Aparteu les mans de la nostra llengua, per Toni Mejías | Tresdeu.com\nRedacció | 7 juliol 2020\nRedacció - 7 juliol 2020\nNo sé si passa en altres llocs fora del territori espanyol, però des que tinc ús de raó, he vist com l’aprenentatge d’una llengua ha servit com a arma política. I així segueix. Les declaracions contra el basc d’Ortega Smith o la sentència del Tribunal Suprem, que impedeix al govern de la Generalitat Valenciana comunicar-se només en valencià amb les administracions de Catalunya i Balears, són un nou exemple de per què la cultura només interessa en política per a atacar el rival. No importa si amb això condemnen l’educació de molts xiquets i xiquetes.\nNo entenc què té de dolent aprendre idiomes i mantindre viva una llengua durant generacions. No comprenc com existeix part de la societat que relaciona el basc quasi amb ser etarra o que es tornen bojos defensant que el català i el valencià són diferents idiomes, quan és evident que no és així. És difícil saber per què moltes persones volen que muiren altres llengües i les menyspreen i les etiqueten d’idioma de “paletos”. Una obstinació irracional per acabar amb tradicions i condemnar a l’oblit la llengua dels nostres avis i àvies.\nPerò tampoc vull ser hipòcrita. Algunes de les persones o partits que defensen aquestes llengües també l’acaben usant per al seu benefici creant, moltes vegades, una imatge de confrontació, quan s’hauria d’utilitzar per a fraternitzar i comunicar. Es busca transmetre un complex de superioritat dient monolingües a l’adversari polític, qualificant-lo de ximple per no saber dos idiomes. Per sort, la majoria de la població està per damunt de tot això.\nEn el meu cas, com en el de diverses generacions de xiquets i xiquetes del País Valencià, aquestes baralles absurdes van provocar que arribara a edat adulta sense conéixer bé la meua segona llengua. En la zona que visc, al sud de la ciutat de València, la majoria de la població són migrants d’altres zones d’Espanya. Els meus pares, igual que els de molts companys, no són valencianoparlants. A això cal sumar que a l’escola només teníem valencià en l’assignatura que estudiava aquest idioma. La nostra educació en aquesta llengua es basava en els dibuixos doblats de Canal 9 o TV3. I la cadena autonòmica valenciana tenia molt de contingut en castellà. La catalana, la van acabar eliminant de la nostra televisió sense molt de trellat.\nAra, amb 35 anys, faig aquests articles amb el diccionari en mà i l’ajuda d’un amic que el repassa. Comprenc perfectament l’idioma, però em costa horrors parlar-lo amb fluïdesa. Fa dos anys que l’estudie per a traure’m el C1 per qüestions laborals, però, sobretot, per qüestions personals. Amb una educació adequada, com s’està intentant ara malgrat la persecució d’alguns grups polítics, no haguera sigut necessari. I els joves de la meua generació el parlaríem perfectament. Per això és fonamental defensar la llengua com una eina d’unió, com una part de nosaltres, com el llegat que ens deixen els nostres avantpassats i la nostra terra. Com un dret. Perquè eliminar part de la nostra cultura és eliminar el nostre futur.\nImatge de portada de Bola de Drac extreta de la web de la CCMA\nbasc, Canal 9, Generalitat Valenciana, Llengua, Ortega Smith, Tribunal Suprem, TV3, València\nDibuixos animats en valencià per a la Viquipèdia | Tresdeu.com - 4 agost 2020\n[…] Com que la tria l’hem fet millenials purs, és a dir, nascuts a finals dels 80 i primers 90, doncs les sèries i dibuixos són un poc viejunes, no vos vaig a enganyar. Però la Bola del Drac, les Tortugues Ninja, Shin Chan o Dr. Slump formen part del llegat més mític de l’audiovisual en valencià. Ja ho va dir Toni Mejías fa uns dies. […]


van de Blues: Festival Internacional de Jazz de Barcelona: gran Nit de Blues & Boogie. Google\nFestival Internacional de Jazz de Barcelona: gran Nit de Blues & Boogie.\nUs agradaria anar al teatre per veure 4 bandes de blues? Us ve de gust acabar la setmana amb una "marató" de blues i boogie? Per cert, què us agrada més el blues o el boogie? Doncs no fa falta que escolliu! Aquest diumenge ho teniu tot al Teatre Coliseum, en la gran Nit de Blues & Boogie del Festival Internacional de Jazz de Barcelona!\nAquest any el blues està tenint més presència que mai al Voll-Damm Festival Internacional de Jazz de Barcelona (gran notícia!), i la nit de diumenge serà el moment culminant, amb la Nit de Blues & Boogie al Teatre Coliseum! Aquest concert serà gairebé una marató, amb alguns dels millors músics de blues de casa nostra, que ens oferiran un espectacle molt especial i difícil de veure avui dia!\nEl concert es divideix en 2 parts:\nThe Suitcase Brothers, amb el seu country blues autèntic!\nLluís Coloma Trio + August Tharrats + Bernat Font, 3 dels millors pianistes de blues i boogie!\nChino & The Big Bet, amb el seu tribut al mític Robert Johnson!\nBarcelona Big Blues Band + Dani Nel·lo + Blas Picón, l'espectacular banda amb 2 convidats de luxe!\nEl concert és una iniciativa de la Fundació Privada Catalana Jazz Clàssic i de The Project (empresa organitzadora del festival), i han decidit oferir un descompte interessant en el preu de les entrades als socis de la fundació, i també als socis de la Societat de Blues de Barcelona (entitat col·laboradora). Entrades limitades, consulteu la info!\nAquest diumenge és un dia d'eleccions, però els que estimem el blues no tenim necessitat d'escollir, perquè l'elecció és clara: la Nit de Blues & Boogie!\nAquests són els protagonistes d'aquesta nit "colossal", alguns combinats de diferent manera a com ho estaran diumenge:\nDiumenge 20, 19h - Nit de Blues & Boogie\nTeatre Coliseum - Gran Via de les Corts Catalanes, 595 (BCN)\nEntrades: de 15 a 30 € (recordeu que els socis SBB tenen descompte)\nMés propostes ► Artistes, Blues Cat, Concert del cap de setmana, El més vist, Jazz i altres ritmes negres


Aquest festival és el primer de cinema i fotografia documental de l'illa de Menorca i de les Balears, i en l'edició d'enguany ha convocat els seus primers guardons de fotografia documental\n3 min. Palma 15/10/2020 11:29\n651x366 Una de les imatges del projecte documental de fotografia 'Poupées'. / NEUS SOLÀ Una de les imatges del projecte documental de fotografia 'Poupées'. / NEUS SOLÀ\nLa fotògrafa Neus Solà (Barcelona, 1984) ha estat guardonada amb el Premi de Fotografia Documental MDF 2020, el primer premi d'aquestes característiques de les Illes.\nL'artista i fotògrafa documental traça amb Poupées un testimoni visual de la joventut femenina gitana de la comunitat de La Cité de Perpinyà, i mostra la cara més salvatge de la infància i l'adolescència d'aquestes joves, que contrasta amb les restriccions que hauran d’assumir un cop hagin perdut la virginitat i converteixin en dones adultes. El títol del projecte vol servir, a més, com a metàfora associada al sistema patriarcal gitano i per posar de manifest la prematura cosificació i sexualització d’aquestes nines que, paradoxalment, han de conviure amb els estàndards que dicta la seva tradició.\nInteressada a explorar la condició humana, el seu treball fotogràfic se centra en temes d'identitat, gènere i territori des d'una perspectiva antropològica. La seva obra ha estat reconeguda a escala estatal i internacional i ha exposat en diversos països com Espanya, França, Suècia, els Emirats Àrabs, l'Índia o Mèxic, entre d'altres. Des del 2017 treballa en un projecte sobre la comunitat transgènere de l'Índia i, recentment, acompanya projectes de fotografia participativa a Catalunya i a França.\nLa primera edició del premi de fotografia també ha reconegut dos projectes finalistes. Un és Cicatrices, del fotògraf David Arribas (1978), a través del qual denuncia l'abandonament i maltractament que pateixen els cans de caça, sobretot llebrers, una vegada conclou la temporada (Espanya és l'únic país d'Europa on la caça amb llebrers encara és legal).\nTambé ha estat seleccionat el projecte Wikkaritama, de Sergi RuGrand (l'Hospitalet de Llobregat). Wikkaritama, que en llengua kokana és el significat de la força del poble, reflecteix l'impacte ambiental de l'activitat petrolera a l'Amazònia peruana, on, després de 40 anys d'explotació d’hidrocarburs, les conseqüències són alarmants tant per a la terra com per a les comunitats indígenes que hi habiten.\nAquests dos treballs acompanyaran el projecte guanyador en format audiovisual a l'exposició del 3 de novembre a Alaior. A banda dels projectes finalistes, també cal destacar l'acollida d'altres exposicions que es podran veure a Menorca com la d’imatges del confinament, en què, hi prendran part el Periódico de Ibiza, l’agència Efe i l’ARA Balears, amb fotografies dels nostres reporters Ismael Velázquez i Isaac Buj, a més dels mitjans gràfics locals.\nEl Menorca Doc Fest és el primer festival de cinema i fotografia documental de l'illa de Menorca i de les Illes Balears. Mitjançant exposicions fotogràfiques, visites guiades, conferències, projeccions de curts i llargmetratges documentals, el MDF vol arribar a incidir en la sensibilització de la ciutadania a través de l'art audiovisual, crear concursos de cinema de curtmetratge i de fotografia documental nous, frescos, que permetin provocar la reflexió sobre els canvis que experimenten les nostres societats i sobre la nostra situació en el món; potenciar la creació audiovisual en llengua catalana, difondre les obres creades per productors i creadors de les Illes Balears, generar intercanvis amb festivals i productors i directors d'altres territoris i animar la projecció exterior de Menorca durant els mesos de tardor com un territori acollidor, sensible a les problemàtiques socials mitjançant la fotografia i el documental.\nEl Formentera Fotogràfica i les velocitats diverses\nJoan Miquel Oliver publica les 'Aventures de la nota La'


