TRONAVA...HA, HA: ENRIC VALOR, EL CAVALLER QUE ESTIMAVA LES PARUALES\nENRIC VALOR, EL CAVALLER QUE ESTIMAVA LES PARUALES\nConferència pronunciada per\nVicent Brotons Rico (UA)\nen l’acte d’inauguració de l’exposició\nde l’Acadèmia Valenciana de la Llengua\n«Enric Valor. El valor de les paraules»\nal centre cultural de «La Nau»\nExcel·lentíssim i Magnífic Rector de la Universitat de València,\nHonorable Presidenta de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua\nSenyores i senyors acadèmics\nMembres de la comunitat universitària\n“Això diuen que va ser i era un llogaret molt bonic” que es deia Castalla, a la mateixa foia que du aquest nom: “una de les comarques més ben definides de la regió muntanyenca meridional del País Valencià, perquè la tanca i aïlla de les contrades veïnes un cercle d’altes i majestuoses serres, enmig de la qual s’estén una pleniplanura de sis hores llargues de travessa.”\nEn aquella terra “els estius són calmosos i l’ambient sembla de paradís. No fa fred ni fa calor” [...] “A l’ombra sempre fa fresca. Per les fonts tot són berenars i gatzara; per onsevol es senten rialles del jovent. Un cel pur, com el de l’Àtica, fa creure en la immortalitat...”\nI un d’eixos estius calmosos, fa noranta-nou any i tres-cents dos dies, va nàixer, en aquell mateix llogaret, el mestre Enric Valor i Vives. Així que, com hauran comprovat els gentils oïdors, enguany es compliran els cents anys del seu gloriós infantament.\nEn efecte, acabe d’usurpar —plagiar indisimuladament, diria jo— les paraules d’Enric Valor per encetar la conferència amb el solemne anunci de què estem a les vespres de l’any secular de l’escriptor de Castalla.\nLa fórmula de començament de la rondalla valenciana que enceta el volum primer de l’Obra Literària Completa, de 1975 —“El llenyater de Fortaleny”—, i alguns sintagmes del seu admirable text geograficoliterari “La Foia de Castalla”, aparegut a Narracions de la Foia de Castalla, el 1953, m’han servit per apedaçar l’anunci del centenari.\nLa societat —llurs institucions i entitats cíviques i acadèmiques— són força proclius a aprofitar els anys que fan deu —i més encara els que fan cent— per recordar, rememorar, commemorar o celebrar —segons la pertinença i oportunitat del cas— fets, obres i persones. 2011, per tant, és l’any de complir feliçment amb l’Any Valor.\nDos digníssimes institucions valencianes, l’Acadèmia Valenciana de la Llengua i la Universitat de València-Estudi General, enceten avui, amb la inauguració d’aquesta magna exposició intitulada “Enric Valor: el valor de les paraules”, el cicle. Seran 365 dies i escaig dedicats plenament a donar a conéixer i incitar tenaçment, amb tota l’espenta seductora que siguem capaços, a la lectura i l’estudi de l’escriptor castallut.\nSom centenars els ciutadans i ciutadanes valencians que realitzem des de la modèstia més humil aquesta tasca dia a dia des de fa anys. Aquesta xifra s’ha vist incrementada substancialment en l’any que ara acaba per ser també de desena redona: el desé aniversari del dolorós traspàs de l’escriptor. Commemoració que ha sigut tinguda en compte per moltes entitats i institucions i ha servit, digue’m’ho així, de pròleg al centenari.\nSón molts, també, el motius per viure amb intensitat i compromís l’”Any Valor”; per sentir-nos absolutament identificats amb aquest títol d’ideació senzilla, en jugar amb el cognom de l’escriptor, però de força expressiva indiscutible: “Enric Valor: el valor de les paraules”.\nPermeteu-me recórrer a l’anècdota personal com a recurs per arribar a algunes idees que, pense, justifiquen a bastament aquest reconeixement cívic a l’autor i la seua obra.\nS’iniciava la dècada del 80 del segle passat, jo em movia al cercles del valencianisme cultural de la meua comarca —les Valls del Vinalopó—, llegia amb fruïció els dos primer volum de l’Obra Literària Completa, és a dir, la primera edició conjunta de les 36 Rondalles Valencianes. Ho feia, no ho oculte, tirant de diccionari, però també del parlar més genuí del meu entorn adult. L’experiència era estranya, contradictòria, paradòxica: uns contes de llar de foc o de fresqueta estiuenca, escrits i recreats amb descripcions paisatgístiques, digressions cultes i un llenguatge admirable, popular i exigent em tenien enjogassat, mentre que el meu entorn es plenava de narrativa i altra literatura d’avantguarda que exhibia una provocativa modernitat i jo, amb vint-i-pocs anys, li prestava molt poca atenció. Gaudia, al contrari, retrobant-me amb l’imaginari col·lectiu que ja tenia quasi perdut en la pàtria de la infantesa, però ara, és clar, ho feia amb una arquitectura literària monumental. I aquell plaer no me’l podia arrabassar ning\nL’experiència es completava amb el procés d’alfabetització en la meua llengua, malgrat haver acabat recentment els estudis universitaris: els cursos “ICE de reciclatge lingüístic”, creats per un altre gran mestre, don Manuel Sanchis Guarner—. Uns cursos que, per cert, jo seguia amb la “Gramàtica d’Enric Valor”. I, de més a més, per acabar-ho d’adobar, rebia constantment una suggerent invitació lectora del meu bon amic Vicent Navarro, sabater d’ofici. Me la feia insistentment: “Has de llegir Temps de batuda, d’Enric Valor. És la novel·la on millor s’explica la vida a la fàbrica de sabates i el començament de la Guerra Civil”.\nAixí que el senyor Valor, feliçment, m’assetjava per tots el flancs. Vivia amb l’escriptor una mena d’exercici de recerca del temps perdut: reconstruir urgentment la meua educació lingüística, literària, però també, per què no, sentimental.\nI enmig d’aquell deliri lingüísticoliterari valorià, junt a l’activisme cultural, polític i altres passions de joventut, un bon dia m’arribà la notícia: “Valor serà al seu poble nadiu on li retran un homenatge”. No podia perdre l’oportunitat de conéixer aquell xaman de les lletres valencianes que, com a algun dels personatges de les seues rondalles, em tenia encisat.\nAixí que em vaig acostar a la veïna, alhora que remota, Castalla amb el meu Panda-35. Enric Valor, amb un grup d’amics i amigues de la Foia, era a una venta que es trobava al camí de la bola, joc castallut llavors fortament arrelat encara. Allí, distendidament, prenien cafés, tissanes i destil·lats diversos mentre que feien conversa amb el mestre. Un amic em demanà que m’acostara per presentar-nos: “Senyor Valor, el Senyor Brotons, de Petrer”. “Encantat, senyor Valor, és tot un honor per a mi conéixer-lo”, vaig dir, mentre que encaixàvem les mans, amb una certa dificultat de dicció. “Igualment, senyor Brotons. Com que de Petrer, eh? Vostés el petrolancs tenen les mateixes habilitats que Déu, no?”. “Disculpe, senyor Valor, no l’acabe d’entendre”, responc descol·locat, astorat i sorprés. “Sí, home, sí”, em diu entre picardiós i savi, “vostés, els de Petrer fan raïm, fan blat, fan olives, fan faves... com Déu, que també ho fa tot; nosaltres, pobres mortals de Castalla, veremem, seguem o collim olives i faves”. Tots vam riure, ell el primer, d’aquella malifeta lingúística més pròpia de don Pere Mestre, el jugador de Petrer, personatge rondallístic que amb astúcia enganyà el dimoni. Llavors, i per sempre més, per damunt dels llibres i de l’obra escrita, des de la pura vivència personal, Enric Valor simbolitzà, per a mi, com cap altre valencià, el “valor de les paraules”.\nEstic convençut que Enric Valor va nàixer de les paraules i per a les paraules: amb la passió de contar, amb l’ànsia lectora, amb l’afany ordenador i normatiu, amb la voluntat d’inventariar el mots, explicar-nos-els i salvar-nos-els:\nDeia el poeta de Sinera. Ho deia, potser, pensant en Enric Valor?\nI tot, tot bastit amb un amor immens a la gent, al la terra, a la pàtria.\nLes quatre serres de la foia castalluda van veure créixer Enric Valor en un clima d’assossec i pau familiar immens. Uns pares cultes, un entorn rural incontaminat, els jocs d’infantesa al carrer, l’escola de poble, on aprenia, inevitablement, en castellà. A casa, però, la fidelitat a l’idioma propi era indiscutible. El pare l’ensenyà a llegir la llengua en la revista satírica barcelonina L’Esquella de la Torratxa. Uns divertits versos d’aquells papers prefabrians quedaren per sempre en la memòria de Valor:\nJa rodola, ja rodola,\ndavallant del campanar;\ntota sola, tota sola, pel món va.\nDe soledat com la seva\ncap n’existeix ni ha existit;\nés la una que ara es lleva,\nés la una de la nit.\nLa mare l’aficionava a l’oralitat narrativa explicant-li els autors francesos i russsos del segle XIX: «“Mira —explicava Valor recordant la infantesa— , anem a contar Cinco semanas en globo. I estava una quinzena contant-nos la història, pam-pam, perquè es sabia tots els detalls i ho feia tan bonic...!». Mentre, el pare, posava en les seues innocents mans de xiquets de deu anys el Madame Bovary, de Flaubert. Ell el devorava i la mare, dona de profundes conviccions catòliques, s’hi escandalitzava.\nI així, a poc a poc, llegint i escoltant belles històries de la terra, universals... sorgia l’ànsia per inventar-les i explicar-les ell mateix. Una màquina d’escriure Yost va servir per a encetar als seus anys púbers la primera novel·la —El secret del castell—, tres immadurs capítols que encengueren inevitablement el foc del narrador vocacional.\nEls avatars familiars, tristos i un tant traumatitzants per al jove Valor, el dugueren a Elda —próspera ciutat sabatera de les terres del Vinalopó—, allí signaria al 1931 el seu text literari fundacional. Aquestes són les paraules inicials:\n“Tronava i plovia. El cotxe de lloguer que el dugué de casa del doctor, el deixà a la porta de sa casa, rotllà la clau, va obrir, entrà, intentà encendre el llum, però hagué de pujar lentament la fosca escala: la llum se n’havia anat.”\nSón les primeres ratlles literàries publicades per Enric Valor. Aparegueren a Elx, en castellà, en una introbable revista azoriniana, i a València, el 1934, al setmanari El camí. Foren el bateig del narrador. És el breu relat de L’experiment de Strolowickz.\nBen aviat, a Alacant, sorgirà l’altra vocació, la de gramàtic i mestre de llengua. Tot enmig d’una frenètica activitat cultural, social, política, articulista, radiofònica, valencianista, pròpia dels temps il·lusionants de la II República. I a la capital portuària del sud, a recés de les Normes de Castelló de 1932, el jove Valor publicarà les primeres lliçons de llengua a la revista satírica El Tio Cuc. Començava així la ingent tasca dignificadora i normativitzadora de l’idioma. No em puc estar de presentar una mostra d’aquelles entranyables lliçons de joventut:\nLa lletra C sona forta davant les vocals "a", "o", "u"; és a dir com la "k". Així: casa, corda, cuc, es lligen "kasa", "korda", "kuk".\nDavant les vocal febles "e", "i" té el mateix sonit que la "s" castellana.\nExemple: València, cistella, es llegiran "Valènsia", "sistella".\nS'escriuen amb C totes les síl·labes "cia", "cie", "ció", com, per exemple:\nConferència, nació, ciència, que es pronunciaran "conferènsia", "nassió", "siènsia".\nCom tota ortografia s'aprén millor i més fàcilment per la pràctica que no per les regles, deixem de donar-ne d'atres més complicades i posem una llista de paraules en què s'usa la C.\nCel, i no "sel".\nCènia, i no "sènia".\nCep, i no "sep".\nCendra, i no "sendra".\nAssegurança i no "aseguransa".\nComparança i no "comparansa".\nCiència i no "siènsia".\nCèntim i no "sèntim".\nSocietat i no "sosietat".\nSoci i no "sosi".\nLa C, doncs, davant "e", "i" és sempre pronunciada com la "s" castellana.\nPer una errada d'impremta, la setmana passada diguérem "circunstáncia", sent lo correcte "circumstància". que és com posem hui.\n(El Tio Cuc, núm. 570, 1933)\nUna breu ullada a aquesta rudimentària lliçó ens parla ja d’un ordenat, sistemàtic i metòdic mestre. Utilitza termes acientífics però ben aclaridors per a un poble que a dures penes havia acabat d’aprendre a llegir en castellà (“sona forta”, “té el mateix sonit que la “s” castellana,...); ens fa sabedors de la seua teoria pedagògica pel que fa a l’ensenyament de la normativa (“Com tota ortografia, s'aprén millor i més fàcilment per la pràctica que no per les regles, deixem de donar-ne d'atres més complicades i posem una llista de paraules en que s'usa la C”); sorgeix el seu afany perfeccionista i escrupolós que, per cert, l’acompanyarà sempre (“Per una errada d'impremta, la setmana passada diguérem "circunstáncia", sent lo correcte "circumstància", que és com posem hui”.); en definitiva, el Valor preocupat per l’estudi i l’ensenyament de l’idioma se’ns mostra ja en tota la seua potencialitat amb poc més de vint-i-dos anys.\nTornem a llegir al mestre quasi trenta anys després:\n“La s sonora és aquella que compareix sola entre dues vocals. Exemple: cosa, peseu, visita, pésol, desori, Jesús. El seu punt i la seua manera d’articulació són iguals que els de la s sorda; però en la s sonora es fan vibrar les cordes vocal com en les altres lletres sonores (d, b, n, etc.)”\n“La s sonora existeix en quasi tots els idiomes europeus occidentals: en francés, anglés, alemany, i italià, per exemple...”\nÉs un fragment d’una de les tantes acurades lliçons del magnífic Millorem el llenguatge, aparegut al 1971 per primera vegada. Un llibre que féu, al recentment traspassat mestre Joan Solà —per sempre més en el nostre record— dedicar-li aquestes paraules:\n“Vet aquí un llibre que no vacil·lo a qualificar d’extraordinari i de modèlic. Crec que és el llibre que més ha conseguit allò que deia Fabra: que cada dialecte es preocupés per enriquir-se i depurar-se per tal que després ens poguéssim retrobar tots. El lector trobarà en aquest llibre una gran riquesa de llenguatge, una sòlida i segura informació, un gran tacte (molta delicadesa, prudència i pedagògia). Difícilment es podria demanar més.”\nMillorem el llenguatge fou precedit pel curs de llengua publicat al 1962 al diari Jornada; pel curiós Lea Valenciano en diez días i pel Curso de lengua valenciana. Al llarg dels anys 70 i 80 apareixiren la gramàtica i l’imprescindible manual de la Flexió verbal. Una obra lingüística, que en el seu conjunt, és tot un monument cívic a la dignidad i la correcció del nostre idioma.\nEl Valor narrador, però, sempre hi era present, compulsivament, irremeiablement. Des de mitjans dels anys 30 resideix al al Cap i Casal. Col·labora en El País Valencià, La República de les lletres... i altres publicacions. Durant la guerra es perd en un bombardeig la seua primera novel·la, El misteri del Canadian.\nDesprés: mobilització militar; dura postguerra; cal guanyar-se la vida, sobreviure (expressions que en aquell temps tenen tots els significats i dimensions que vulguem atorgar-li).\nFinalitzant la primera dècada de la llarga nit dictatorial, Enric Valor reprén públicament l’activitat que mai no havia abandonat en privat. Ensenya valencià a Lo Rat Penat i tracta de publicar una primera novel·la: L’ambició d’Aleix. Diem bé, tracta, perquè la censura ho impedeix. ¿L’argument del moralista censor? un amor adúlter que l’autor, desvergonyidament, s’atreveix a mostrar-nos al capítol XIII —“Pasqua Florida”—, en un, disculpeu-me el sarcasme, escandalós paràgraf. Llegim-lo:\n“—Aleix —va dir amb veu insinuant—, jo no sóc la deessa que tu creus. Sóc només una dona.\nI li va donar els llavis febrosos.\nS’abraçaren estretament, amb desfermada cobejança. L’Aleix era trastocat zelosament per la saviesa amorosa de Pauleta. Per fi, no fou indigne de la passió d’ells aquell tàlem pagà d’alta verdina, on descobriren —la veritat és que tots dos per primera vegada— el secret de la plena felicitat.”\nAixí que ara el segell del censor adés les bombes, no hi havia manera que el novel·lista vocacional Enric Valor publiqués la seua primera obra.\nLa concurrència de cinc factors, però, dugueren l’escriptor de Castalla a trobar un refugi narrador que, amb el pas del temps, constituiria el seu llegat literari més original i preat: les Rondalles Valencianes.\nAquests cinc factors foren: la seua sòlida cultura oral, farcida de llegendes i contes; una memòria privilegiada, quasi salvatge; un gran amor i coneixement de la terra; un prodigiós domini del llenguatge i un gran amic que l’incita a escriure rondalles “per a trencar la mà, mentre passa el mal oratge”, el també enyorat i recordat don Manuel Sanchis Guarner.\nI des de 1950 fins a 1976, foren apareixent en diversos llibres les 36 rondalles que conformen el corpus contístic. En eixe quart de segle va publicar de més a més altres narracions curtes. L’ambició d’Aleix, per fi, veié la llum el 1960. També en eixe temps va produir una bona part de l’obra gramatical. Finalment, l’Obra Literària Completa, donà cabuda, als dos primers volums, tant a les rondalles ja publicades com a les que havien romàs inèdites fins a aquell moment.\nDes de llavors les Rondalles Valencianes han tingut una llarga, venturosa, feliç i atrafegada vida: edicions populars, escolars —és a dir, les encertades adaptacions de la mestra i editora Rosa Serrano, amb la supervisió del mateix Valor—; les de caràcter institucional, com les de les Corts, per exemple. S’han fet, igualment, adaptacions teatrals representades bastant exitosament.\nLes rondalles de Valor —recollides en els seus argument mínims en diversos pobles situats entre la Vall d’Albaida i l’Alacantí— foren fixades per escrit mitjançat un extraordinari exercici d’elaboració narrativa, llenguatge genuí profundament arrelat alhora que intencionadament culte i normatiu, descripcions i localitzacions ben definides i nacionalitzadores i àmplia erudició a cavall entre els sabers cultes i populars. Segurament com només Enric Valor ho hagués pogut fer.\nLes Rondalles Valencianes, en definitiva, són una fabulosa obra d’arquitectura literària feta amb la sàvia i subtil barreja entre materials nobles i materials humils. Foren concebudes per a lectors i lectores cultes, sòlidament lletrats en l’idioma, amb gran sensibilitat literària. I en el darrer quart de segle, gràcies a la repatrimonialització col·lectiva promoguda especialment des de l’escola mitjançant adaptacions a totes les edats, conta-contes, jornades d’animació lectora, festes, obres de teatre, adaptacions a les noves tecnologies, etc. han retornat a alimentar l’imaginari col·lectiu del nostre poble. Només hi resta una important assignatura pendent. I ací, en aquest solemne acte, la demande formalment a la societat cívil i a les nostres institucions: una versió televisiva —la més adequada i idònia per als temps que corren. 2011, pense jo, és un bon any per saldar el deute.\nEl novel·lista Valor, malgrat el gran treball realitzat en les condicions més hostils imaginables, seguia sentint-se insatisfet com a creador literari. Sentia que es devia a ell mateix, però sobretot al seu poble, a la seua gent i a la seua llengua una gran obra. Millor dit, se sentia compromés a lliurar-se a l’escriptura del text més ambiciós que poguera eixir del tecleteig de la seua màquina d’escriure. I per això, alhora que es publicava l’Obra Literària Completa, s’afanyava a finalitzar la primera novel·la de la que seria la trilogia del “Cicle de Cassana”.\nAixí, el 1980 veié la llum Sense la terra promesa. El 83, Temps de batuda i huit anys després, Enllà de l’horitzó. 1500 pàgines que poant en la nit dels temps del últims anys del XIX i les quatre primeres dècades del XX bastixen la saga més significativa escrita en la nostra llengua. El doctor Vicent Escrivà —gran estudiós de la narrativa valoriana— qualificà el cicle amb precisió en la laudatio pronunciada en el paranimf d’aquesta mateixa universitat en 1993 quan investiren Doctor Honoris Causa a Enric Valor:\n[“El “Cicle de Cassana”] és tot el nostre passat com a poble individualitzat, i aquest és l’aspecte d’abast realment universal, relligat al destí d’Europa i on escrivim el nostre marc geogràfic, superior; volem dir, és clar, el destí de la Humanitat.”\nI afig jo, des de la meua senzilla condició de lector apassionat de Valor, que el “Cicle de Cassana”, més enllà de consideracions criticoliteràries legítimes i culturalment normalitzadores dels experts, en el meu cas personal va servir per reconéixer-me fill d’una gran cultura europea. No millor que les altres, ni superior a les altres, tampoc inferior, però, sobretot, meua i de la meua comunitat humana.\nVoldria acabar aquesta un tant atrotinada intervenció demanant disculpes per tot el que no he dit i per tot el que no he expressat amb l’obligada exactitut que molts i moltes dels presents estarien en el seu dret d’exigir-me.\nTinc però, una perfecta coartada: Tot allò que no he dit o no he sabut explicar curosament, ho podreu trobar a la exposició “Enric Valor: el valor de les paraules”, i al catàleg que l’acompanya, on ha participat un elenc d’especialistes valorians absolutament irrepetible. El ciutadans i ciutadanes valencians ho tindran ben a prop en l’àmplia oferta d’activitats que l’Acadèmia Valenciana de la Llengua escamparà al llarg del 2011 arreu de les nostres comarques. Els estudiants, grans i menuts, s’acostaran a Enric Valor gràcies a l’auca, el còmic i la unitat didàctica que la mateixa Acadèmia ha editat i farà arribar als centres educatius.\nTinc, per altra banda, la seguretat i l’esperança que seran moltes més les institucions i entitats públiques i privades que se sumaran, com ja ho estan fet, a aquest homenatge que exemplarment i sensatament ha encapçalat la nostra màxima institució lingúística estatutària. Perquè quan això esdevé, com en aquest cas; quan la sintonia entre institucions i ciutadania es fa palesa, les societats avancen i s’engrandeixen.\nTan de bo, l’any del centenari d’Enric Valor tinga aquesta funció catalitzadora cultural en favor de la nostra llengua. Ben devanit i orgullós que estaria, des de la seua immensa modèstia, el senyor Enric Valor i Vives. No en tinc cap de dubte.\nGràcies Honorable Presidenta de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua; gràcies senyores i senyors acadèmics; i gràcies, infinites gràcies, a tu, Verònica Cantó, senyora Comissària de l’Any Valor, per haver-me concedit el privilegi de treballar en l’organització d’aquest event i de pronunciar aquestes paraules el dia de la inauguració de l’exposició “Enric Valor: el valor de la paraula”. Us puc assegurar que ha estat un moment de felicitat irrepetible, quasi tant com el de la primera volta que vaig fer una encaixada de mans amb el nostre admirat cavaller de Castalla.\nGràcies a totes i a tots. Gaudiu de l’exposició. Llegiu i estudieu Valor. Feliç any valorià.\nPublicat per Vicent de Petrer a 12:07\nEtiquetes de comentaris: 100anysdevalor, Cassana, Castalla, Enric, paraules, Rondalles, Valencianes, Valor\nColata 21 d’agost de 2011 a les 13:55\nBon començament per a l'efemèride.\nvpamies 21 d’agost de 2011 a les 14:18\nQuina sort, els qui ens vam perdre la conferència, de poder-la llegir ara aquí en una circumstància tan especial!\nQueti B. 21 d’agost de 2011 a les 15:51\nJo, que la vaig escoltar (i, per tant, gaudir) en directe, ara la puc llegir amb calma. Moltes gràcies, Vicent, pel treball al voltant del gran mestre.\n1entretants 22 d’agost de 2011 a les 11:42


