Àngel Ros deixarà l'alcaldia de Lleida per ser el nou ambaixador d'Espanya a Andorra La República\nÀngel Ros deixarà l’alcaldia de Lleida per ser el nou ambaixador d’Espanya a Andorra\nL’alcalde de Lleida, Àngel Ros, deixarà l’alcaldia de Lleida per ser ambaixador d’Espanya a Andorra. Així ho ha avançat aquest dimecres el diari Segre i ho ha pogut confirmar l’ACN […]\nÀngel Ros, en una imatge d'arxiu / ACN\nL’alcalde de Lleida, Àngel Ros, deixarà l’alcaldia de Lleida per ser ambaixador d’Espanya a Andorra. Així ho ha avançat aquest dimecres el diari Segre i ho ha pogut confirmar l’ACN de fonts pròximes.\nEl canvi, però, no serà oficial fins divendres que ve, quan està previst que Ros sigui nomenat al Consell de Ministres. Les mateixes fonts apunten com a possible successor a l’alcaldia de Lleida el segon tinent d’alcalde i regidor de Promoció i gestió de l’hàbitat urbà, Fèlix Larrosa. Ros fa catorze anys que és alcalde de Lleida.\nEl camí de Ros\nVa assumir l’alcaldia el gener de 2004, en substitució d’Antoni Siurana, que havia estat nomenat conseller d’Agricultura. Àngel Ros va revalidar l’alcaldia el 2007, el 2011 i el 2015; els dos primers anys amb majoria absoluta.\nEn l’última ha necessitat el suport de C’s i el PP per seguir al capdavant de l’Ajuntament ja que tenia en contra els partits independentistes. El fins ara ambaixador d’Espanya a Andorra era, des del juliol de 2014, Manuel Montobbio de Balanzó, que va ser nomenat divendres passat ambaixador d’Espanya al Consell d’Europa a Estrasburg.\nTorra adverteix que caldrà defensar la llibertat “fins a les últimes conseqüències”


La Cartoixa d'Escaladei ~ km369 | Viatges, rutes i llocs a descobrir pel món\n15:41 Camp de Tarragona , Catalunya , Jaciments arqueològics , Monestirs , Museu d'Història de Catalunya , Priorat No comments\n(12/08/2008) A uns 38km de Reus, en la vessant meridional de la Serra del Montsant, en la comarca del Priorat, es troba les restes de la primera cartoixa de la Península Ibèrica: Santa Maria d'Escaladei. El monestir es troba en el mateix poble del mateix nom, dins del terme municipal de la Morera del Montsant, que es troba a uns 5km. Es juntament amb Siurana un dels grans atractius de la comarca. Durant el seu temps, la cartoixa anà adquirint gradualment més domini i jurisdicció sobre els pobles del voltant, i així va néixer el Priorat, i que donà nom a la comarca.\nEls seus origens es remonten a l'any 1194, quan el rei Alfons I el Cast donà les terres properes al nucli de Poboleda a l'orde cartoixana (que va néixer a finals del segle XI a Grenoble), ja que la corona catalano-aragonessa necessitava repoblar el territori, després de la reconquesta de la Catalunya Nova sobre els moros. L'indret definitiu, on s'assentaren, complia molts dels requisits que l'orde volia: solitut, poc ventòs, que tingués bona defensa i ben proveit d'aigua.\nDurant la seva història, el monestir va arribar a tenir tres claustres, i trenta cel·les, al voltant dels mateixos (12, 12 i 6 respectivament), on vivien reclossos en solitut i silenci els monjos cartoixans anomentats pares. Degut a les diverses ampliacions i varietat d'estils, la comunitat va emprendre una reforma de tot el conjunt, que durà durant els segles XVI-XVIII, que li donà un caire classicista i barroc al recinte. El monestir va ser un focus de cultura i d'art de primera magnitut, on destacava la seva escola pictòrica. L'any 1835, amb la desamortització de Mendizabal, els cartoixans, a l'igual que les demés ordes, van ser expropiats i abandonaren el monestir, fet que contribuí al saquejament immediat de l'edifici, i a la seva destrucció gairebé total, que es com avui en dia ha quedat.\nAl costat del pati de l'entrada, on hi havia l'atenció tant als visitants de la cartoixa com de les persones que demanaven caritat, es trova l'edifici dels serveis, una dependència amb planta baixa, primer pis i golfes, que s'usava com a magatzem, cavallerissa i habitatge dels servents (aqui es on es pot comprar l'entrada i poder accedir a la resta del recinte).\nPassada la porteria, que dóna accés a la clausura, es troba el Pati de l'Ave Maria, delimitat a ambdós costats, per un alt mur que aillava als monjos de l'exterior (només en roman un). Segons sembla, cada vegada que es passava per aqui, s'havia de resar un ave maria a la Mare de Déu.\nAl final del pati, hi ha un dels elements més identificadors de la cartoixa, la Façana de Santa Maria, d'estil classicista. A l'eix central hi ha una gran portalada de mig punt i sobre aquesta roman la figura de la Mare de Déu, d'alabastre (és l'original) feta per Antoni Naveros, l'any 1559.\nPassat un pati on hi havia diferentes estances, com la farmàcia, s'arriba a la placeta de l'església. A la part esquerra, es trobava les cel·les del pare procurador, que s'encarregava de les tasques administratives, i del pare prior. A la dreta, l'Església de Santa Maria (1203-1228), d'una sola nau amb una volta de canó apuntat. La façana originalment era de pedra vermellosa, però amb la reforma del segle XVII, passà a ser d'estil clàssic, de marbre. Amb l'abandonament del monestir, tot el marbre del mateix, va ser agafat i les pedres es troben en moltes de les cases de la comarca.