forsker God sommer uden bedre Uni-Lov DM s DJØF s Pharmadanmarks juni-august Kritiske uni-forskere: Kommandotænkning - PDF\nforsker God sommer uden bedre Uni-Lov DM s DJØF s Pharmadanmarks juni-august Kritiske uni-forskere: Kommandotænkning\nDownload "forsker God sommer uden bedre Uni-Lov DM s DJØF s Pharmadanmarks juni-august Kritiske uni-forskere: Kommandotænkning"\n1 DM s DJØF s Pharmadanmarks forsker juni-august Penkowa ændrer ikke KU-ranking 3 - sagen har nemlig slet ikke fået omtale i udlandet S-SF: Mere erhvervsforskning 4 Universiteter skal være vækstlokomotiver for samfundet og erhvervslivet, især i krisetider, siger rød blok Barcelona-pct. som hokus-pokus 6 Opgørelsen af Barcelonamålet 2010 er fiktive. Det er i hvert fald umuligt at få tjekket, om uforklarlige stigninger i den private forskningsindsats siden 2006 er reelle God sommer uden bedre Uni-Lov Formuleringerne om den ansattes forskningsfrihed er blevet lidt mindre snærende ( 17 stk.2). Men ellers er ændringerne små fx at ledelserne lokalt skal finde former med mere medbestemmelse til de ansatte i den revision af universitetsloven, som Folketinget vedtog 19.maj. Lovrevisionen blev vedtaget med forligsparterne VKs samt Socialdemokraternes stemmer. Og som noget nyt stemte også DF eren Jesper Langballe for lovrevisionen med henvisning til de nye formuleringer om den individuelle forskningsfrihed imødekom hans tidligere indvendinger. Men på venstrefløjen og hos de radikale kaldes lovrevisionen tynd, især med henvisning til, at såvel Penkowa-affæren og CBS s rektorfyring peger på, at der er for stor afstand mellem ledelsen og de menige. Det havde således været hensigtsmæssigt at indføje en lovsikring af medbestemmelsen, så de ansatte (fx i Akademisk Råd) fik en alarmklokke direkte op til topledelsen (bestyrelsen): Det er for tyndt, at lovrevisionen forsømmer at tage fat på de reelle problemer, som de aktuelle sager peger på. Revisionen ændrer ikke på, at universiteterne har en enstrenget ledelse, der kan selvstændiggøre sig fra de menige og står fuldstændig ukontrolleret hen. De ansatte anspores ikke til at ytre sig, forklarer SF eren Jonas Dahl. Hvorfor skulle en rektor frivilligt afgive magt? Lovrevisionen fastslår, at ledelserne forpligtes til at finde lokale former, så de ansatte i højere grad inddrages. Men i praksis er det rektor, som får ret til at bestemme, hvor langt medbestemmelsen skal række. Og hvad skulle motivere rektor til frivilligt at afgive magt, spørger SF eren: Der er ikke lyttet til 2009-evalueringens anbefalinger om større lovmæssig og reel medindflydelse til de ansatte, for det har såvel Helge Sander som den nuværende minister Sahl-Madsen ikke været interesseret i. I stedet har man faktisk fået en situation, hvor rektorer får endnu mere magt til at styre de ansattes medindflydelse. Mens SF og de Radikale er modstander af Uni- Loven enstrengede struktur og manglende indflydelse til de ansatte, så er S tilhænger. Partierne er altså på kollissionskurs i tilfælde af en rød S-SF-regering. SF eren ser dog et positivt signal i, at Socialdemokraternes ordfører Rasmus Prehn åbner for en ny revision i tilfælde af en ny regering efter valget. Det bliver dog kun lettelser, som ikke anfægter den enstrengede ledelsesstruktur, for den står S-ledelsen fast på. Kritiske uni-forskere: Kommandotænkning Blandt kritiske universitetslærere er der stor skuffelse over, at den stort anlagte 2009-UniEvaluering lander som en forkølet fuser, forklarer KU-lektor Claus Emmeche: Virkeligheden med Penkowa og CBS har jo helt overhalet lovrevisionen. Det er meget skuffende, at loven ikke lovfæster de meniges ret til alarmklokker og til indsigelse overfor topledelsen. Loven lægger samtidig op til, at rektor kan diktere, HVOR MEGET medbestemmelse og HVORDAN de ansattes medbestemmelse skal være. Loven er stadig baseret på kommandotænkning, som ikke burde være i en vidensorganisation, siger han, der var initiativtager til den underskriftsindsamling i 2009 med 5866 underskrifter, der krævede drastisk lovrevision. Emmeche: Uden lovsikring af friere rammer, fx en alarmklokke, lægges der låg på en mere fri og direkte udveksling af vurderinger, for i kontroversielle sager vil lederne da fortsat styre, hvad der skal debatteres samt hvilke informationer, ledelsen vil give såvel opad som nedad i systemet. jø (Foto: PolFoto) KU-dekan: Forskere må sige fra 8 - hvis de pålægges for meget arbejde. Hun har opsagt arbejdstidsaftale og kalder uni-læreres lange arbejdstider for en smule fiktive CBS eksrektor fik 2,3 mio 10 - i aftrædelsebeløb selv om han blev fyret i unåde. Bestyrelseslønninger 11 FORSKERforum har fået aktindsigt i uni s bestyrelseslønninger AU-struktur: Rektormagt styrer 12 Administrationens magt vokser også over forskningen. Og magten forstærkes ved at indsamle en massiv milliard i rektorpulje, mener to AU-politologer Ledelse bundet på hænder 14 - og fødder. Topledelsen er fanget i krydspres mellem mange interessenter og regler, siger RUCs nye prorektor. LEDELSE Byrokrater og forskere spiser af samme fad, lød indlæg i norsk debat. I England er der diskussion om studieafgifters konsekvenser. INTERNATIONALT Uni-læreres dømmekraft 24 - marginaliseres i det styrende regeltyranni, siger kendt engelsk sociolog. ESSAY Sommerlæsning: Krimier 26 Vi læser krimier for at slappe af og blive underholdt, typisk i ferier. Men kun hver tiende holder, målt på kvaliteten, vurderer krimiforsker Sjosken på uni 30 UDDRAG AF ROMAN om de mange skjulte konflikter, der er om en uni-karriere Medarbejderen kan jo bare sige nej til merarbejde. Det gør andre mennesker. Man må sige til sin institutleder, at det er for meget. Jeg tror sagtens man kan snakke sig til rette med sin leder om de ting Dekan Refsing\n2 Leder Af lektor MOGENS OVE MADSEN, fmd. for DJØFs UFO Revision af Uni-Loven gør ondt værre Et politisk flertal i Folketinget tager ikke nødvendigvis evalueringer eller for den sags skyld virkeligheden som udgangspunkt, når der laves lovrevisioner. Sådan er det for den lovrevision, der netop er lavet på Uni- Loven. Der er forbavsende små og henholdende lovændringer. Nærmest som om ændringer er overflødige og det eksisterende er meget tilfredsstillende uanset den kø af miskrediterende indslag der har været omkring universiteter de senere år. Nogle har klappet i hænderne over, at formuleringerne om den ansattes forskningsfrihed er blevet mindre snærende ( 17 stk.2). Det er måske det mest positive i loven, men slet ikke uproblematisk: Når der f.eks. tales om at forskere ikke over længere tid kan pålægges opgaver indskiber man sig også i ansvarsfralæggelsen og overlader vores hverdag til en endeløs definitionskrig på de enkelte universiteter. Det er absurd, at loven vedtages lige efter en af de største ledelsesskandaler UDEN at erfaringerne herfra er søgt inddraget i revisionen. Det ville måske også være for meget forlangt, alt imens CBS-problemerne (og RUC-rektorens afgang) stammer fra politikernes topstyrede Uni-Lov. Problemet stammede fra, at rektor var fejludnævnt, og at bestyrelsen ingen fornemmelse havde for de skader, som han forvoldte nede i organisationen. Først da de menige i Akademisk Råd ad sindrige omveje fik forklaret de eksterne bestyrelsesmedlemmer for rådet har ikke ret til at henvende sig direkte - skete der noget. Men CBS-skandalen reflekteres ikke i revisionen. Og heller ikke Universitetsevalueringen fra 2009, som ellers var bestilt til at pege på revisionsfelter. Den argumenterede for at en højtillids-strategi, for at medarbejderindflydelse og for at lovsikre forskningsfriheden. Men der er intet skridt hen mod en højtillidsstrategi, og her kan politikerne jo henvise til, at sager som RUC, Penkowa, CBS og sikkert også andre ikke just er tillidsvækkende selv om sagerne alle har rod i politikernes topstyrede Måske lurer den næste bommert i AUs strategiplan, som nogle opfatter som et usikkert kaos-projekt, men det ved vi først om nogle år. system. Politikerne ønsker altså fortsat at have redskaber til at styre via bestyrelserne. Der er IKKE fjernet kontrolmekanismer eller akkrediteringer - og ministeren gør krav på at kunne fastsætte mål for universiteterne, uden at samarbejde med de ansatte. På denne måde fastholdes mistillid til, at universiteterne kan selv. Det er i praksis også er en dyb mistillid til medarbejderne. Eks-videnskabsminister Helge Sander og efterfølgeren Charlotte Sahl-Madsen har modarbejdet alle forslag og underskriftsindsamlinger, der skulle lovsikre reel medbestemmelse til de ansatte, fordi det kan underminere den enstrengede ledelsesstruktur, dvs. topstyringen fra ministeriet til bestyrelserne til rektorer til dekaner til institutledere til de ansatte. Socialdemokraternes ordfører Rasmus Prehn har angiveligt forsøgt at få en smule lovsikring ind i loven, men det lykkedes ikke, og nu slår han beklagende ud med armene: Det er frivilligt for topledelserne, hvor meget og hvordan de vil give de ansatte medbestemmelse. Der står i lovens bemærkninger, at ledelserne skal samarbejde med de ansatte, men de har frihed til at finde lokale løsninger. Derfor opfordrer han til, at vi ansatte søger at gøre vores indflydelse gældende. Som om vi ikke har forsøgt. Politikerne ønsker ganske enkelt ikke at give den anerkendelse, der består i, at fagfolk på uni skal have den akademiske frihed. Til gengæld pålægges det bestyrelserne, der aldrig har haft erfaring med det, at de via vedtægterne skal give medarbejdere og studerende medindflydelse. Samtidig overlader politikerne mulighed for at universiteterne via bestyrelserne kan organisere sig frit og i princippet gøre helt op med den grundlæggende universitetstankegang. Universiteterne som kulturinstitution vil på denne måde i de forkerte hænder nærme sig sin egen opløsning. Politikerne skubber således den del af ansvaret, man ikke selv beholder, over på rektor og bestyrelse. Vi behøver ikke at gentage de senere års ledelsesbommerter, men der gives frit spil til nye. Måske lurer den næste bommert i Aarhus universitets strategiplan, som nogle opfatter som et usikkert kaos-projekt, men det ved vi først om nogle år. Således er revisionen af universitetsloven ikke noget fremskridt; den gør bare ondt værre. Medlemsblad for DM s universitets-ansatte (ULA), DM s forskningsinstitutions ansatte, DJØF s undervisnings- og forsknings ansatte (under Overenskomstforeningen), samt Pharmadanmarks undervisnings- og forskningsansatte. Bladets leder udtrykker fælles holdninger. Øvrige artikler i bladet er ikke nødvendigvis i overensstemmelse med afdelingernes synspunkter. Eftertryk er tilladt med tydelig kilde-angivelse. Redaktion: Lektor Leif Søndergaard, DM I (ansvarshav. for dette nummer), Lektor Mogens Ove Madsen, DJØF, Seniorforsker Niels Erik Poulsen, DM1- sektorforskning, Lektor Lars Kamp Nielsen, Pharmadanmark, Journalist Lasse Højsgaard Red. leder Jørgen Øllgaard Redaktionens adresse: forskerforum, Nimbusparken 16, 2000 Frederiksberg, Telefon: , Fax: Bladets oplag er ekspl. og udkommer 9 gange om året, den første uge i hver måned. Øvrige adresser: DM, Nimbusparken 16, 2000 Frederiksberg, Tlf DJØF, Gothersgade 133, PB 2126, 1015 Kbh. K, Tlf Pharmadanmark, Rygaards Allé 1, 2900 Hellerup, Tlf Fotos: Signe Alvarez (hvor ikke andre er nævnt) Grafisk Produktion: Tryk: Green Graphic ApS. Næste deadline: 18. maj 2011.