David Fernàndez i Lyona seran els convidats de luxe d’avui al cicle 'Despullant el masclisme' - El Cargol l El setmanari del Penedès l Societat l Política l Economia l Cultura l Vins i Caves l Món casteller l Entrevistes l Esports\n23 Octubre, 2019, 11:00\nDavid Fernàndez i Lyona seran els convidats de luxe d’avui al cicle 'Despullant el masclisme'\nEl periodista i activista social, David Fernández, i la il·lustradora i directora de videoclips, Lyona, oferiran aquest vespre (20h a l'Escorxador de Vilafranca) la xerrada Ni finos ni seguros dins del cicle Despullant el masclisme.\nEl cicle havia d'inaugurar-se dijous passat però la xerrada de Maite Carranza es va haver d'ajornar. Finalment la xerrada tindrà lloc dilluns vinent de manera que la d'avui serà la primera sessió d'aquest cicle organitzat per la llibreria La Cultural.\nDavid Fernández i Lyona han triat el títol Ni finos ni seguros per a la seva intervenció, una frase que fa referència a un antic eslògan publicitari d'una coneguda marca de compreses femenines, i no serà fins aquest vespre que es donarà a conèixer què amaga la ironia de l'enunciat.\nDavid Fernàndez i Lyona conjuntament han editat per Sant Jordi d'enguany el llibre La revolta de santa Jordina (Amsterdam, 2019), una versió pròpia de la llegenda de Sant Jordi on una Jordina republicana, feminista i apoderada mobilitzarà tot un poble contra el rei tirà i el Drac Mercat. Pensat per arribar tant als adults com als menuts de les famílies, els textos de David Fernàndez i les il·lustracions de Lyona adapten la mítica història i la reinterpreten al seu estil.


'El Mundo' ha tingut accés al segon contracte més elevat de la història del futbol, després del darrer de Messi amb el Barça\nNeymar durant un partit de Champions amb el París Saint-Germain: el brasiler seguirà al conjunt francès fins al 2025 MATTHIAS HANGST / GETTY\nL'operació completa del fitxatge de Neymar pel PSG l'estiu del 2017 tenia un cost total per al club parisenc de 489.228.117 euros, gairebé 500 milions, segons ha publicat aquest dissabte el diari El Mundo. El rotatiu madrileny, que ha tingut accés al contracte signat el 3 d'agost del 2017, exposa que el brasiler tenia un salari anual brut de 43.334.4000 euros durant cinc temporades. A més, a manera de prima de renovació, s'establia una clàusula que si Neymar continuava un sisè any al PSG, passaria a cobrar 50.556.117 euros aquell curs.\nSi se suma el salari brut del futbolista estipulat en aquests cinc anys (més un sisè) de contracte a la clàusula de rescissió de 222 milions d'euros que va abonar el PSG per desvincular el brasiler del Barça, el resultat són els gairebé 500 milions d'euros esmentats. A més, l'acord incloïa una renovació automàtica fins al 30 de juny del 2023, sempre que el futbolista hi donés el seu vistiplau.\nAmb tot, Neymar va renovar el maig passat amb el PSG fins al 2025, després d'haver estat vinculat en nombroses ocasions amb un possible retorn al Barça. Segons El Mundo, l'atacant brasiler va segellar la seva renovació amb unes condicions econòmiques similars a les del seu primer contracte amb el club propietat del xeic de Qatar, Nasser Al-Khelaifi. Això sí, cedint al club francès tots els seus drets d'imatge vinculats al PSG.


Article Cristina Pardo: Canvi de cromos\nDissabte, 22/09/2018 - 22:37\nLa Delegada del Govern a Catalunya, Maria Teresa Cunillera, s’ha mostrat partidària de l’indult per als independentistes que estan sent investigats al Tribunal Suprem. “Si es demana, en soc partidària, és clar. Però han de demanar-ho, ¿eh?”, ha afirmat aquest dissabte Cunillera a Catalunya Ràdio. A mi em semblen respectables tots els punts de vista. El que passa és que, en aquest cas, al darrere hi ha algun element que suscita certa inquietud. I és que la seva no és una opinió aïllada. Al desembre, el líder del PSC, Miquel Iceta, ja es va mostrar partidari dels indults. La direcció del partit a nivell nacional, encara a l’oposició, es va revoltar en públic i en privat i el va desautoritzar. En aquell temps, la seva companya de files, Meritxell Batet, sí que es va mostrar comprensiva amb Iceta, a l’assegurar que no era bo que els secessionistes fossin a la presó a l’hora de resoldre “el problema polític” de Catalunya. Ara, Batet, revestida del plus de solemnitat que li dona el fet de ser Ministra, s’ha desmarcat de Cunillera. Assegura que “no s’han d’avançar escenaris que no sabem si es donaran” (sense condemnes no hi pot haver indults) i que cal tenir “màxim respecte pels procediments judicials”.\nAquesta és, sens dubte, la posició que es pot esperar des del punt de vista institucional: primer, deixar que els tribunals facin la seva feina i després, en funció de per on vagin les sentències, veure fins a quin punt és adequat que el Govern utilitzi la prerrogativa de l’indult, en cas que algú el demani. És difícil no encertar en algun moment de la teva biografia quan defenses una cosa i la contrària. Dit això, i si un contextualitza i va una mica més enllà, semblaria que el Govern prova de fer arribar a la Generalitat el missatge que no estan del tot còmodes amb l’actuació judicial i el missatge de la seva bona predisposició a “obrir les presons”, que diria aquell. I això, quan encara hi ha diversos dirigents polítics fugits a l’estranger. N’hi ha prou amb bussejar una mica a l’hemeroteca per comprovar que als socialistes, sobretot quan no governen, les mesures de gràcia els susciten molts més dubtes de les que ara manifesten.\nEl PSOE va arribar a acusar l’executiu de Mariano Rajoy d’utilitzar el debat dels indults “per tapar la seva corrupció”. Suposem que Sánchez no està fent ara el mateix per, per exemple, esquivar el tema de la seva tesi. Entenem, per tant, que el que en el fons està intentant Cunillera és posar l’assumpte a sobre de la taula per apaivagar els ànims i facilitar el diàleg amb l’actual Govern. El que passa és que, venint d’un partit que va recolzar el 155, però que després va pagar de mala gana la defensa al jutge Llarena a Bèlgica, és complicat saber a què atenir-se. Pedro Sánchez és un senyor la gestió del qual és molt difícil d’entendre. Almenys, ja que estem sepultats sota les seves contínues rectificacions, que mantinguin l’ordre natural de les coses: condemna, petició i, si de cas, indult.\nTemes: Teresa Cunillera Meritxell Batet Miquel Iceta PSOE PSC


Clases de Alemán Anke - Metodologia\nMein schönstes deutsches Wort\nEscola d'Alemany Anke\nLes activitats que fem a classe són molt variades, atenent les diferents competències que volem desenvolupar i per a facilitar l’aprenentatge amb els diferents sentits. Parlem, escoltem, escrivim i llegim. Aprenem amb un llibre però també a través del joc, de diferents recursos com audios, el vídeo, pòsters, imatges i exercicis online. Jo trio el material amb un alt grau d’actualitat i rellevància per als meus estudiants. Incloc a l’estudi de la llengua coneixements sobre els països de parla alemanya i estratègies de comunicació intercultural.\nL’alemany serà l’idioma de la classe, tant en el meu discurs com progressivament en l’expressió dels alumnes. Des del primer moment s’ensenyaran les frases més freqüents per a vehicular la comunicació de la classe en alemany. Això no obstant, no s’exclourà ni la llengua materna ni altres llengües estrangeres que domina l’alumne perquè juguen un paper molt important com a coneixements lingüístics ja adquirits.\nEls resultats de la investigació en el camp de la psicologia de l’aprenentatge mostren que tot allò nou que volem memoritzar ha de ser relacionat amb coneixements previs. Les meves classes es basen en aquest principi. Del que és fàcil al que és més difícil, amb connexions lògiques i repassos continus.\nMoltes vegades la falta de tècniques d’estudis provoca la sensació de no progressar en el domini dels idiomes. A les meves classes ensenyo un gran ventall de mnemotècniques, estratègies d’aprenentatge com també fonts per a l’estudi autònom fora de la classe.\nTant la identificació del nivell de l’alumne com els objectius de les meves classes tenen com a referència el Marc Europeu Comú de Llengües que diferencia entre els nivells A1-C2.\nPreparo els alumnes per a tots els exàmens oficials i tramito les seves inscripcions.