\nA continuació ve el Claustre Gran (segle XIII), envoltat per les 12 primeres cel·les. En un principi era més petit, però amb la reforma del segle XVII es va ampliar i redecorat amb estil classicista. En el pati interior, hi havia el cementiri.\nA mà esquerra, es troba la reconstrucció d'un fragment de la galeria del claustre i d'una de les cel·les. La decoració era molt austera, i al costat de la porta de la cel·la (que només es pot entrar amb la visita guiada) es pot veure una petita finestra per on els germans deixaven el menjar i beure als pares. En forma de diagonal, de tal manera d'evitar el contacte entre l'interior i exterior i garantir així la soletat i silenci del monjo.\nLa cel·la era l'element vital del monjo cartoixà. Era on vivia i passava la resta de la seva vida. Era com un petit apartament amb planta baixa i golfes, amb un jardinet. La distribució que hi havia en Escaladei era la que es pot veure en el planol adjunt.\nUn petit vestíbul aillava l'estança del claustre, i en un petit pedestal, el pare podia deixar notes quan li feia falta alguna cosa. A continuació, la Sala de l'Ave Maria, una àmplia sala amb reclinatori i una imatge de la Mare de Déu. Cada vegada que es pasava per aqui, s'havia de fer una pregària.\nEl cubiculum, amb llar de foc, era el lloc on el pare dormia i menjava.\nLa sala on gairebé passava tot el dia el monjo era en l'oratori-estudi. Si s'observa bé, només hi ha dos llibres. Aquest era el número que pemetia la norma cartoixana que un monjo podia tindre, apart del seu llibre d'oracions.\nApart hi havia un rentador on el monjo tenia cura de la seva higiene personal, així com una comuna individual per a ell. En el porxo, un safareig li proveïa de l'aigua necessària per a ell i el jardí. Al costat, unes escales li donaven accés a un hort que havia de cuidar, així com el jardí mateix. Dues habitacions més li donaven accés a la llenyera, on ell mateix tallava la llenya necessària i un taller amb el seu ofici específic (de fuster, de ceramista, de pintor...)\nAmb això, s'acaba la visita guiada, i es continua passejant pel claustre major, passant per les Capelles, el Sagrari, el Refetor i els dos Claustres restants.\nPer si es té ganes de caminar, al costat mateix del monestir, es pot fer un itinerari pels voltants, amb una durada al voltant d'1h30m, on es pot veure una mica del Montsant i l'entorn on estava ubicat aquest recinte monàstic.


Etiqueta: Orfeó Badaloní\n[Vídeo] L’enginyer director de la construcció de les Tres Xemeneies relata les seves experiències\nDijous 22 de juliol de 2021, l’enginyer de camins Sr. Mariano Ribón (Soria 1932) ha ofert una conferència al badiu de l’Orfeó Badaloní, organitzada per la Revista de Badalona i presentada pel periodista Andreu Mas.\nRibón ha relatat, en primera persona, detalls i anècdotes del procés de construcció de la tèrmica durant els anys 1971 i 1976 així com d’altres obres que també va dirigir, com ara les centrals tèrmiques de Badalona II i Cercs. Les fotografies a les quals fa referència durant l’exposició les podeu veure en aquest enllaç: https://photos.app.goo.gl/WDruNzyyiN65Gm7a9\n“Aquest projecte és alemany, el projecte és de Siemens”\n“La pressa era fonamental. Per cada dia de retard, es deixaven de cobrar 400 milions de pessetes en concepte de potència instal·lada”\n“El pitjor va ser la fonamentació per estar damunt de sorra de platja”\n“Ederrocar-les seria enormement difícil. Seria més car tirar-les que fer-les”\n“Estructuralment és absolutament impossible que tinguin cap perill. Són d’una seguretat absoluta”\nAutor 3xemeneiesPublicat el 12 d'Agost de 2021 Categories HistòriaEtiquetes Andreu Mas, Badalona, Cercs, Mariano Ribón, Orfeó Badaloní, Revista de BadalonaLeave a comment on [Vídeo] L’enginyer director de la construcció de les Tres Xemeneies relata les seves experiències


Societat / Salut 18/03/2022\nEls joves de 12 a 17 anys poden posar-se la vacuna de reforç per agafar un vol\nEl certificat covid al telèfon mòbil d'una ciutadana. Xavier Bertral\nBarcelonaAlmenys una trentena de països europeus encara s'agafen fort a la vacunació per permetre l'entrada de viatgers. Per anar de Catalunya a qualsevol altre país de la Unió Europea cal fer servir el certificat covid, que té una validesa de nou mesos (270 dies). Des de fa uns mesos, però, la definició de passaport de vacunació ha canviat perquè la pauta completa (general) ja no és de dues injeccions, sinó de tres. Així, passat aquest temps de vigència, si no es pot fer servir el certificat de recuperació –perquè no s'ha passat la infecció o perquè no s'hi té dret a causa d'un diagnòstic fet amb antígens i no amb PCR– o no es vol pagar una prova diagnòstica negativa, seria necessari posar-se una dosi de reforç, que de moment dura de manera indefinida, per poder fer servir el QR.