\n3 Penkowa-affæren påvirker ikke KUs ranking-placering Rankinger bygger bl.a. på ry og anseelse. PENKOWA-AFFÆREN Men Penkowa-sagen er slet ikke kendt i udlandet Jeg der bor i London og følger forskningspressen har ikke hørt om denne Penkowasag på Københavns Universitet. Og jeg tror ikke, at den får indflydelse på KUs reputation, som den afspejles i rankinger. Måske vil den give visse dønninger i den medicinske verden, som hører om den. Men hvis det handler om en enkelt fupmager og ikke om et bedrageri, som universitet stod bad, så er skaden ikke stor og slet ikke på langt sigt, siger en engelske evalueringsekspert Martin Ince. Han arbejder hvert år med QS (Quacquarelli Symonds) rankinger siden QS er et af de to store engelske rankingfirmaer ved siden af THE-Thompsons. Reputation indgår som en faktor blandt flere i rankingerne. Men ikke med samme vægt som fx citations: Fup-sagers skadevirkninger på universiteters reputation er begrænsede, hvis universitetet ellers er veldrevet. Selv den store skandale med den sydkoreanske kræftforsker Hwang påvirkede kun hans universitet forbigående. Til gengæld ramte det tidsskriftet Science hårdt. De måtte lave en særundersøgelse af, hvordan Hwangs publikationer kunne slippe igennem. Og Lancet har haft det samme problem med et medicinalfirma. UCLs reputation blev ikke ramt af selvmordsbomber Ranking-ekspertens vurdering af, at Penkowasagen ikke vil påvirke KUs næste rankingplacering bekræftes af en anden case. UCL-London fik stor negativ presseomtale efter at en negeriansk ingeniørstuderende Umar Abdulmutallab blev beskyldt for at prøve på at sprænge et fly i luften med en bombe undre tøjet på juledag Nigerianeren studerede på UCL og havde været præsident for dets islamiske selskab. Medierne spurgte, om han var blevet radikaliseret på UCL, og om UCL havde overset selskabets fundamentalisme. Sagen var med til at fremkalde generelle krav til de engelske universiteter om, at de har en forpligtelse til at udfordre fundamentalisme. Men efterfølgende viste det sig, at UCLs ry ikke havde lidt skade af sagen. men som en foranstaltning imod fundamentalismen fik UCL tilføjet en corporate identity, der bl.a. indskærper, at man er Londons Global University, hvor der også hersker academic freedom of speach. Ranking efter reputation Ingen danske universiteter hører blandt top- 200 universiter i THE-Thompsons særlige reputation-ranking Selv om DTU er nr. 122, Arhus nr. 167 og KU er nr. 177 på den totale world-ranking, så er det altså ikke på ry og rygte, at de henter deres fortjenester. THE har i sin reputation-ranking særligt udskilt reputation, som ellers er et blandt 5-10 forskellige indikatorer i den totale world-ranking (THE ). Denne ranking spurgte akademikere fra 131 lande bl.a. til universiteters ry. Og et universitets score blev baseret på det antal gange det var nævnt som bedst inden for sine enkelte felter. Hver adspurgt måtte dog kun nominere max 10 institutioner. Og det var så suppleret med action-baserede spørgsmål som: Hvilket universitet ville du anbefale til studenter inden for fagområde xx. Endelig hører det også med, at forskningsreputation tæller 2 gange, hvor undervisningsreputation kun tæller 1 i rankingopgørelsen. KU-ledelsen: Næsten ingen omtale i udlandet For KU-ledelsen har dele af pressens dækning af Penkowa-sagen ikke været morsom læsning. Men sagen har stort set ikke fået omtale internationalt, konstaterer KUs informationschef Jasper Steen Winkel: Det seneste år har Københavns Universitet f.eks. været omtalt i alt 315 gange i førende internationale, trykte medier. Heraf tegner Penkowa-sagen sig blot for to artikler, nemlig i The Sunday Times om Downfall of Denmark s professor sexy brains. Hans opgørelse stammer fra en simpel søgning i den internationale avisdatabase Lexis-Nexis, som har et indeks over 800 førende primært engelsksprogede medier. Penkowasagen findes heller ikke i fagtidsskrifter som New Scientist, The Scientist, Scientific America eller Scientists hjemmeside. På bladets Natures hjemmeside kan man dog finde én onlineartikel, initieret af den danske gruppe underskriftsindsamlere med bl.a. professor Elisabeth Boch. jø (Kilde THE 10. marts 2011). Alternativ Penkowa-rapport: Ralfs kritisable forvaltning Årsagen til skandalen er ikke Penkowas opførsel, men dekanens kritisable udredning af de af disputatsbedømmelsesudvalgets rejste problemer. Så enkelt formuleres Penkowa-sagens essens i den alternative rapport Redegørelse vedr. KUs håndtering af Milena Penkowas første disputatssag, som fem professorer med Elisabeth Boch i spidsen i begyndelsen af maj afleverede til KU-bestyrelsen. Rapporten tager ikke nådigt på eks-dekan og pt-rektor Ralf Hemmingsens forvaltning af sagen, når der bruges ordvalg som kritisabelt og meget kritisabelt, når den gennemgår enhver akt især i den omdiskuterede behandling af 2002-disputatssagen med tilhørende bedømmelsesudvalg og sær-bedømmelse m.m. Rapporten blev udarbejdet som protest mod KUs manglende vilje til at undersøge sagen til bunds. Den var således indirekte en replik til Kammeradvokatens rapport, et partsindlæg fra KUs side. Men de fem forfattere lægger heller ikke skjul på, at deres indlæg er et uvildigt partsindlæg. Det er derfor også en gennemgang af kendt materiale, blot læst med ekstra kritiske briller. Af nyheder er der dog enkelte, fx at Penkowas spanske forskningskollega Hidalgos kone faktisk advarede om, at der var mystik i Penkowas datasæt. Eller afsløringen af, at der af Penkowas forskningsrapport om de spanske dyreforsøg angives at være 312 dyr impliceret i forsøget men at der ikke var tale om rotter, derimod om mus! Den lapsus er et indicium på, at der var tale om fabrikation af data, konstaterer den alternative rapport (s.21) forskerforum Nr juni-august\n4 S-SF: Mere erhvervsf Universiteter skal være vækstlokomotiver for samfundet og erhvervslivet. Og nye indsatser skal øremærke Folketingets partier opruster til valgkamp og midt i maj offentliggjorde oppositionen S-SF så deres valgudspil Fair Løsning Men for de, som forventede friere rammer for universiteterne og for forskningsfriheden, venter der en skuffelse. Hvis uni-lærere leder efter et alternativ til at stemme på den nuværende regering, så giver rød blok s uni-politik måske ikke flere basismidler og mere dispositionsfrihed. Der står nemlig nye øremærkninger af forskningspenge samt ikke mindst erhvervsrelation hen over rød bloks plan. I S-SFs udspil lægges hovedvægten på ungdomsuddannelserne, erhvervsuddannelserne samt på velfærdsuddannelser, dvs. professionshøjskolernes uddannelser af pædagoger, lærere, sygeplejersker: Velfærdsuddannelser af højeste kvalitet: Professionshøjskolerne skal give Danmark et velfærdsteknologisk forspring og sikre fundamentet for velfærdssamfundet. Universiteterne og universitetslærerne skal ikke gives større frihed til videnskab og forskning, universiteterne skal derimod være vækstlokomotiver for samfundet og erhvervslivet. Universiteter skal skabe vækst: Nye erhvervsforskningscentre skal forske i vækstområder og udbyde kandidatuddannelser på eliteniveau (s.64), lyder den centrale uni-målsætning i S/SFs valgudspil. Universiteterne skal gennem styret forskning og mere effektive uddannelser via økonomiske incitamenter til universiteter og studerende være et instrument til økonomisk genopretning / vækst). Uni-politik i en krisetid: Erhvervsforskning her og nu S-SF lægger op til, at planerne vedr. uddannelse og forskning skal drøftes og løses i trepartsforhandlinger med arbejdsmarkedets parter, fx de tunge spillere i arbejdsgiverne i Dansk Industri og fagforeningen Dansk Metal. Og udspillet er tydeligvis drøftet med fagbevægelsen på forhånd, for erhvervs- og praksis-relevans er den gennemgående tankefigur og bærer præg af, at fagbevægelsen ikke opfatter det klassiske universitet som kritisk dannelsesinstitution i samfundet. For fagbevægelsen opfattes universiteter som instrument til at opfinde eller innovere, så industrien kan få nye produkter og der kan skabes beskæftigelse. Derfor er erhvervsuddannelser og professionshøjskolerne højprioriteret. Professionsskolerne skal udvikle velfærdsteknologier til gavn for kommuner og regioner skal levere service af højere kvalitet og mere effektivt end i dag. Og det skal tilmed gøres til en dansk eksportvare. Og så skal der også forskes på professionsskolerne: Der skal afsættes midler til praksisnær forskning, der kan binde uddannelser af velfærdsmedarbejdere sammen med den praksis, de skal fungere i efterfølgende, hedder det i et afsnit, hvor begrebet forskning er eroderet. S forsknings-ordfører Rasmus Prehn forklarer: Samfundet står i en krisesituation og planen er derfor en krisepakke, som skal sætte gang i økonomien her og nu. Det er svært at argumentere for flere penge til offentlig forskning, når der er nulvækst i den offentlige sektor. Og hvad angår planens prioriteringer, så skal den kickstarte økonomien og i den sammenhæng er den fornuftigste strategi at satse på erhvervsforskning for at skabe vækst her og nu. Når samfundsøkonomien så er blevet bedre, er der råd til at tænke mere langsigtet og satse på basismidler og grundforskning. Fri forskning i bestemte rammer Forskningsfrihed og fri grundforskning omtales ikke som noget absolut i afsnittet om universiteter. I stedet skal 500 nye basismidler forbeholdes til en nyskabelse, nemlig 4 nye erhvervsforskningscentre med fokus på velfærdsteknologi (som professionsskolerne), miljø, klima samt sundhed og forebyggelse. Hvor den nuværende regering har konkurrenceudsat forskningspenge med særlig vægt på teknik-naturvidenskab og medicin vil S-SF altså øremærke udvikling til bestemte indsatsfelter. Til de fire udvalgte felter reserveres så de 500 mio. som de udvalgte universiteters ledelse og bestyrelse kan disponere over. Forudsætningen for disse erhvervsforskningscentre skal være forskning af den højeste kvalitet, hvilket vil kunne tiltrække erhvervslivet og internationale forskere. Centrene skal således også udbyde integrerede eliteforløb på kandidat- og ph.d.-niveau. Udspillets forskningsbegreb er særdeles rodet, for der tales om grundforskning, hvor forskerne godt nok skal kunne forfølge skæve og langsigtede ideer uden at skulle have penge fra et forskningsråd, men det skal altså samtidig være inden for en ramme, hvor grundforskningen skal have et mere anvendelsesorienteret sigte, der bygger bro til mere strategiske forskningsprojekter, hvor virksomhederne spiller en aktiv rolle (s.66). Uni er skal konkurrere om centerpenge Erhvervsforskningscentrene skal bidrage til at udvikle samfunds- og erhvervsrelevant viden og private og offentlige virksomheder skal inddrages som undervisere, vejledere m.m. Men friheden er økonomisk begrænset. Pengene til centrene skal nemlig udloddes efter en udbudsrunde, hvor universitetet med det bedste tilbud vinder opgaven (s.66) Det er konkurrenceudsættelse på en ny måde måske inden for en endnu snævrere rammer end den nuværende V-K-regerings. S-ordfører Rasmus Prehn forklarer: Med krisesituationen og den lave vækst er der er kæmpe behov for erhvervsrettet og direkte vækstskabende forskning for at få skabt ny vækst og højere beskæftigelse i Danmark. Vores forslag om erhvervsforskningscentre er en ambitiøs satsning, der vil skabe nye vækstområder 4 FORskerforum Nr juni-august 2011\n5 orskning i krisetider s mod forskning på fire vækstområder, siger valgudspillet fra rød blok. Men hvad med den frie forskning? og eksportmuligheder. Og vi synes ikke, der er noget odiøst i at fokusere basismidler via udbudsrunde, så længe der ikke er tale om detailstyring. VK-besparelse annuleres - men bruges til ny øremærkning S-SF vil rulle besparelserne på forskning/universiteter i V-K-regeringens genopretningspakke tilbage. Men de to partier vil ikke hæve det nuværende forskningsbudget eller regeringens ambition om at bruge 1 procent af BNP på forskning. En vigtig del af planen er, at den nuværende regerings besparelser annulleres, forklarer S-ordføreren: Det skal til planens finansiering siges, at den finansierer erhvervsforskningscentrene ved at tilbageføre de besparelser på ca. 1,7 mia. kr., som regeringen vil lave med genopretningspakken, hvoraf vi så reserverer 500 mio. kr. til denne satsning. Herudover vil stadig være plads til et løft af de almindelige basismidler også. Men han medgiver, at planen er en aflysning af den hidtidige Socialdemokratiske målsætning om, at offentlige midler skal uddeles efter 60/40 -modellen (frie basismidler/programmidler). Relationen bliver nærmere 56-44: Det er som sagt en krisepakke, hvor der er brug for (Foto: PolFoto) strategiske initiativer med mere erhvervsrettede initiativer. Spise af egen hale Tilbageføringen betyder, at annoncerede nedskæringer annulleres, men samtidig skal det, som universiteterne opfattede som basismidler øremærkes til erhvervsforskningscentre. Dermed skal universiteterne spise af egen hale? Hvis den nuværende regering fortsætter, så er de 1,7 mia. borte! S-SF-planen bibeholder de midler. Det er så korrekt, at der afsættes 500 mio. til en særlig satsning. Det er så lidt et definitionsspørgsmål, hvorvidt det er frie midler, for de universiteter, som får dem, kan jo frit disponere beløbet. Man kan kalde det for målrettede basismidler. Det her er ikke udtryk for, at vi vil sidde og detailstyre. Det er et udtryk for, at vi melder en ramme ud, hvor universiteter får store frihedsgrader til at vælge, hvad de vil gøre inden for den ramme, der hedder målrettet erhvervsforskning. Det er et skridt væk fra fuldstændig frie basismidler til at sige, at det er basismidler målrettet mod at udvikle erhvervslivet,, forklarer S-ordføreren. Og der er stadig 1,2 mia, som kommer tilbage. De skal så uddeles på i forholdet 60/40 model (frie basismidler/ programmidler). Uddannelse: Produktionsfabrik for kandidater S-SF vil bruge 10 mia. ekstra på uddannelse. Men planen har klar bias over mod at få flere gennem ungdomsuddannelserne og at få uddannet flere faglærte. Universiteterne skal derimod effektiviseres. Her bruger mange studerende for lang tid på at blive færdige og Danmark står svagt i kampen om at tiltrække