutkaan mitenkään erityisen kätevä käsistään. Astoirwenin kruununprinssi vältteli katsomasta Dorianin suuntaan, sillä tiesi miten hyvällä tuulella hänen henkivartijansa mahtoi olla. Jos Farran oli jossain hyvä, niin ongelmien välttelemisessä.


Kaunokirjallisuuden Finlandia-ehdokkaat 2019 julki – lue Me Naisten arvio Monika Fagerholmin Kuka tappoi bambin -romaanista: ”Kuin hurrikaani” | Me Naiset\nFinlandia-ehdokkaat 2019 julki – näin Me Naiset arvioi Monika Fagerholmin raiskausaiheisen romaanin: ”Kuin hurrikaani, jonka keskiössä on pimeys”\n7.11.2019 klo 12:00\nMonika Fagerholm on tänä vuonna Finlandia-ehdokkaana romaanillaan Kuka tappoi bambin. Kuvat: Sanoma-arkisto / Milla von Konow ja Teos\nFinlandiaa tavoittelee kuusi romaania, joukossa Monika Fagerholmin Kuka tappoi Bambin (Teos), joka kertoo raa'asta joukkoraiskauksesta pikkukaupungissa.\nKaunokirjallisuuden Finlandia-ehdokkaat on julkaistu. Palkintoa tavoittelee kuusi teosta:\nMonika Fagerholm: Kuka tappoi bambin? (Teos)\nKolmihenkinen esiraati valitsi Finlandia-ehdokkaat 150 teoksen joukosta. Voittajan valitsee Yleisradion toimitusjohtaja Merja Ylä-Anttila, ja se julkistetaan 27. marraskuuta. Palkinnon arvo on 30 000 euroa.\nMe Naisten kriitikko Heini Savolainen arvioi Fagerholmin romaanin tuoreeltaan lokakuussa. Näin hän kirjoitti:\n”On vuosi 2016 ja kiinteistövälittäjä Gustav Grippeltä vedetään matto jalkojen alta. Vanha ystävä Cosmo lähestyy häntä ja kertoo haluavansa tehdä elokuvan vuosikymmen sitten tapahtuneesta joukkoraiskauksesta, johon Gustav on ollut osallisena.\nGustav joutuu palaamaan takaisin muistoihin, jotka hän luuli jo haudanneensa. Pienessä huvilakaupungissa tapahtunut raaka väkivallanteko järkytti aikanaan koko yhteisöä ja suisti monen ihmisen elämän pois raiteiltaan, mukaan lukien Gustavin.\nParemmista piireistä lähtöisin olevat ”nulikat”, kuten media neljää syytettyä poikaa kutsui, hioivat julkisuusstrategiaansa selvitäkseen mahdollisimman vähillä seurauksilla, pääsyytetyn Nathanin vanhemmat etunenässä. Mutta vaikka syyttömyyden voisikin ostaa, voiko unohdusta?\nMonika Fagerholmin uutuusromaani Kuka tappoi bambin? (Teos) on rakennettu rankan aiheen ympärille, mutta se ei ole vain tarina julmasta teosta naista kohtaan. Se on romaani naisista: alistuvista, vahvoista, manipuloivista, rakkautta kaipaavista, fiksuista naisista.\nGustavinkin elämä pyörii naisten ympärillä. Häntä kannattelemassa on aina ollut joku, ja ilman naisia Gustav on vain varjo itsestään. Naiset sen sijaan uhkaavat luhistua itse keräämänsä painolastin alle.\nLaura Jänisniemen suomentaman teoksen kieli hypnotisoi niin, että lukija vajoaa yhä syvemmälle tarinaan. Romaani on kuin hurrikaani, joka edetessään kerää voimaa ja vetää yhä lisää päähenkilöitä mukaansa. Sen keskiössä on pimeys, joka ei ole pelkkää pahuutta vaan myös välinpitämättömyyttä, paremmuudentunnetta ja vähättelyä.\nToisto tuo romaaniin kaleidoskooppimaisen tunnelman: samoista muistoista, lausahduksista ja tapahtumista muodostuu joka kerta hieman erilainen kuva. Fagerholmille ominaiset tehokeinot antavat kuvalle vielä lisää sävyjä.”\n26.11.2009 klo 9:00\nMiehet pitäisi kuohita - kaikki !