\nHi ha molts casos diferents i abans de planificar un viatge és recomanable revisar els requisits d'entrada de cada país (pots consultar-ho país per país en aquest enllaç), però a la UE no estar vacunat (amb una, dues o tres dosis) no pot ser un motiu de discriminació. Si ens centrem en el passaport de vacunació, però, s'acosta l'època en què el passaport de moltes persones caducarà, tot just abans de Setmana Santa i de l'estiu, quan moltes famílies i centres educatius organitzen viatges, I per això encara planen algunes preguntes : ¿és possible desplaçar-se fora del país sense la tercera dosi?, i què passa amb els menors d'edat, que no la poden rebre de manera generalitzada?\nVacunats amb pauta completa\nA diferència de les dues primeres injeccions, la campanya de la tercera dosi només ha sigut massiva entre els més grans de 50 anys. A Catalunya, per exemple, es passa d'una cobertura de dosi de record del 88,7% en la gent de més de 80 anys i del 62,3% en persones de 50 a 59 anys al 28,5% entre les que tenen entre 35 a 39 anys i el 18% de 20 a 29 anys.\nTipus de certificat de vacunació\nDosi 3/3 La persona ha rebut una dosi de reforç després de les dues dosis primàries\nDosi 2/1 La persona ha rebut una dosi de reforç després d'una vacuna monodosi o va passar (i acreditar) la infecció i només ha rebut una injecció d'una vacuna de dues dosis\nAmb tot, tothom que ha rebut la dosi de record pot fer servir de manera indefinida (almenys de moment) el passaport covid. Com més baixa l'edat, menys interès o urgència hi ha per posar-se la dosi de reforç.\nJoves de 12 a 17 anys i menors\nEls joves de 12 a 17 anys tècnicament encara no poden rebre la tercera vacuna, segons les directrius del ministeri de Sanitat. Però l'Agència Europea de Medicaments (EMA) ja la recomana i, atès que alguns països l'exigeixen, les autoritats catalanes permeten que un adolescent rebi la dosi de record per motius administratius, com ara per entrar o sortir d'un país.\nSuite ucraïnesa / Passaport covid 'forever'?\nTot i que encara s'està analitzant si la tercera dosi dels adolescents es recomana o no, si arribat el moment de viatjar els exigeixen la dosi de reforç o ja els ha caducat el certificat amb dues dosis (han passat nou mesos des de la segona), els adolescents catalans poden posar-se-la, sempre que tinguin més de 12 anys. De fet, a Catalunya un 6,6% dels joves de 12 a 17 anys han rebut la dosi de reforç de manera informal o perquè formen part d'algun col·lectiu de risc.\nDe 12 a 17 anys La pauta completa consta de les dues dosis primàries i una dosi de reforç\nNens d'entre 5 i 11 anys Només poden presentar les dues dosis de la vacuna de Pfizer amb un interval de temps de vuit setmanes\nCal tenir en compte que cada país decideix quina és la definició de pauta completa. Mentre que a Europa pren força la tercera dosi, als Estats Units de moment es manté fixada a les dues injeccions, tot i que també s'hi recomana la de reforç, i a hores d'ara també exigeixen una prova diagnòstica negativa.\nAmb certificat de recuperació\nEls certificats de recuperació caduquen com a molt tard 180 dies després del resultat positiu de la prova. De manera general, un test d'antígens caduca 24 hores després de fer-lo, mentre que si és una PCR pot durar entre 48 i 72 hores. Una autodiagnosi feta amb un test comprat a la farmàcia no es pot presentar com a certificat de recuperació, cal que el faci un professional i que figuri al registre del sistema sanitari.\nPresentant una prova negativa\nEls estats europeus només accepten dos tipus de proves negatives: les proves que detecten material genètic com les PCR i les que detecten la presència de la proteïna del virus, els tests d'antígens. En aquest segon cas, la UE ha consensuat quines marques poden fer-se servir i pot consultar-se en aquest enllaç. Els autotests d'antígens tampoc no es poden presentar com a certificat de prova negativa per desconfiança en el resultat, segons les autoritats europees.\nDe manera general, els menors de 12 anys no han de presentar cap prova negativa, si més no si el país on es vol entrar no ho exigeix específicament.\ncoronavirus Covid-19 viatjar


BarcelonaRosalía ha tornat a sacsejar les xarxes aquest dimarts amb l'estrena d'un nou videoclip, 'De aquí no sales'. Després de 'Malamente', 'Pienso en tu mirá' i 'Bagdad', la cantant ha posat imatges al quart capítol del seu disc 'El mal querer', el que porta per títol 'Disputa', i s'ha fet 'trending topic' a Twitter en només una hora.\nUna altra vegada la cantant es torna a arriscar. Si al videoclip de 'Bagdad' s'ofegava en llàgrimes, a 'De aquí no sales' apareix submergida en un líquid negre que sembla benzina. El tema és un dels més experimentals del disc, en què combina sorolls d'acceleració i frens de motos que il·lustren l'estètica del clip, i és que el món del motor ha quedat establert en el seu imaginar artístic. A poc a poc, Rosalía va enfonsant-se en el bassal de benzina a mesura que va augmentant la seva angoixa. Però no és ella qui en surt més perjudicada, sinó un home misteriós que s'encén en flames, que explota al costat d'un molí manxec, i que simbolitza l'home controlador que intenta dominar-la i que narra al llarg d''El mal querer'.