kvikke hoveder udefra. Danske unge skal hurtigere i gang med uni-uddannelsen. Det skal ske via belønning på karakterkvotienten ved start inden for et år efter studentereksamen (hvor den nu er to år). Samt ved højere SU til hurtige studiestartere. Den gennemsnitlige gennemførelses-tid skal skæres ned med et halvt år. Det skal bl.a. ske ved at give en kontant bonus til universitet / den studerende ved færdiggørelse af kandidatuddannelser på normeret tid. Flere forpligtelser på uni-lærerne Og så lægges der op til effektivisering og som derfor lægges som en ekstra forpligtelser på universiteternes lærere, fx når der tales om bedre tilrettelæggelse af undervisningen, så den studerende kan lære mere på samme tid, fx ved at have tre semestre på et år eller et hurtigt spor. Der tales også om særlige spor for elitestuderende (på erhvervsforskningscentrene). Alle disse initiativer til fast-track garneres tilmed med uni-optag flere gange om året og med flere semestre - med tilhørende ekstra-arbejde og administration? S-ordfører Prehn svarer, at universiteterne jo vil tjene ekstraindtægter ind (fra STÅ), når studerende kommer hurtigere igennem uddannelserne: Der er ikke tale om, at vi pålægger universiteterne og andre videregående uddannelser at levere mere undervisning for de samme penge. Hvis en studerende gennemfører flere ECTS-point end normeret (fx 70 point frem for 60 point på et år), fordi uddannelsesstedet har indrettet sig, så det er muligt, så får uddannelsesstedet også taxameter efter dette. Forslaget handler alene om at gøre det muligt at gennemføre sin uddannelse hurtigere men på samme kvalitative niveau som i dag og med samme faglige krav. Er det også SFs plan? SFs forskningspolitik har principielt handlet om at sikre forskningsfriheden og de økonomiske rammer hertil, dvs. at give uni-forskningen frie basisbevillinger. Partiet har traditionelt været modstander af strategisk øremærkning. Men har S nu tvunget SF til et markant kursskifte? Det er klart, at forslaget om at give nye og målrettede basismidler til universiteterne har krisen som baggrund, svarer SFs forskningsordfører Jonas Dahl. Men det betyder altså ikke, at SF ikke længere kæmper for mere forskningsfrihed på universiteterne. Det har SF tydeligt markeret i vores modstand mod ændringerne i den nye universitetslov, hvor både minister og rektor står til at få mere magt, end godt er. Og ifølge SF-ordføreren er det ikke erhvervslivet eller arbejdsmarkedets parter, som skal fordele forskningspenge: Det er vigtigt for SF at understrege, at den særlige indsats for erhvervsrettet forskning, planen igangsætter, ikke er ensbetydende med, at vi er ved at overlade beslutninger om universiteternes udvikling til arbejdsmarkedets parter. Sådan bliver det ikke. Tværtimod vil vi i SF jo have ændret sammensætningen af universiteternes bestyrelser, så vi får skruet ned for erhvervslivets dominans og op for de interne repræsentanters indflydelse. jø forskerforum Nr juni-august\n6 Barcelona-tal so Regeringen opfyldte ikke sit eget Barcelonamål for den offentlige indsats i Og opgørelsen af Barcelonamålet 2010 er måske Danmark bliver det første EU-land, som får hævet sig op over Barcelona-målsætningen om at komme over 3 pct. af bruttonationaproduktet på forskning og udvikling. Sådan solgte videnskabsminister Charlotte Sahl-Madsen 26. april det glade budskab. Men ministerens glade spin dyssede det faktum ned, at regeringen IKKE nåede Barcelona-målsætningen om, at den offentlige forskning skal være over 1 pct. af BNP. Barcelonamålsætningen lød: Det Europæiske Råd er derfor enig i, at de samlede udgifter til forskning og udvikling og innovation i EU bør øges med henblik på at nærme sig 3 pct. af bruttonationalproduktet senest i To tredjedele af disse nye investeringer bør komme fra den private sektor (2002). Målsætningen blev fortolket sådan, at det offentlige skulle bidrage med 1 pct. og den private sektor med 2 pct. Men nu viser ministerens egne tal altså, at den offentlige andel ikke pines højere op end 0.99 i målåret 2010 (se tabellen nedenfor). Og dermed opfyldte regeringen ikke målet Stigninger kan være fiktion ingen vil efterprøve validiteten Men også ministerens jubel over, at Danmark samlet kommer over 3,0 pct. fordi den private indsats angiveligt er eksploderet til 2,10 kan være baseret på manipulation med tal og statistikker. Ministeren fortæller nemlig ikke, at regeringen og Danmarks Statistik nemlig ændrede opgørelsesmetoderne i 2007, så regeringen fik lettere ved at nå Barcelonamålet. Og nu viser det sig tydeligt, at ændringerne betød en drastisk stigning i den private indsats samt Og det er disse stigninger, som ministeren nu bygger sin jubel på, selv om stigníngerne kan være ren fiktion. Der er nemlig ingen, som kan efterprøve validiteten. På FORSKERforums gentagne forespørgsler om indholdsanalyser af tallene, meddeler Danmarks Statistik, at man kun oparbejder statistikken, men ikke analyserer indholdet: Danmarks Statistik kan af principielle årsager ikke kommentere på mulige årsagssammenhænge. Man er således ikke i stand til at udlægge, hvad det er i erhvervslivets FoU-indsats, der angiveligt skulle være eksploderet tal med paradokser Ministerens pressemeddelelse om det succesfulde Barcelonamål (26. april) byggede på tal fra Danmarks Statistiks tal. Danmark når 3 pct.s målsætningen, dels fordi BNP er faldet under krisen, og dels fordi især den private indsats er eksploderet i årene : - Den private indsats (hvis mål er 2,0 pct.) er steget fra 1,63 pct. (2007) til 1,96 (2008) til hele 2,10 (2010). - Den offentlige indsats (hvis mål er 1,0 pct.) er steget fra 0,79 (2007) til 0,84 (2008) til 0,99 (2010). Men de nye 2010-tal indeholder fortsat mærkværdige paradokser: For det første er det absurd, at stigningen i den private forskningsindsats skulle udgøre hele 0,14 pct. i perioden kriseårene Traditionelt er det tværtimod sådan, at forskning netop er et spareobjekt for de private firmaer i tider med økonomisk recession. Stigningen er således helt uforklarlig, og Danmarks Statistik giver ingen indikationer på, hvor stigningen har været størst (fx i den forskningstunge medicinalindustri?), om firmaerne er blevet bedre til at medregne innovation til forskning selv om innovation netop ikke er forskning og udvikling eller andet. Danmarks Statistik meddeler, at man kun oparbejder statistikken, men ikke analyserer den. Man er således ikke i stand til at udlægge, hvad der faktisk er sket i perioden. Og da heller ikke det århusianske Center for Forskningsanalyse som tidligere udarbejdede og analyserede statistikkerne vil udtale sig, er der ingen kyndige, som kan fortælle FORSKERforum, hvad der er op og ned. For det andet modsiger erhvervslivets egne krisetegn også den drastiske stigning i investeringerne. Erhvervsledere udtalte således 2010, at mangelen på risikovillig kapital er voksende, og det er den vigtigste begrænsning i forhold til at øge investeringer i forskning, udvikling og innovation (se Erhvervslivets forskning, udvikling og innovation s.42. Forskningsstyrelsen 2010). Da Danmarks Statistik leverede fup-tal for 2008 Om virkeligheden bag statistikken om den voldsomme stigning i den private indsats holder, er imidlertid tvivlsomt. Danmarks Statistiks opgørelser har nemlig tidligere vist sig at være særdeles problematisk og politiseret, fordi regeringen vil have positiv-tal. For 2008 lød hurrabudskabet således, at den private forskningsindsats var steget fra 1,91 (2007) til 2,05 (2008). FORSKERforum problematiserede tallene, fordi de viste nogle besynderlige paradokser, fx at lønudgifterne til forskning og udvikling skulle være steget samtidig med, at driftsudgifterne faldt i samme periode. Men først da FORSKERforum antydede, at der var tale om fuptal, trak Danmarks Statistik tallene tilbage pga. fejl i statistikken (FORSKERforum 233/2010). Sagen om de fejlbehæftede tal afslørede, at Danmarks Statistik ikke fejlsøgte eller analyserede deres statistikker. Danmarks Statistik gennemførte så en revision af 2008-tallene, fordi brugere (FORSKERforum, sic) havde peget på inkonsistens i statistikken. Og revisionen fik konstateret konkrete og alvorlige fejl i de indberettede oplysninger, som revisionen ville rette op på (notat af 22. oktober). Opfyldelse af Barcelona-målet: Udviklingen i FoU-udgifter i pct. af BNP Barcelona-målet 2010 FoU-udgifter i alt i pct. af BNP 2,46 2,48 2,56 2,88 3,09 3,00 Den offentlige sektor 0,78 0,82 0,77 0,87 0,99 1,00 Den private sektor 1,68 1,66 1,79 2,01 2,10 2,00 Kilde: DSTs revisionsnotat 22. oktober 2010 samt opdaterede 2010-tal. 6 FORskerforum Nr juni-august 2011\n7 m hokus-pokus rent fiktion. Det er i hvert fald umuligt at få tjekket, om uforklarlige stigninger i den private forskningsindsats siden 2006 er reelle Udviklingen i erhvervslivets FoU-udgifter Ændring, faktiske tal Ændring, pct. Løn til FoU Øvrige driftsudgifter til FoU Egne FoU-udgifter inkl. anlægsudgifter, køb af apparatur mv Egne innovationsudgifter ekskl. FoU Egne innovationsudgifter inkl. egen FoU Købte FoU-tjenester Udgifter til innovation i alt, inkl. købte FoU-tjenester Antal årsværk til FoU Kilde: DSTs revisionsnotat 22. oktober Uforklarlig stigning Men Danmarks Statistik offentliggjorde så en erstatningsstatistik over den private forskningsindsats (27. april). Og den fortalte om eksorbitante stigninger i perioden (se tabellen ovenfor), og det er bl.a. disse tal, som medvirker til at booste ministerens jubel over, at regeringen har overgået Barcelonamålet tabellen fortæller nemlig om procentstigninger til løn på 23 pct., til drift på 21 pct., til købte konsulent-ydelser på 29 pct, samt på en samlet stigning i årsværk på 32 pct. Samtidig fortæller statistikken imidlertid om et fald på 30 pct. i innovationsindsatsen. Stigningstakterne er helt usandsynlige Disse tal kunne antyde, at DSTs stikprøver har ramt voldsomt ekspanderende firmaer, eller at firmaer pludselig bliver meget forskende på bekostning af innovationen. Men den udvikling er helt usandsynlig, for det er velkendt, at danske firmaer gør sig mere i innovation end i forskning. Men det er umuligt at få DSTs kommentar til dette, for man oparbejder kun statistikken, man analyserer ikke indholdet. Men denne statistik fik dog tilføjet det væsentlige forbehold, at man understregede den statistiske usikkerhed, som er forbundet med en stikprøveundersøgelse som FUI, idet kun et mindre antal virksomheder udfører forskningsog udviklingsaktiviteter. Danmarks Statistik vil fremover lægge vægt på at formidle denne usikkerhedsfaktor til brugerne (revisionsnotat 22.okt. 2010). Og så fortæller man i øvrigt, at der vil blive lavet en kvalitetsplan og en check-liste for statistikkerne. Danmarks Statistik ændrede kriterierne 2007 Politikerne skabte Barcelona-målsætningen 2002, og Danmark var i mange år langt fra at opfylde kravet om, at den offentlige forskningsindsats skulle være 1,0 af BNP. Men da Danmarks Statistik overtog statistik-opgaven fra CfA Center for Forskningsanalyse i 2008 fordi Finansministeriet ville have mere styr på statistikkerne - skete der en bemærkelsesværdig forbedring af regeringens målopfyldelse mellem 2006 (CfA-tal) og 2008 (DST-tal), og regeringen nærmede sig pludselig Barcelonamålet med stormskridt. I praksis betyder kriterieændringerne, at det ikke er de samme elementer, der blev målt i 2002 og i I DSTs fremstilling af, hvad der blev ændret i kriterierne tales der om kvalitetsforbedring for at sikre, at tallene er mere retvisende. Der henvises til, at der er indhentet flere svar (90 pct. mod tidligere 47). Og der henvises til, at spørgeskemaet er blevet gjort mere brugervenligt og overskueligt. Men DSTs fortæller ikke, hvordan brugervenligheden er øget og om det har indflydelse på, hvordan der svares. (Der foretages ikke en kontrol-test på, om brugervenligheden fx tilskynder firmaerne til at skønne deres forskningsudgifter højere og sætte dem i nye kategorier (Metodenotat d. 26.maj 2009)). FORSKERforum har søgt aktindsigt for evt. at konstatere, at kriterium-ændringerne var fremtvunget af pres fra Videnskabsministeriet eller Finansministeriet. Men i det udleverede materiale hvor akter vedr. intern sagsbehandling er udeladt undtaget fra aktindsigt - findes der ikke dokumentation for et sådant pres. jø forskerforum Nr juni-august\n8 Arbejdstider: Forskere må selv sige Universitetslærere må selv tage ansvar for, at timerne går op siger KU-HUMs dekan Kirsten Refsing, der har opsagt Det vil give mere stress, advarer tillidsfolk. Tillidsrepræsentanter og ledelse på KU-HUM forsøger i disse uger at nå til enighed om en ny aftale om fordelingen af arbejdstiden. Men parterne står med helt forskellige opfattelser af, om universitetslærerne er bedst tjent med