Publicat el Dimarts, 07 Agost 2018 13:52\nEl canal, amb 650 metres de llargària i una amplada de 50 metres, està delimitat i compta amb dos punts d’accés.\nLa regidora de Medi Ambient, Montse García, ha visitat el nou canal de natació en aigües obertes que s’ha habilitat al municipi i que transcorre per la zona costanera des del Soto fins a ses Figueretes.\nDavant l’increment d’esportistes i aficionats a la natació als qui els agrada practicar natació en aigües obertes i el fet que cada vegada es realitzen a l'illa més proves esportives com travessies de natació i triatlons, des de la regidoria de Medi Ambient de l’Ajuntament d’Eivissa, es va plantejar la possibilitat de creació d'un canal de natació al municipi. D’aquesta manera, els esportistes poden disposar d'un espai delimitat i segur per entrenar-se.\nAnalitzada la disponibilitat costanera municipal per albergar el canal de natació, s’ha decidit que la zona de Puig d'es Molins permet instal·lar un canal d'una llargària considerable amb dos punts d'accés. A més és una zona que ja s’utilitza per part d'alguns esportistes per al seu entrenament i és una zona a la que també acudeixen bastants banyistes a l'estiu. Amb l’abalisament del canal de natació es dota, tant a banyistes com a esportistes, d'una zona de bany més segura.\nEl canal de natació discorre per la zona del Soto, a la zona costanera de darrera comandància militar, i arriba fins a la zona de Figueretes.\nTé una llargària de 650 metres i una amplada de 50 metres, convertint-se en el canal més llarg de la illa d’Eivissa. Està delimitat amb boies blanques i vermelles. La distància que hi ha entre les boies blanques és de 5 metres i entre les vermelles és de 25 metres. D'aquesta manera els esportistes poden controlar la distància que neden.\nA cada un d'aquests accessos s'ha instal·lat un cartell informatiu amb la informació del canal i recomanacions de seguretat per a la pràctica de la natació en aigües obertes.\nEl canal de natació en aigües obertes estarà operatiu des de l’1 d’abril fins al 30 d’octubre.