La mesquita de l'Aranya surt de la situació d'irregularitat en què ha estat catorze anys - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nLa mesquita de l'Aranya surt de la situació d'irregularitat en què ha estat catorze anys\nAmb les obres a l'antiga fàbrica, que la posaran al dia pel que fa a normativa, la comunitat islàmica podrà obtenir la llicència definitiva\ngemma camps manresa 11.05.2018 | 00:16\nLes obres començades a la banda que dóna a la plaça del Salt (a la xemeneia)\nL´annex amb punt rodó que anirà a terra a la banda del camí de la Cova\nDurant catorze anys, la mesquita Al-Fath, que, depenent del dia, acull entre 200 i més de 600 persones, ha funcionat a la fàbrica del Salt -o de l'Aranya- en una situació d'irregularitat. Ni l'edifici tenia la qualificació per poder-hi acollir aquesta activitat -cosa que ha resolt el nou pla general- ni estava adaptat a la normativa vigent. Això s'ha acabat. Les obres que hi han començat faran possible donar la llicència d'activitats definitiva a la mesquita, que fins ara ho feia amb una llicència provisional.\nLes obres a l'antiga fàbrica consisteixen a eliminar els dos annexos afegits a banda i banda de l'edifici, que no tenen cap valor patrimonial. Al cantó on hi ha les escales que comuniquen el carrer de Montserrat amb la plaça del Salt (on hi ha la xemeneia), que son les que han començat, la construcció que va a terra la rellevarà un nou volum amb la mateixa amplada, però més petit i reculat, la qual cosa farà guanyar visibilitat a la façana de la fàbrica, que es tractarà amb un maó semblant al de la xemeneia. És on aniran unes noves escales i un ascensor per connectar les diferents plantes des de la cota de la Via de Sant Ignasi fins a la del Salt.\nA la banda del camí de la Cova, l'afegit que anirà a terra és el que fa un punt rodó. El rellevarà un nou volum més petit, que contindrà el nou accés principal a la mesquita, mentre que la resta de l'espai que s'alliberarà amb l'enderroc passarà a ser públic.\nLes actuacions costen 900.000 euros. La de les escales i l'ascensor, que és previst que estigui acabada a final d'any, en costa 280.000 i la paguen l'Ajuntament (el 64%) i la Comunitat Islàmica del Bages (36%). El tercer propietari, l'empresa de venda i lloguer de maquinària Remi, que ocupa els baixos i havia estat la propietària de tot el complex, n'ha quedat al marge.\nQuant a les obres corresponents a l'accés principal a la mesquita, només les paga la Comunitat Islàmica del Bages amb les aportacions dels seus fidels, i pujaran més de 600.00 euros. La previsió és que comencin la setmana vinent amb una durada aproximada d'un any, amb la intenció que pel ramadà de l'any vinent, que començarà el 5 de maig, ja estiguin enllestides.\nTot plegat ho van explicar, aquest dimarts, l'alcalde Valentí Junyent; el regidor d'Urbanisme, Marc Aloy, i el president de la Comunitat Islàmica del Bages, Abdellah Anhari, que es va mostrar molt satisfet amb el projecte, malgrat admetre que el cost de les obres se'ls ha disparat una mica. Per a ell, cedir espai públic és una manera de retornar a la ciutat la confiança que ha dipositat en ells tots aquests anys. Va expressar el seu agraïment a les associacions de veïns del Barri Antic i de les Escodines, perquè, «si no fos per la seva llum verda, no podríem tenir això» i, especialment, al govern actual, que ha procurat que la seva situació es regularitzi d'una vegada «gràcies a una negociació molt valuosa i responsable». Va explicar que les obres les pagarà la comunitat musulmana. «Això ens dóna llibertat per actuar com vulguem. Podríem sol·licitar subvencions d'Aràbia Saudita o Qatar, però la nostra mentalitat és catalana. Volem un islam moderat, català i de Manresa. En canvi, si ens vénen subvencions de fora reps pressions per fer segons quines coses». Durant les obres, la mesquita no haurà de tancar.\nAloy va insistir que les obres permetran adaptar l'edifici del Salt «a la normativa contra incendis i d'accessibilitat», la qual cosa farà possible que la mesquita obtingui la llicència d'activitats definitiva. Va destacar, també, que dotar l'edifici d'un ascensor i unes escales «permetrà que les dues plantes de titularitat pública, que són la segona [la que es va arreglar amb la Casa d'Oficis] i la tercera [sota teulada], puguin tenir uns accessos que fins ara no tenien». En el cas de la segona, a nivell de la plaça del Salt. Va afegir que amb les obres es millorarà la imatge exterior d'un edifici que és un Bé Cultural d'Interès Local.\nJunyent també va posar l'accent en el fet de tancar «definitivament» els catorze anys a precari de la mesquita. Per aconseguir-ho, va dir, «hi ha hagut consens de tots els grups polítics», al qual va afegir el veïnal. Va remarcar la implicació de la comunitat islàmica per fer les obres i en va agrair «la voluntat de col·laboració». Alhora, va tenir un record per a la Xarxa de Diàleg Interreligiós i per als governs municipals precedents.\nLa mesquita Al-Fath passa a dir-se Centre Cultural Islàmic de Manresa per obrir-se més a la ciutat. Manresa\nComunitat Islàmica del Bages