regler, de kan læne sig op af, eller med en høj grad af selvstyring. Hidtil har en arbejdstidsnorm defineret, hvor meget undervisning og dertilhørende forberedelse, en forsker kan pålægges. Aftalen blev indgået i 2009 og skulle forlænges fra 1. juli. Men dekan Kirsten Refsing meldte allerede i marts ud, at den nuværende ordning ikke fungerer. Hun ønsker en aftale med langt mindre detailstyring. Vores forhandlingsoplæg er, at det i bund og grund er forkert at halvdelen af arbejdstiden undervisningen er normeret helt ned i små detaljer, mens forskningsdelen ikke har en normering. Derfor foreslår vi af hensyn til forskningen, at vi skaber nogenlunde frie rammer for begge dele. Alternativt skal både undervisning og forskning lægges i faste rammer. Og det vil jeg selv som forsker synes er rigtig kedeligt, for det betyder blandt andet at man hele tiden skal være til stede på sin arbejdsplads, forklarer Kirsten Refsing. Tillidsfolk kræver timenormer Ledelsens oplæg til forhandlingerne er et såkaldt rammeforslag, der beskriver de gensidige forventninger forskere og ledelse kan have omkring tid til både forskning og undervisning. Herunder skal alle forskere hvert 7. semestre sikres ret til et forskningssemester, hvilket skal modsvares af, at de i de øvrige semestre skal undervise mere end den grundlæggende norm på 50 procent af tiden. Men det oplæg blev ikke blevet modtaget med applaus af tillidsrepræsentanterne. De mener nemlig, at medarbejderne i høj grad har brug for nogle faste timenorms-definitioner, både til at styre tiden for sig selv, og for at have et håndtag i forhold til ledelsen, der sikrer, at de ikke bliver pålagt mere undervisning, end de har mulighed for at nå, inden for arbejdstiden. Ellers vil de opgaver, som ikke kan udskydes primært undervisning, sekundært administration komme til at fylde hele arbejdsugen. Det betyder, at folk næsten ikke kan opfylde den del af arbejdsopgaven, der handler om forskning, forklarer fællestillidsmand Peter B. Andersen. Smugler flere arbejdstimer ind Han betragter udspillet om mere løse rammer som et forsøg på at presse flere skjulte Uni-lærere skal være som mangearmede blæksprutter nogle gange er de bare så uheldige at blive ophængte. arbejdstimer ud af de ansatte, og det er noget, der har skabt stor fortørnelse på medarbejdersiden. Reaktionen har været meget store frustrationer. Frustrationer over, at man ikke respekterer det store ulønnede merarbejde, som medarbejderne allerede lægger i dag. Undersøgelser har vist, at en normal arbejdsuge ofte er på timer for lektorerne. Så folk oplever, at de allerede giver meget, og nu skal der rykkes yderligere. Det skaber vrede og håbløshed, siger Peter B. Andersen. Dekanen: Fiktiv belastning Kirsten Refsing anerkender imidlertid ikke helt, at mængden af overarbejde er så stor, som tallene umiddelbart viser. Hun kalder tallene en smule fiktive, fordi den reelle forberedelsestid sagtens kan være meget mindre end de 2,5 time, der er normeret. Ingen skal bruge nøjagtig 2½ time til det, de laver. Alle ved, at når man starter et nyt kursus op, så bruger man meget tid, og når man har kørt kurset i en periode, så kræver det ikke så meget forberedelse. Så det er mere reelt, hvis man går til sin institutleder og siger: jeg skal starte et nyt kursus op, så det koster noget ekstra tid, siger Refsing. Tillidsrepræsentanternes frygt for, at løsere rammer vil blive brugt til at pålægge medarbejderne større arbejdsbyrder, forstår hun ikke. Medarbejderen kan jo bare sige nej til merarbejde. Det gør andre mennesker. Man må sige til sin institutleder, at det er for meget. Jeg tror sagtens man kan snakke sig til rette med sin leder om de ting, siger hun. Overarbejdspukkel I dag er situationen den, at der på fire ud af seks institutter er oparbejdet en større pukkel af overarbejdstimer. Peter B. Andersen anerkender, at den enkelte medarbejder har et ansvar for at sige fra, men det primære ansvar ligger hos lederen, mener han. Vi oplever, at det sker ud fra et pres fra ledelsen om at få mere undervisning og administration fra medarbejderen. Medarbejderen er ikke helt uskyldig, men skylden kan ligge på et temmelig lille sted, siger han. Netop de store overarbejdspukler er blevet nævnt af Kirsten Refsing som symptom på at aftalen ikke fungerer, og som grund til at opsige aftalen. Men her peger tillidsrepræsentanterne 8 FORskerforum Nr juni-august 2011\n9 fra aftalen om arbejdstidsnorm. omvendt på, at der på to af institutterne ikke er en overarbejdspukkel, og at systemet således kan fungere. Argumentet holder efter vores mening ikke stik. På nogle institutter har man brugt aftalen fornuftigt og har fået nedbragt overforbruget af undervisningstimer. Andre steder er timepuklerne vokset. Det er i høj grad spørgsmål om aftalens lokale implementeringer, der skaber problemer, siger tillidsrepræsentant Karsten Fledelius. Tillidsmanden mener, at dekanen har et medansvar for, at hendes institutledere får timeregnskaberne til at gå op ud fra de gældende arbejdstidsnormer. Men så langt vil Kirsten Refsing ikke gå ind og diktere: Vi har selvfølgelig talt meget om det med institutlederne. Men der er en grænse for hvor meget jeg vil blande mig i deres arbejde, siger hun. Tillidsmanden: Dekanens signalpolitik? Dekanens opsigelse af aftalen om arbejdstidsnormen skete på et tidspunkt, hvor KU-HUM var præget af studenterprotester mod manglende undervisningstid og semestre helt ned til 11 ugers længde, hvilket fik Kirsten Refsing til at garantere, at alle skulle have undervisningssemestre på mindst 14 uger på fuld tid. Men i tillidsmand Peter B. Andersens øjne ligner det en tanke, at Refsing går ud og lover mere undervisning til de studerende, og at en forringet arbejdstidsnorm skal skaffe de timer, der hidtil har manglet. Det kan godt se ud som om, dekanen er blevet offer for sin egen signalpolitik, siger han. Kirsten Refsing vil gerne medgive, at de ting overordnet set hænger sammen. Men hun fastslår dog, at hun ikke har lovet flere tavle-timer til de studerende, men blot at undervisningen fremover skal tilrettelægges herunder med gruppearbejder og lignende så den strækker sig over 14 uger. Parterne skal forsøge at nå til enighed om en ny aftale inden 1. juli. Det ligger imidlertid ikke fast, at der skal være en aftale, og det kan i sidste ende blive resultatet, hvis parterne ikke kan mødes. lah Dekan Refsing afgår Få dage før et større kritisk medarbejdermøde om fakultetets ledelse meddelte Kirsten Refsing, at hun ikke tager de tre ekstra år som dekan, hun ellers var blevet lovet. Hun vil tilbage til forskningen. Dekan Refsing gik før tid, men ikke på grund af kritik Det har ikke været fem stille år på kontoret for KU-HUMs dekan Kirsten Refsing, der nu vælger at stoppe 1. august. Adskillige gange har hendes person været genstand for protester og vredesytringer. Googler man hendes navn, vil første hit således være en Facebook-diskussion under titlen Fyr Kirsten Refsing. Refsing har haft flere kontroverser med personalet Kirsten Refsing oplevede i 2008 lidt af et stormvejr, da hun ved et semesterstartmøde på Institut for Kunst- og Kulturstudier kaldte forskerne for forkælede unger, der kunne bruge arbejdstiden på at sidde og drikke øl i Nyhavn. En udtalelse hun senere offentligt undskyldte. Senere har der været flere sager en dårlig arbejdsmiljøundersøgelse i 2009, planerne om omstrukturering af HUM i 2010 og i år opsigelsen af arbejdstidsnorm-aftalen. Så sent som fire dage efter meddelelsen af hendes afgang, skulle et møde blandt medarbejderrepræsentanter og studerende diskutere ledelsen på fakultetet. Det møde om i stedet til at handle om forventninger til en ny dekan. Det er helt klart i overensstemmelse med personalets forhåbninger. Men det er godt nok en reaktion, der har været længe undervejs, lyder den bramfri reaktion således fra lektor Henrik Prebensen, der er medlem af fakultetets samarbejdsudvalg. Fællestillidsmand Peter B. Andersen vælger dog en noget mere forsonlig afskedshilsen. Der har helt klart været nogle steder, hvor vi har haft uenigheder. Men jeg mener samtidig, Er der noget, hun fortryder? Kritikken af Kirsten Refsing har været hård og vedvarende, men det er ikke grunden til, at hun stoppe som dekan. at fakultetet har gennemgået store forandringer, hvoraf mange var nødvendige. Og så vidt man kan se, er de landet på en ok måde, siger han. Refsing: Jeg undervurderede Men det er ikke kritikken, der nu har fået hende til at ombestemme sig med hensyn til den tre-års forlængelse af dekan-stillingen, hun ellers havde fået. Der har været kritik on-and-off lige siden jeg kom, og jeg kunne sagtens have holdt til tre år mere. Så det har intet med det at gøre. Det er en beslutning, jeg har tænkt over siden sidste sommer. Jeg er ikke helt ung længere, jeg har mindst to bøger, jeg gerne vil skrive, og jeg savner at undervise. Og så var spørgsmålet, om jeg skulle bruge mere tid på et arbejde, hvor virkningerne er forholdsvis langsigtede, siger dekan Kirsten Refsing. Hvad ser du tilbage på med størst glæde? At vi fik lavet en studieordningsreform og en plan for uddannelserne, der gør at vi kan køre studierne mere effektivt. Jeg utrolig glad for en aftale på småfagenes vegne, der gør, at ingen af dem behøver at gå til. Og så har langt de fleste mennesker, jeg har mødt, været en gave at lære at kende utroligt dygtigere forskere, engagerede studerende det er måske især det, jeg vil savne. Er der noget, du fortryder? Jeg er den første kvindelige dekan, jeg er den første ansatte dekan, og så var jeg nærmest lige trådt ud af flyet fra Hong Kong. Jeg tror, jeg undervurderede, hvad jeg var oppe imod. I starten sagde jeg noget om, hvordan jeg mente, et universitet skulle fungere, som man ikke var klar til at høre. Nogle gange har jeg måske opført mig som en elefant i en glasbutik, fordi jeg ikke vidste det var en glasbutik. Det har jeg taget ved lære af. lah forskerforum Nr juni-august\n10 CBS: Roos fik faldskærm på 2,3 mio. Han fik 19 måneders løn med ud ad døren, mens nogle AC-fuldmægtige kun fik et halvt års løn, da I april fyrede CBS nogle AC-fuldmægtige på grund af besparelser, ikke på grund af uduelighed. Efter mere end tolv års ansættelse fik folk typisk et halvt års løn på stedet. Men det er en småkage i sammenligning med, hvad rektor Johan Roos fik i sin aftrædelsesaftale. Han blev i praksis fyret i unåde, og for det fik han såmænd en faldskærm på 19 måneders løn svarende til 2,3 mio. kr. Det er en pæn pose penge - og godt fagforeningsarbejde - efter mindre end to års ansættelse. Det fortæller den aktindsigt, som FORSKERforum har fået i Roos fratrædelses - aftale. Studenterne: Han blev fyret Den store faldskærm står helt i kontrast til studenternes oplevelse af Roos fyring i bestyrelsen. Studenterne fik den opfattelse på det afgørende bestyrelsesmøde, at Roos blev fyret, og det fremgik i øvrigt også af TV2 s reportage om sagen. Den rummelige faldskærm til Roos kommer bag på en studenterrepræsentant i bestyrelsen: Det vidste jeg ikke. Selvfølgelig skulle CBS opfylde kontraktvilkårene, men så heller ikke mere. Og i mine øjne er det da betænkeligt, at han har fået maksimale vilkår, når hans forvaltning var kritisabel. Men vi fik ikke forelagt ordlyden på Roos kontrakt, så vi kunne ikke tage stilling til, om han havde misligholdt kontrakten, fortæller Mads Svaneklink. Formand Anders Knutsen forhandlede aftrædelsesvilkårene. Men bestyrelsen har efterfølgende ikke fået orientering om den konkrete aftale, så det beløb, FORSKERforum har fået aktindsigt i, er da overraskende for mig. Kunne Roos fyres for kontraktbrud Roos fik fratrædelsesløn for sit kontraktlige opsigelsesvarsel på 12 måneder i lommen. Men bestyrelsesformand Anders Knutsen valgte også at udløse en fratrædelsesgodtgørelse på 6 måneder, som Roos kunne gøre krav på (jf. kontrakten, hvis han blev sagt op efter to års ansættelse). Og Roos fik såmænd også en måneds løn, fordi hans opsigelse faldt på et umage tidspunkt. Alt i alt 19 måneder. Tilmed står der i fratrædelsesvilkårene, at der ikke sker fradrag i CBS faldskærm, hvis Roos får nyt arbejde inden for de næste 19 måneder. I det tilfælde kan han såmænd hæve dobbelt løn. Bestyrelsesformanden, som begrundede fyringen med at Roos havde mistet tillid på CBS, undlod dermed at fyre Roos på gråt papir med henvisning til, at rektor havde misligholdt sine kontrakt. Af kontrakten fremgik nemlig som en forudsætning, at han skulle forelægge alle spørgsmål af usædvanlig art eller stor betydning for bestyrelsen v. formanden. I tvivlstilfælde drøftes sagen med bestyrelsesformanden, der afgør, om det pågældende spørgsmål skal forelægges bestyrelsen til beslutning eller til orientering (Roos kontrakt). Og fiasko-sagen om MBA-Simi