Associació Catalana de Bioespeleologia: Nº 052. Una topografia de l’any 1952 de la Font Mentirosa\nNº 052. Una topografia de l’any 1952 de la Font Mentirosa\nUna topografia original, trobada recentment als arxius del Museu de Ciències Naturals de Barcelona, és el motiu d’uns records i comentaris anecdòtics sobre Francesc Español, que ens ha tramès l’Oleguer Escolà i que tot seguit mostrem. Una topografia de l’any 1952 que he trobat entre carpetes de notes, aclareix uns dubtes que hi havia sobre el nom de dos estudiants de secundària que va tenir el mestre Dr. Español en una acadèmia quan hi havia de fer classes a les tardes per completar el minso sou que l'Ajuntament li donava per fer de conservador al Museu de Zoologia de Barcelona. Dos dels seus alumnes tenien interès per la fauna cavernícola i l'Español se'ls va emportar en una sortida patrocinada per l'Instituto Español de Entomología, de Madrid, al Boumort on van explorar la cova de la Font Mentirosa de Peralba i hi trobaren una subespècie de Leptodirinae nova: Speophilus fonti schüttei, –un coleòpter cavernícola- descrit de la cova d’Ormini del Boumort, i que Español va dedicar a un dels dos: Erik Schütte Puig. També visitaren -evidentment en "primera exploració"- la cova Palomera de Taús -entre Taús i Castell de Castells- d’on Español descrigué –també un coleòpter cavernicola- Troglocharinus hustachei impellitierii, dedicat al segón xicot, Ignacio Fernández Impellitieri, com a subespècie del Troglocharinus hustachei, descrit del Forat del Gel del Montsec de Rubies i del que només es tenia una sola femella a la col.lecció Zariquiey. Les exploracions eren de l'any 1952 i les descripcions publicades el 1955, però més endavant, el 1964 en Lluís Auroux trobà que en el Forat de la Grallera, prop del Forat del Gel també hi vivia el mateix T. hustachei i en recollí. Això permeté a Español fer l'estudi comparatiu i elevar la subespècie a espècie independent: Troglocharinus impellitierii Español. Recordo que una vegada li vaig dir a l'Español que em semblava que el noi a qui es va dedicar la subespècie impellitieri es deia Ignacio de nom i em va caure una bronca del "quefe" "Per què ho dius això, d'on has tret que es deia Ignacio?"\nProbablement jo ho havia tret d'haver vist feia molts anys aquesta mateixa topografia...\nMolt més endavant, quan Español ja havia mort el 1999, vingué a visitar-me al museu un senyor que, després de fer la presentació amb molta modèstia i suposant que ningú es recordaria d'unes exploracions del 1952, va explicar que ell i un altre alumne van trobar un coleòpter nou ... I de seguida li vaig dir: El Troglocharinus impellitierii ?\nDesprés va explicar que ell es deia Ignacio Fernàndez Impellitieri, però que Impellitieri és un cognom provinent de Sicília, del que en quedaven molt pocs i ell es va canviar l'ordre dels cognoms: Ignacio Impellitieri Fernàndez...\nAutor: Oleguer Escolà Notes: -Segons indicacions d'en Josep M. Miñarro, el nom més correcte de la cavitat i de la població seria Font Mentidora de Perauba.\n-Intentant localitzar l’Ignacio, s’ha pogut parlar amb un dels seus fills, comunicat-nos que el pare, nascut l’any 1932, havia mort el juliol del 2006.\nPublicat per Lluís Auroux a 20:11\nEtiquetes de comentaris: Bioespeleologia, Història de la Bioespeleologia\nNº 052. Una topografia de l’any 1952 de la Font Me...


Rosa Maria Alemany i Maria José Sendra han guanyat els premis de la Campanya del Dia de la Mare – Ràdio Pego\nComerç Creama Marina Alta Notícies Ràdio Pego Societat\nRosa Maria Alemany i Maria José Sendra han guanyat els premis de la Campanya del Dia de la Mare\n8 de maig de 2019 24 de maig de 2019 Lumi Requejo 0 Comment Creama Pego, Dia de la Mare, Llibre, Marina Alta\nLa regidoria de Comerç, Creama Pego i l’Associació de Comerciants i Professionals de Pego han lliurat aquest mati els dos premis de la Campanya del Dia de la Mare. Les guanyadores han estat Rosa Maria Alemany Rodrigo, qui va fer la seua compra dins de la campanya a l’establiment de Manolo Fotógrafo; i Maria José Sendra Fornés, que havia aconseguit la papereta fent ús dels serveis de la Clínica Dental Ortolà Siscar.\nCap de les dos guanyadores ha pogut estar per arreplegar el seu premi, però, han estat representades per familiars. La mare de Rosa Maria, a qui diuen Xaro Rodrigo, ha rebut el primer premi, el pac turístic Ambra, valorat en 420€, de mans de la regidora de Comerç, Turisme i Creama, Rosa Maria Ferrer. Xaro ens ha comentat que és la primera vegada que els toca un premi a la família.\nPel que fa al segon premi, és el pac turístic Bullent, valorat en 200€. La guanyadora, Maria José, ha estat representada per la seua filla, Silvia Bay Sendra, qui ha arreplegat el regal de mans del president de l’associació de Comerciants, Jacob i ens vançat que el gaudiran en família.\nLa campanya del Dia de la Mare s’ha desenvolupat del 18 d’abril al 4 de maig en 50 comerços del municipi. Segons Creama i l’associació de comerciants, enguany ha sigut tot un èxit perquè en el sorteig realitzat ahir hi havia vora les 2.000 paperetes participant.\n← 5 bars participaran en la Fira de la Tapa «Pego també tapeja»\nA Dénia es presenta avui el llibre «150 anys de música i ball a la Marina Alta» →\n23 de novembre de 2021 Lumi Requejo 0\nLa Campanya del Dia de la Mare ja està en marxa en els comerços de Pego\n23 d'abril de 2019 Lumi Requejo 0


Cerca totes les ofertes d'hotels a Meppen Entrada:\nRestinn Emmen...Habitacions per nit per només225 EUR Erfgoed de Boemerang...Habitacions per nit per només331 EUR Apartment Meppen IV...Habitacions per nit per només Holiday Home Meppen III...Habitacions per nit per només Més zones a Coevorden\nMeppen és una de les destinacions més visitades de Coevorden. Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Amb calor i comfort, Meppen és un lloc per a vacances relaxades després d'una setmana de feina. Pels millors allotjaments a la ciutat i els preus més baixos a comparar, no miri més enllà d'Agoda.com. Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Empleni les seves dates d'estada i navegui a traves de les millors ofertes d'hotel a Meppen.\nHotels destacats a Meppen, Coevorden\nRestinn Meppen (Restinn Emmen)\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Meppen, no busqui més enllà de Restinn Meppen....\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Erfgoed de Boemerang és una elecció...\nHotels a Meppen: Apartment Meppen IV


elMercadal - Diari optimista de Catalunya - El Mercadal es consolida com a portal digital líder en optimisme a Catalunya\nEstimats usuaris d'aquest portal web; s'acosta l'any 2017 i voldriem fer una valoració positiva de com ha anat l'any. A pesar que hi han hagut obstacles pel camí seguim sent un dels portals més visitats a la xarxa. La nostra filosofia desde sempre ha estat purament optimista. Hem tingut la oportunitat de donar a conèixer el nostre portal digital a la UdL de Lleida, entre directors de diaris de prestigi com La Manyana i Segre (Josep Ramon Ribé i Joan Cal respectivament). També hem estat presents a la jornada de periodisme optimista que es va celebrar al IMAC i organitzat per 7ACCENTS fa uns mesos.\nPer tant pensem que estem creant bones sensacions i interés mediàtic i els que han confiat desde bon principi amb nosaltres creiem que han de tenir un premi. I el premi que us farem és el millor que podrieu sentir: hem vingut per quedar-nos, per fer el periodisme optimista que vosaltres desitgeu i molt més. Ho farem junts.I tant que ho farem!\nHem volgut incidir en notícies que no solen ser portada als principals diaris i hem estat promotors d'un canvi del model de periodisme a Lleida, i els referents en periodisme optimista al nostre país. Aquest any hem tingut menys visites que altres anys, però hem superat (Fins a Novembre) la xifra de més 5.000 visites úniques mensuals.\nNo ha estat any del tot bo perquè el principal gestor de la pàgina ha atravessat moments difícils, que amb el seu esperit de superació els està reconduint, i amb il·lusió i ganes s'espera que aquest portal esdevingui un treball remunerat per un equip de persones, amb l'ajuda de les principals institucions catalanes i d'entitats de salut.\nEl Mercadal té el propòsit de cara al any nou d'anar incorporant i donar oportunitats a nombrosos col·laboradors periodístics que surtin de les universitats catalanes. El nostre és un públic jove i atrevit, sense tabús i amb ganes d'experimentar noves sensacions en la lectura. De fet, la finalitat que tenim no és d'omplenar el portal de moltes notícies sinó de fer-ne una selecció molt acurada i pintar-la el més optimista possible. Tenim moltes virtuds, i molt orgull de ser com som. No és feina fàcil dirigir un portal d'aquestes característiques, ni tampoc consolidar un nombre tant elevat de seguidors a les xarxes socials. Per tant necessitem poder seguir comptant amb la vostra col·laboració, que ens serà útil per perfilar un projecte d'inserció laboral per a persones amb risc d'exclusió social.\nVolem agraïr el gran suport i acollida que hem rebut per part de la Generalitat de Catalunya, Delegació del Govern a Lleida, Diputació de Lleida, Ajuntament de Lleida i Balaguer, Agència Itaca, Teleponent, Toni Prim Models, 7ACCENTS, Universitat de Lleida i Salut Mental de Ponent.\nLlegir 7629 vegades\tDarrera modificació el Dilluns, 12 Desembre 2016 18:20\nMés en aquesta categoria: « No és fàcil emprendre ni triunfar Tots són catalanistes »