Recerca 31 de juliol de 2019 2019-08-02\nDos estudis publicats de forma simultània a la revista The Lancet, demostren que l'ús de dulaglutida, un fàrmac utilitzat per baixar els nivells de glucosa en persones amb diabetis, redueix els efectes secundaris cardiovasculars i renals en els pacients amb diabetis tipus 2 que habitualment acudeixen a les consultes. El Dr. Ignacio Conget, cap del Servei d'Endocrinologia i Nutrició de l'Hospital Clínic i investigador del grup Recerca translacional en diabetis, lípids i obesitat de l'IDIBAPS, ha estat el coordinador nacional de l'estudi.\nLa diabetis és una malaltia crònica que es caracteritza per un augment dels nivells de glucosa en sang. Això és degut a que el pàncrees no produeix insulina o el cos no la utilitza de forma correcta. Hi ha diferents tipus de diabetis que afecten a més de 400 milions de persones al món.\nEl control de la malaltia té un enfocament multidisciplinari i inclou tant estratègies farmacològiques i no farmacològiques, com mesures per prevenir comorbiditats i complicacions a llarg termini.\nEncara que hi ha tractaments cardioprotectors i el risc d'esdeveniments cardiovasculars s'ha reduït en els últims 20 anys, la diabetis augmenta el risc de mort i els problemes cardíacs. El mateix passa amb les complicacions renals associades a la diabetis.\n"Encara que es desconeixen les causes, és clau saber si els fàrmacs per reduir els nivells de glucosa alteren el risc d'aparició d'aquestes complicacions", explica Ignacio Conget. És per aquest motiu que el 2008 les agències reguladores van determinar que era necessari fer estudis per demostrar la seguretat o superioritat dels fàrmacs utilitzats per reduir els nivells de glucosa pel que fa als possibles efectes cardiovasculars i renals.\nL'estudi REWIND va avaluar si afegir dulaglutida a la medicació estàndard per diabetis en persones de 50 anys o més amb diabetis tipus 2 era segur pel que fa a l'aparició d'esdeveniments cardiovasculars i renals en comparació amb placebo. En l'estudi, dut a terme en 371 centres de 24 països, hi van participar prop de 10.000 pacients amb una mitjana de seguiment de cinc anys.\nEls resultats demostren que prendre aquest fàrmac, juntament amb el tractament habitual en pacients amb diabetis tipus 2, disminueix l'aparició de complicacions cardiovasculars i renals en els pacients amb Diabetis tipus 2 que acudeixen de forma habitual a les consultes, és a dir, els que no han presentat un esdeveniment cardiovascular però tenen un elevat risc de tenir-lo. A més, en el context de la funció renal, la dulaglutida prevé el seu deteriorament.\n"Prop del 28% dels pacients amb diabetis tipus 2 té malaltia renal crònica i actualment hi ha poques alternatives de tractament. En el cas de les complicacions cardiovasculars, els pacients amb diabetis tenen un risc dues vegades superior de tenir problemes cardíacs", assenyala Ignacio Conget. "L'estudi REWIND estén per primera vegada els efectes beneficiosos cardio-renals dels GLP1-RA (agonistes de GLP1), a la majoria de pacients amb Diabetis tipus 2 que van diàriament a les consultes. Això inclou els pacients que, tot i que encara no han presentat un esdeveniment cardiovascular, tenen un elevat risc de tenir-lo", conclou.\nGerstein HC, Colhoun HM, Dagenais GR, Diaz R, Lakshmanan M, Pais P, Probstfield J, Botros FT, Riddle MC, Rydén L, Xavier D, Atisso CM, Dyal L, Hall S, Rao-Melacini P, Wong G, Avezum A, Basile J, Chung N, Conget I, Cushman WC, Franek E, Hancu N, Hanefeld M, Holt S, Jansky P, Keltai M, Lanas F, Leiter LA, Lopez-Jaramillo P, Cardona Munoz EG, Pirags V, Pogosova N, Raubenheimer PJ, Shaw JE, Sheu WH, Temelkova-Kurktschiev T; REWIND Investigators