kunne være den konkrete sag, som begrundede fyringen af Roos. En gennemgang af sagsakterne tyder imidlertid på, at Roos faktisk informerede Roos m. tilbagegangsprofessorat 2014 Det var en streg i regningen for CBS-rektor Johan Roos, at han blev fyret i utide. I hans ansættelseskontrakt fra 2009 indgik nemlig, at såfremt han sad sin 5-årige ansættelsesperiode til ende ville få et tilbagegangsprofessorat med fuld genoplæsningstid. Det var også aftalt, at han skulle ansættes som globaliseringsprofessor indenfor fagområdet strategi fra 1. april 2014 og et år frem. Professorjobbet var betinget af, at han bedømmes egnet til en professorstilling. Lønnen ville være stort set svarende til hans rektorløn, dvs kr. bestyrelsesformand Knutsen. Denne videregav imidlertid ikke de dårlige nyheder til bestyrelsen, enten fordi han ikke ville indrømme sin egen implicering eller fordi han ikke forstod fiaskoens omfang. Roos og Knutsen informerede ikke bestyrelsen om MBA-fiasko Hvis rektor Roos skulle fyres på gråt papir uden faldskærm eller hvis parterne skulle forhandle en mindre fratrædelsesgodtgørelse, fordi Roos blev fyret i unåde, så kunne det ske med henvisning til hans inkompetente sagsbehandling i sagen om Simi-MBA, samt at han ikke informerede bestyrelsen om sagens rette sammenhæng. Simi-MBA var forsøget på fusionering af en privat fond og en offentlig MBA-uddannelse. Det fremgår af bestyrelsesreferater, at sagen om CBS-Simi er kørt af rektor Johan Roos og bestyrelsesformand Knutsen i fællesskab. Det er således dem, som ikke undersøger om fusionsmodellen faktisk er lovlig, men bare foregiver, at fusionen er en kendsgerning. Men pludselig meddeler formanden og rektor så lakonisk i november 2010, at ministeriet ikke kan godkende den model, der er arbejdet på de sidste 10 måneder, men at forskellige løsningsforslag er under overvejelse og at bestyrelsen vil blive opdateret (skriftlig orientering d.12.nov. 2010). Og ved næste bestyrelsesmøde får bestyrelsen ifølge referaterne en sang fra de varme lande. Heraf fremgår nemlig bare, at den nye fond ikke kunne lade sig gøre som oprindeligt forudsat (referat fra møde d. 13.dec ). Heraf kan bestyrelsesmedlemmer og udenforstående ikke læse, at fusionen var forlist og en fiasko, fordi Videnskabsministeriet havde sagt NEJ til fusionering af offentlige og private institutioners økonomier. Allerede i december måtte det være gået op for såvel rektor som bestyrelsesformanden, at fusionen var forlist. Det bliver imidlertid først helt klart tre måneder efter, nemlig ved bestyrelsesmødet d. 15.marts Her har CBS-Observer i dagene forud offentliggjort aktindsigt i hidtil hemmeligholdt korrespondance mellem rektor og Videnskabsministeriet. Og det går op for de menige bestyrelsesmedlemmer, at Simi-MBAfusionen er forlist og det er med til at udløse rektor Roos afgang. 10 FORskerforum Nr juni-august 2011\n11 kr. de blev fyret Honorarer til bestyrelsesmedlemmer (ca. kr. 2009)) Bestyrelsesformanden kr. Næstformand kr. Eksterne medlemmer kr. Studerende kr Vip ere eller tap ere kr. Bestyrelsesformand Knutsen gav det store bolche Aftrædelsesvilkårene med Roos forhandles af bestyrelsesformand Roos, der altså i høj grad var medvider på Simi-MBA-fiaskoen. Han havde imidlertid forsømt at orientere sin bestyrelse om fiaskoens omfang, der udpensles i dagene forud i BØRSEN. Knutsens motiv til at give Roos den store faldskærm - og undlade at forhandle de 19 måneder ned til fx 12 var således, at han ville give Roos et holdkæft-bolche. På CBS undrer nogle sig over forløbet: Roos bliver jo reelt fyret, fordi man var utilfredse med hans forvaltning. Han skal have noget med ud, når han indgår en aftale om frivillig fratræden, for ellers kunne man se frem til en langvarig sag om uberettiget fyring. Men uden videre at forære Roos maksimum-aftrædelse på 19 måneder tyder på en dårlig forhandling af Knutsen. Det tyder på, at bestyrelsesformanden ville kompensere for, enten at Roos faktisk var Knutsens egen opfindelse, at Knutsen var uenig i fyringen eller simpelthen i dårligt købmandsskab, siger en anonym kilde, som har fulgt fyrings-forløbet. Og bag det hele kan jo også ligge, at Knutsen ville dække over sine egne forsømmelse i Simi-MBA-sagen derfor skulle Roos have et holdkæft-bolche, så han ikke bagtalte Knutsen CBS direktør: I henhold til reglerne CBS direktør Hakon Iversen vil ikke interviewes om, hvorfor Roos ikke blev fyret på gråt papir, men blev belønnet med en givtig fratrædelsesaftale. Pr. mail udtaler han: Johan Roos fratrædelsesaftale er forhandlet i henhold til ansættelseskontrakten og hjemmel fra Universitets- og Bygningsstyrelsen (UBST). Aftalen er godkendt af UBST for at sikre, at forhandlingen er sket i henhold til reglerne. Hermed menes formentlig, at fratrædelsesaftalen er udformet efter Universitetsstyrelsens retningslinjer om, at en ansat ikke må få mere end der fremgår af kontrakten, eller mere end den ansatte vil kunne få i tilfælde af, at der skulle køres (årelang) sag om uberettiget afskedigelse. Men det har ikke været muligt at få direktørens kommentar til det rimelige i, at en almindelig AC-medarbejder får 6 måneders løn ved fyring efter 12 års uplettet tjeneste, mens en direktør får 19 måneder efter mindre end to år i jobbet og for ikke at have passet sit job. jø Bestyrelseslønninger FORSKERforum har fået aktindsigt i uni s bestyrelseslønninger, herunder CBS : Årsløn for ledelsessvigt: kr kr. var, hvad den fyrede CBSbestyrelsesformand Anders Knutsen hævede i årligt honorar (2009-priser). Det fik han der er bosiddende i Sydfrankrig for at kommunikere med rektor Roos, for at disponere og styre bestyrelsesmøder men i øvrigt stort set aldrig at vise sig til andre arrangementer på CBS. Sådan lyder i hvert fald kritikken bagefter. Men Knutsens løn ophørte brat 1. april, da han blev tvunget til at gå. Nogle vil tilføje om CBS-sagen at den viser, at kravene til uni-bestyrelsesformænd er små, og at det er sigende for formands-kvalifikationerne, at Knutsen - der blev gået på sin uvidenhed og ukyndighed om sit universitet - såmænd i en årrække var formand for forsamlingen af danske uni-bestyrelsesformænd og dermed repræsenterede alle universiteterne over for minister Helge Sander. 644 kr. i timen Der er andre bestyrelsesformænd, som er kommet knap så let til deres honorar, fx RUCs Christian S. Nissen, der måtte rydde op efter rektor Poul Holm. Eller KU-bestyrelsesformand Nils Strandberg Pedersen, der måtte sætte sig ind i hver eneste detalje i Penkowa-sagen og agere brandslukker. Netop KUs bestyrelsesformands arbejdsindsats før Penkowa ligger bag udregningen af honoraret, som Videnskabsministeriet i 2005 godkendte på basis af et skønnet årligt tidsforbrug på 350 timer á 644 kr. (april 2009) til KUs bestyrelsesformand. For de ordinære medlemmer af KUs bestyrelse blev honoraret fastsat ud fra en skønnet årlig arbejdsindsats på 120 timer (á 644 kr.). KUs og DTUs honorarer i top Honorarstørrelsen varierer mellem universiteterne, fortæller FORSKERforums aktindsigt. KU skulle ligge i top, fordi det er størst. Men AUs er på samme niveau, og DTUs tidligere bestyrelsesformand Mogens Bundgaard-Nielsen mente åbenbart at være i samme klasse, så DTUs honorarer er på niveau med KUs til formand, eksterne medlemmer og interne medlemmer (s løntillæg). Ikke overraskende ligger ITUs bestyrelsesformand i bunden med kr. Men i forhold til sin oprydningsindsats må RUCs formand Christian S. Nissen føle sig snydt med blot kr. (2009). SDUs formand hævede til sammenligning og det samme gjorde Aalborgs. Næstformænd aflønnes ekstra på CBS og i Aalborg. Ulovligt honorar til internt valgte vip ere og tap ere? I de første år efter Uni-Loven fra 2003 blev internt valgte medlemmer nægtet honorar, fordi opgaven hører til som en del af deres ordinære arbejde. Den praksis følges fortsat på CBS, fordi honorering fortolkes at være i strid med Personalestyrelsens regler, lyder forklaringen. Men andre universiteter omgår forbuddet, så de internt valgte typisk modtager et honorar, der er på størrelse med de eksterne medlemmer. På ITU betyder det kr. og på RUC fik de det samme. I Aalborg gives honoraret på kr. som et midlertidigt pensionsgivende funktionstillæg. På KU og AU får de internt valgte kr. Studenteraflønning varierer fra 0 kr. på på DTU og CBS får de 0 kr., mens de på KU, AU og i Aalborg får det samme som de eksterne / de internt valgte. jø Bestyrelsesformand Anders Knutsen må efter sin frivillige afgang sige farvel til kr. forskerforum Nr juni-august\n12 TEMA: AUs n Politolog: AU-rektoren svæver oven Strukturreformen på Aarhus Universitet er ved at selvstændiggøre AU-administrationen som magtcentret, I en politologisk analyse af Uni-lovens ledelsesmæssige konsekvenser, tegner professor i statskundskab Jørgen Grønnegaard Christensen indirekte et billede af AU s strukturreform som en konstruktion, hvor rektor frigør sig fra universitetets grundydelser fakulteternes forskning og undervisning og nærmest driver en overbyggende branding- og strategi-virksomhed. Analysen, der skal indgå som kapitel i bogen Hvad er videnspolitik? Demokrati, ledelse og styring, sigter ganske vist bredt på samtlige universiteter. Men Grønnegaard fremhæver flere gange AU som et af steder, hvor de nye rammer er blevet mest udnyttet på ledelses- og forvaltningsområdet. Han beskriver tre mulige udfald af universiteternes stærkere centrale ledelser. Det kan ende med at stimulere hele organisationen, det kan gøre det modsatte, og så er der et tredje scenarie, som han selv anser for ganske sandsynligt: De nye stærke ledelser maksimerer med succes deres eget administrative ledelsesrum. Med det sigte har de indrettet en organisation på øverste og næstøverste niveau, som giver dem kapacitet til at koncentrere sig om spændende opgaver knyttet til strategi og branding og til langsigtet og overordnet udvikling af hvert enkelt universitet. ( ) Risikoen er blot, at det er en virksomhed, der er helt løsrevet fra den forskning og undervisning, som universitetets lærere bedriver på de institutter, hvor de arbejder. De får magt på det nye AU: Mest magt får topforvaltningen i rektoratet, som meget passende står i forreste række: Universitetsdirektør Jørg Og bagved står så de fire nye faglige dekaner: Svend Hylleberg (Business and Soc de Grønnegaard: Rektor er central Grønnegaard der tidligere var medarbejdervalgt vip-medlem af bestyrelsen bekræfter over for FORSKERforum, at Aarhus Universitet lå i baghovedet, da ovennævnte linjer blev skrevet. Det kan du godt sige, men det er generelt fænomen. Du ser det på AU, men også andre steder. Men er det ikke fornuftigt at satse på branding og strategisk udvikling? Jo, men der er bare noget, de har misforstået. For det, der virkelig brander et universitet, er den produktion, der finder sted på decentralt plan den forskningsvirksomhed, der bedrives. Og det, der gør os kendte på arbejdsmarkedet og blandt kommende studerende, er de dygtige kandidater, vi uddanner. Det er ikke fancy tiltag til nye uddannelser, der alligevel ikke finder genklang på arbejdsmarkedet, siger Grønnegaard. Forklaringen på den udvikling er den strukturel, eller handler det om personer? Jeg tror, det i meget høj grad handler om de personer, der er placeret på de centrale ledelsesposter. Så kan det spille en rolle at universiteterne er forskellige og har forskellige traditioner. Så et projekt som AU s strukturreform kan opfattes som et personligt projekt? Det vil nok være at stramme den. Der er jo i alle tilfælde tale om et ledelsesteam. Omvendt vil det team jo i høj grad være sammensat af rektor, så tja. Jørgen Grønnegaard ønsker dog ikke at gå ind i en dybere diskussion af sine pointer, før bogen, hvor analysen skal indgå, udkommer til efteråret. Harste: Ledelser der afgiver magt? En anden ivrig debattør omkring strukturreformen på AU er Gorm Harste, lektor ved Institut for Statskundskab samme sted. I en kronik i Politiken beskriver han selv i en lettere ironisk tone en konstruktion, hvor ledelsen optages så meget af sin egen organisatoriske overbygning, at forskere og undervisere lades i fred om end ikke uden at bidrage økonomisk til overbygningen. Der er flere paralleller til Grønnegaards beskrivelse. Det bygger på ideen om selv-organiserende systemer. De kan ikke styre fagligheden, men de kan irritere fagligheden med forskellige initiativer. Den irritation vil vi gerne slippe udenom vi vil ikke sidde og udfylde skemaer, akkrediteringer, deltage i ledelsesmøder og så videre, siger Gorm Harste. Han genkender også Grønnegaards udlægning af et delvist person-drevent projekt, om end Harste ser det selv som en kombination af struktur- og person-forklaringer. Der er en særlig semantik omkring det at 12 FORskerforum Nr juni-august 