Haig de canviar el titular del subministrament elèctric en un pis de lloguer? - api.cat\nHome Vivienda\tHaig de canviar la titularitat de la llum en un pis de lloguer?\nby Anna Gaya October 14, 2014 0 comment\nUn dels dubtes més habituals a l’hora de signar un contracte de lloguer i entrar a viure és qui ha de figurar com a titular en el contracte del subministrament elèctric. A api.cat t’expliquem com funciona la titularitat del subministrament i el seu abast legal perquè no tinguis cap dubte.\nEn primer lloc, ha de quedar clar que ser titular del contracte del subministrament significa assumir la responsabilitat de tots els aspectes relacionats amb el contracte d’electricitat, des de la manipulació del comptador fins a l’impagament d’una factura. Això està molt clar quan algú viu en una casa o pis de la seva propietat. No obstant això, amb els pisos de lloguer, poden sorgir dubtes i conflictes entre propietaris i inquilins.\nQuan es tracta de pisos de lloguer que canvien freqüentment d’inquilins, per exemple els pisos d’estudiants universitaris a Barcelona o els pisos de lloguer temporal, el que solen fer els propietaris és mantenir la titularitat del contracte i simplement canviar el número de compte al qual la companyia domiciliarà les factures. D’aquesta manera s’estalvien el tràmit de canviar de titular cada vegada que canvia d’inquilins. Però això pot portar alguns problemes:\n• Per començar, la persona que viu al domicili, en teoria, no pot fer cap gestió perquè no és el titular del subministrament i per tant, no té dret a canviar les condicions del subministrament que ell mateix està pagant i gaudint.\nAlgunes companyies elèctriques permeten fer algunes gestions si l’inquilí pot aportar les dades del titular (nom i cognoms, DNI, adreça, etc.) i del contracte (nombre de contracte, potència contractada, etc.) que la companyia necessita per efectuar el canvi. Aquestes dades els pots trobar entre la factura i el contracte de lloguer. Això sí, el titular del contracte rebrà una notificació del canvi realitzat, ja sigui via email o via correu convencional.\n• A més, si hi ha algun problema amb el proveïment o una situació d’impagament la responsabilitat legal recaurà sobre el titular, per més que el número de compte sigui el de l’inquilí.\nPer això, el més aconsellable és canviar de titular sempre que es canviï d’inquilí. D’aquesta manera, els pagaments i responsabilitats estaran justament atribuïdes a la persona que gaudeix del servei. Per canviar la titularitat del contracte, necessitaràs una factura de l’antic titular per disposar de totes les dades que et demanarà la companyia:\n• Dades de l’anterior titular\n• Dades del nou titular\n• Potència elèctrica\n• Codi Universal del Punt de Subministrament (CUPS) que apareix en una factura de llum\n• Número de compte bancari\nEl canvi de titularitat d’un subministrament elèctric és gratuït i ni el nou titular ni l’anterior han d’assumir cap cost. Però ull, si a més de la titularitat es vol canviar la potència contractada sí que s’incorre en una despesa que cobra la distribuïdora elèctrica.


Ocells i prats de dall | Natura Local\nOcells i prats de dall\nItinerari 4: Fonts i fortins de Ribes de Freser\nEls prats de dall, són habitats semi naturals amb una rica biodiversitat. En aquests prats trobem gran varietat d'espècies vegetals, papallones i una eleva fauna insectívora associada, que alhora serveixen d’aliment d’algunes aus. Es tracta d’habitats amb un alt interès de conservació a escala europea.\nSi teniu sort, podeu sentir i fins i tot veure l'escorxador (foto i audio). La familia dels escorxadors, són ocells que es veuen sobretot perxats dalt fils o capçades d'arbres o arbusts. Des d'aquestes talaies de caça es poden llançar cap a terra a la captura d'una presa o agafar-la al vol. Con els rapinyaires, fan servir els dits per aguantar les preses petites. Les més grans les claven en puntes esmolades d'arbusts o filferros. La majoria de les espècies de Lanius són solitàries, excepte en època de cria.\nAquests prats de dall tenen un aspecte canviant al llarg de l’any. A la primavera són alts i exuberants, i a l’hivern són rasos. L’herba dallada serveix per alimentar el bestiar durant l’hivern, i al final d’estiu i a la tardor els prats són aprofitats per la pastura (redall).\nLa importància ecològica d’aquests prats no rau només en la seva biodiversitat, sinó que també és important en la prevenció d’incendis.\nFoto:By Kaeptn chemnitzderivative work: Berichard (talk) - Neuntoeter


Hisenda diu a Mas-Colell que la retallada és insuficient i proposa apujar els impostos\nNou capítol en la polèmica entre el govern espanyol i el de la Generalitat per la reducció del dèficit. El diari "La Vanguardia" publica una carta enviada pel secretari d'estat d'Hisenda, Carlos Ocaña, al conseller d'Economia, Andreu Mas-Colell, en què el representant del ministeri adverteix de la importància que la Generalitat redueixi la seva despesa si no vol erosionar la seva pròpia reputació i fer que augmentin les tensions financeres. Ocaña adverteix que la retallada del 10% anunciada pel govern català és insuficient i convida el conseller a apujar els impostos si necessita més ingressos.\n02/04/2011 - 07.50 Actualitzat 06/04/2011 - 18.15\nCatalunya és la més endeutada en valors absoluts, però no en relació amb el seu PIB.\nHisenda ha demanat al govern català que retalli encara més i li suggereix que apugi els impostos, segons una carta feta pública per "La Vanguardia" i que va enviar el secretari d'estat d'Hisenda, Carlos Ocaña, al conseller d'Economia, Andreu Mas-Colell.\nLa missiva sembla recollir una crítica a la gestió del tripartit quan llegim: "No ens podem lamentar ara del que no es va fer abans". El secretari d'estat d'Hisenda insisteix que aquest any el dèficit català s'ha de limitar a l'1,3%.\nAl final del text, Ocaña dóna per fet que el govern hi farà cas. Diu: "Quedem a l'espera d'una nova versió del vostre pla que ens permeti encarrilar la situació".\nLa missiva d'Ocaña va en la línia de les declaracions del vicepresident espanyol, Alfredo Pérez Rubalcaba. Divendres, l'home fort del govern de José Luis Rodríguez Zapatero va donar un ultimàtum a Catalunya perquè compleixi el límit de dèficit. Rubalcaba va assegurar que és un objectiu irrenunciable.\nSegons la Generalitat, això significaria duplicar les retallades anunciades fins ara.\nLa delicada situació de les finances de la Generalitat, a més, ha fet créixer la tensió entre el govern català i el PSC.\nEls socialistes insten el govern de la Generalitat a incloure als pressupostos d'aquest any els 1.450 milions d'euros que l'Estat deu a Catalunya en el fons de competitivitat. El cap de l'oposició, Joaquim Nadal, està convençut que aquests diners arribaran abans del 31 de desembre. En canvi, el portaveu de l'executiu, Francesc Homs, ha descartat incloure aquesta xifra als pressupostos perquè, segons diu, no els tenen assegurats.\nPer la seva banda, Esquerra Republicana ha reclamat valentia al govern per no pagar a l'Estat fins que no compleixi amb Catalunya.


“Hem après del que hem viscut; fixar-nos terminis ens va en contra”\nRegidora a Sant Vicenç de Castellet des del 2011, Adriana Delgado ha estat presidenta del Consell Comarcal del Bages. Va entrar al Parlament el febrer del 2016, quan va ocupar el lloc de Muriel Casals. Ara, ocupa el número 16 de la llista d'ERC per Barcelona\nAdriana Delgado, de 39 anys, fotografiada aquesta setmana al centre de Manresa. Foto: C.O.\nMantenir Junqueras a la presó és un signe que l’Estat no el vol veure de president?\nÉs evident. És el candidat més ben preparat i més ben valorat i tot apunta que serà el president. Per això el mantenen tancat. Que Junqueras continuï a la presó amb el conseller Forn és un signe, perquè són els que han representat la part més potent a l’hora de dur a terme el Referèndum i d’executar la República, juntament també amb els Jordis, pel seu poder social. No els interessa que faci campanya al carrer.\nÉs l’hora d’ERC?\nÉs l’hora d’ERC perquè és la garantia més clara perquè no surti el bloc del 155.\nCreu que la posició de l’Estat espanyol canviarà si el bloc independentista guanya amb més del 50% dels vots?\nLa clau és el resultat. Demanem que es respecti. L’independentisme no va ser majoria al Parlament fins al setembre del 2015 i nosaltres sempre vam acceptar els resultats. Per això volem una majoria de vots i escons a favor del bloc independentista, que esperem que encapçali ERC i Junqueras, i que aquest resultat inqüestionable faci canviar l’estratègia a l’Estat espanyol, perquè haurà de respectar el resultat d’unes eleccions que ha convocat ell. No hi haurà excuses. Amb una majoria incontestable s’ha de veure forçat a asseure’s a una taula.\nPerò per al govern espanyol són eleccions autonòmiques...\nEl que fem el dia 22 dependrà dels resultats del dia 21. A Escòcia, segur que el govern britànic tampoc volia un referèndum on pogués sortir el sí, però les eleccions i el suport massiu que tenia l’SNP i l’independentisme socilament van fer que, al final, s’asseguessin a taula. Segur que el govern del PP no és com l’anglès, però al final tot té un recorregut i nosaltres sempre buscarem el diàleg i l’acord. Hem de tenir prou majoria per pressionar el canvi d’estratègia i que també pressionin des de l’exterior, que és bàsic.\nHem après de tot el que hem viscut i hem de fer autocrítica. Crec que fixar-nos terminis ens va a la contra. I hem de ser conscients que potser s’haurà d’anar més a poc a poc del que esperàvem. Ara, també valoro tot el que s’ha fet. Si no haguéssim declarat la República, tampoc seríem on som i la gent ara no confiaria en nosaltres. S’havia de fer. I ara hem de guanyar les eleccions per implementar-la.\nI si la presidenta és Arrimadas?\nNo crec que ho sigui, però ens esperaria més repressió cultural, lingüística i política. Aniríem enrere. En aquests moments, ja han aprofitat el 155 per emportar-se les obres de Sixena, quan no hi ha una sentència ferma. I han tancat les delegacions del govern a l’estranger, quan hi ha comunitats autònomes que les tenen obertes perquè ho preveu el seu estatut, com ho preveu el nostre. Per tant, quina és la diferència? Això és voluntat política de reprimir-nos i de voler arrasar amb el que tenim. Quan tornem a entrar a la Generalitat no només haurem de fer tot el que ens queda per fer, sinó que haurem de recuperar el que estem perdent ara pel camí. Cal recordar que Ciutadans es va formar per anar en contra del model d’immersió lingüística. Posen en dubte el model de policia catalana, el de mitjans públics... si guanya el bloc del 155 arrasaran amb tot.\nEls Comuns tindran la clau?\nConfio que sumin per tenir una majoria democràtica i republicana més àmplia. No puc imaginar que facin presidenta a Arrimadas, que no té ni una alcaldia a Catalunya i que demana que es condecorin els policies que van anar a picar la gent l’1-O. Els Comuns no volien un referèndum unilateral, però van estar a les escoles defensant el dret a decidir. No els veig facilitant un govern amb Arrimadas, Iceta i Albiol.\nDefensem Junqueras com a president, però no oblidem qui és el govern legítim, que Puigdemont és a l’exili i que encara hi ha gent a la presó. Haurem de trobar la fórmula. Nosaltres no hem defensat mai la unilateralitat, sempre hem defensat dialogar i negociar, però no hem trobat mai la voluntat política per part de l’altre per fer-ho. La unilateralitat l’ha fet servir l’Estat espanyol amb la violència durant l’1-O, amb el 155 o tancant delegacions del govern.\nEsperen alguna cosa de la UE?\nNo ens crearem grans expectatives. Però quan interpel·lem l’Estat espanyol a acceptar resultats també ho fem a la comunitat internacional. Vam ser fa poc als Parlaments de Londres i Dublín. Vam parlar amb l’SNP i el Sinn Fein i ens van dir que al final tothom s’asseu a la taula, perquè se li ha de donar una sortida política a un conflicte polític. Crec que els suports arribaran més dels Parlaments que dels governs.