Parlem amb Deborah Hay | Blog del Mercat de les Flors\n30 de setembre de 2020 - Cap comentari\nCreus que la dansa i el cos, amb el confinament al que ens han obligat, s’han fet més forts o que, pel contrari, s’han debilitat?\nNomés puc parlar de mi. I jo, mentre pugui estar connectada físicament, amb tot el meu cos… Mentre pugui practicar diàriament el meu treball -no cal que sigui gaire estona, 20 minuts al dia…-, si tinc això i puc agafar la bicicleta i nedar, estic bé. Es tracta de respectar el meu cos allà on estigui, i sense amagar-me. No es pot viure amb por i pretendre sobreviure! Això és, bàsicament, el que jo anomeno dansa: sentir gratitud per la vida. Aquesta és la dansa que vull continuar ballant.\nCreus que la crisi és una oportunitat per acostar-nos a la vida amb més gratitud?\nUna crisi dona la possibilitat de canviar i d’aprendre algunes habilitats de supervivència. Encara que sorgeixin de la por, no les podem continuar amb por, per sobreviure cal tenir algun objectiu, una mínima sensació de finalitat, una meta. La meva és viure aquest cos, completament.\nAixò em recorda una cosa que has dit en alguna ocasió: que no es tracta d’aprendre a ballar sinó d’aprendre del ballar. Crec que això es podria aplicar a tots els aspectes de la vida, oi?\nÉs una bona cita, d’on l’has tret? Ha, ha, ha.\nCrec que d’una conferència que vas donar a Helsinki, que he trobat a youtube. I parlant de geografia, ara ets a Austin, però has viscut al centre de Nova York i al camp de Vermont. De quina manera creus que l’espai influencia o, fins i tot, arriba a transformar la dansa?\nSegurament… Jo vaig néixer a Brooklyn i vaig viure a Nova York durant 30 anys. Aquesta ciutat va modelar-me el caràcter i la dansa que faig. De jove, ho volia provar tot i allà hi havia totes les influències, l’art, la música, la dansa… Llavors vaig mudar-me a Vermont, i vaig viure enmig del no res durant sis anys i mig; per primer cop en la meva vida experimentava el silenci, i això em va tranquil·litzar i em va obrir a sensacions que no havia tingut abans, com l’amplitud o la paciència. El treball de supervivència a Vermont era molt clar: no teníem estufes ni aigua corrent, vivíem de manera molt primitiva, era un retorn a la terra i m’encantava fer jardineria; jo no havia tocat la terra durant els primers 30 anys de la meva vida i tot això em va enriquir tant! El treball que faig avui realment té una base en les experiències que vaig tenir aleshores allà. Però després de passar tant de fred al nord, venir a Austin va ser un relaxament! A més, als 70 i als 80 aquest era un lloc molt humil i tranquil, a la gent li agradava venir-hi i podia treballar amb grups molt grans de gent, i a mi m’encantava l’experiència física de ser aquí. Mentre que ningú volia venir a Vermont! I a Nova York era prohibitiu i impossible de trobar un lloc prou ampli. O sigui que sí, cada espai en el que he viscut ha ajudat a formar la meva estètica.\nPer tant, cada lloc té la seva estètica?\nPodríem dir que sí, però al final el que tenim és una acumulació d’estètiques. Mai no he deixat del tot enrere Nova York, ni Vermont… totes les experiències importants s’acumulen, es temperen i t’eixamplen. Tots i cadascun d’aquests llocs definitivament han modelat la meva estètica, i no hi havia pensat abans, és una bona pregunta.\nM’hi ha fet pensar la idea que sovint defenses sobre la percepció de l’espai. I em pregunto si els espais geogràfics, en viatjar, poden crear imatges noves i adherir-se al cos.\nCrec que és més una qüestió de canvi de consciència. La consciència es pot encongir o eixamplar, i va més enllà del cos físic, és el cos sencer, que arriba fins allà on notis els canvis, fins on puguis veure el cel.\nLlavors, la sensació d’arrelament en un lloc és possible? O potser aquí entri la idea de la discontinuïtat en la continuïtat que tu proposes?\nRecentment parlava amb la Janine Durning, una ballarina i coreògrafa meravellosa de Nova York amb qui he treballat molt, i em deia que el concepte de continuïtat de la discontinuïtat encaixava perfectament enmig de crisi del COVID, jo no hi havia pensat abans. Per mi, els termes encadenats de la continuïtat de la continuïtat, la discontinuïtat de la continuïtat i la discontinuïtat de la discontinuïtat són la descripció d’un procés d’aprenentatge i de la meva manera de ballar. Es tracta d’una pràctica i de la consciència d’aquesta pràctica. A més de ser un bon joc de paraules!\nAixò ens du a la poesia. El teu germà és poeta i tu també t’hi has acostat. Em pregunto com era la casa on vau viure.\nVenim d’una família molt de classe mitja, durant dinou anys vam viure en el mateix apartament d’una sola habitació a Brooklyn. El meu pare era professor d’escola. La meva mare era ballarina i era sensible a les arts, va ser la meva primera mestra. Era molt bona mestra. I sí, el meu germà és poeta, però s’ha mantingut, ell i la seva família, fent de professor. O sigui que vinc d’una família de mestres. I, tant al meu germà com a mi, ens meravella fins on hem arribat! A casa no hi havia ni un sol llibre. Bé, sí, crec que hi havia A Tree Grows in Brooklyn. I també el Reader’s Digest. Fora d’això, no hi havia gens de literatura però, tot i així, el meu germà es va interessar pel llenguatge des de molt aviat. Jo no. Jo era molt bona nena, i només prenia allò que se’m donava. I part del que se’m va donar va ser dansa.\nPerò, finalment, també vas prendre la paraula: per ensenyar, per crear partitures i finalment per escriure poesia; les teves partitures tenen molt de poesia.\nJo no em disposo mai a escriure poesia. Jo em disposo a descriure i donar sentit a l’absurditat del sistema que vivim.\nPoesia i dansa comparteixen musicalitat. A ‘Figure a sea’ la música és de Laurie Anderson, com ha estat la col·laboració?\nEm va donar divuit pistes sonores amb la llibertat d’usar-les com volgués o, fins i tot, de no usar-les. En vaig escollir sis i les vaig passar a l’enginyer de so que treballa amb el Cullberg Ballet, el Martin (Ekman), que va jugar amb aquests sons: alguns els va solapar, altres els va estirar, podríem dir que els va donar vida. Jo volia que fossin molt suaus, que el públic ni s’adonés que els estava sentint. Normalment, no faig servir música en les meves peces.\nPerquè invoques la música del propi cos.\nNo és tant la música del cos com la música dels moviments. Si no hi ha una música externa que et condueixi, què passa si busques la música en el teu moviment?\nPot ser molt excitant, perquè el temps queda a les teves mans i pots decidir com usar-lo. És una altra manera de sentir.\nLes imatges també són part de la teva escriptura coreogràfica. Sempre t’ha agradat dibuixar?\nNo, és bastant nou. Fa uns deu o quinze anys vaig començar a fer dibuixos en les meves notes coreogràfiques perquè em semblava més fàcil alhora d’explicar sobre el paper el que volia fer. Però ara dibuixo cada matí, durant un o dos minuts, i m’encanta, m’ensenya a mirar.\nI què dibuixes?\nQualsevol cosa! No sé dibuixar i m’agrada que sigui així, d’aquesta manera sempre em sorprèn el que dibuixo! Ha, ha, ha. Dibuixo moltes cares, perfils, retrats… normalment amb una sola línia i poques vegades m’allargo més si decideixo que hi vull posar color. També dibuixo animals, animals estranys, i aquest matí una flor, un tipus de flor molt propi.\nDoncs bastant maca… i estranya! Ha, ha, ha. Cada pètal tenia una forma diferent.\nAlgun cop has explicat que vas començar a usar la veu perquè no sabies cantar. I ara m’expliques que dibuixes, contenta de no saber dibuixar. És un antivirtuosisme buscat o l’interés d’experimentar dins l’error?\nNo diria que sigui una actitud antivirtuosa, el que passa és que, quan no domines un camp, pots trobar-hi material interessant i permetre’t d’explorar-lo sense els prejudicis de si està bé o no. I llavors passen coses.\nMira, fa un parell d’anys, estàvem conduint amb el Laurent (Pichaud) pel sud de França i, de sobte, vaig veure els mateixos perfils que jo havia estat dibuixant… als cingles de les muntanyes! Des d’un lloc concret en veia un molt clarament, llavors donàvem mitja volta i el tornava a veure des d’un altre lloc… i vaig pensar: ostres! Si no hagués dibuixat aquests perfils abans, ara només veuria una carena, i em perdria l’especificiat de la muntanya, mentre que ara la puc identificar i entendre a partir de l’experiència d’haver estat dibuixant els meus perfils.\nPer tant, es tracta d’aprendre del nostre entorn.\nSí, d’eixamplar la vida. La que va del dibuix que tinc davant del meu nas fins a tota l’extensió del paisatge.\nCom a mestra, què és el més important que vols transmetre?\nLa meva mare… Ara mateix estic mirant una foto seva…\nFa poc recordava totes les vegades que, a mitja tarda, venia gent a casa i seia al voltant de la taula de la cuina per parlar amb la mare, i l’efecte tranquil·litzador que tenia sobre la gent. Aquest efecte venia de la seva veu. Me n’he adonat tot recentment d’això, quan parlava amb la Janine i em va dir que, quan dirigeixo, la meva veu és molt diferent de quan parlo simplement, com ara. Aquella és la veu de l’experiència. El que transmeto quan ensenyo ho faig sempre a través de la veu, del so de la meva veu i d’allà on prové aquest so. És clar, jo vaig conviure amb la veu tan suau de la meva mare durant molts anys… D’aquí ve la meva veu i crec que és crucial per a la transmissió. Per altra banda, jo no ensenyo una manera concreta de fer les coses; en canvi, totes les experiències que he tingut sonen i les senten els ballarins amb qui treballo.\nI la veu depèn del cos.\nSí, la veu depèn del cos. Quan algú dirigeix l’assaig d’una de les meves peces amb una veueta que… sé que no funcionarà, perquè aquella veu no transmet tota l’experiència per la que jo he passat. Per això cal que jo hi sigui. La meva obra em necessita a mi. Els meus llibres, les meves partitures, els meus escrits… no són jo. El meu treball em necessita a mi per sobreviure. I ho agreixo. Només dues persones en aquest planeta, la Janine Durning i la Ros Warby, han estat prou temps amb mi i coneixen la meva feina com per poder ensenyar-la. Fora d’elles, nada.\nArribes a Barcelona a través de la companyia sueca Cullberg Ballet. Com creus que s’entén el teu treball a Europa? És diferent que als Estats Units?\nEls Estats Units rarament han donat suport al meu treball. Només a Nova York, a Califòrnia i a l’estat de Washington. A Texas també vaig rebre’n durant anys perquè crec que era de les poques coreògrafes que hi vivien. Però, a banda del suport econòmic, hi ha el públic… A Austin vaig començar amb 25 anys i quan vaig deixar d’actuar-hi (perquè ningú em demanava que ho fes) ja tenia casi 80 anys. He estat cinquanta anys i no hi tinc públic.\nEn canvi, un dia vaig anar a actuar al Centre Pompidou i, abans de començar, m’estava asseguda a l’entrada del museu quan em vaig adonar de la cua llarguíssima de gent de totes les edats i cultures, que esperaven per veure la meva peça! Quina meravella! Més gent va veure la meva peça en un cap de setmana al Pompidou que en tots els anys que he viscut a Texas!\nA Europa esteu lligats a la història i us importa, com us importen les arrels i la cultura. Als Estats Units això no està tan desenvolupat, excepte a les grans ciutats.\nTens una conferència que tracta sobre la bellesa, un terme del que l’art no se n’ocupa gaire, darrerament. Té relació amb el budisme que practiques?\nJo no practico el budisme. Però el meu cos és un cos budista i molt del que faig es pot veure en paral·lel amb molts dels principis budistes, això ho reconec.\nI què és la bellesa, per a tu?\nNo ho sé i per això que vaig fer aquesta peça. No tinc ni la més remota idea del que és la bellesa! No podria definir-la, i aquesta és l’essència del meu treball: vaig al meu cos cel·lular i li demano que m’ho ensenyi. Penso que cada cèl·lula del meu cos té la capacitat de percebre bellesa i de rendir-ne. Les dues coses alhora i en cada moment. Així és com m’entreno i com entenc que pot ser la bellesa. I no en busco una resposta. És només un “i si…?”; i si el meu cos cel·lular em pogués ensenyar què és la bellesa? No podria definir-ho de cap altra manera.\nDel 27 de novembre al 4 de desembre de 2021 dediquem una Constel·lació a la ballarina, coreògrafa, mestra i escriptora Deborah Hay on presentem diversos dels seus espectacles i tot tipus d’activitats al voltant de la seva figura i creació


Baixes de subscriptors a La Vanguardia i El Periódico per la seva oposició a la independència | estanis.cat\nBaixes de subscriptors a La Vanguardia i El Periódico per la seva oposició a la independència\n10/11/2017 Bloc, Comunicació Digital, Direcció de Comunicació, Màrqueting i Publicitat, Mass Media\nLa crisi independentista ha provocat un augment d’audiència en els mitjans de comunicació, tant en premsa escrita com en televisió, ràdio i diaris digitals. No obstant això, les dues principals capçaleres a Catalunya, La Vanguardia i El Periódico, han estat penalitzades per la seva línia editorial a favor de la unitat d’Espanya. Segons ha pogut saber El Confidencial Digital, la capçalera del grup Godó i el diari de Zeta han patit una fuita de subscriptors durant els últims mesos en què s’ha viscut amb més intensitat l’intent de secessió de Catalunya.\nUsuaris abonats a aquestes webs han comunicat que no continuaran amb el servei. Aquests lectors han confessat el seu posicionament en contra de “la línia constitucionalista i a favor de la unitat d’Espanya” d’aquests diaris. Aquest succés contrasta notablement amb la situació que han experimentat les empreses informatives que s’han mostrat afins al desafiament sobiranista. Entre aquestes capçaleres destaquen els rotatius El Punt Avui i Ara.\nSegons dades de l’ Oficina de Justificació de la Difusió (OJD) publicats a El Español, La Vanguardia va vendre al setembre una mitjana diària de 24.497 exemplars, un 8% menys respecte al mateix mes de l’any anterior. El Periódico va tenir comportament semblant al del seu competidor, en aquest mateix període va vendre un 14% menys i la seva difusió va caure un 10%.\nFonts pròximes a El Punt Avui confirmen a ECD que a l’octubre la xifra de nous abonats supera les baixes realitzades en aquest últim mes. No obstant això, no han transcendit detalls sobre aquest increment de subscriptors. El diari Ara ha publicat recentment un article on presumeix de l’increment d’abonats, gràcies al procés independentista. Durant el mes de setembre van registrar un total de 1.300 noves altes.\nAquestes dades mostren l’interès dels ciutadans catalans pels mitjans afins a l’independentisme. Cal destacar que la televisió pública TV3 també s’ha beneficiat de la crisi catalana i ha registrat la seva millor dada d’audiència en deu anys, un 17,5% de quota de pantalla.\nAquesta tendència també s’ha traslladat a les capçaleres digitals catalanes. El portal a Internet del diari de Javier Godó va rebre 16,8 milions d’usuaris al setembre, un 7% menys que l’any passat. El diari que dirigeix Enric Hernández ha experimentat una baixada d’un 9% d’audiència i va registrar un total de 7,6 milions. D’altra banda, els digitals de tall independentista han augmentat el seu tràfic a Internet, un exemple és Ara.cat que ha anotat un 14% més d’audiència.\nPer El Confidencial Digital / El Butlletí de l’AMIC