2011\n13 ye struktur over mener to AU-politologer Hvor er 710 mio.? Ledelsen på AU samler 1,25 mia. ind i en rektorpulje. Det lugter af magtcentralisering, vurderer politologiprofessor en Jørgensen, rektor Lauritz B. Holm-Nielsen samt prorektor Søren E. Frandsen. ial Sciences), Brian Bech Nielsen (Science and Technology), Mette Thunø (Arts), kan Brian Bech Nielsen (Science and Technology), samt Allan Flyvbjerg (Health) være leder. Og man skal være en meget stærk rektor for at gå imod de forståelser og myter. Ledelser, der frivilligt giver afkald på mere magt og højere løn det ser man sjældent. De falder for myterne om en stærk ledelse. Problemet er bare, at topdown-ledelse fungerer godt i traditionelle produktionsvirksomheder. Det gør det ikke i vidensorganisationer. Harste refererer til et møde midt i maj, hvor rektor Lauritz Holm-Nielsen diskuterede den nye struktur med ansatte på Statskundskab. Han bruger selv metaforen om, at han er kaptajn på et skib. Og når der er høj bølgegang globalisering og konkurrence udefra skal der være én kaptajn og ikke slinger i valsen. Jeg vil så bare sige, at ud fra et professionelt syn på krisestyring i globaliseringstider så er der ikke brug for en kaptajn, men snarere en admiral for en konvoj for en masse skibe, der har mulighed for at sejle i forskellige retninger. lah (Lars Kruse, AU Kommunikation) I den kritiske debat om Aarhus Universtets nye struktur og den voksende centraladministration er der et beløb, der bliver ved med at spøge: kroner. Det er indholdet af en pulje til såkaldt strategisk økonomisk ledelsesrum, det blev vedtaget af AU s bestyrelse i juni Tanken er, at der hvert år fra 2011 til 2016 skal være 200 millioner 3 procent af universitetets omsætning der kan bruges på langsigtede satsninger på hovedområdeniveau og på tværs af universitetet samt løbende til nye initiativer. Et åbent spørgsmål blandt andet rejst af lektor Gorm Harste i Poliken-kronik er, hvor vidt milliardpuljen skal betragtes som en omkostning, der vedrører den nye, massive centraladministration. Det mener rektor Lauritz B. Holm-Nielsen er helt forfejlet. I et svar til Harste omtaler han beløbet som penge, som nu skal anvendes til strategiske forskningstiltag og andre faglige aktiviteter, der defineres af forskerne selv. Grønnegaard: Det strategiske ledelsesrum Puljen skal ifølge universitetsdirektør Jørgen Jørgensen finansieres af bidrag fra hovedområderne, finanslovstilskud samt renteindtægter. Hertil kommer et samlet bidrag på 100 millioner fra Aarhus Universitets Forskningsfond. Professor ved Statskundskab Jørgen Grønnegaard Christensen har også interesseret sig meget for det strategiske økonomiske ledelsesrum. Han har i et avisindlæg efterlyst en forklaring fra rektor på den store puljeopbygning samt hvordan pengene skal udloddes. Der er tre afgørende spørgsmål. Det ene er, hvor pengene skal komme fra, og her er svaret, at de i høj grad bliver pålignet universitetets hovedområder. Det næste er så, hvad pengene skal bruge til, og endelig: når man centralt kræver midler ind, for derefter at dele dem ud igen, hvor meget går så tabt undervejs i administration? siger Grønnegaard. Sker der en magtcentralisering gennem en finansiel manøvre som denne? Ja, der er i hvert fald ansatsen til det, vurderer Jørgen Grønnegaard. Hvor er 710 mio. Puljen på 1,25 milliarder kroner er ifølge AU delt op i tre portioner: 540 millioner til interdisciplinære initiativer, der skal styrke den strategiske udvikling, 380 millioner skal styrke faglige udviklingsplaner på de fire hovedområder, og endelig går 330 millioner i ledelsespuljen. Fordelingen af den første portion er allerede velbeskrevet. Her skal pengene blandt andet gå til en række tværfaglige forskningscentre, nye forskerskoler, nye nationale centre, kvalitetsudvikling af uddannelser og støtte til etablering af nye institutter og forskergrupper. De to andre portioner til områdernes faglige udvikling og til ledelsespuljen på i alt 710 millioner findes der imidlertid ingen offentliggjorte beskrivelser af, og AU har ikke været i stand til at besvare FORSKERforums spørgsmål om, hvad disse midler nærmere præciseret skal gå til. Vurderingen af den pulje står og falder med, at man får disse oplysninger, siger Jørgen Grønnegaard Christensen, der selv uden held har forsøgt at få yderligere detaljer,. Er det fordi, ledelsen ikke er afklaret om brugen, eller holder man bare kortene tæt til kroppen? Hmm det er måske en kombination af disse to forklaringer, siger Grønnegaard. Udloddes i intern AU-konkurrence Lektor Gorm Harste fortæller, at frygten omkring det økonomiske strategiske ledelsesrum især er, om det i realiteten vil betyde, at universitetets egne forskningsmidler skal udloddes i intern konkurrence på samme måde som regeringen har konkurrenceudsat mange forskningspuljer: Hvordan udloddes midlerne? Går de til det, forskerne selv synes, der skal forskes i, eller er det rammebevillinger, der styres fra oven? Bekymringen er, at vi nu også får konkurrenceudsatte midler internt på universitetet, og så skal vi bruge en masse tid og ressourcer på administration og på at sælge vores projekter internt, siger Harste, der fortæller, at rektor ved et møde på Statskundskab i maj blev spurgt netop om der vil blive tale om konkurrenceudsættelse af midlerne. Det kom der ikke noget klart svar på. Politologerne er nu spændt på, hvordan de første opslag om midler der snart offentliggøres kommer til at se ud. lah forskerforum Nr juni-august\n14 Mange kokke fordærver universitetsle Universiteter er underlagt så mange forskellige styringsmekanismer, at der næsten ikke er plads til strategisk led Temaet var kriseledelse på DM Leders årsdag, og alene det at en prorektor Hanne Leth Andersen fra RUC var på listen af oplægsholdere, var interessant. For godt nok taler rektorer gerne om problemer og udfordringer, men ligefrem at tage ordet krise i munden er yderst sjældent på dette ledelsesniveau. Jeg kommer jo lige fra CBS, så jeg er helt klar til at tale om ledelseskrise, indledte Hanne Leth Andersen til almindelig klukken blandt tilhørende. Men der kom ingen afslørende sladderhistorier om Johan Roos eller for den sags skyld fra Aarhus Universitet, hvor hun begge steder har haft ledende stillinger, inden hun kom til RUC.. Universiteter i permanent krisetilstand Leth Andersens fortolkning af kriseledelse er den mere eller permanente krisetilstand, hun føler, universitetsledelserne befinder sig i. Universiteterne presset af forskellige faktorer først og fremmest et svindende offentligt finansieringsgrundlag, der gør at man må sætte mere og mere lid til penge udefra. Det skaber samtidig store identitetsspørgsmål på universiteterne, som hele samfundet stadig mangler at tage stilling til. Dertil kommer en generel finanskrise, globaliseringen, universiteternes monopol på de akademiske uddannelser, der også er ved at forsvinde. Krydspres: Et universitets rektorat er udsat for påvirkning fra mange interessenter nogle mere magtfulde end andre (markeret med mørkerød ) Recessionsledelse, kalder Leth Andersen den situation, universitetsledelserne står i. Så vidt universiteternes vilkår anno Men det var faktisk kun indgangsbønnen fra Hanne Leth Andersen. For hendes egentlig tema var ledelsernes vilkår, og som klassens nye pige tiltrådt som prorektor første september sidste år er det et sæt friske øjne, der nu i otte måneder har kunnet betragte opgavens beskaffenhed. Overstyring Hun peger op på lærredet, hvor powerpoint-sliden illustrerer den problemstilling, hun oplever. Billedet viser tre kokke, bøjet ind over samme stegepande. Spørgsmålet er, om de mange kokke i virkeligheden er ved at fordærve maden. Det antyder hun: Ledelsen står i dag med en følelse af at være bundet på hænder og fødder, siger hun og skifter til en anden slide med billedet af en astronaut. Astronauten sidder godt nok i rumraketten, men reelt er det nogle helt andre, der styrer. Sådan har jeg det nogle gange på RUC, siger hun, og opremser de mange styringsmekanismer, der hver især spiller ind på kursen: økonomisk rammestyring, udviklingskontrakter, præstations-styring (taxameter-tilskud), kvalitetskontrol og evalueringer, peer-organiseret styring (midler fra forskningsrådene) og styring fra aftager-paneler. Det giver som hun nærmest lidt moderat udtrykker det en stor risiko for det, hun kalder overstyring. Hun nævner et eksempel: I vores udviklingskontrakt var der en aftale om produktion af et antal ph.d. er. Pengene skulle komme fra globaliseringsmidlerne, og de kom også, bare ikke så meget, som det reelt kostede. Da vi så ikke opfyldte vores måltal, kom der et krav om tilbagebetaling kroner per ph.d., der ikke var sat i gang. Så lykkedes det med stor kreativitet at sætte dem i gang alligevel, og så er vi nødt til at vægte det, at kunne få dem finansieret af eksterne. Men det sker så på bekostning af vores strategiske målsætninger. Underfinansiering som styringsmetode Underfinansieringen af de store ph.d.-årgange, som universiteterne aftale med ministeriet, er siden blevet problematiseret fra flere sider. 14 FORskerforum Nr juni-august 2011\n15 delse else, siger RUCs prorektor Når ledermandatet er uklart Usikkerhed på ens eget ledermandat er et typisk problem for ledere i forskningsmiljøer, mener ledelsesforsker Sådan var det ikke fra starten, konstaterer Hanne Leth Andersen i en bibemærkning. Vi spurgte KU, om de havde problemer med at skulle producere for mange ph.d. er. Men nej, det havde de ikke. Men det har de altså, kan vi nu læse. Hanne Leth Andersen klikker en slide frem, der viser de aktører og faktorer, universitetsledelsen må tage hensyn til. Lige fra bestyrelsen over ministeriet og de lov- og regelmæssige forpligtelser til universitetets egne ansatte. Nederst på listen over hensyn har hun placeret punktet strategi der hvor visioner og ambitioner på universitetets vegne skal have ben at gå på. Hun tager sig selv i at lyde reaktionær, men heldigvis har hun også en slide til at gendrive det indtryk. For selvom øjeblikkets tendens til overstyring er et problem, så er tidligere tiders understyring heller ikke noget, Hanne Leth Andersen vil ønske sig tilbage til. Det var løst koblede systemet. Der var ingen strategisk identitet og ledelseskraft, men lokale løsninger og ingen læring på tværs af organisationen. Princippet var: kom og vær en del af miljøet, og efter 6-10 år er du en af os Ledelsesrum uden krydspres Leth Andersens oplæg slutter ikke i håbløshed. Hun nævner to mulige måder at imødegå overstyringen og de mange kokke. Den ene er at differentiere ledelsesområdet, så den enkelte leder får færre parter at skulle forholde sig til det er svært at tale med dem alle på en gang, som hun forklarer. Hendes andet forslag er, at der sker en fælles og mere overskuelig indrapportering af universitetets forskellige delmål. Under alle omstændigheder, konkluderer hun, er det universitetslederens nye opgave at skabe synergi mellem de mange opdragsgivere så de mange kokke ikke fordærver maden. lah Mange forskningsledere går rundt og er usikre på, præcis hvor deres ledelsesbeføjelser går til, og det kan gøre dem til dårligere ledere. Sådan siger ledelseskonsulent Anne Jøker, der arbejder med ledelsesudvikling og bl.a. underviser i et diplomfag i forskningsledelse. Det, jeg har noteret mig i forbindelse med undervisning af forskningsledere, er, at der er en forholdsvis stor uklarhed omkring ledelsesmagten, altså lederens mandat. Der er eksempler på chefer, der ikke er klar over, hvad deres personaleansvar omfatter, eksempelvis hvem de skal have medarbejderudviklingssamtaler med. Det kan også være, hvis et projekt er finansieret af forskellige kilder, og det står uklart, om pengene er givet til institutionen eller forskeren, siger Anne Jøker. At en leder ikke ved, præcis hvortil ledelsesbemyndigelsen går, er et problem, fordi usikkerheden kan virke handlingslammende og det bliver svært at udfylde sin lederrolle. Uklar ledelsesmagt Jo mere man bøvler med en uklar ledelsesmagt, jo mindre energi har man til sin ledelseskraft det med at sætte kursen, motivere medarbejdere, begejstre, fortæller hun. Ledelsesrummet består af både ledelsesmagt og ledelseskraft. Ledelsesmagten er det formelle mandat som lederen har, mens ledelseskraften handler om den personlige autoritet, man besidder, de kommunikative og relationelle evner og så videre. Nogle har masser af ledelseskraft uden af have ledelsesmagt, for andre er det omvendt. Og det er uholdbart. Der skal være balance mellem magt og kraft og magten skal være klar, er Anne Jøkers pointe. Ledelsesmagten kan være uklar på to niveauer. Det ene er det formelle niveau altså om det står tydeligt i statutter, stillingsbeskrivelser eller andre