Qui som - Xino Xano\nL’educació és un procés que dura tota la vida, però es consolida sòlidament quan s’inicia des de petits.\nUn dels factors diferenciadors del model educatiu de Xino-Xano és l’educació personalitzada, ja que tots els alumnes i les alumnes són únics i tenim un repte personal d’aprenentatge per a cadascun i cadascuna.\nL’atenció personalitzada a l’ensenyament és un dels factors que més qualitat proporciona al model educatiu de Xino-Xano. A més de conduir a un índex d’èxit escolar elevat, permet adequar els mètodes d’aprenentatge a les característiques pròpies de cada alumne, gràcies a les tutories personals i sessions d’assessorament i desenvolupament personal que les famílies mantenen amb el tutor del seu fill, per marcar junts metes concretes tant en el pla acadèmic com en el personal. Això afavoreix l’autoconeixement, l’èxit acadèmic i l’adquisició de competències personals.\n“Educar no és imitar sinó construir”\nEl nostre objectiu és que el dia a dia dels nens sigui gratificant i agradable i per això disposem d’un gran equip d’educadors amb experiència i en formació constant, per garantir una atenció contínua i personalitzada de cadascun dels nostres alumnes i famílies.\nA Xino-Xano acompanyem als nens a despertar les seves emocions, a utilitzar els sentits i fer els primers passos en l’educació en valors.\n“El millor mitjà per a fer bons als nens és fer-los feliços” Oscar Wilde\nSabem que la primera escola marcarà molt el camí a l’educació dels fills. Per això a Xino-Xano duem a terme un acompanyament constant a les famílies per ajudar-los a encarar totes les novetats d’aquesta nova etapa: els primers amics, els primers àpats a l’escola, els primers aprenentatges, l’adquisició d’hàbits…\n“Ajuda’m a fer-ho per mi mateix” María Montessori


El govern valencià convocarà una mobilització unitària per reclamar un millor finançament\nXimo Puig anuncia que iniciarà contactes amb els grups parlamentaris, partits polítics i entitats cíviques\n2 min. València 15/06/2017 18:39\n651x366 El president de la Generalitat Valenciana, Ximo Puig, durant la seva intervenció a les Corts. / CORTS VALENCIANES / INMA CABALLER El president de la Generalitat Valenciana, Ximo Puig, durant la seva intervenció a les Corts. / CORTS VALENCIANES / INMA CABALLER\nEl president de la Generalitat Valenciana, Ximo Puig, ha anunciat aquest dijous que el seu govern iniciarà contactes amb els grups parlamentaris, els partits sense representació a la cambra, entitats cíviques, empresaris i sindicats per tal d'aconseguir que hi hagi una gran manifestació unitària a l'entorn del 9 d'octubre, diada valenciana, per reclamar un millor finançament.\nAixí ho ha anunciat Puig durant la sessió de control a les Corts Valencianes i en ser preguntat pel síndic de Compromís, Fran Ferri, sobre quin és el full de ruta del Consell per convocar la societat valenciana a una gran mobilització unitària per reclamar un tracte just després de la proposta feta per sindicats i patronal en la reunió del Comitè de Seguiment del Finançament Autonòmic celebrada el dilluns 5 de juny.\nEn la seva resposta, Puig ha recordat la gran manifestació del 1977 per l'Estatut valencià, on els valencians defensaven que "som una nacionalitat històrica i ho hem de defensar una altra vegada sabent que no se'ns ha tractat com calia".\nEl president valencià ha destacat que "tenim un greu problema que ens impedeix créixer més i més ràpid, que hipoteca el nostre futur com a poble, i és l'infrafinançament, el deute de 44.000 milions i la infrainversió".\nDurant la seva pregunta parlamentària, el síndic de Compromís, Fran Ferri, ha defensat que la reforma del sistema de finançament no pot ser "un pegat sobre l'anterior ni perpetuar la situació actual". Ferri ha indicat que els agents socials varen manifestar la necessitat d'una gran mobilització unitària i ha remarcat el problema de la "invisibilitat" dels valencians a Madrid, "tractats sovint com una colònia".\nEl síndic de la coalició ha recordat la gran manifestació autonomista del País Valencià de l'any 1977, però ha lamentat que "avui tenim una autonomia trampa, que ens dona competències, però no els recursos per exercir-les".\n"Estem en 2017 i el govern central encara ens menysprea i ens insulta, ignora els nostres somnis i castiga les nostres aspiracions", ha dit Ferri, que ha reclamat que els valencians han de sortir al carrer, "des dels del 15-M fins als que varen córrer davant els grisos".


Campament de Tardor: 20 anys de la SIJ\nCELEBRACIÓ DELS 20 ANYS DE LA SIJ (Secció Infantil i Juvenil)\nEnguany el campament de tardor es va celebrar el cap de setmana del 16 i 17 de setembre, al càmping Kanguro de Sant Pol de Mar, on ens vam reunir una bona colla de socis, juntament amb monitors (antics i actuals) i els nens i nenes, per celebrar el 20è aniversari de la nostra SECCIÓ INFANTIL I JUVENIL.\nAixò va propiciar l’emocionat retrobament d’una pila d’antics monitors de la Secció, tant dels “pioners” que la van posar en marxa, com una bona representació dels que durant aquests anys han fet possible la seva continuïtat. Va ser bonic veure, com aquells que van començar sent nens i nenes de la Secció, al cap dels anys han estat o són monitors.\nDurant el dissabte es van fer diverses activitats coordinades per les Seccions de l’entitat ("Coasteering", BTT, Senderisme i una cursa d’orientacio).\nTambé el dissabte a la tarda es va fer la gymkana organitzada pels monitors de la SIJ, a la que hi van participar petits i grans. En acabar-la hi va haver parlaments del President en Pere Mansilla i també d’en Manel Navarro, que era president quan es va posar en marxa la Secció.\nDesprés de sopar, es ver fer una projecció de diapositives i fotos, aportades pels antics monitors, de diferents moments i excursions de la SIJ en aquests 20 anys. També hi havia diversos àlbums que van passar de mà en mà, entre riures i records, tot degustant un magnific rom cremat.\nEl diumenge al matí es va fer una excursió col·lectiva a la Creu de Canet, reproduint la primera excursió de la Secció Infantil. Una corrua de gent de totes les edats, vam sortir del càmping cap a la platja i després de recórrer els carrers de Canet, vam anar pujant per la pista fins al cim on hi ha l’enorme creu i que té una fantàstica vista de tota la costa. Després de les fotos de rigor i un sentit discurs d’en Roger Sant, vam tornar cap al Càmping per dinar.\nA la tarda ens vam retrobar pels voltants del bar del càmping i mentre la canalla es banyava a la piscina, els cafès i el gelats van propiciar una bones tertúlies i xerrades, per acomiadar la trobada.\nTambé vam tenir ocasió d’escriure i signar en un llibre preparat per la celebració d’aquests 20 anys.\nPer molts anys a la Secció Infantil i Juvenil!!!\nLa canalla berenant\nMonitors antics i actuals


El jurat popular declara culpable la funcionària de l'INSS de Tarragona que va admetre haver inflat ajudes\nSeguretat Social, ajuda, prestació, Tarragona, culpable, funcionària\nCaptura de pantalla del senyal institucional de l'Audiència de Tarragona durant la lectura d'un veredicte el 16 d'octubre del 2019.\nEl jurat popular declara culpable la funcionària de l'INSS de Tarragona que va inflar ajudes\nLa fiscalia demana cinc anys de presó i la defensa poc més de cinc mesos per la concurrència de diversos atenuants\nActualitzada 16/10/2019 a les 19:03\nEl jurat popular ha declarat aquest dimecres culpable per unanimitat una funcionària de l’oficina de l’Institut Nacional de la Seguretat Social (INSS) de Tarragona per inflar prestacions per a la seva filla i per als fills d’altres persones. La dona, que ja va confessar els fets durant el judici que s’ha fet a l’Audiència de Tarragona, va dir que les ajudes eren «insuficients» i que volia «ajudar als altres». La fiscalia i l’acusació particular han demanat una pena de cinc anys de presó per un suposat delicte de malversació en concurs amb falsedat documental. Per la seva banda, la defensa només hi veu un suposat delicte de falsedat de document mercantil i ha demanat cinc mesos i mig per la concurrència de quatre atenuants.\nLa dona declarada culpable, M., treballava com a auxiliar administrativa a l’Institut Nacional de la Seguretat Social a Tarragona encarregant-se de la gestió de prestacions de l’assegurança escolar de neuropsiquiatria des del març del 2009, entre d’altres tasques. La prestació d’aquesta assegurança cobreix el pagament dels serveis d’allotjament i manutenció en centres sanitaris, així com l’assistència psiquiàtrica corresponent per un període inicial de sis mesos, que es pot prorrogar fins a un any i mig per períodes de sis mesos.\nEl jurat ha considerat provat per unanimitat que la funcionària, en l’exercici de les seves funcions, va modificar documents per tramitar l’expedient de la seva pròpia filla el novembre del 2010 i que va percebre indegudament poc més de 33.000 euros a compte de l’Institut Nacional de la Seguretat Social.\nA més, també ha considerat provat que, per tal que altres pares beneficiaris rebessin un import major al que veritablement els corresponia, la dona va inflar les factures que havien aportat. En concret, aquests fets van afectar a tres famílies que desconeixien les irregularitats i que van haver de retornar 13.925 euros, 11.634 euros i 1.036 euros, respectivament.\nEl jurat ha apreciat els atenuants de confessió, reparació del dany -per haver retornat els diners- i una lleu disminució de les capacitats volitives de la dona. A més, s’ha mostrat favorable de suspendre-li la pena si la condemnen a menys de dos anys de presó.\nAbsolen una de les dues mares acusades de cooperar amb ella\nD’altra banda, el jurat no ha considerat provat que una dona hagués inflat factures i falsejat documentació, en connivència amb la funcionària, amb la finalitat d’obtenir prestacions més elevades per a la seva filla. Per tant, la dona, que inicialment s’enfrontava a quatre anys de presó per un presumpte frau de 7.600 euros, ha quedat absolta per la jutgessa.\nPer contra, el jurat sí que ha considerat que l’altra acusada, S., es va posar d’acord amb ella per percebre indegudament 34.180 euros provinents de fons públics, per al seu fill, entre els anys 2010 i 2011. Tot i això, el jurat no ha considerat provat que la dona falsegés documentació, però sí que ha valorat que «es va deixar portar» i que no va fer cap actuació «per corregir-ho».\nPenes de fins a cinc anys de presó\nLa fiscalia ha rebaixat de sis a cinc la petició de presó per a la funcionària per un suposat delicte continuat de malversació de fons públics en concurs amb falsedat documental, i també ha demanat el pagament d’una multa de 3.240 euros i cinc anys d’inhabilitació. Per a l’altra dona considerada culpable per part del jurat, la fiscal ha rebaixat la pena de quatre a tres anys de presó per malversació. L’acusació particular que ha representat a la Seguretat Social s’ha adherit a les pretensions de ministeri públic.\nDe la seva banda, la defensa de la funcionària ha demanat que es tinguin en compte els atenuants de confessió, reparació del dany, afectació lleu de les capacitats volitives i dilacions indegudes, i que se la condemni a cinc mesos i mig de presó per un suposat delicte de falsedat de document mercantil i, en cap cas, per malversació.\nAl seu torn, l’advocada de l’altra acusada ha reclamat la suspensió de la pena de presó per la malversació i que es tinguin en compte les dilacions indegudes i l’estat de necessitat econòmica que patia. El judici ha quedat vist per a sentència.\nUna funcionària de la seguretat social admet que va inflar ajudes perquè eren «insuficients»