Pins d'or: Panellets\nEls panellets són uns pastissos petits, i de diverses formes, fets a base de massapà i altres ingredients que els donen un sabor i aroma característics. Són les postrestípiques de la diada de Tots Sants a Catalunya, Eivissa, el País Valencià i altres llocs relacionats, juntament amb les castanyes, els moniatos o el vi dolç(típicament moscatell, mistela, vi de missa, vi ranci o vi dolç de Banyuls). Cal situar l'origen dels panellets al segle XVIII, quan tenien un caràcter sacramental.[cal citació]\nLa base més característica dels panellets és una barreja d'ametlles crues mòltes, sucrei clara d'ou batuda a punt de neu. Sovint, i perquè sigui més econòmic, s'hi afegeixenpatates bullides (o moniatos bullits). Tots els tipus es couen al forn. Els més populars són els panellets de pinyons que estan fets de la base del panellet arrebossada depinyons i envernissats de clara d'ou.\nPer Tots Sants els campaners havien de tocar a difunts tota la nit per tal que ningú no s'oblidés de resar per les ànimes del purgatori i pels fidels difunts. A la mitjanit veïns i feligresos s'apropaven a l'església i compartien amb els campaners fruits secs, galetes, dolços i vi dolç. D'aquest origen se n'ha derivat La Castanyada, festa en la qual es consumeixen aquests dolços anomenats panellets i les castanyes cuites a la brasa del carbó o al forn.[cal citació]\nActualment els panellets han esdevingut productes molt populars consumits per totes les classes socials. Ja el 1807, segons explica el Baró de Maldà, eren molt populars i es venien al carrer; antigament es venien panellets i castanyes en unes parades situades al carrer de l'Hospital de Barcelona.[cal citació]\nAvui en dia els panellets es compren a la pastisseria o es fan a casa, i es fa una festa per gaudir en família o amics d'aquests productes de tardor. També n'hi ha que tenen la forma d'un os d'esquelet, una manera divertida de fer referència a la festivitat de Tots Sants o el dia dels difunts. En l'actualitat s'utilitzen altres productes més innovadors per fer els panellets com xocolata, taronja, festucs...\nPublicado por redacció bloc "Pins d'Or" en 4:42


Pocacosa Teatre - Associació Gironina de Teatre\nTeatre familiar i per adults\n679485841 · 659346939\nMeritxell Yanes i Elena Martinell formem la companyia Pocacosa Teatre. Aquesta unió sorgeix de la necessitat i la inquietud d’explorar noves formes unint l’òpera amb el teatre de text contemporani, i així poder-se apropar a tot tipus d’espectadors.\nLa nostra relació professional neix fa molts anys quan vam coincidir en el muntatge de La Casa del Darrere, el diari d’Anna Frank, una producció de Mentidera Teatre. D’aquí ens va néixer les ganes de treballar juntes en més coses.\nAl cap de poc temps vam estrenar un espectacle de molt petit format per biblioteques, el Va d’Òpera amb la cia. Vadecontes. Posteriorment aquest es va transformar en un espectacle per públic familiar “La Vaca que canta” pensada per a teatres.\nVeient que ens funciona aquesta fórmula, tan per grans com per petits, ens vam posar un nou objectiu: un espectacle per públic adult, “Suïcides”.\nActualment estem a punt d’estrenar la nostra nova proposta en teatre familiar, El carreró de les bruixes, que segueix la línea habitual de la cia.: el teatre i l’òpera a l’abast de tothom, sense pretensions, amb humilitat i sobretot amb austeritat.