steder, hvad ens ledelsesopgaver og bemyndigelse består i. Det andet niveau er, hvordan virkeligheden så ser ud altså om man reelt har mulighed for at udøve den ledelse, man er blevet beføjet. Begge dele er ifølge Anne Jøker interessante at få kortlagt. Bare det at erkende, at det ikke er mig, der er noget i vejen med, men derimod en uklarhed om mandatet det er godt at få spottet. Hvor er det, jeg må gå tilbage og afklare, hvad min ledelsesmagt er? Det kan for eksempel være, man har et budget, men ikke kan få korrekte oversigter over sit forbrug. Eller det kan være, du kan hyre og fyre, men hvad hvis du ikke ved, hvor mange penge du har? Når gamle ledelsesformer og strukturer hænger ved En anden problemstilling, Anne Jøker har observeret hos mange forskningsledere, er at de ikke sanerer ud i takt med de nye ledelsesværktøjer og krav, der løbende dukker op. Man kan jo ikke alting på en gang. Så der er nogle ting, der skal læres, men også nogle ting, der skal aflæres. Får man fyldt noget nyt på, så skal der tages noget væk. Men det er mit indtryk, at når der kommer et nyt koncept eller et nyt styringsredskab, så tager lederne det til sig, uden altid at lægge det gamle væk, siger Jøker. I øjeblikket arbejder Anne Jøker med en undersøgelse om ledelse i forskningsmiljøer. Gennem en større spørgeskemaundersøgelse forsøger hun at afdække de ledelsesmæssige udfordringer, der særligt gør sig gældende i forskningsmiljøer både i forhold til strukturer og på det mere kulturelle og personlige plan. Særligt om ledelse af forskningsmiljøer Hun nævner som eksempel, hvordan formaliserede mødefora fra før ledelsesreformen nogle steder er fortsat i den nye struktur og stadig er med til at definere ledelses- og magtforhold på et institut. Undersøgelsen har fokus på tre forskellige forskningssektorer: sygehusene, universiteterne og sektorforskningsinstitutionerne, og hvad angår de to sidstnævnte, har Anne Jøker allerede nogle ideer om forskelle, der er værd at undersøge. Vi har et indtryk af, at der er et forholdsmæssigt større ledelsesmæssigt engagement omkring organisering af forskningsindsatsen på sektorforskningsinstitutioner. Det er interessant at belyse, hvordan kulturerne spiller sammen på de sektorforskningsinstitutioner, der er blevet indfusioneret, siger Anne Jøker. Hun mener dog ikke, at universitetsforskere som de til tider har ry for er mere ledelsesresistente end andre. Undersøgelsen om magt og kraft i forskningsmiljøer skal munde ud i en bog der udkommer til efteråret. lah forskerforum Nr juni-august\n16 Dannelsesinstit Universitetet er for længst distanceret af pop-kulturen. Vejen ud af det e Det er ikke Massen af, hvad et Menneske ved eller har lært, der bestemmer hans Dannelse, men en indre Bearbejdelse og Tilegnelse til en ejendommelig Livsfylde og selvstændig Dom. Således lød det om begrebet dannelse for små 100 år siden i den tids svar på google.com Salmonsens Konversations Leksikon. Sætningen inspirerede lektor Steen Nepper Larsen, da DPU-magasinet Asterisk siden havde dannelse som tema. Han skrev dengang om universitets dannelse af sine studerende: Grundlæggende lader dannelse sig ikke operationalisere, måle eller planlægge. Den er principielt sat på fri fod, udleveret til den enkeltes selvdannende virksomhed, udfoldet i en stemt og frugtbar social sammenhæng, hvori der er højt til loftet. Nyttehensyn, taktiske kalkulationer og markedsorientering bør ikke være velkomne gæster eller hellige parametre for virket på universitetet. Selvom Nepper Larsen holder fast i Salmonsens lyriske formuleringer, så er sidstnævnte tekst altså kun små ti år gammel. Men hører denne normative beskrivelse reelt set fortiden til? Nyt præstationsregime Spørger man Klaus Nielsen, professor ved Psykologisk Institut, AU, så forholder det sig nærmest lige modsat. Nyttehensynet, markedsorienteringen og de taktiske kalkulationer har for længst holdt deres indtog ved universiteterne på bekostning af dannelsesaspektet. Jeg ser det på flere måder. De studerende er generelt meget dygtige, men også meget eksamensrettede. Det handler om at bestå eksamen og få gode karakterer. Hvis man slår et kursus op, så er der meget fokus på eksamen: hvad skal det her ende med og hvad får jeg ud af det? Min hypotese er faktisk, at hvis jeg slår et kursus op, hvor der ikke er eksamen, så vil der komme meget få, siger han. Klaus Nielsen holdt for nylig et oplæg under titlen Universitetsundervisning mellem popkultur og præstationsregime. Hans tese er, at den dannelsesdimension, der tidligere har ligget i universitetsstudiet, er ved at forsvinde presset ud af et system, der bliver mere og mere resultatorienteret, det han kalder præstationsregimet. Hvor er de studerendes faginteresse? Da jeg var studerende, var folk meget engagerede i de videnskabelige problemstillinger. For eksempel diskussionen af psykoanalyse kontra marxistisk teori. Det engagement er ikke særlig (Foto: Jakob Nielsen) udpræget længere. Det er ikke for at romantisere de gode gamle dage, men der lå et dannelsesprojekt i de faglige standpunkter, man tog. En forestilling om, at det skulle bruges til noget, fortæller han. I dag har han svært ved at genfinde den samme faglige interesse hos sine egne studerende: Jeg var ude for et eksempel, der slog mig meget. Jeg holdt en række forelæsninger sammen med nogle ph.d.-studerende, og mens de forelæste, satte jeg mig selv op bagved. Her kunne jeg se, at hver gang, der blev stillet spørgsmål, der lagde op til en faglig diskussion, så klikkede tilhørerne over på Facebook eller noget lignende, men lige så snart, talen igen faldt Forskningen skal ikke forsøge at gø på noge eksamensrelevant stof, så vendte folk tilbage til deres noter. Systempres til overfladelæring Men det er ikke de studerende, der skal klandres for deres funktionelle tilgang til studierne, for de reagerer blot på deres politiske og strukturelle omgivelser, mener pædagogik-professoren. Universiteterne er under pres for at præstere i form af STÅ-produktion, og det smitter af på mikro-niveau, hvor de studerende føler sig under pres for at præstere i forhold til eksamener med høje karakterer. Men uddannelsernes tilrettelæggelse lægger også op til større eksamensfokus alene fordi 16 FORskerforum Nr juni-august 2011\n17 ution i forfald r at inddrage de unge i det faglige univers, siger professor Klaus Nielsen markant ser man det ved arrangementer som den X-faktor-inspirerede Stjerner med hjerner, der blev afholdt på Videnskabens dag med Kronprinsesse Mary som tilskuer, eller initiativet history slam på SDU, hvor historiestuderende eksamineres i deres evner til at formidle til offentligheden i et slags standup-show. Men Klaus Nielsen tror ikke, det gavner at universiteterne på denne måde lægger sig på maven og efterligne pop-kulturen. Jeg mener, at videnskaben kræver en fordybelses-tradition. Den synes jeg ikke passer til pop-kulturens mange brud. Det er ligesom to forskellige medier, der ikke går godt i spænd, siger han. Til gengæld har han et andet bud på, hvordan universitetet og forskningsverdenen kan byde ind på en del af unge menneskers dannelsesproces og således hæve sig over det rent funktionelle stadie. re sig til pop som her i Forsker Grand Prix 2010 for at genvinde rollen som dannelsesideal, mener Klaus Nielsen, professor ved Psykologisk Institut, AU. der er mange eksamener. Det skaber det, han kalder overfladelæring, frem for dybdelæring: Strukturelt kommer man til at fremme overfladelæring om man vil det eller ej når man deler uddannelser op i små fag med mange eksamener. I eksamenerne fokuserer man på det konkrete område, og formår ikke at trække andre fagligheder over, siger han. Og når uddannelsen ikke lægger op til den faglige fordybelse, så mindskes også den personlige dannelse, som studerende får gennem studier og fag. I stedet sker dannelsen i stadig højere grad gennem populærkulturen. Det er her, man finder de referencer, man definerer sig ud fra som person. Til sammenligning er universitetet noget, man skal, men ikke noget, man er. Pop-kultur passer ikke til videnskab Det er tydeligt, at pop-kulturen virker stærkt identificerende på de unge. Det er en anden hastighed og en anden måde at tænke på med mindre fordybelse, siger Klaus Nielsen. At de unge lige som de fleste andre aldersgrupper vil have pop, er ikke nogen sensation. Reaktionen i universitetsverdenen har derfor været flere og flere forsøg på at popularisere videnskaben, blandt andet for at tiltrække unge til studierne. Den voksende formidlingsindsats kan ses som et udtryk for dette, men mest Engagement: Inddragelse i forskningspraksisser Og det er simpelthen ved at inddrage de studerende så mange som muligt i den egentlige forskning, og på den måde nå skridtet længere ind på den indre lystavle. Når jeg har forskningsprojekter og der er studerende, der gerne vil deltage og forstå, hvad det kan bruges til, så er de utroligt engagerede. Det er nogle helt andre studerende, der kommer ud af det. Muligheden, som jeg skitserer, er derfor at involvere de studerende mere i de praksisser, vi har. Vi producerer jo faktisk noget viden, og det kan vi lade de studerende være med til projekter, der har en betydning ud over eksamen, hvor da kan følge processen og få lov til at se, hvordan forskeren tænker. Det vil give arbejdet nogle helt andre dimensioner, siger Klaus Nielsen. Han nævner som eksempel, at Aarhus Universitet har en universitetsklinik, hvor studerende på den sidste del af psykologistudiet får lov at behandle patienter med samtaleterapi under faglig supervision fra uddannede psykologer. Det er ikke en grydeklar proces, og der er også argumenter imod. Der er ikke forskningsprojekter nok til at alle studerende vil kunne deltage. Det er heller ikke alle studerende, der ønsker at være forskere. Men det er en metode, som jeg tror, vil kunne skabe mere engagement, og at man således også vil bevæge sig i retning mod at genetablere universitetet som dannelsesinstitution, siger Klaus Nielsen. lah forskerforum Nr juni-august\n18 Hun higer o Annette Lassen vogter over ældgamle håndskrifter og sætter nye ord på d Nænsomt og med en vis ærefrygt pakker adjunkt Annette Lassen de 700 år gamle bøger ud af hver deres lille kasse. Hun placerer den ene på en særlig læse-pude og åbner den langsomt. Tænk alt det arbejde, der var i sådan en bog. Det er jo kalveskind, man har skrabet hårene af. Og så har man siddet og skrevet det hele med en pen. Det er jo et sindssygt stykke arbejde, og de har ikke haft kaffe, de har ikke haft chokolade! UNG FORSKER Hun har haft dem mellem hænderne utallige gange før, men begejstringen for de gamle, rynkede håndskrifter kommer alligevel helt spontant. Der er næsten et stænk af Sean Connery, da han som detektiv-munken William af Baskerville i filmen Rosens Navn opdager benediktinerklostrets hemmelige bibliotek og al dets rigdom af skriftligt akkumulerede tanker og viden. Den Arnamagnæanske Samling Kloster-associationen er oplagt af flere grunde. De islandske håndskrifter, som Annette Lassen har hentet ud af deres gemme i en klimareguleret, brandsikker boks, menes faktisk at være skrevet af benediktiner-munke på omtrent den tid første halvdel af 1300-tallet Umberto Ecos roman finder sted. Og hun kan sagtens fornemme en vis samhørighed med skrivermunkene, der på deres tid var noget af det nærmeste, man kom akademia i Norden. Dengang sad der folk ligesom os i dag med et ønske om at forstå fortiden. Og det gjorde de så med de metoder, de havde til rådighed. Der er da fascinerende siger hun. Annette Lassen er adjunkt ved Nordisk Forskningsinstitut, KU, og ph.d. i norrønsk filologi. Hun sidder til dagligt på Den Arnamagnæanske Samling, hvor hun både studerer og oversætter gamle middelalderhåndskrifter, men også er en af de ansvarshavende for den daglige håndtering og fremvisning til de studerende og forskere fra hele verden, der kommer for at studere de gamle primært islandske, men også norske, danske og svenske skrifter. Når karrieren venter på en pensionsbølge Oprindeligt læste hun dansk ved universitetet. På grund-uddannelsen skulle hun vælge mellem fagene nordiske sprog i middelalderen og massekommunikation. Tutorerne frarådede på det kraftigste, at man valgte det første, hvis man da ellers ønskede at være cand.mag. i arbejde, og det råd fulgte hun i første omgang. Men kun i første omgang, så fik hun ændret sit valg. Min mor har altid sagt, at man skal følge sit hjerte, fortæller hun et af den slags råd, der ofte fungerer bedst i teorien, men for Annette Lassen kom det altså også til at gå op i praksis. Men, erkender hun, på et så smalt forskningsområde er det ikke nok at være dygtig. Man skal også være heldig med timingen i forhold til de få stillinger, der er. Der er blevet uddannet rigtig mange dygtige forskere, der har måttet sidde længe og vente på en pensionsbølge. Jeg var så heldig at komme ud, da folk begyndte at gå på pension, fortæller hun. Hun fik en stilling på Islands Universitet, hvor hun arbejdede i næsten fem år frem til Inden havde hun skrevet ph.d. om middelalderskrifternes fremstilling af Odin ja, ham den enøjede med ravnene og den otte-benede hest. Odin som plattenslager Det interessante i Odin-historien er, at der dengang nærmest foregik en slags pseudo-videnskabelig værdikamp omkring Odins person. I dag kender vi ham jo alle som asernes konge om ikke andet så gennem Valhalla-tegneserien. Men datidens missionslystne præster ville gerne mane den myte i jorden, og derfor ser man flere steder Odin beskrevet som et menneske af kød og blod, og tilmed lidt af en plattenslager. Annette Lassen åbner en af de bøger, hun har hentet fra boksen, og bladrer i de ældede kalveskinds-sider. Teksten i det her håndskrift mener man Snorri Sturluson er forfatter til. Og her i Ynglingernes Saga står det beskrevet, hvordan Odin kommer til Sverige som asiatisk emmigrant, flygtende fra romernes ekspansion i Kaukasus. Her står også, hvordan svenskerne bliver narret til at tro, at han er en gud, fordi han taler på vers og kan en masse ting, fortæller hun. Altså så en slags kristen mod-propaganda spundet op omkring historicistiske belæg. Håndskrifter Selvom Snorri Sturluson måske nok er manden bag ordene, har han med garanti ikke ført pennen i den bog, som Annette Lassen sidder og bladrer i. Stort set alle håndskrifter i samlingen er afskrifter afskrifter af afskrifter. Og sporingen af disse afskrifter og deres ophav er en klassisk del af forskningsarbejdet for en norrøn filolog. 