Gràcies per la vostra confiança. #FentLideratge - Fent Lideratge\nApunts de lideratge, General, Lideratge6 de gener de 20190Comments421Views0Likes\nAra fa just un any que vaig inaugurar aquest bloc #FentLideratge.\nLa meva intenció va ser compartir i fer créixer el coneixement sobre el lideratge transformacional.\nVull agrair molt sincerament a les 30.346 persones que aquest any han visitat el bloc, fent-hi 104.392 visites.\nAl llarg d’aquest any he rebut molts comentaris que m’han fet reflexionar i aprendre i han enriquit les meves aportacions. No he rebut ni una sola intervenció negativa ni amb falta de respecte.\nEstic convençuda que el món actual necessita especialment que el lideratge transformacional sigui l’estil de lideratge que marqui la nostra manera de fer que ens guiï a tots nosaltres. En definitiva és el resultat d’educar i funcionar per valors.\nCertament tal com hem reflexionat, no és un camí fàcil. És molt més simple funcionar des del judici, la critica i descarregar tota la culpa als altres.\nEl món actual, la societat , i per tant –també- el nostre entorn més proper, necessiten imbuir-se de lideratge transformacional i funcionar des del respecte, la sinceritat, l’honestedat, la lleialtat i la justícia social.\nPodem pensar mil camins per assolir la justícia social que necessitem i ens és imprescindible, però l’únic camí efectiu per aconseguir-la, és fer una societat que es fonamenti en valors. Hem de fer-ho educant als nens i fent que els adults actuem d’acord amb aquests valors.\nEl lideratge transformacional ha de ser present en la política, en les empreses, en les organtizacions socials, en les organitzacions empresarials i sindicals, a les escoles, a les associacions de pares, a les associacions veïns, als esplais i a tots els espais de relació social.\nHo hem dit mil vegades, fer-ho requereix de coratge i d’humilitat. Ens cal ser valents per assumir les pròpies responsabilitats. Hem de fer renuncies personals abans de trair-nos a nosaltres mateixos o de trair als altres, hem de saber demanar disculpes quan ens equivoquem i hem de ser humils per reconèixer els nostres propis errors i tornar a començar sempre que sigui necessari.\nI és fonamental que en tot moment sapiguem sobreposar el bé comú per sobre del nostre bé individual.\nNomés així podrem construir un món en el que nosaltres i el nostres fills hi puguem viure en pau.\nAvui, la societat crida aquesta necessita i ens ho reclama.\nDesitjo que d’aquí un any, tots els que creiem en aquest model de lideratge transformacional, fem servir aquest bloc i tots els mitjans que puguem, per fer extensiva aquesta visió i contribuïm a practicar-la.\nGràcies per la vostra confiança i pel vostre suport.


ORDRE ASC/433/2007, 23 de novembre, per la qual s'estableixen els criteris per determinar l'import de les prestacions econòmiques del Sistema per a l'Autonomia i l'Atenció a la Dependència (SAAD) en l'àmbit territorial de Catalunya. - DOGC. Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya - Legislació - VLEX 32358203\nASC/432/2007, de 23 de novembre, per la qual s'estableixen els criteris per determinar l'import de les prestacions econòmiques del Sistema per a l'Autonomia i l'Atenció a la Dependència (SAAD) en l'àmbit territorial de Catalunya.\nLa Llei 39/2006, de 14 de desembre, de promoció de l'autonomia personal i atenció a les persones en situació dependència, va crear tres prestacions de caràcter econòmic, concretament la prestació econòmica vinculada al servei, la prestació econòmica per a cures a l'entorn familiar i suport als vetlladors no professionals, i la prestació econòmica d'assistència personal.\nLa denominació, el contingut i els requisits bàsics de les prestacions esmentades estan establerts pels articles 17, 18 i 19 de la Llei 39/2006, per la qual cosa no és necessari un acte formal de creació per reconèixer el dret subjectiu corresponent a les persones beneficiàries.\nEls imports màxims de les prestacions econòmiques dels grans dependents (grau 3) van ser fixats pel Govern de l'Estat en el Reial decret 727/2007, de 8 de juny, sobre criteris per determinar la intensitat de protecció dels serveis i la quantia de les prestacions econòmiques de la Llei 39/2006, de 14 de desembre. Al respecte, l'article 20 d'aquesta Llei reserva per la potestat reglamentària del Govern central, amb l'acord previ del Consell Territorial, les quanties de les prestacions econòmiques.\nNo obstant això, les comunitats autònomes tenen potestat per establir els requisits específics, les condicions d'accés i, en particular, els criteris per determinar la quantia de les prestacions d'acord amb els articles 12 i 13 del Reial decret 727/2007, de 8 de juny. A més, la norma esmentada estableix l'obligació d'aplicar coeficients reductors sobre les quanties vigents en funció de la capacitat econòmica del beneficiari.\nTanmateix, els imports estatals vigents en la data d'aprovació d'aquesta Ordre, tot i que representen un avenç substancial sobre la situació precedent, encara no cobreixen el cost dels serveis objecte de finançament, i particularment la prestació vinculada al servei. Per aquesta raó, l'Ordre també preveu la possibilitat d'incrementar les prestacions econòmiques del Sistema per a l'Autonomia i l'Atenció a la Dependència (SAAD) en el marc de nivell addicional de protecció previst per l'article 7.3 de la Llei 39/2006, que és competència autonòmica.\nEn qualsevol cas, la Generalitat de Catalunya disposa de competència exclusiva sobre tota la matèria de serveis socials, incloses les prestacions econòmiques, tal i com preveu l'article 166 de l'Estatut d'Autonomia de Catalunya, sens perjudici de la competència estatal per establir les condicions bàsiques per garantir la igualtat en l'exercici dels drets corresponents, definida per l'article 149.1.1 de la Constitució.\nEn aquest marc competencial, el Govern de la Generalitat va aprovar el Decret 115/2007, de 22 de maig, pel qual es determinen els òrgans de la Generalitat de Catalunya competents per aplicar la Llei 39/2006, de 14 de desembre. L'article 3.2 d'aquest Decret atribueix, entre d'altres, al departament competent en serveis socials la resta de funcions derivades de l'aplicació de la Llei.\nEn el mateix sentit, la disposició final 1 del Decret legislatiu 17/1994, de 16 de novembre, pel qual s'aprova la refosa de diverses lleis en matèria d'assistència i serveis socials, encara vigent en el moment de l'aprovació d'aquesta Ordre, faculta el departament competent per dictar les disposicions necessàries per desplegar les prestacions i els serveis del Sistema Català de Serveis Socials.\nSense descartar més endavant un desenvolupament jurídic acurat i aprofundit, una vegada es comprovin els efectes del desplegament del SAAD, l'ordre és, en aquest moment, l'instrument jurídic més adequat per garantir de manera immediata la cobertura jurídica necessària per reconèixer els drets, abonar les prestacions corresponents i atendre així, sense més demora, les situacions urgents de necessitat social de les persones discapacitades.\nPer tot això, vist l'informe del Consell General de Serveis Socials, i en ús de les facultats que m'atorguen l'article 12.d) de la Llei 13/1989, de 14 de desembre, d'organització, procediment i règim jurídic de la Generalitat de Catalunya; la disposició final 1 del Decret legislatiu 17/1994, de 16 de novembre...


La racionalitat de l’absurd | Còmic | El Punt Avui\nLa racionalitat de l’absurd La racionalitat de l’absurd La racionalitat de l’absurd La racionalitat de l’absurd + La racionalitat de l’absurd E-mail\nLa racionalitat de l’absurd\nMiguel Brieva Andreu Puig\nLa racionalitat de l’absurd La racionalitat de l’absurd La racionalitat de l’absurd La racionalitat de l’absurd La racionalitat de l’absurd E-mail\nHumor que barreja relat, còmic i poesia\nEmprendre el projecte d’explicar el passat, present i futur de la humanitat no és tasca banal. A més de ganes de fer-ho, cal una capacitat analítica, força fons de documentació i un cert criteri de racionalització. Però com que el dibuixant Miguel Brieva (Sevilla, 1974)no té gaire convenciment que els humans siguin especialment racionals i el seu esdevenir –segons es comprova a les planes de La gran aventura humana. Pasado, presente i futuro del mono desnudo (Reservoir Books)– és una sèrie de fets casuals i absurds, ha decidit explicar la història humana des d’un punt de vista totalment subjectiu i amb una mirada surrealista i esbiaixada Aquest plantejament aparent embogit dona com a resultat un apropament a l’existència, plena de fets sense sentit, moments inexplicables i reaccions imprevisibles. La mentida de Brieva no és ni de bon tros més gran de la que ens han explicat sobre els nostres orígens, el nostre futur i els temps que ens esperen.\nEl llibre està dividit en aquests grans moments, el que vam viure, el que visquem i el que hem de viure. Si comencen la novel·la gràfica per la part final ens trobem a l’any 87.523 Dc, en què mor Elegua, l’última representant de l’espècie humana. I així l’autor ens dibuixa un futur proper al “paradís”: la recepta que ens recomana perquè el món sigui perfecte és prescindir del gènere humà. D’aquesta manera el món arribaria a la perfecció. Els que queden ja tenen prou mutacions per considerar-los humans.\nL’obra no és un còmic convencional. Formalment combina les vinyetes sense continuïtat narrativa, els texts, aforismes, poesia i reflexions casolanes, però de gran profunditat. En aquest sentit podria ser una mena de Calendari del Pagès pels seus suggeriments –delirants, però amb seny.\n“He fet una obra en què l’humor i la reflexió seriosa conviuen”, diu Brieva. De fet, el seu treball és totalment paròdic, utilitza les inversemblances per explicar les veritats. La seva paròdia, a força de ser-ho fins arribar a límits extrems, és realment l’expressió de veritats nítides. Un dels recursos visuals que utilitza són imatges evocadores d’anuncis publicitaris dels anys cinquanta que amb el toc underground que hi afegeix els dona una gran força icònica. A voltes es trasllada a la publicitat de premsa de principis de segle passat, tant pel que fa a les imatges com pel discurs publicitari d’aleshores, el que reforça el vesant kitsch que té la seva obra. Un dels seus anuncis recomana l’alternativa definitiva a la cirurgia estètica. Tallar-se la cara i posar-se un croma.\nEn aquesta racionalització de l’absurd, Brieva també tira de veta de l’evocació de vells manuals d’instruccions, modernes revistes de tendències i moda, i llibres de text. I intenta en pla burleta, però lúcid, oferir una didàctica reflexiva de temes com el poder, el cos, el capitalisme, la joventut o l’educació. Una de les seves sentències: “Els principis de l’educació no haurien de ser aconseguir certeses, sinó tot el contrari: sembrar incerteses. El dubte és l’única cosa que ens nodreix.”\nUna altra de bona, una predicció sobre el turisme. Sota el títol de Turisme visionari, Brieva escriu: “No em preguntin per què, però tinc el convenciment que abans que acabi aquest segle, els turistes visitaran de patolls els polígons industrials i l’interès pel centre històric decaurà.” En el cas de Barcelona, de segur que una cosa no traurà l’altra i ja es pot albirar un futur en què es col·lapsi el polígon de la Zona Franca amb autobusos turístics.\nA més de frases curtes, Brieva també juga amb el petit relat, com El Duel, en què ironitza sobre la gent que sempre vol situar-se per damunt dels altres pel que fa al seu grau d’intel·lectualitat. Aquesta diversitat de gèneres i formats en un mateix llibre es correspon a la versatilitat creativa de Brieva. A més de narrador literari, dibuixant de còmic i poeta, forma part del grup musical Las Buenas Noches, en què toca percussions, el cuatro veneçolà i el charango.\nCultura 16-07-2017, Pàgina 36