La libèl·lula de l’Òpera de París - LA MIRA - Magazín\nRoseta Mauri protagonitza el quadre “La danseuse sur scène” d'Edgar Degas. (Fotografia: Museu d'Orsay - París)\nÉs innat, el talent de Roseta Mauri (Palma, 1850 – París, 1923)? Potser sí o potser no. El pare de la ballarina d'ulls i cabells negres, Jaume Mauri, fill de Reus —la ciutat del Baix Camp d'on Roseta s'entestarà a dir que és filla, tot i haver nascut a Palma, d'on era la mare Carme Amada Segura—, és ballarí del Gran Teatre del Liceu. La genètica en dansa sembla passar a la Roseta fent un grand plié i el pare observa, vista la inquietud de la nena, que té fusta per triomfar. La Roseta o la Rosita, com també se la coneix, després de formar-se tant amb el seu pare com amb el coreògraf i ballarí belga Henri Dervine durant una estada al Liceu el 1862, s'estableix el 1866 a la companyia del Teatre Principal de Barcelona, s'hi està cinc anys i passa a ser la primera ballarina. Entremig, el 1870, actua per primera vegada a l'estranger, a Hamburg, i en aquell viatge aprofita per fer una estada a París, on es forma amb Madamme Dominique i en companyia del seu pare, tot i que la guerra francoprussiana obliga a suspendre l’estada. Però els passejos al voltant de l'Òpera de París il·luminen una ambició, un somni, un desig de veure el seu nom als cartells.\nEl 1872 arriba el moment de posar-se de puntetes a nous escenaris, i balla per a la temporada inaugural del Teatre Dal Verme de Milà. Aquest es considera el vertader debut internacional, que conclou amb un èxit dels que obliguen a pensar que se'n sentirà a parlar, i molt, de la Roseta, que encara torna el 1873 a Barcelona, això sí, per ser primera ballarina del Liceu.\nPlié al Teatre Imperial de Berlín, battu al Teatre Imperial de Viena, ballonné al Teatre Comunal de Trieste, brissé al Teatre Apol·lo de Roma, cabriolé al Teatre Regio de Torí, fins a fer el definitiu cou-de-pied a París\nLa Roseta Mauri va configurant la coreografia del seu èxit. Tothom en destaca el somriure, però també té el seu caràcter, com quan assegura que mai més no tastarà el caviar perquè durant una actuació un tsar de Rússia s'ha posat a xerrar amb el del costat. Rosa, Rosae, Roseta, Rosita... tant és. Una declinació catalana que arriba als escenaris més emblemàtics del món i davant de reis i emperadors, es diguin reina Victòria d'Anglaterra o tsar i tsarina Nicolau II i Alexandra, entre d’altres.\nRoseta Mauri el 1881 fotografiada per Nadar, l'àlies de Félix Tournachon (Fotografia: Revue Camées artístiques).\nPlié al Teatre Imperial de Berlín, i l'emperador Guillem I se la vol quedar per sempre; battu al Teatre Imperial de Viena —on els diaris ja la bategen com la ‘Patti del ballet’, per referir-se a la soprano Adelina Patti que, segons Giuseppe Verdi, és la millor veu que havia sentit mai—; un ballonné al Teatre Comunal de Trieste; brissé al Teatre Apol·lo de Roma sota l'atenta mirada del rei Víctor Manuel II —que s'ofèn en veure com la catalaneta no cau en la temptació d’una invitació privada reial i molt menys encara tranuitar—; cabriolé al Teatre Regio de Torí, fins a fer el definitiu cou-de-pied a París. El satíric barceloní L'Esquella de la Torratxa li dedica el 1877 una poesia amb uns versos: “Balla com una baldufa / gira com un virolet / salta com una llagosta / i és més prima que un lluquet”. Amor amb humor. És el mateix que el compositor de l'òpera Faust, Charles Gounod, que la veu actuar quan la Roseta torna a Milà, però ara a la mítica Scala. Gounod en pren nota i fa saber a París que té una bona nova, la d'un àngel que esculpeix el vent.\nLe Ménestrel: “Els peuets de Roseta Mauri són dues agulles que teixeixen amb una destresa sorprenent i resolen, com si res, les passades més inextricables de la dansa”\nEll mateix recomana a l'Òpera de París que la contracti, i el director va fins a Milà a corroborar la meravella. La Roseta, el 7 d'octubre de 1878, actua per primera vegada a l'Òpera de París, i el 1880 ja és la primera ballarina de la Ciutat de la Llum. Instal·lada en un pis de luxe a l'estil versallesc, amb servei domèstic i a dues passes de l'Òpera de París, durant 20 anys els seus turmells ferms i moviments angelicals la faran indiscutible. La Roseta esdevé mite, icona i font d'inspiració. Les cròniques periodístiques de l'època són unànimes a l'hora de descriure-la, com si portés ales als peus. La influent revista musical de l'època Le Ménestrel és contundent: “Els peuets de Roseta Mauri són dues agulles que teixeixen amb una destresa sorprenent i resolen, com si res, les passades més inextricables de la dansa”. La Roseta fila que filarà.\nRetrat inacabat de Roseta Mauri realitzat per Edouard Manet i titulat Jeune femme en rose (Font: Museu Pushkin).\nElla impressiona. I tant que impressiona. Començant pels impressionistes, com no podia ser de cap altra manera. La dibuixa Renoir, la pinta Degas la mig pinta Manet. Degas li dedica tres quadres mítics. Ja no sap pintar sense tenir la seva musa catalana dansant al voltant del cavallet. I Édouard Manet s'apunta a la llarga corrua de pintors i escultors que la volen perpetuar, tot i que amb poca fortuna. La Roseta no suporta les llargues sessions ben quieta. Lògic. Ella és nervi pur, necessita moviment. Manet s'ho pren amb sentit de l'humor i li dedica un epigrama: “Rosita, que no has volgut aguantar la posa, / malauradament, anònima, restaràs dona de rosa”.\n“Totes les floristes de París han rivalitzat en el seu art per ella”, diu Le Monde Illustré\nI així resta per al patrimoni pictòric de la Humanitat el retrat inacabat Jeune femme en rose que, això sí, s'acompanya d'una inscripció enaltidora en llatí: “Ad majorem Mauri gloriam”. I tanta glòria! Una crònica de l'època parisenca permet veure fins a quin extrem Roseta Mauri marca el pas, i mai més ben dit. “És una aparició radiant. Balla, i només de començar els arabescos que, en un cadenciós ritme van traçant els seus peus i el lleu papalloneig d'aquella nina encantadora, alternat amb les provocatives actituds de la dona convertida en temptació, conclou per establir un corrent que, inflamant la sala, la fa esclatar en un bravo nodrit, tronador, immens, que confirma cada nit la fama de ballarina ideal, afavorida amb les supremes gràcies de la libèl·lula”. Pura màgia fins que una lesió al peu el 1882 l'aparta set mesos dels escenaris. Sembla que tot fineix. “Quedarà coixa?”, es pregunten molts. Sortosament, la libèl·lula torna a alçar el vol l'any següent. L'Òpera de París és un mar de flors per rebre-la. “Totes les floristes de París han rivalitzat en el seu art per ella”, assegura Le Monde Illustré. Els peus no van al ritme de la música: la música va al ritme dels seus peus. Escenari reconquerit. La flor i nata parisenca corejant un “oh là, là!”.\nLa Roseta impressiona. Començant pels impressionistes, com no podia ser de cap altra manera. La dibuixa Renoir, la pinta Degas la mig pinta Manet\nSegurament, però, un dels moments més deliciosos, tendres i que il·lustren fins a quin punt la Roseta esdevé un mite venerat a la ciutat que aleshores era considerada la capital del món, es viu l'1 de gener de 1888. Entre el públic d'alta volada, un grup de calbs se situen a la zona de l'orquestra de tal manera que, un cop les closques quedin il·luminades, s'hi llegeixi ‘Mauri’. La Roseta es desfà de llàgrimes des de l'escenari.\nLa libèl·lula catalana, que no es casarà mai més enllà de fer-ho amb el ballet, es converteix en la temptació del ministre de Belles Arts de França (1881-1882) Antonin Proust, també retratat per Manet el 1880. El ministre se n'enamora i mor d'amor el 1905. Bé, de desamor... i incapaç de suportar l'angoixa d'una malaltia que sembla incurable. Es comenta que dos dies abans de disparar-se al cap ha sopat amb la Roseta. El New York Times assegura que Proust s'ha suïcidat després de discutir amb la libèl·lula.\nRoseta Mauri en un dels espectacles de l'Òpera de París, el 1880 (Fotografia: Benque et Cie).\nLa Roseta, que ha deixat escenaris i camerinos —on sempre posa l'estampeta de la Mare de Déu de Misericòrdia de Reus—, s'ha retirat a la cúspide de la seva carrera el 1898 i ha acumulat un gran patrimoni en forma de nombroses propietats, incloses hotels i castells. Els escenaris han quedat enrere, però segueix essent un referent. A l'Exposició Universal de 1900, quan es prova el Phono-Cinéma-Théàtre, allò que amb el temps en diríem ‘cinema sonor’, el que es projecta sobre un llenç és una actuació de Roseta Mauri, entre altres artistes. Fins a l'any 1920, Roseta Mauri segueix repartint talent com a professora vitalícia del Conservatori de l'Òpera de París, amb el mateix sou de ballarina i sempre acompanyada de la seva neboda, del mateix nom, a qui ha adoptat en quedar orfe de pare i mare. El seu objectiu és que el talent de les noves ballarines no es vegi truncat per l'aparició d'un marit que les obligui a retirar-se.\nEl papalloneig de la musa de Degas s'atura definitivament el 1923 i reposa al necromític cementiri de Montparnasse entre Baudelaire, Becket, Duras, Sartre... que no han fet pas més mèrits que la Roseta per ser més coneguts que ella entre els propis catalans. Com passa amb tants altres catalans universals, Roseta Mauri també ha estat un referent reflectit pel món del cinema. A la pel·lícula de dibuixos animats francocanadenca Ballerina (2016), la protagonista, Felicia, que vol triomfar al gran teatre de París, té com a mite a seguir la filadora els peus alats.