Forn es perfila com alcaldable del PDECat a Barcelona\nL'ex tinent d'alcalde i exconseller no ha donat el sí definitiu però hi està disposat i vol Artadi de número 2\nGemma Aguilera / Sílvia Barroso 03/01/2019 9:28 pm\nL’ex tinent d’alcalde i exconseller d’Interior Joaquim Forn està acabant de decidir si accepta ser el cap de llista per Barcelona del PDECat, una candidatura que aspiraria també a representar la Crida per Catalunya, tot i que fonts d’aquesta formació adverteixen que de moment és impossible que hi hagi cap pacte “perquè encara no s’ha fet el congrés constituent i no hi ha òrgans amb potestat per arribar a cap acord amb ningú”.\nPel que fa al PDECat, diverses fonts han assegurat al TOT Barcelona que la decisió no està presa però que està molt madura. “No està tancat” és l’expressió més repetida, però el cert és que els mateixos que la pronuncien estan igualment interessats a veure aquest plantejament fet realitat.\nEl primer que cal per què es pugui dur a la pràctica és que Forn doni el sí definitiu. Ja fa mesos va estar molt a prop de prendre aquesta decisió i al final es va fer enrere, en part perquè el seu entorn personal no ho veu clar perquè considera que el pot perjudicar de cada al judici: un dels seus arguments de defensa és el fet d’haver dit que deixava la política, de manera que és possible que els seus advocats li recomanin evitar que es torni a implicar en la primera línia política, encara que sigui a nivell municipal.\nSi finalment accepta ser l’alcaldable, Forn vol tenir la potestat de fer ell la llista, sense quotes imposades. Això no vol dir que no estigui disposat a encabir les sensibilitats essencials, que serien preservar un bon lloc a la llista per a Neus Munté –escollida a les primàries del PDECat– i donar representació a la Crida, l’entorn de Puigdemont.\nMalestar a la Crida per la “utilització” del seu nom\nEl punt de la relació amb la Crida és un dels més delicats. Podria resoldre per dues vies: que Elsa Artadi fos la número 2 –ningú perd de vista que Forn té possibilitats d’estar encara pendent de sentència i fins i tot condemnat quan arribin les municipals, el 26 de maig– i que Ferran Mascarell s’incorpori a la llista, possiblement com a número 3.\nArtadi ha rebut l’oferta directa de Forn i l’està valorant: no ho descarta però no té la decisió presa segons indiquen diverses fonts.\nI pel que fa a Mascarell, al PDECat no va agradar gens que ell anunciés que està disposat a presentar-se sol com a alcaldable, sobretot perquè consideren que ho va fer precipitadament i en el moment que començava la vaga de fam dels presos, a la qual es va afegir Forn. Mascarell havia participat en una reunió a Lledoners amb Forn, Munté i Jordi Sánchez per parlar de l’objectiu de presentar una llista unitària de l’independentisme.\nPerò el problema és que la Crida està molesta “per la utilització” del nom de la plataforma impulsada per Carles Puigdemont i el d’Elsa Artadi, també molt pròxima al president exiliat, per fer atractiva una candidatura del PDECat en què només consideren indiscutible el nom de Forn.\nContrarestar l’efecte Ernest Maragall\nEl fet que ERC optés per Ernest Maragall com a alcaldable va fer veure al PDECat que la possibilitat de la llista unitària s’esfumava. I aleshores va rebrotar la idea de demanar a Forn que es posés al capdavant de la candidatura. Si Maragall volia ser la sortida per a aquells que es trobessin en el dilema de votar Ada Colau o Neus Munté –lligada al vell PDECat–, ells oferirien un altre debat: Colau, Maragall o un pres polític?\nMentrestant, Forn es reuneix cada setmana a la presó de Lledoners amb el president del PDECat, David Bonvehí, i continuen donant forma al projecte, que difícilment trobarà oposició fins i tot malgrat les tensions internes del partit i les que manté amb la Crida.\nJoaquim Forn: “Si Valls és el més votat, el PSC es plantejarà donar-li suport”\nEl Suprem denega un permís de Nadal a Joaquim Forn i, a més, renya els presos per demanar-lo tard\nJoaquim Forn i Josep Rull s’afegeixen a la vaga de fam dels presos polítics\nMoviments de la dreta. 03/01/2019 10:08 pm\nL'objectiu sempre és, i ha sigut, que ERC no governi a Barcelona ni a Catalunya. La dreta ho té molt clar.


Vigilants Municipals I. Normativa i funcions bàsiques. Edició 2019 - Formaciopolicial.cat\nVigilants Municipals I. Normativa i funcions bàsiques. Edició 2019\nPresentem el curs de dret penal “Vigilants Municipals I. Normativa i funcions bàsiques.>” de formació online a través d’aula virtual. Aquest curs ha estat reconegut d’aprofitament policial per l’Institut de Seguretat Pública de Catalunya l’any 2019 en la que estrenem la primera edició.\nLa Constitució espanyola. Drets fonamentals i llibertats. Breu referència a l’Estatut de Catalunya..\nL’administració local. Llei de bases de règim local. El municipi, l’alcalde, el ple, la junta de govern. Les competències municipals..\nClasses de personal dels els locals. Drets i deure dels funcionaris.\nL’acte administratiu. Concepte i classes. El procediment administratiu comú..