el mas rampinyo: 2010\nCARRIL BICI, IMATGES I CONSIDERACIONS PERSONALS.\nPUBLICAT A LA VEU DIGITAL:\nLes entitats poden fer aportacions al pla estratègic de la bicicleta\nEl termini finalitza el 31 de desembre.\nQuines son les entitats que poden aportar propostes per el pla estratègic de la bicicleta?, es pot saber les entitats que faran aportacions i quines son les aportacions que han REALITZAT.\nHo dic especialment per el veïnat de Mas Rampinyo zona on visc i on contemplo que s’ ha desplegat un llarg de tram de carril bici. En aquests dies he escoltat alguns comentaris negatius i d’altres positius al circuit.\nPerò si hi ha un pla estratègic com es que s’ han anul•lat parades dels autobusos, com es que no s’ ha previst abans de fer les obres el fet de que les parades no fossin afectades?. Realment fa falta desvestir un sant per vestir-ne un altre, i evitar el deixar sense parada a gent que la utilitzava.\nEn alguna ocasió he manifestat el problema que tenim al veïnat per falta de una representació veïnal o associativa que aporti una veu conjunta, diversa però de força, per reclamar millores o canvis en certs temes locals. Per aquest motiu m’ agradaria que es publiquessin les propostes realitzades per les associacions o entitats , referent al circuit del carril bici. Sigui participació ciutadana, o la regidoria corresponent, però m’ agradaria saber el grau de consens i de participació i de la zoan de municipi que han aportat les propostes.\nEstic a favor de carrils bici, però fem les coses amb cap i seny, sense gastar tants diners, encara no està finalitzat,i ja hem de realitzar canvis o millores. Tot canvi sobre la rutina fa que surtin detractors i gent a favor, conviure amb el vianant, el ciclista, el conductor del vehicle, etc.,és difícil, però si tot es per millorar la mobilitat i la seguratat benvingut sigui, ara bé si hem trigat temps en realitzar un pla estratègic específic,no cal correr, si s' ha de revisar es fa .\nFotografies realitzades a Mas Rampinyo al mes de novembre i desembre de 2010. El circuit es llarg i segur que creixerà més.\nELS PASTORETS A LA UNIÓ\nDiumenge la cita, a les 6 a la Unió, 5 € de donatiu per la marató de TV3 de 2010,els Pastorets de Mas Rampinyo .\na de desembre 30, 2010\nTEATRE PUR TEATRE.\nAra si, ja tenim el Teatre Municipal acabat, per fi s’ han dut a terme les obres de l’ adequació de l’ escenari, obres amb un cost de 950.000 euros. Segons fonts de la Regidoria de Cultura de Montcada i Reixac, aquest teatre podrà albergar grans muntatges teatrals , musicals i artístics.\nDe fet l’ estrena oficial serà demà dia 28, a les 19,30 amb la pre-estrena de l’ obra teatral “El Gran Nyap”, a càrrec de la companyia La Farsa , formada per actors de reconeguda trajectòria en l’ escena teatral del municipi i del veïnat.\nÉs evident que es tracte d’ una innocentada, doncs el teatre ara per ara esta inacabat, les raons econòmiques diuen, fan impossible finalitzar la caixa escènica. Com ja he comentat en altre comentari no hi havia la necessitat de fer un teatre auditori d’ aquestes característiques, quan hi ha espais sense esprémer a tot el municipi. Realment era necessari un projecte d’ aquestes característiques, no hauria esta més pràctic aportar part del cost econòmic a adequar altres espais que formen un teixit més arrelat al territori.\nNo se si es va fer un pla estratègic en aquell moment sobre aquest teatre auditori, el que si que se que serà molt difícil poder programar durant tot un any un espai d’ aquestes característiques.\nEl 2010 esta finalitzant i cap formació política ni del govern ni de l’ oposició ha dit gairebé rés del tema, van passant els dies i tenim tancat un espai que ha suposat una gran despesa de diners públics, siguin de la Generalitat, Diputació, o de l' Ajuntament, en definitiva diners de tots.\nfotografia realitzada el diumenge dia 26 de desembre, teatre municipal a Mas Rampinyo\nQUAN TINDREM UN ACCÉS AMB MÉS BONES CONDICIONS.\nEl motiu d’ aquest comentari es la de denunciar el mal estat del terra del espai que va de la estació Montcada- Ripollet al carrer Tagamanent. Es un espai que no te el ferm regular, i compta amb poca il·luminació per quan es fa de nit. Adif es va gastar diners en la millora en l’ accés a la nova zona de habitatges, però en aquest cas no s’ observa cap treball per millorar la zona. Tan la gent que va a les seves cases, al treball, al hotel, de passeig, de compres, etc., sortirà guanyant. A que esperen?.\nFOTOGRAFIES REALITZADES AL NOVEMBRE DE 2010, ESTACIO FINS ARA MAL ANOMENADA MONTCADA - RIPOLLET, O SIGUI MAS RAMPINYO.\na de desembre 26, 2010\nQue el 2011 sigui un any de realitats compartides amb la gent que estimes , amb els amics. amb la familia, amb els coneguts...\nBon Nadal i un bon 2011\na de desembre 22, 2010\nLa Marató de TV3, es una cita que des del 1992 s’ organitza. La Unió amb la col•laboració dels grups i de diverses entitats o col•lectius del municipi, organitza un acte solidari, que any rera any bat records, tant de participació de la gent dalt de l’escenari, del grup de les dones amb la seva paradeta al carrer amb al venda de manualitats o artesania, així com la dels mestres xocolaters.\nLa solidaritat de la societat civil és demostra en part en actes o maratons com aquesta, tot sigui sumar , aportar el nostre suport econòmic, per ajudar a la investigació per tal de poder millorar i evitar malalties.\nMas Rampinyo i Montcada i Reixac han demostrat que es pot ser solidari.\nTEMPS DE BICICLETA...\nAra que som a punt de inaugurar un circuit de carril bici, he considerat oportù penjar aquesta fotografia dels anys 80, aquestes xintetes gegants eren per reduir la velocitat dels vehicles, actualemnt hi ha uns passos elevats de vianants que fan un flac favor a els cotxes encara que vagin a una velocitat reduida ( però aquest es un altre tema).\nAquesta fotogafia va estar realitzada a l' avinguda Catalunya, a Mas Rampinyo, és una de les fotografies incorporades en el llibre Mas Rampinyo, sentiment de poble.\nEL VEÏNAT A SORTIT.....\nNO AL TANCAMENT DEL CHILLIDA LEKU\nSi no passa rés , l’ espai Chillida Leku tancarà les portes. He tingut l’ oportunitat de visitar en alguna ocasió aquest espai on l’ art es barreja amb el paisatge (en el mes d’ agost vaig penjar un comentari de la meva darrera visita). Si es fa realitat el tancament, la pèrdua serà gran per l’ art i l’ escultura en especial, el problema bé donat per raons econòmiques, els motius els sabran els que son propietaris de l’obra i del llegat d’ aquest autor basc, no serè pas els que els jutgi, a títol personal dir que desitjo que trobin la solució i no es tanqui aquest espai.\nUn espai per passejar i contemplar una escultura que no deixa indiferent a ningú, i que el seu gran format queda en certa manera reduït permetent la seva visió gairebé des de tots els angles possibles, en un marc incomparable: verd i amb una tranquil•litat impagable.\na de desembre 12, 2010\nAquesta masia malauradament ja no hi es, al 1981 una retroexcavadora s' encarregava d' enderrocar-la, l' empresa que va comprar-la ho va decidir aixì. Aismalibar va construir mes tard una gran nau. L' autor de la fotografia es desconegut, anys 50 o anys 60?.\na de desembre 08, 2010\nEL CAGANER MES GRAN\nEl caganer es una figura imprescindible en un pessebre fet a Catalunya, hi ha un col•leccionisme vers aquesta figura, només cal veure la tenda dels caganers a la Fira de Santa Llúcia i comprovar la expectació i la vers les personalitats que han estat reproduïts en aquesta posició.\nLa tradició diu que posar un caganer donava fertilitat a la terra. Aquest enorme caganer instal•lat al Maremàgnum a Barcelona, no deixa indiferents a ningú, cal veure les cares dels visitants estrangers. La figura es pot veure i contemplar des de diversos punts i alçades, tot i ser un centre comercial ( cosa que fa que hagi un riu de persones ), us recomano que visiteu aquest caganer tant especial.\nLA FEINA BEN FETA PER QUAN?\nJa fa temps en el carrer Bach es varen instal•lar dos passos de vianants elevats, un d’ aquests va a parar a un lloc que la vorera no esta feta ni finalitzada. Tot sigui treballar bé, es veu que aquests detalls ja els arreglarem quan pertoqui. A lo millor caldrà fer un pla estratègic de la feina ben feta i no pas la mal feta. Aquest pas ja porta temps fet, però ningú s’ adona de que cal corregir-lo.\nFotografia realitzada al mes de novembre de 2010, al carrer Bach, a Mas Rampinyo, en un polígon per cert mal anomenat Foinvasa.\nIMATGE DE LA TARDOR\nLes fulles formen una catifa, es la tardor.\nfotografia realitzada a la carretera Ripollet,al mes de novembre de 2010\nAPUNTS DE UN SEGUIDOR DEL BLOG.\nLA FONT DEl PARC DEL MAS DURAN, i el incivisme\nLa veritat és que no m'he entretingut massa a voltar pel parc buscant una altra font, però la que hi ha a l'entrada suposo que no deu ser per a persones a jutjar per la quantitat d'aigua que arriba a sortir i com esquitxa! Potser a l'estiu si que va be per remullar-se els peus, però perquè hi beguin els nens és clar que no!!!.\nTambé vull destacar el incivisme en el parc. Apart de les cagarades i els gossos voltant sense corretja ni morrió, avui tenim una altra estampa ... No és que l'anem buscant, però l'incivisme és pertot!!! Fa falta deixar el mam al mateix lloc on jugaran els nens al cap d'unes hores??? A 50 metres del banc hi ha 2 papereres ... .\nFotografies realitzades per en Lluís Armengol.\nJa ho sabeu si veleu fer un comentari, penjar una fotografia, etc. , podeu fer-ho a elmasrampinyo@gmail.com\nPROCESSSÓ DE LA MARE DE DÈU DEL TURÓ\nAmb motiu de l' entronització de la mare de Dèu del Turó, es van engalanar molts carrers del veïnat, un d' aquests va ser l' actual carrer Industria, el camí de can Castells, masia que també fou engalanada per la celebració. La festa es va celebrar al 1952, l' autor de els fotografies es desconegut.\nAl fons la portada del Mas de Can Castells, amb motiu de la entronització de la Mare de Dèu del Turó al 1952,els del mas van gornir el cami fins la façana de la casa, la fotografia es d' autor desconegut.\na de desembre 01, 2010\nAUTOBUS I CARRIL BICI, carta de la Isa\nM’ ha arribat una carta de una veïna, la publico per tal de fer arribar la seva opinió, la seva queixa. Realment el tema del carril bici està en boca de molta gent, diuen que la seva implantació es arrel de un pla estratègic de la bicicleta. Mai plou a gust de tothom, alguns carrers perdent espai per una millor mobilitat dels vehicles, però també es guanya en seguretat per els ciclistes. Un altre aspecte a tenir en compta es la manca de una veu que aglutini les reivindicacions de la gent. Les associacions, entitats i col•lectius del veïnat, han de fer els possibles per poder constituir una taula de treball.\nCal unir i sumar, fer unió, fer força... tu tens la paraula.\nT’he trobat buscant per internet una associació de veins de Masrampinyo i tret del teu blog, només he vist alguna cosa de l’associació de veins de la Ribera.\nEm presento, em dic Isabel, soc una nouvinguda a Montcada i Reixac, concretament al carrer Pablo Picasso. He vingut amb la meva familia i he descobert una zona fantástica, molt plena de zona verda i de tranquilitat. Una de les coses que ens va fer decantar-nos per aquest indret, era que estava relativament aprop de Barcelona, per poder anar a la feina i portar a la meva filla petita a l’escola.\nEl passat dilluns van anul.lar la parada de la línia 96 que hi ha al carrer Europa (passada la rotonda del carrer Joan Miró) i unes setmanes abans una altra de la línia 155 (perdona no ser més precisa, pero encara no em conec els noms dels carrers).\nEl motiu d’adreçar-me a tú, es per veure si des d’el teu blog et podries fer resó d’aquesta situación. Entenc que amb la proliferació dels carrils bicis, almenys de la manera que han estat dissenyats, estem perdem una comunicació amb el centre de Montcada o amb Barcelona que és important. Aquesta zona, on jo visc, és molt nova i encara no som gaires veins per queixar-nos. Però si les coses continuen així, no tindrem més remei que desplaçar-nos a peu a tot arreu, o en cotxe que encar és pitjor.\nPerdona que t’hagi donat el rotllo i possiblement aquesta no sigui la teva guerra, però he parlat amb els conductors de la línia d’autobús i ells em diuen que és cosa de l’ajuntament. He enviat un mail a l’oficina d’atencio a l’usuari de l’ajuntament de Montcada, però no m’han dit res.\nSi saps on em puc adreçar, o bé vols fer també soroll amb aquest tema, com més serem més riurem, no?\nGràcies per avançat. Atentament,\nCARRIL BICI, IMATGES I CONSIDERACIONS PERSONALS. ...\nELS PASTORETS A LA UNIÓ Diumenge la cita, a les ...\nTEATRE PUR TEATRE. Ara si, ja tenim el Teatre Muni...\nQUAN TINDREM UN ACCÉS AMB MÉS BONES CONDICIONS. El...\nQue el 2011 sigui un any de realitats compartide...\nLA MARATÓ A LA UNIÓ La Marató de TV3, es una cita...\nTEMPS DE BICICLETA... Ara que som a punt de inau...\nEL VEÏNAT A SORTIT..... ENTREU: http://www.la-u...\nNO AL TANCAMENT DEL CHILLIDA LEKUSi no passa rés ,...\nCAN CASTELLS Aquesta masia malauradament ja no hi ...\nEL CAGANER MES GRAN El caganer es una figura impre...\nLA FEINA BEN FETA PER QUAN? Ja fa temps en el ca...\nIMATGE DE LA TARDOR Les fulles formen una catifa...\nAPUNTS DE UN SEGUIDOR DEL BLOG. LA FONT DEl PARC ...\nPROCESSSÓ DE LA MARE DE DÈU DEL TURÓ Amb motiu de ...\nAUTOBUS I CARRIL BICI, carta de la Isa M’ ha arri...