Aiguamúrcia instal·la una nova cartellera informativa a l'entrada del Pla de Manlleu | EL PORTAL NOU\nHome Societat Aiguamúrcia instal·la una nova cartellera informativa a l'entrada del Pla de Manlleu\nAiguamúrcia instal·la una nova cartellera informativa a l'entrada del Pla de Manlleu\nAquest mes de febrer ha quedat instal·lada una nova cartellera informativa al Pla de Manlleu. Aquesta cartellera està situada a l'entrada del poble, al costat del pont, en un punt on s'hi aturen moltes persones a consultar-la. Per això, s'ha cregut que calia fer-la molt més útil, i contribuir així al desenvolupament del turisme rural especialment. De fet, es tracta d'un canvi ja que el plànol comarcal que fa anys va posar el Consell Comarcal de l’Alt Camp i que no resultava gaire útil s’ha substituït per un nou plànol de la zona.\nEn aquest nou plànol se senyalitzen les masies, llocs d'interès, cases de turisme rural i altres punts destacats del Pla de Manlleu. Així mateix hi ha un plànol del nucli, amb indicació dels comerços i serveis, un petit plànol general indicant quina direcció cal prendre per anar a localitats properes. S’hi han afegit un parell de fotos, una de l'ermita de Sant Miquel i una altra del poble de Selma als anys 30, quan les cases encara eres dempeus.


Oli d'argan - FITOMON BLOG by Astrid van Ginkel\nDeixeu un comentari / Alimentació, Cosmètica / Per Fitomon\nArgania spinosa. Arbust de les planes atlantiques del sud del marroc. Utilitzat tradicionalment en alimentació i cosmètica. Ara es troba per tot arreu.\nEm pregunto la seva producció limitada en mans de qui està i qui el pot fer servir.


Centenari Lluís Benejam 1914-2014: 2014\nRecital de veu i piano - divendres 9 de maig a les 20h\nDurant els anys immediatament anteriors a la guerra civil, l'activitat artística barcelonina estava en plena ebullició. Entitats com l'Associació Obrera de Concerts o l'Associació da Camera dinamitzaven de manera extraordinària la vida musical i alhora es consolidaven grans noms de la composició catalana com Toldrà, Mompou o Gerhard. En aquells moments, predecessors de la catàstrofe bèl·lica que estroncà d'arrel aquella efervescència cultural, aparegué una jove generació de compositors amb talent que volien obrir-se camí. Rafael Ferrer, Joaquim Serra, Lluís Benejam i Xavier Montsalvatge són alguns dels noms d'aquella generació que va haver d'adaptar-se a la foscor de la postguerra i poc a poc desenvolupar, cadascú des d'una vessant concreta, el seu art musical: Ferrer com a director d'orquestra i concertino de l'Orquestra Municipal; Serra renovant el repertori de música per a cobla; Benejam com a violí i viola de diverses formacions; i Montsalvatge iniciant-se en el periodisme musical i creant finalment una importantíssima obra. En aquest concert recordarem algunes obres de joventut d'aquesta generació que, en alguns casos, tornaran a sonar després de molts anys de silenci.\nEntrada lliure per als socis de l'Associació Joan Manén i de l'Ateneu Barcelonès\nUbicació: Ateneu Barcelonès, Carrer de la Canuda, 6, 08002 Barcelona, Espanya\n© Gerard Poch (Revista Musical Catalana)\nCrítica de la Revista Musical Catalana del concert de l'ONCA interpretant el Concerto Grosso al Petit Palau.\nEtiquetes de comentaris: concerts, crítiques


Aquest dimarts estava mirant la secció d'esports en una de les televisions privades espanyoles, sincerament no vull recordar-ne el canal. Unes seccions en les que habitualment només es parla de futbol, cosa que ja no estranya a ningú.\nEl dia abans, però, s'havien entregat els premis als millors esportistes de l'any, la Gala del Mundo Deportivo, que van premiar a Garbiñe Muguruza i Rafael Nadal amb els seus guardons principals. Dos tenistes extraordinaris que enguany van arribar a compartir el primer lloc mundial a la vegada.\nSemblava per tant una gran ocasió per a la premsa per destacar els seus mèrits, preguntar-los per com afronten la nova temporada, què destacarien l'un de l'altre, quin és el torneig que els va costar més de guanyar... Segur? Evidentment que no.\nEl primer que vam sentir de la seva boca en aquell resum esportiu va ser... el què pensaven de la celebració de Gerard Piqué!\n¿De veritat que la premsa no és capaç de destacar res en posar el micròfon a la boca dels dos millors esportistes de l'any? No els hi fa vergonya? Les respostes dels tenistes, lògicament, no tenien massa interès. Evidentment tenen dos dits de front i no van voler contribuir a una polèmica estèril sobre un fet que hem vist ja massa vegades en els camps de futbol.\nEl que no va deixar passar l'oportunitat de tirar més llenya al foc va ser Javier Tebas, gran "amic" de tot el que envolta la figura de Gerard Piqué. El màxim mandatari de la LFP va dir que el futbolista havia estat “molt desafortunat” celebrant el gol al camp de l'Espanyol posant-se el dit a la boca, fent callar el públic. No seré jo qui defensi el que va fer Gerard Piqué, però si és una cosa que han fet tants futbolistes abans i mai han estat sancionats, no sé a què ve ara tanta polèmica. Ni ho sé ni m'importa, com a Nadal i Muguruza, que encara "flipen" amb la pregunteta.


Mentalització pel treball amb infants i les seves families | EDAI\nMentalització pel treball amb infants i les seves families\nEl passat 26 de Febrer els equips dels CDIAP EDAI de Les Corts – Sarrià i CDIAP EDAI Sant Martí van poder assistir a un workshop sobre la tècnica de mentalització en infants impartit per la psicòloga i psicoterapeuta, Norka Malberg.\nEl Workshop es va centrar en l’aprofundiment tècnic basat en la Mentalització aplicat a l’abordatge de trastorns del neurodesenvolupament.\nLa jornada va servir per reflexionar sobre el paper que juga l’attachment en el desenvolupament infantil i va assenyalar la importància de treballar el vincle per tal d’afavorir-lo.\nAl workshop van participar professionals de totes les disciplines que treballant al CDIAP, donat l’accent que EDAI posa en la transdisciplinarietat dels seus equips. D’aquesta manera, Psicòlegs, Fisioterapeutes, Logopedes, Psicomotricistes i Treballadores Socials, van poder van poder compartir les seves experiències i reflexionar sobre la contribució del seu rol en el desenvolupament de les àrees més afectades de cada infant.\nNorka Malberg ha estat graduada a l’Anna Freud Center, i doctorada per la College London University. Actualment, treballa com a psicoterapeuta, psicoanalista infantil i d’adults a la Universitat de Yale (EEUU)


La Comissió de la Mostra de Cinema, crítica i a l’expectativa\nConsideren la decisió una contradicció i en lamenten el retard\nDimarts, 13 Novembre 2012 13:26\nLa Comissió de la Mostra de Cinema considera que la decisió de suspendre el certamen arriba tard i en contradicció amb la voluntat inicial del Govern. Malgrat que segueixen oberts al diàleg per afrontar el procés de replantejament que vol encetar l’Ajuntament, la Comissió considera que s’ha deixat perdre pràcticament un any sencer. Tot i així, es mostren decidits a donar suport a qualsevol proposta que impliqui obrir-se a nous públics.\n“És una contradicció suspendre la Mostra quan l’havien inclosa als pressupostos i tenien una proposta de remodelació damunt la taula”. Jacint Fornols, membre de la Comissió de la Mostra de Cinema, s’ha mostrat així de contundent dues setmanes després que el Govern fes oficial que el certamen anual quedava suspès de forma temporal “perquè és inviable”. Fornols ha lamentat que no s’hagi tingut en compte aquest nou projecte que, segons explica, es va presentar ara fa deu mesos. Per això, considera que la decisió arriba amb retard perquè “l’obligació dels polítics era assumir responsabilitats i prendre una posició de seguida”.\nPorta obertaJoaquim Fernàndez, regidor de Cultura, va assegurar ara fa quinze dies que “treballarem per retornar-la amb algun format del mateix tipus que la faci viable”. Segons Fornols, la nova iniciativa presentada a principis d’any ja incloïa una nova visió del certamen: “contemplàvem un canvi substancial de la Mostra perquè la volíem a obrir a un públic més ampli”. Per aconseguir-ho, Fornols ha explicat que “volíem aprofitar l’impuls que dóna el TecnoCampus, implicar altres àrees i centres culturals de la ciutat i augmentar la difusió per crear suficient expectativa al voltant de les pel·lícules”.\nEscèpticsDes de la Comissió han subratllat que “el suport institucional és bàsic en l’organització d’actes com aquest” i per això es mostren oberts a formar part del nou òrgan que gestioni i repensi la Mostra. Tot i que s’han mostrat escèptics, confien que la mesa de debat s’obrirà ben aviat. Si les converses no arriben a bon port, Fornols no descarta la possibilitat d’engegar un projecte paral·lel per potenciar el cinema a la ciutat.