\nEl vigilant municipal. Objectius i funcions bàsiques. L’actuació el vigilant. La funció preventiva, repressiva i social.\nLa Llei orgànica 2/1986 de 13 de març de forces i cossos de seguretat. La Llei 16/1991 de 10 de juliol de policies locals..\nEl procediment administratiu sancionador en matèria de trànsit.\nEl codi penal. Delictes contra el patrimoni. Delictes contra la integritat física. Delictes contra la seguretat viària. Delictes en que pot incórrer un funcionari públic. La llei penal del menor.\nLa detenció. La seva regulació a la Llei d’enjudiciament criminal..\nPreu del curs : 150 euros. Durant dos mesos en oferta per 140€\nEl curs equival a : 25 hores.\nPersones a les que s’adrecen : vigilants municipals en exercici professional i estudiants per a l’accés a la funció pública en cossos de vigilants.\nEdició 2019: aquest curs s’inicia el 01/01/2019 en endavant. Curs ha estat reconegut dins el marc de les activitat de formació contínua realitzades per als membres dels cossos de policia de Catalunya per part de l’Institut de Seguretat Pública de Catalunya durant l’any 2019 amb reconeixement RP2018006040. Per a l’aprofitament del curs en aquesta condició caldrà complir les condicions que imposa l’ISPC en aquest aspecte a l’any lectiu en el que es va validar.\n0. Presentació del curs, dades generals i temari en PDF. Edició 2019.\n1. La Constitució espanyola. Drets fonamentals i llibertats. Breu referència a l’Estatut de Catalunya. Edició 2019.\n2. L’administració local. Llei de bases de règim local. El municipi, l’alcalde, el ple, la junta de govern. Les competències municipals. Edició 2019\n3. Classes de personal dels ens locals. Drets i deure dels funcionaris. Edició 2019.\n4. L’acte administratiu. Concepte i classes. El procediment administratiu comú.\n5. El vigilant municipal. Objectius i funcions bàsiques. L’actuació el vigilant. La funció preventiva, repressiva i social. Edició 2019.\n6 . La llei orgànica 2/1986 de 13 de març de forces i cossos de seguretat. La llei 16/1991 de 10 de juliol de policies locals. Edició 2019\n7. El reglament general de circulació. Edició 2019\n8. El procediment administratiu sancionador en matèria de trànsit. Edició 2019\n9. El codi penal. Delictes contra el patrimoni. Delictes contra la integritat física. Delictes contra la seguretat viària. Delictes en que pot incórrer un funcionari públic. La llei penal del menor. Edició 2019\n10. La detenció. La seva regulació a la llei d’enjudiciament criminal. Edició 2019\n11 . Els accidents de trànsit. Edició 2019\n12. Primers auxilis. Edició 2019\n12.1. Examen final.Edició 2019.\n13. Temari en format PDF. Edició 2019.\nAnterior Transport viatgers interior per carretera edició. Edició 2019\nSegüent Suport psicològic en situacions d’emergència edició. Edició 2019


Fax. 93 780 60 89\nLa seu central del mNACTEC està ubicada a Terrassa, en una fàbrica tèxtil d'estil modernista -el Vapor Aymerich, Amat i Jover- construïda entre el 1907 i 1909 per l'arquitecte Lluís Muncunill i es considera una de les edificacions fabrils més belles d’Europa. Actualment, el mNACTEC ofereix un contingut excepcional, d’exposicions permanents i temporals.\nPer a més informació recomanem visitar el portal web que s’actualitza constantment: www.mnactec.cat\nDe dimarts a divendres, de 10 a 19 hores.\nDissabtes: de 10 a 14.30h i de 16.30 a 20.30h.\nJuliol i agost de dimarts a diumenge, de 10 a 14.30 hores. Dilluns, tancat.\nAcompanyants de grups escolars: gratuït.\nPreus vigents aplicables segons la nova tarifa publicada en el DOGC. Núm. 5057. 28.1.2008.\nVisites sense monitor, sempre amb concertació prèvia:\n2 € per alumne en concepte d’entrada al Museu.\n* El pagament de TOTES LES ACTIVITATS AMB MONITOR es realitzarà per avançat al número de compte corrent que es donarà en el moment de fer la concertació de la visita. El comprovant de pagament s’haurà d’enviar per fax (93 780 60 89), prèviament a la visita. A la Recepció del Museu caldrà fer el pagament de 2 € per alumne en concepte d’entrada al Museu.\nVisites amb educadora*:\n* 2 € per alumne + 155 € per grup a: / Descobrir els invents! / Un passeig per la fàbrica! / Els obrers fan història! / La vida com a motor! / Endinsa’t en la química / El teu cos és un tot.\n* Gratuït per alumne + 155 € per grup a: Com ens movem per la ciutat! / Gràcies al Sol! / Juguem amb el cos!\n* Gratuït per alumne + 130 € per grup a: Els colors de la llum / L’aventura urbana / Juguem amb el cos!\n135 € per grup amb un monitor al Parc + 4 € per alumne al mNACTEC.\nA partir d’un segon monitor al Parc: 100 € per grup.\nVisita al mNACTEC i al Parc de Vallparadís (inclou assegurança al Parc)*:\n10 € per alumne al Parc + 4 € per alumne al mNACTEC.\nFax 93 780 60 89\nLes visites-activitats al Parc Natural de Sant Llorenç i al Parc de Vallparadís s’hauran de concertar a través del mNACTEC.\nBitllet combinat Rodalies RENFE + mNACTEC. Telèfon 93 4956042.\nAVÍS INFORMATIU: fins a final del 2010 l’accés a la Rambla és tancat per obres. Per a més infomació consulteu a: www.mnactec.cat\nAdreça: Museu de la Ciència i de la Tècnica de Catalunya (mNACTEC).