Finnairin A350 XWB jo loppukokoonpanossa - Qatar saa ensimmäisen 22. joulukuuta | lentoposti.fi\nFinnairin kone on sarjanumero MSN18. Sen runkolohkot ovat nyt Roger Béteille Final Assembly Line -rakennuksessa (FAL) Toulousen lentokentällä Ranskassa. Nyt kone on runkolohkojen liittämisessä käytettävässä työasemassa (kuvat, klikkaa suuremmaksi)\nSeuraavaksi MSN18 siirretään alueelle, jossa koneeseen asennetaan siivet ja matkustamo. Myös virta kytketään päälle ensimmäistä kertaa. Sitten vuorossa on järjestelmien testaaminen, matkustamon viimeistely sekä maalaus.\nMoottorit asennetaan vasta kokoonpanoprosessin loppuvaiheessa. Luonnollisesti koneella tehdään koelentoja ennen kuin se lopulta luovutetaan asiakkaalle.\nEnsimmäisen lentoyhtiölle toimitettavan koneen luovutuspäivä on nyt selvinnyt. Qatar Airways saa pienen viivästyksen jälkeen ensimmäisen A350 XWB:n 22. päivä joulukuuta. Toulousessa järjestetään tapauksen kunniaksi näyttävä seremonia.\nAlunperin kone piti luovuttaa Qatarille jo 13. joulukuuta. Viivästyksen syystä ei ole kerrottu. Ensimmäinen reittilento on määrä operoida tammikuussa 2015 Dohasta Frankfurtiin.\nFinnairille on tulossa 19 uuden sukupolven Airbus A350-900 XWB -matkustajakonetta. Yhtiö muutti äskettäin kahdeksan optiota eli tilausvarausta tilauksiksi.\nA350 XWB:n polttoaineen kulutusta on saatu pienennettyä 25 prosenttia, mikä tarkoittaa vastaavaa vähennystä hiilidioksidipäästöissä. Tähän mennessä 41 asiakasta on tehnyt sitovan tilauksen kaikkiaan 778 A350 XWB -lentokoneesta.


Pääkirjoitus: Arvokas ja turvallinen vanhuus on meidän jokaisen vastuulla\nKeskipohjanmaa haluaa haastaa päättäjiä, omaisia, iäkkäitä ihmisiä itseään pohtimaan, millainen on hyvä vanhuus ja miten sen voi saavuttaa. Kenen vastuulla on ihmisarvoinen elämä kaikenikäisenä?\nKun puhutaan vanhusten asioista, usein keskitytään ongelmiin, eikä se ole ihme. Iäkkäät ihmisetkään eivät ole yhtenäinen ihmisryhmä, joilla on kaikki samoin. Moni ikäihminen, miten tuo ikäraja määritelläänkään, viettää aktiivista, omanlaistaan, mukavaa elämää. Se voi sisältää mökkeilyä, harrastuksia, läheisten seuraa, kotitöitä. Kaikkea sitä, mistä töissä olevat ihmiset haaveilevat: Kun olisi kerrankin riittävästi aikaa tehdä pelkästään sitä, mitä itse haluaa.\nVuosia on keskusteltu vanhusten elämästä, hyvästä hoidosta, turvallisuudesta ja turvattomuudesta. Hokema kodista parhaana paikkana tuntuu pysyvän totena silloinkin, kun koti edustaa turvattomuutta, yksinäisyyttä ja hoidon puutetta. Kaikkialla Suomessa on suhteellisen korkeat "vaatimukset" päästä palvelutaloon, hoivakotiin tai muuhun laitokseen sen sijasta, että palvelut järjestettäisiin kotiin. Ovatko nuo pääsyvaatimukset jo liian korkeita? Pidetäänkö ihmisiä kotona sellaisissakin tilanteissa, joissa se ei ole inhimillistä ja turvallista?\nKysymys on ennen kaikkea rahasta. Laitoshoito tai millä nimellä sitä halutaankaan kutsua, on kalliimpaa kuin ihmisen kotona asuminen. Sosiaali- ja terveyspalveluiden taloudesta ja toisaalta esimerkiksi hoitajapulasta puhutaan paljon. Miten ihmisiä hoidetaan kotona tai laitoksessa, jos ei ole henkilökuntaa sitä tekemässä ja rahaa, jolla palveluita hankitaan.\nOn sydäntä särkevää ajatella iäkkäitä ihmisiä, jotka eivät terveytensä tai korkean ikänsä vuoksi pysty huolehtimaan itsestään ja joilla ei ole lähiomaisia, jotka sen tekevät. Pääkaupunkiseudun tilanne on varmasti vaikeampi kuin alueilla, joissa lähimmäisistä on totuttu pitämään itsekin huolta ja yhteisvastuuta tunnetaan.\nJokainen haluaa ja ansaitsee vanhuuden, joka ei ole pelkkää huolta selviytymisestä vaan ihmisarvoista ja turvallista, mielekästä ja hyvää. Päättäjä, omainen, iäkäs ihminen itse, miten tämä ratkaistaan. Vastuu siitä, ettei pelkästään puhuta, on meillä kaikilla.\nJokainen haluaa ja ansaitsee vanhuuden, joka ei ole pelkkää huolta selviytymisestä vaan ihmisarvoista.