Dalyan Pension Dalyan Turquia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMaras Mah. Kaunos Sok. No:36 , Dalyan, Dalyan, Turquia, 48840 - Veure al mapa\nMés informació sobre Dalyan Pension\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Dalyan, no busqui més enllà de Dalyan Pension. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. També són a fàcil accés Dalyan Kooperatifi.\nEl Dalyan Pension, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen restaurant, visites turístiques, bar, servei de llançadora.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses pesca, jardí, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Dalyan Pension és una elecció inteligents per a viatgers a Dalyan, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.


Aquest meravellós xalet està als peus del Montgó, on gaudir del sol, del clima i de la vida mediterrània deixarà de ser un somni. T'imagines vivint aquí? Xabiga Immobiliària t'ofereix aquesta propietat en venda, no et perdis els detalls.\nXalet en venda al Montgó - Xabiga Immobiliària\nL'exterior de l'habitatge convida a gaudir de la vida: amb jardí, piscina privada, porxo Barbacoa-cuina exterior, sauna, jacuzzi i dutxa. A més, es troba a molt poca distància amb cotxe de centre històric de Xàbia i de tots els serveis (metge, botigues, supermercats ...).\nL'interior es distribueix en dues plantes: a la planta principal trobem el rebedor d'entrada, el saló-menjador amb llar de foc, la cuina reformada i equipada, dos dormitoris dobles amb armaris encastats, dos banys i una naia que connecta amb el jardí. La planta baixa té un petit saló, dos dormitoris dobles, un bany complet, bugaderia, garatge i porxo amb barra de bar i vista sobre la piscina.\nEntre altres comoditats, la casa disposa de calefacció central i aire condicionat.\nImagina't la vida en aquest xalet! Si vols saber més sobre ell, demana més informació al telèfon 609 66 22 02, o passa't pel carrer Crist de la Mar, 33.


Catalunya Nord - 11/08/2020 - 20:35\n"El SIOCCAT em permetrà tirar endavant nous projectes, facilitant més les relacions amb les institucions i administracions del territori", apunta l'adjunt al batlle d'Elna\nPere Manzanares / GN\nImagen 1 de 1 - Pere Manzanares / GN\nPere Manzanares, adjunt al batlle d’Elna, Nicolas Garcia, va ser escollit ahir al vespre nou president del Sindicat Intercomunal per la Promoció de les Llengües Occitana i Catalana (SIOCCAT), en un acte que l’organització va celebrar a Pesillà de la Ribera amb l’objectiu de triar la nova direcció del col·lectiu després de la celebració de les recents eleccions municipals. “La meva elecció al capdavant d'aquest sindicat ve a ser la continuació del meu càrrec a l'Ajuntament d'Elna i d'una dedicació de més de 40 anys al foment de la llengua i la cultura catalana en el món associatiu. El Sioccat em permetrà tirar endavant nous projectes facilitant més les relacions amb les institucions i administracions del territori: els ajuntaments, per descomptat; els Consells Departamentals i Regionals i els serveis territorials de l'estat”, explica Manzanares, que també assenyala que des del col·lectiu lluitaran per potenciar el vincle amb el Principat: “Pensem incrementar les relacions amb Catalunya (els municipis, Consells Comarcals i la Generalitat). Entenem que el suport a la llengua és una porta d'entrada als altres camps socials com l'economia, el patrimoni, el benestar social o la sostenibilitat d’un territori”. “També tindrem cura d'afavorir l'occità als 28 pobles que constitueixen la comarca de la Fonolleda que integra el departament del Pirineu Oriental”, afegeix el flamant president.\nDurant les eleccions, Manzanares va empatar amb la batllessa de Sant Genís de les Fonts, Nathalie Regond Planes, tot i que va ser elegit pel benefici de l’edat. D’aquesta manera, el nou president de l’organització sindical relleva en el càrrec a Francis Manent, antic batlle de Sant Andreu, que no s’ha tornat a presentar a les eleccions d’enguany. En concret, el sindicat reuneix un total de 130 municipis dels 226 que formen part de la Catalunya del Nord.\nCreat el 2012\nEl SIOCCAT va ser creat a iniciativa de l’Association des Maires et Adjoints-es des Pyrénées-Orientales per ordre prefectoral el 16 de juny de 2012. Des de llavors, s’ha procurat que els mateixos municipis esdevinguin eines per facilitar l’aprenentatge, la promoció i l’ús de les llengües occitana i catalana entre els nord-catalans. “El Sindicat podrà servir de suport a l’acció cultural dels municipis membres a favor de les llengües catalana i occitana, des de l'ajuda a l'ensenyament d'aquestes llengües fins a la retolació pública bilingüe o trilingüe passant per la revisió, en col·laboració amb els serveis competents de l'Estat, dels topònims amb l'ortografia incorrecta als plànols cadastrals”, es descriu al web del sindicat.


Camps i Costa, citats a declarar el 13 i 14 de juny per una peça secreta de la Fórmula 1 - Diari La Veu\nEscriba el número 501097\nL'expresident de la Generalitat Francisco Camps i l'exsecretari general del PPCV Ricardo Costa han sigut citats a declarar el 13 i el 14 de juny com a investigat i testimoni, respectivament, pel Jutjat d'Instrucció número 17 de València. Aquest jutjat va obrir una peça secreta relacionada amb les adjudicacions per a les obres del circuit urbà de Fórmula 1.\nEl jutjat els havia citat inicialment a declarar aquest dijous, encara que les compareixences s'han ajornat al 13 i 14 de juny. Camps ja va ser citat a declarar pel jutjat el passat 7 de febrer en aquesta causa, en la qual, segons va transcendir en aquell moment, hi ha almenys huit investigats més, la majoria càrrecs públics de l'època del PP i administradors d'empreses. Entre ells, l'exconseller d'Infraestructures Mario Flores i l'exsecretari autonòmic d'aquesta mateixa conselleria i el seu número dos, Victoriano Sánchez Barcaiztegui.\nFonts properes al cas han confirmat a EFE que, a més d'eixes citacions, la instructora ha cridat a declarar com a investigats l'exvicepresident del govern valencià, Vicente Rambla, i l'exvicesecretari general del PPCV i exsecretari autonòmic de Cultura David Serra, tots dos sense data concreta, com avança aquest dimecres el diari Levante-EMV.\nD'altra banda, el diari Las Províncias assenyala que la declaració de Costa es produirà com a testimoni mentre que Camps segueix investigat en aquesta causa, per la qual ja va declarar el passat 7 de febrer i la jutgessa aleshores no va decretar cap mesura cautelar sobre ell.\nA l'eixida del jutjat, Camps va assegurar als mitjans de comunicació que, per ordre de la jutgessa instructora, no podia dir res sobre el contingut de la seua declaració.\nAbans que Camps, també va declarar eixe mateix dia com a investigat l'exsecretari autonòmic d'Infraestructures Victoriano Sánchez Barcáiztegui. Tot seguit, la Conselleria d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori va autoritzar l'Advocacia de la Generalitat perquè es personara en aquesta causa, la quarta relacionada amb la Fórmula 1 a València després de les tres que porta el Jutjat d'Instrucció número 2.\nEscriba el número 284677


Festival 2014 Archives - Jazz Obert\nDIEGO AMADOR & LLIBERT FORTUNY\n…una proposta on el flamenc i el jazz mostra el seu vessant més salvatge i original. Els concerts són al mateix temps un homenatge al productor discogràfic Mario Pacheco, mort fa un parell d’anys i que en vida va acollir els dos artistes sota el segell Nuevos Medios. Amador i Fortuny tanmateix mai havien treballat […]\nPícnic VEGA JAZZ\n24 de maig, de 13.00 h a 19.00 h. Palmerar de Cala en Blanes de ciutadella LA XARANGA DEL XUBEC (swing & balkan circus) Antonio Lo Re, trompeta Michael Lecuyer, trombó Tomás Cézar, saxo Josep Sarquella, baix Pako Higueras, banjo Xavier Triay, caixa i percussió Miguel Moreno, bombo i percussió Companyia de musica i teatre. […]\nArxivat com a: Festival 2014\nTROBADA DE DIXIELAND\nSMALL RIVER DIXIE Javier de la Salud, trompeta Enrique Ordax, saxo Antonio José Chisvert, tuba Josep Campiña, percussió Fernando García, percussió Small River Dixie està integrat per un grup de joves músics, amb una gran qualitat artística i formació musical, provinents tots del món del clàssic. La formació es consolida quasi a finals de l’any […]\nD’ençà de la fundació de Vein, el trio ha incorporat músics convidats en projectes que rompien i ampliaven horitzons. I així és com ara s’han ajuntat de bell nou en un quartet no gens convencional amb la presència sempre engrescadora del gran saxofonista Greg Osby. Tenim idò quatre músics que es coneixen bé, conscients d’esser […]\nEl ‘Menorca Jazz’ rinde homenaje a Bebo Valdés\nDiari Menorca, 17 d’abril de 2014 La pianista menorquina Esperança Rotger inaugura mañana con su cuarteto el festival en Ciutadella El Festival Internacional de Jazz de Menorca regresa a la tradición, esa que durante muchos años consistía en inaugurar su cita musical en Viernes Santo. Y lo hace con una artista menorquina sobre el escenario, […]\nArxivat com a: Festival 2014, PREMSA\nEsperança Rotger Quartet\nEsperança Rotger, possiblement la més versàtil, polifacètica e inquieta pianista de Ciutadella de Menorca, interessada tant en la interpretació com en la impovització. És codirectora de “Sa Fàbrica de Músics”, i professora de l’Escola de Música Moderna a Menorca. De formació purament clàssica, entra a l’ESMUC a estudiar Promoció i Gestió Cultural i allà s’interessa, […]\nEn tránsito… entre sueños\nEn tránsito… entre sueños: de la barbería de Bob, a ”Roma”, pasando por Nigeria Javier Tejero Estoy escuchando a un gran crooner, una serie de duets” que posiblemente a algun purista le provoque cierta angustia. El señor en cuestión es el gran Tony Bennett con… Juanes!!!, cantando The shadow of your smile. No seran pocos los […]\nPresentació del XVIè Menorca Jazz\nQuan les coses funcionen no s’han de canviar, sembla mentida, amics, però ocorre qualque vegada. Fa uns anys vam decidir inaugurar el festival de jazz divendres sant, no sense algun escrúpol: no acabàvem d’imaginar que mentre desfilava silenciosa la processó a algun altre lloc de la ciutat arrancarien acords de jazz, acords també de passió. […]\nXVIè MENORCA JAZZ – PRIMAVERA 2014\nPresentació del XVIè Menorca Jazz A MI BEBO – ESPERANÇA ROTGER QUARTET divendres 18 d’abril, 21.30 h Teatre del Casino Nou de Ciutadella Esperança Rotger, piano Mariano Roque Albero, trompeta Horacio Fumero, contrabaix Pablo Gómez, percussions llatines Homenatge a l’artista i al geni Bebo Valdés Preu: 18 euros Socis i escoles de música: […]