Mesoteràpia Barcelona: Elimina toxines després de l’estiu\nDesprés de les vacances tots tenim alguns centímetres de més que ens agradaria rebaixar. Avui t’expliquem que pots fer-ho amb la Mesoteràpia Barcelona i a més et donem alguns consells per depurar l’organisme i eliminar les toxines que et sobren.\nPerquè cal eliminar toxines?\nL’excés de quilos produeix substàncies que anomenem toxines. Aquestes són responsables de moltes coses que ens fan sentir malament o disgust amb el cos, com:\nDepura’t, rebaixa volum i troba’t millor\nLa Mesoteràpia corporal t’ajudarà a eliminar l’excés de volum, però també pots aconseguir-ho amb un petit canvi d’hàbits. L’eliminació de toxines també es pot aconseguir que rebaixis volum i eliminis gran part de cel·lulitis si la tens, i sobretot, que et trobis molt millor. Per això et donem algunes claus que t’ajudaran.\nEls hàbits saludables que avui et presentem es centren en depurar, ajuden al teu fetge i al ronyó a realitzar millor la seva funció i a eliminar residus. Per això és convenient que facis activitats saludables com les que et proposem.\nPren sucs depuratius al matí\nSegons la dieta depurativa, la millor manera d’eliminar toxines és prenent sucs de fruites i verdures depuratives al matí.\nL’aigua amb llimona és una beguda amb propietats curatives, antivirals, antimicrobianes i antibacterianes. Si la prens dejú al matí s’alliberen toxines a un ritme elevat, estimulant al fetge i ajudant a la desintoxicació.\nDe nou, la pinya apareix al nostre blog per ajudar-te a cuidar la teva línia. És una fruita amb alta dosi de fibra, que és un gran aliat per depurar el teu organisme. A més et recomanem que la prenguis liquada amb maduixes, ja que tenen altes dosis d’antioxidants, són diürètiques i ajuden a purificar el fetge.\nBeu molta aigua i pren te verd\nCom veus, aquesta nova metodologia es basa en eliminar el que ens sobra, i per això res millor que l’aigua. Intenta beure la màxima quantitat diària que puguis al dia, però preferiblement has beure entre 1,5 litres i 2 litres diaris. Evita prendre cafè, refrescs ensucrats i tes forts. El te verd és un excel·lent aliat contra l’eliminació de toxines que et sobren.\nCuina més verd i sa\nEt recomanem que augmentis la quantitat de verdures de la dieta, i que comencis el menjar amb una amanida. Cuina de forma més senzilla (a la planxa, al forn o al vapor) i tria pastes integrals.\nPractica algun exercici diàriament, per suar i ajudar a eliminar aquestes toxines de més. Pots caminar, anar en bicicleta o nadar, el que més t’agradi ho faràs més sovint. Evita l’esport intens, ja que pot ser que et trobis una mica més feble durant aquests dies.\nCom veus, estar més guapa i saludable no és difícil. Si vols saber-ho tot sobre els millors trucs i looks de bellesa no pots perdre’t el bloc de Nonamua: Avisem que és altament addictiu.\nA més, t’animem a provar tractaments de bellesa efectius, com la Mesoteràpia corporal. Si encara no saps què és la mesoteràpia no dubtis a preguntar-nos-ho, ja que som especialistes a Mesoteràpia Barcelona i en tractaments Indiba Barcelona. Tenim totes les respostes que necessites per aconseguir remodelar el cos com vols. Si ho prefereixes, pots visitar la nostra pàgina web, trucar al 93 459 15 10 o venir al nostre Centre MTMeler (Passeig de Sant Joan núm. 157, entresòl 4a de Barcelona).


Propòsits d’any nou a la Filmoteca | Núvol\nPropòsits d’any nou a la Filmoteca\nLa programació del 2015 a la Filmoteca arriba carregada d’esdeveniments. Una retrospectiva i un simposi commemoraran el centenadi d’Orson Welles. Aki Kaurismaki i Abbas Kiarostami presentaran les seves retrospectives. I hi haurà dues exposicions dedicades a l’Estudi Sabaté i a Rovira Beleta.\nLa programació del 2015 a la Filmoteca arrenca, de gener al març, amb quatre cicles: “Jean Epstein, el mestre de Luis Buñuel”, procedent de la Cinémathèque Française; “Jiri Menzel i el nou cinema txec” i “Abbas Kiarostami, la sensibilitat iraniana”, que ens visitarà per presentar la retrospectiva. El finès Aki Kaurismäki serà també a Barcelona per retre homenatge al seu col·lega Peter Von Bagh. El mateix mes de març s’obrirà al públic l’exposició “República, guerra, dictadura: foto fixa Estudi Sabaté”, una exposició de producció pròpia.\nD’abril a juny es podran veure tres cicles: el temàtic “A tota màquina! El tren i el cinema”, un homenatge al recentment traspassat Alain Resnais, mestre de la Nouvelle Vague; i la commemoració del centenari d’Orson Welles, que inclourà una retrospectiva completa dels seus films i materials inèdits a més d’un simposi internacional sobre la seva obra.\nDurant els mesos de juliol i agost, han programat els cicles “Jarmush-Lynch, Schrader. Estils trascendents” on faran un recorregut per aquests tres cineastes independents nord-americans; i “Grans espais. De 2001 a Gravity” a partir de films que transcorren a l’espai a la recerca d’universos desconeguts. Al setembre, d’altra banda, se celebrarà el centenari d’Ingrid Bergman.\nA la tardor acolliran una retrospectiva i una exposició dedicada al director català Rovira Beleta, un cicle sobre el cineasta italià Gianni Amelio i la commemoració del centenari de Frank Sinatra.


Trencalòs: Cova de Boratuna .... Espeleologant!\nTots cap a dins la cova, s'ha dit!.... :-)))\nLa setmana passada, la subsecció de muntanya del GEiEG van anar a visitar la cova de Boratuna (o Bora Tuna), a la propera serra de Velers, al terme municipal de Llorà. Nosaltres no hi vam poder anar per compromisos familiars, però ens en van quedar moltes ganes.\nAixí doncs, què millor que anar-hi el següent cap de setmana! ... I tal dit, tal fet!\nSi bé el camí més curt per arribar a la cova surt del poble de Llorà, nosaltres vam optar per fer una ruta un pèl més llarga, deixant el cotxe a Canet d'Adri, remuntant la serra de Velers pel vessant de llevant i gaudint d'unes vistes espectaculars del Gironès amb la plana de l'Empordà al fons.\nLa cova de Boratuna està formada per un conjunt de galeries rectilínies, superposades sobre el mateix eix de fracturació. Es tracta d'un conjunt de gresos calcaris i margues que corresponen a l'Eocè. Es tracta d'una cova poc perillosa i, alhora, prou espectacular. Molt recomanable!\nAixí donsc, encenem llanternes i .....Tots cap a dins! :-))\nPublicado por Albert Cufí a les 18:20


La Ribera, bacallà sec d'Islàndia tallat amb falcilla ▷VÍDEO betevé\nÉs un espectacle veure com en aquest magatzem obert l'any 1941 davant de l'antic Mercat del Born se segueix tallant el bacallà amb falcilla, com es feia antigament\ndijous, 7 de maig del 2020, a les 16.43\nL’entrada del magatzem La Ribera fa olor de bacallà i salaó des de fa 80 anys. “El meu avi era bacallaner al Mercat de la Boqueria, i l’any 1941 va obrir junt amb altres 12 socis del gremi la Comercial Salazonera“, explica l’Aleix Clavera, propietari actual. El 1948, el seu avi, l’Antonio Clavera i Costa, va comprar el negoci als altres socis i va començar La Ribera. Un establiment a l’engròs on es venia bacallà, olives, arengades i sardines de la costa, que ha anat ampliant la gamma de productes que ven amb conserves, embotits, formatges, vins i caves. Un equip de betevé va conversar amb l’Aleix el 2015 per recordar els orígens d’aquest establiment històric del barri de Sant Pere, Santa Caterina i la Ribera\nMagatzem a l’engròs\n“La idea principal dels socis, l’any 41, era ajuntar-se tots per poder rebre les sardines de la costa. Aquest local era el punt de recollida dels bacallaners, que després portaven el gènere cap a les seves pesques salades, sobretot als mercats”, explicava l’Aleix. “Tots els importadors de bacallà tenien les oficines aquí i tenia sentit fer una distribució de les arengades”, i afegia, “la nostra filosofia sempre ha esta la venda al major. Quan jo era petit això era un magatzem i és el que a mi m’agrada que segueixi sent, un magatzem a l’engròs”.\nNyores i congres penjant\nLa Ribera és un gran espai diàfan de sostres alts amb fines columnes que suporten el pes. Prestatgeries plenes de gènere, grans piles d’ampolles, caixes plenes que suporten desenes de llaunes de conserves, pots enormes d’olives per vendre a granel, un taulell dedicat al bacallà sec i pernils penjant del sostre. S’aguanten gràcies a unes estructures de ferro, “sobretot per penjar pernil, de tota la vida. Antigament també hi penjàvem les nyores i els congres“, recordava l’Aleix. L’any 1997 van reformar el local, tot conservant l’aspecte antic de magatzem, i van conservar els carros antics amb què transportaven quilos i quilos de sardines i bacallà.\nEl bacallà, producte estrella\nEl bacallà és el producte que més s’ha venut a La Ribera des dels inicis. “Com que aquí hi havia el Mercat del Born, veníem al que abans es deia adroguers, aquí venien totes les cases de queviures a comprar. Sempre hem tingut bacallà d’Islàndia, de les illes Fèroe, i sempre sec”, afirmava l’Aleix. Veure com el tallen és un autèntic espectacle. “Ho fem com en temps del meu avi. Dividint el rosari. Amb les mateixes eines. Han sortit màquines, però jo en soc contrari perquè m’agrada fer-ho seguint la tradició”, deia rotund l’Aleix, mentre darrere un parell de treballadors tallaven el bacallà amb una falcilla.\nTambé es venen olives, moltes olives. De diferents tipus i en grans quantitats. “Quan vam començar recordo que només hi havia tres tipus, la d’Aragó, la sevillana i la de Casp. Amb el pas dels anys l’assortiment s’ha anat ampliant i hi ha tot tipus d’amaniment, sobre tot olives picants. Amb tots els noms possibles”, afirmava l’Aleix.\nL’any 2020, durant l’estat d’alarma causat per la pandèmia del coronavirus, l’establiment ha perdut el 80 % de la facturació, “la majoria dels nostre clients són restaurants, així que fins que no obrin no podrem recuperar la nostra activitat. Ho tenim fotut”, confessa l’Aleix a principis del mes de maig. Temps difícils, però sempre amb iniciativa per millorar i seguir tallant el bacallà.