18 FORskerforum Nr juni-august 2011\n19 g søger e islandske sagaer også ord, der normalt ikke nævnes i pæne selskaber Så når kvinden Unn i Njals saga vil skilles fra sin mand Rud, hed det i oversættelsen fra midten af 1800-tallet, at det skyldtes ægteskabsproblemer. I den oprindelige tekst blev det imidlertid nidkært beskrevet, at Rud var blevet ramt af en forbandelse, der havde gjort Ruds lem så stort, at parret ikke kunne gennemføre et samleje, og at det var derfor, Unn ville skilles. I dag er princippet, at vi skal videregive sagaen, som den er overleveret. Så den slags passager kommer med i dag, forklarer Annette Lassen. Småfag: Nørrøn filologi Faget norrøn filologi har hidtil været et af de småfag, som KU har fået særskilt støtte til i finansloven, men som altså også har været fredet gennem sin særstatus. I den nye småfagsordning er det imidlertid ikke med i puljen. Det medfører ikke en automatisk dødsdom, men i en tid, hvor økonomien er presset og konkurrencen er stigende, går tendensen på universiteterne mod et snævrere fagligt spektrum. Og det skaber usikkerhed på den lange bane for et smalt fag som norrøn filologi. Det er et lille fag, hvor vi ikke har mange studerende. Og fordi vi også er få til at tilbyde undervisning, så rekrutterer man færre studerende. I øjeblikket har vi fire ph.d.-studerende, men ingen af dem kommer fra KU. Alle er fra udlandet, fortæller Annette Lassen. De studerende, hun underviser, kommer ofte med vidt forskellige tilgange og hensigter. En er for eksempel musikstuderende og studerer brugen af gamle gudefortællinger i heavy metal-musik. Lassen tror dog ikke, faget er i fare for at forsvinde fra KU. Skal man retfærdiggøre at have den her håndskriftssamling, så er man nødt til at forske i den. Og i betragtning af hvor vigtigt et område det er for dansk kulturhistorie, så ville det også være fuldstændigt vanvittigt ikke at gøre det. lah Bonusordninger - på Islands Universitet, hvor man belønner formidling med cool cash. Og overarbejde udløser betaling Lassen viser et slags stamtræ et såkaldt stemma over håndskrifter, der følger et specifikt skrifts vej fra original til afskrifter i mange led over flere hundrede år. Der står stort set det samme, men så begår skriverne også fejl. Man finder en særlig fejl, som man kan finde række ned i stemmaet, og så bruger man fejlen til at følge slægtskabet. Målet er at finde ud af, hvilken tekst der kommer tættest på det originale, fortæller hun. Slægtsforskning for håndskrifter. Blandt de mere udadendte opgaver er oversættelsen af de gamle skrifter. Lassen er redaktør på en større samlet dansk oversættelse af de gamle islændingesagaer. De fleste er godt nok blevet oversat før, men dobbelt-arbejdet er fuldt berettiget, mener hun. Det er en tommelfingerregel, at klassikere skal ny-oversættes hvert 50. år, fordi sproget simpelt hen bliver for bedaget. Og så er det også sådan, at de gamle oversættelser har fulgt sin samtids principper. Det betød at man udelod passager, fordi man syntes de var for u-saga-agtige, for fantastiske, for kedelige eller for sjofle. Publicér det giver penge i kassen. Ikke i fakultets- eller institut-kassen, men lige ned i din private husholdning. Det er da en motivationsfaktor, der er til at forstå. Og sådan hænger det faktisk sammen for forskere ved Islands Universitet, fortæller Annette Lassen der var ansat deroppe fra 2004 til 2009: En gang om året indberetter man, hvad man har publiceret af forskning og hvilke foredrag, man har holdt. Og så er der kontant afregning i september. Indtægten kan dog være meget svingende, da puljen, som bonusserne uddeles fra, kan variere i størrelse. Annette Lassen har oplevet at hendes udbetaling et år var nul kroner, mens hendes største bonus svarede til danske kroner: Det var jo en klækkelig sum. Jeg tror, det var 3-4 artikler samt en bog, der udløste pengene. Bonusordning Ordningen kommer efter et forlig med fagforeningen, hvor man valgte denne bonusmodel som alternativ til en 12,5 procents lønstigning. Modellen fungerer stadig, men den er løbende under hård kritik. Det er jo helt absurd, og det betyder, at folk spekulerer vildt i det. For eksempel får mange deres artikler oversat, for det giver yderligere penge. Så der bliver et point-rytteri, som ikke er godt for fordybelsen, mener Annette Lassen. På Island har man ligesom i Danmark haft en universitetsreform, dog tog man sig tid til at lære lidt af de danske erfaringer: Man var grundlæggende ret enige om, at så ekstrem en driftsform ville man overhovedet ikke have. Så man har i højere grad bevaret demokratiet, end man har gjort her, fortæller Lassen. Avancementsystemet er også noget anderledes. Det foregår sådan, at man på baggrund af sine meritter inden for forskning, undervisning og administration søger om at blive forfremmet i første omgang til docent, siden til professor. Og så en anden stor forskel fra KU, indskyder Annette Lassen: Man får betaling for sit overarbejde. lah forskerforum Nr juni-august\n20 internationalt Norge: Strid om arbejdstid I Danmark tales der om det ubetalte merarbejde (ud over 37 timer), som Finansministeriet ikke vil anerkende, fordi universitetslærere selv kan disponere deres arbejde og arbejdstiden dermed ikke kan opgøres absolut. Også deltidslæreres gratisarbejde er et problem, fordi disse har utilstrækkelige forberedelsesnormer og ingen betalt forskningstid. I Norge udspiller der sig netop nu en parallel strid om arbejdstid. Her handler det om betegnelsen særlig uafhængig stilling, som ikke handler om akademisk frihed, men derimod et juridisk begreb i ansættelsesretten, som i praksis fratager arbejdsgiveren for betaling for pålagt arbejde. Personer i sådanne stilllinger er defineret som ansatte uden direkte lederfunktioner, men som alligevel har overordnede og ansvarsfulde stillinger, og som selv prioriterer sit arbejde og hvordan det skal gøres. Til denne kategori hører altså forskere. Ansatte i særlige stillinger er undtaget fra de fleste bestemmelser om arbejdstid i arbejdsmiljøloven, bl.a. reglerne om overtid. Det betyder groft sagt, at de ikke behøver at gøre rede for, hvornår de kommer og går. Til gengæld får de ikke en krone i overtidsbetaling. Rigsrevisionen henviser til, at forskere i særlig uafhængige stillinger ikke kan tidsregistreres, fordi de har store frihedsgrader. Den norske fagforening Forskerforbundet mener derimod, at undervisningspligten betyder, at forskere ikke er at regne som særligt uafhængige. Sagen handler indirekte om tidsregistrering. Her har Rigsrevisionen påstået, at universiteter har forbrudt sig mod reglerne for udbetaling for overtid, fordi denne ikke har kunnet dokumenteres, samtidig med, at dokumentationen pegede på brud arbejdsmiljøloven! Forskerforbundet kører sagen principielt for at få de lange arbejdstider anerkendt hos arbejdsgiverne. Men det er et dilemma i en brydningstid: Mange betaler for de frie arbejdsrammer igennem lange ubetalte arbejdstider: Det lyder godt at være særlig uafhængig, men man taber altså en række rettigheder på det, konstaterer den juridiske chef i Forskerforbundet. Men forbundet oplever stigende pres på for at få indført arbejdstids-registrering, fordi mange medlemmer ønsker sig en mere kontrolleret og normal arbejdsdag, der kan kombineres med et almindeligt familieliv. (Norsk Forskerforum 5/2011) Det er underfinansieringen af universiteterne, som skaber potentielle konflikter. Når man har stort underskud, får vi kniven på struben. Ledelsen har tre muligheder: At få os til at producere mere undervisning eller forskning. At nedprioritere fagområder. Eller at lave ansættelsesstop på udvalgte områder. Alt dette sker her ved vores universitet, siger norsk-professor Kjell Lars Berge fra Oslo Universitet. Men bag underfinansieringen stikker en anden grundmodsætning frem. Fronterne mellem forskere/undervisere på den ene side og de administrativt ansatte er kommet i fokus. Mens den danske debat tog udgangspunkt i økonomiske oversigter, der sort på hvidt fortæller, at omkostninger til bureaukratiet er vokset, så har den norske debat taget afsæt i, hvordan (magt-) forholdet mellem grupperne har ændret sig. Konflikten blev eksponeret af det norske ugeblad MORGENbladet i en lang række artikler i foråret under temaet Den administrative magt. Det følgende er citater herfra. Økonomi tilspidser konflikt Mens de administrativt ansatte undviger at svare ja til, om der er konflikter, så er det forskernes oplevelse, at forvaltningen er vokset og ikke mindst, at den ufaglige forvaltnings magt er vokset. Der er ingen grund til dæmonisering af de administrativt ansatte; det er sjældent, at gruppen har onde hensigter, siger professor Kristen Norhaug fra Høgskolen i Oslo, der understreger, at han har mange gode kolleger blandt bureaukraterne. Men forholdet mellem grupperne er tilspidset: Det er min oplevelse, at de er ved at ske en segregering. Et af tegnene er, at en del af de administrativt ansatte flyttes fysisk, sådan at de sidder længere fra os forskere. Nogen af dem bliver del af en større administrativ enhed. Og jeg oplever, at vi samarbejder bedre med dem, som fortsat sidder tæt på os. Det har også i Norge været fusioner (fx mellem HiO og HiAk): Og det har givet konflikter, fordi vi oplever, at dagsordenen for fusioner sættes af bureaukraterne. Udredningsgrupper har således været domineret af administrationen, mens den faglige-videnskabelige indflydelse har været lille, siger Nordhaug. Magtforskydning Nordhaug og andre forskere argumenterer med, at de administrativt ansatte opererer med en særlig form for økonomisk og teknokratisk rationalitet, som ikke tager hensyn til universitetets særlige rolle som vidensinstitutioner: Byrokrater og forskere s Også i Norge er der ophedet debat om univer Nogle af universitetets administratorer opfatter sig først og fremmest som ledere, dvs. at de lige så godt kan lede andre typer institutioner. Det betyder, at økonomisk rationalitet kommer til at gennemstrømme alle led i forvaltningen. Efter kvalitetsreformen i det offentlige system mener de, at universitetet bare skal forvaltes som enhver anden del af forvaltningen. I denne logik er planlægning, styring og kontrol primære funktioner. Det er en erkendelse af, at der ikke er nok til alle og der må prioriteres, siger sociologen Jan Mehlum. Vi spiser alle af samme fad. Når administrationen svulmer op, vejer deres behov tungere i kampen om ressourcer end universitets kerneopgaver som er at forske og undervise. Men samtidig tilspidses altså modsætningen: Og i det øjeblik universitetet får økonomiske problemer, ligger magten over fagudviklingen ikke længere hos professorer og andre videnskabeligt ansatte, men hos institutledelsen. Den er systemets vogtere på vegne af staten. Denne magtforskydning kan skabe mange konflikter, siger Mehlum. Forskere: Vi mister dispositionsretten over vores fag Vil du studere magtens logik, så se på, hvem der styrer budgetterne. Denne magtforskydning, 20 FORskerforum Nr juni-august 2011