Töitä syksyksi opiskelun oheen! | Oikotie Työpaikat\nTöitä syksyksi opiskelun oheen!\nTyötä syksyksi koulun oheen!\nKelpaisiko asiakaspalvelu- tai myyntityö opiskelujen ohessa? Oletko jo ravintola-alan osaaja tai innokas oppija? Mahtavaa! Meillä Rainmakerilla on tarjolla useita alan työpaikkoja ympäri Suomea, jotka soveltuvat loistavasti opintojen oheen, välivuodella tai miksipä ei ihan kokoaikaisesti ja pidemmäksi aikaa!!\nVaihtelevia työtehtäviä asiakaspalvelun, myynnin sekä hotelli- ja ravintola-alan parista\nPääset työskentelemään huippubrändien kanssa, joista muutamia tässä -> Sanoma Media Finland, Telia, DNA, Fortum, Posti, Elisa, C More ja monia muita mielenkiintoisia asiakkuuksia.\nHyödyllistä työkokemusta tulevaisuutta varten\nLoistavan työympäristön ja työkaverit\nEi tarvitse stressata vaatimuksista, emme toivo Sinulta kuin työhakemuksen jättämistä meille, jonka jälkeen meidän rekrytoija ottaa sinuun yhteyttä. Pääset hänen kanssaan tutustumaan sinun tarpeisiisi ja kiinnostuksen kohteisiin töiden saralla paremmin puhelimen välityksellä 😊\nToivottavasti tavataan haastattelun merkeissä!!


Johtamisen ja organisoinnin periaatteiden kehittäminen rakennusalan allianssihankkeisiin Suomessa - Trepo\nHeino, Marleena Veera (2015)\nHeino, Marleena Veera\nRakennusalan projekteissa hankeosapuolten vastuut ja velvollisuudet määräytyvät toteutusmuodon mukaan, ja roolit määräytyvät sopimusrajojen mukaan. Perinteisesti rakennuttaja omalla tai ostetulla palvelulla johtaa hanketta ja valvoo suunnittelua ja toteutusta. Projektiallianssissa ei ole perinteisiä rooleja eikä organisaatioiden välisiä sopimusrajoja. Projektiallianssi on yhteistoiminnallinen toteutusmuoto, joka perustuu yhteiseen vastuun- ja riskienjakoon. Tehtävät jaetaan hankkeen parhaaksi -periaatteen mukaan. Projektiallianssin periaatteet ja piirteet luovat uuden näkökulman hankkeen johtamiseen ja toimintatapoihin. Australiasta lähtöisin oleva projektiallianssi hakee vasta suomalaiseen rakennusmarkkinaan sopivia muotoja. Tämän tutkimuksen tavoitteena on kehittää ja ehdottaa allianssihankkeen johtamisen ja organisoinnin periaatteet, jotka soveltuvat Suomen rakennusalan kontekstiin.\nTyössä tehtiin kirjallisuustutkimus rakennusprojektien johtamisesta, projektinhallinnan osa-alueista, rakennuttamis- ja projektinjohtotehtävistä sekä vastuunjaoista eri toteutusmuodoissa. Lisäksi kartoitettiin projektiallianssin piirteet ja periaatteet sekä Lean-tuotantofilosofian mukaiset toimintatavat, menetelmät ja työkalut. Teemahaastattelun avulla analysoitiin projektinjohtamista ja organisointia allianssihankkeissa. Kohteeksi valittiin neljän allianssihankkeen tilaajien ja palveluntuottajien edustajia. Heiltä kysyttiin kokemuksia ja näkemyksiä allianssihankkeen projektinjohtamisen organisoinnista, prosesseista, erityispiirteistä ja toimintatavoista. Kirjallisuustutkimuksen ja haastattelututkimuksen tulosten pohjalta laadittiin allianssihankkeen projektinjohtamisen periaatekuvaus, joka kehitettiin käytännön tasolle toimintatutkimuksen tapaan. Periaatekuvauksessa esitetään yleisellä tasolla suuren (noin 100 miljoonan euron) allianssihankkeen johtaminen ja organisointi.\nTutkimuksen tulosten perusteella voidaan todeta, että allianssihanke vaatii enemmän johtajuutta kuin perinteinen hanke. Johtajuutta tarvitaan osapuolten välisen yhteistyön, luottamuksen ja allianssihengen rakentamisessa ja ylläpitämisessä, allianssiorganisaation korkean suorituskyvyn aikaansaamisessa, projektiorganisaation ajatusmaailman muuttamisessa sekä jatkuvassa parantamisessa, oppimisessa ja innovoinnissa. Lisäksi vaaditaan projektinhallinnan ja rakennuttamisen osaamista. Huono johtajuus ja puutteellinen projektinjohtaminen vaarantavat allianssihankeen onnistumisen. Allianssihankkeen johtamisen avainhenkilö on allianssin projektinjohtaja, joka vastaa hankkeen johtamisesta ja on vuorovaikutuksessa hankkeen osapuoliin. Allianssikumppanin hankinnan lähtökohtana tulee tiedostaa, että onnistunut hanke edellyttää hyvää ja monipuolista osaamista, johtajuutta ja toimivaa yhteistyötä allianssikumppaneiden kesken. Allianssihankkeen johtamisen ja organisoinnin periaatekuvausta voidaan käyttää yksittäisen allianssihankkeen hankinnan, johtamisen ja organisoinnin suunnittelun apuna sekä allianssimallin kehittämisen tukena Suomen rakennusalan kontekstissa.