Una dona denuncia el seu company perquè la llançà del cotxe en marxa\nTres homes han estat detinguts per maltractaments a Palma aquests darrers dies\nTres homes han estat detinguts aquests darrers dies a Palma com a suposats autors d'amenaces, maltractaments o agressions a les seves companyes sentimentals. Sembla que l'esperit nadalenc no influeix per res en les intencions dels agressors, que insisteixen a convertir les vides de les seves dones en una mena d'infern.\nEl cas més significatiu és el d'un home de 51 anys, Arturo A.S., que viu amb una dona des de fa poc més d'un any. Aquesta ja l'ha denunciat un parell de vegades per maltractaments. Fa uns dies, segons el testimoni de la víctima, el detingut la llançà des del cotxe quan aquest circulava per un carrer de Palma. La dona patí lesions de diversa consideració. Un segon detingut és un ciutadà xinès sobre el qual hi ha una ordre judicial d'allunyament de la seva dona, a la qual agredí dins l'habitació en la qual estava ingressada, a l'Hospital General.\nFa uns dies una patrulla del Cos Nacional de Policia acudí al requeriment del servei de seguretat del centre hospitalari, que informava de la persistència del detingut per entrar a l'hospital a visitar la dona. Sembla ser que uns dies abans el detingut havia aconseguit entrar a l'habitació de la dona i agredir-la. El tercer cas que s'ha registrat és el d'un individu que també violà una ordre d'allunyament i amenaçà i increpà l'actitut de la companya quan aquesta anava a recollir la filla que tenen en comú, a una escoleta.


Pla especial per protegir i restaurar la Riera de Ribes | Sitges blog El primer blog de Sitges - Webs de Sitges - L'Eco de Sitges\nPublicado por theositges a las 18:31 pm en sant pere de ribes\nEl Consorci dels Colls i Miralpeix-Costa del Garraf, amb els Ajuntaments de Sitges i Sant Pere de Ribes, impulsen el Pla Especial de Protecció i Restauració de la Riera de Ribes amb l’objectiu d’ordenar els usos i les activitats que afecten a l’espai fluvial. En aquest sentit, el projecte serveix per protegir la riera i restaurar els trams degradats.\nEntre els objectius del Pla destaca el de protecció de la seva desembocadura, així com la protecció de les comunitats de ribera amb espècies de flora i fauna. El projecte també estableix directrius per a l’aprofitament dels recursos naturals i per a la protecció del patrimoni arqueològic, històric, arquitectònic i cultural de l’espai.\nEl Pla afecta 120 hectàrees de l’àmbit municipal de Sitges i Sant Pere de Ribes i, entre altres aspectes, contempla la protecció del sistema hidrològic i de la vegetació. L’espai està inclòs en la Xarxa Natura 2000 i regulat a Catalunya pel Pla d’Espais d’Interès Natural (PEIN).


Pescant idees - Educació Infantil 0-6: Joc de Mates: "El Zepelí" i "Els Pirates"\nJoc de Mates: "El Zepelí" i "Els Pirates"\nAquest era el joc rei després de la supersobretaula de les Festes de Nadal, el teniem dibuixat darrera del parxís. A tots els menuts ens encantava i ens tornavem boixos. Bé, els grans també s'ho passaven bé suposo de veure l'entusiasme que despertava en nosaltres.\nEl joc es desenvolupava de la següent forma: cada participant havia de tenir 5 pessetes sueltes per poder jugar. Començava el que havia tret el nombre més alt tirant el dau. Aleshores consistia en tirar el dau i posar una moneda al nombre que havia sortit, és a dir, si treies un 6 havies de posar una pesseta a la casella del sis.\nEl següent jugador tirava el dau, si treia un sis, recollia la pesseta i tornava a tirar. I així un darrera de l'altra. Si treies amb el dau un nombre en el qual a la casella i havia una moneda, te l'emportaves, si no hi havia, la posaves.\nPerò quan es treia el 1 sempre s'havia de posar, totes les pessetes que anaven a parar a la casella del 1 no es podien recuperar encara que et sortís un 1 i a la casella hi hagués monedes. Era com si fos la Banca.\nEl que es quedava sense monedes quedava eliminat i continuaven els altres fins que acabava el joc i el guanyador se'n duia un fotiment de monedes.\nL'altra dia, al anar a llençar les escombraries, vaig veure una fullola d'un marc de fotos que havien llençat i vaig pensar que algun profit li podria treure... Doncs bé, podeu veure el resultat, s'ha convertit en el "Zepelí" per una banda, i en el "Joc dels pirates" per l'altra.\nEl Joc dels Pirates consisteix en aconseguir el tresor en arribar al final, però tant se val ser el primer , el segon o el tercer... el tresor el podem compartir!\nAmb el dau s'avança per les caselles, a la casella que anem a parar trobem una lletra, si som capaços de dir una paraula que comenci o tingui aquesta lletra, tenim una bonificació: podem avançar una casella més! Si ens convé...\nEns trobem però, amb alguns obstàcles, si anem a parar a la L (la del tauró) ens donarà una bona queixalada! Si diem una paraula amb la L, només estarem una volta sense jugar, si no.... DUES!\nAra bé, si caiem a la de la bandera dels pirates: ja hem begut oli! no hi ha lletra i no ens salva NINGÚ! hem de tornar a començar des de l'inici.\nEp! Si caus a la D, pujas fins la T, però si caus a la T baixes a la D. D'acord?\nBé, això és el que dóna un dia de pluja, aprofitar i reciclar una fullola.\nCalaix de: Lectoescriptura, Matemàtiques, reciclatge\n[b]crm microsoft software, [url=http://firgonbares.net/]shop 7.0 software[/url]\n[url=http://firgonbares.net/][/url] microsoft office 2007 enterprise publr.cab fehler software like macromedia\nacademic survey software [url=http://firgonbares.net/]discount software and[/url] where can i get a cracked copy of photoshop cs4 for mac\n[url=http://firgonbares.net/]student discount software photoshop[/url] autocad free download\n[url=http://firgonbares.net/]software downloads canada[/url] nero 9 serial\nwebsite store software [url=http://firgonbares.net/]animated windows vista wallpaper[/b]\n[b]software key for adobe photoshop cs4, [url=http://sunkomutors.net/]windows vista free download[/url]\n[url=http://sunkomutors.net/][/url] go buy software free dvd very cheap software\nPro Retail Price [url=http://sunkomutors.net/]adobe photoshop cs4 cracked[/url] acdsee crack torrent\n[url=http://sunkomutors.net/]discount microsoft office suite[/url] buy a photoshop\n[url=http://sunkomutors.net/]List Software Downloadable Software[/url] kaspersky 6.0 update\neducational software from [url=http://sunkomutors.net/]CS3 Extended Mac[/b]\n[b]service shop software, [url=http://murudobaros.net/]need to purchase software[/url]\n[url=http://murudobaros.net/]software stores houston[/url] discount software final oem software illegal\nadobe photoshop elements 6 for mac [url=http://murudobaros.net/]live stock price software[/url] online store software\n[url=http://murudobaros.net/]Content Retail Price[/url] oem software sale\n[url=http://murudobaros.net/]discount microsoft office home and[/url] kaspersky internet security 2009 and mcafee\nbuy microsoft software india [url=http://murudobaros.net/]software reseller in singapore[/b]\n[b]microsoft software price, [url=http://hopresovees.net/]buy photoshop license[/url]\n[url=http://vonmertoes.net/][/url] nero 9 retail torrent buy macromedia flash 8\neducational software systems [url=http://bariossetos.net/]sell software business[/url] filemaker pro 4.0 keeps shutting down on me.when i print\n[url=http://hopresovees.net/]nero software[/url] software installation order\n[url=http://vonmertoes.net/]torrent adobe creative suite 4 master collection 4 dvd set[/url] 2005 software price\nadobe photoshop cs4 cracked [url=http://hopresovees.net/]office professional software[/b]\n[b]back office software, [url=http://bariossetos.net/]office management software[/url]\n[url=http://hopresovees.net/][/url] autocad map 3d 2009 lock up on opening office software reviews\nbmc software stock price [url=http://bariossetos.net/]office 2000 "software[/url] pc software to buy\n[url=http://bariossetos.net/]buy discounted software[/url] free adobe editor software\n[url=http://vonmertoes.net/]Toast 10 Titanium Pro[/url] nero 9 ultra\noffice 2007 enterprise edition [url=http://hopresovees.net/]avid media composer software academic[/b]


Montse Palau Comunicació Empresarial Lleida - Comunicació a les xarxes socials\nLa teva petita, mitjana o microempresa encara no està a les xarxes socials? A què esperes? No es tracta de començar d’obrir comptes a Twitter, Facebook, Instagram, Google +,… Doncs així… per on començar?\nSi encara no ets a les xarxes el primer que has de preguntar-te és: Per al meu negoci, és imprescindible estar a les xarxes? A vegades les empreses segueixen modes, sense sentit. Només perquè tothom està a la xarxa, no significa que també t’hi hagis d’apuntar. Si no t’aporta res o no tens ningú que et gestioni el contingut, millor no ser-hi.\nEl més important és si saber si aquest canal t’ajudarà a assolir els objectius de la teva empresa:\nSÍ: Endavant! Anem a veure quin és el teu client i a partir del seu perfil decidirem quina xarxa social és la més adequada.\nNO: Doncs, buscarem un altre canal per comunicar-te amb el teu client que faci possible assolir els teus objectius empresarials.\nComunicar a través de les xarxes socials ens apropa al nostre client/proveïdor. Per això cal seguir 5 consells bàsics abans d’engegar un Facebook, Twitter, Google + o Instagram, per exemple:\nEl teu client podrà opinar, estigues preparat per les opinions negatives i gestionar-les amb educació.\nCal fixar uns objectius: què volem aconseguir amb els Fans, les Piulades,…\nDissenya un pla de comunicació per als missatges, en funció de cada xarxa: to, recursos,… Adequa el missatge a cada xarxa: cada xarxa social té la seva idiosincràsia.\nDiferencia’t: no publiquis el mateix que la teva competència, busca l’originalitat.\nConfia en una persona especialista en xarxes socials per a redactar-ne el contingut\nVinga, doncs, ja pots traçar el teu pla: quina xarxa social esculls?\nBy Montse Palau|2016-02-26T15:47:41+00:00desembre 3rd, 2015|Conceptes, Xarxes Socials|Comentaris tancats a Comunicació a les xarxes socials