El cel de setembre 2007\nLa constel·lació de Sagitari és troba sempre molt baixa vista des de la nostra latitud. Es troba plena de nebuloses gegants brillants i fosques. Aquestes amaguen la visió del centre de la nostra galàxia que està justament en aquesta direcció del cel.\nAquest mes el cel mostrarà dos planetes a la primera part de la nit. Mercuri es veurà ben prop de l’horitzó cap a l’oest fins al dia 18 i mirant cap al sud-oest podrem veure Júpiter durant tot el mes a partir de la posta de Sol.\nLa gran constel·lació de Sagitari està relacionada amb el déu Apol·lo. Asclepi, fill del déu i metge (vegeu el Cel del mes de juliol passat) anava ressuscitant els morts. Això incomodà molt Hades, el déu de l’infern, ja que no li arribaven difunts i demanà ajuda a Zeus. Aquest tement que el metge alterés l’ordre del món, el matà d’un raig. Tanmateix l’envià al firmament com a la constel·lació del Serpentari o Ofiuc pels seus mèrits mèdics.\nLa mort d’Asclepi va ferir profundament Apol·lo, el qual, com que no es podia venjar en el seu pare Zeus, va matar amb fletxes als Cíclops, perquè aquests havien forjat el raig. Per castigar-lo Zeus pensà en precipitar a Apol·lo en el Tàrtar, la regió més profunda del món, però per intercessió de Leto, la seua mare, li suavitzà el càstig i li ordenà que servira d’esclau durant un any a un mortal, el rei Admeto, a qui serví com a bouer i gràcies al qual les vaques parien sempre dos vedells cada vegada.\nUna de les fletxes amb què Apol·lo matà els Ciclops era de grandària enorme. Viatjà al firmament formant la gran constel·lació de Sagitari.\nLa constel·lació de Sagitari és troba sempre molt baixa vista des de la nostra latitud. Es troba plena de nebuloses gegants brillants i fosques. Aquestes amaguen la visió del centre de la nostra galàxia que està justament en aquesta direcció del cel. Utilitzant llum visible no podem veure més que nebuloses. Ara bé els astrònoms han utilitzat la llum infraroja o les ones de ràdio per veure a través dels núvols i han descobert que al mateix centre de la galàxia hi ha, almenys, dos immensos forats negres que van, a poc a poc, engolint-se el material del seu voltant. També s’ha descobert que altres galàxies espirals com la nostra també posseeixen forats negres al seu interior, essent per tant una característica d’aquest tipus de galàxies.\nAquest mes el cel mostrarà dos planetes a la primera part de la nit. Mercuri es veurà ben prop de l’horitzó cap a l’oest fins al dia 18. Mirant cap al sud-oest podrem veure Júpiter durant tot el mes a partir de la posta de Sol. Continuarà prop de l’estel gegant roig Antares, el més brillant de la constel·lació de l’Escorpí però poc a poc s’anirà acostant a la direcció solar. La Lluna en quart creixent es veurà ben a prop d’aquests dos objectes el dia 18 de setembre.\nÉs a la matinada quan veurem els altres planetes en tot el seu esplendor. A l’horitzó est, cap a les 7 del matí, podrem veure, de dalt a baix, Mart, Venus i Saturn alineats durant tot el mes.\nLa Lluna estarà en fase de quart minvant el 4 de setembre. El dia 11 tindrem una Lluna en fase de nova. El 19 de setembre la Lluna presentarà l’aspecte de quart creixent. Finalment tindrem lluna plena el 26 de setembre.\nLes notícies més importants del mes estan relacionades amb el planeta Mart. La nau Phoenix de la NASA ha estat llançada des de Cap Canaveral a Florida per a aterrar a les zones polars del planeta. La seua missió és excavar un forat ben profund dins del gel marcià per analitzar els estrats gelats del casquet polar. L’interés principal és trobar indicis de vida. L’arribada està programada per a l’any que ve. Completarà l’eixam de robots de la superfície i naus en òrbita que estan estudiant detalladament el planeta.\nL’altra notícia marciana és que els dos robots Spirit i Opportunity de la NASA, que porten ja més de tres anys analitzant les roques i que han confirmat l’existència d’aigua líquida en el passat marcià, han estat parats unes setmanes a causa d’unes immenses tempestes d’arena que han afectat tot el planeta. La visibilitat del Sol ha disminuït molt, cosa que ha impedit la recàrrega de les bateries dels robots. Ara sembla que les tempestes estan minvant i la llum solar augmenta. De fet ja han pogut moure els braços robòtics.\nLa imatge representa un mapa del cel nocturn del dia 1 de setembre de 2007, a les 23:30 hores (hora oficial), que pot ser utilitzat per a l’observació. Només cal sostindre’l dalt del cap amb la part inferior en direcció al Sud (S). Així tindreu el Nord (N) a la vostra esquena en la carta, l’Est (E) es trobarà a l’esquerra i l’Oest (O) a la dreta. Aleshores veureu com les estrelles del mapa es corresponen amb les del cel. Aquest planisferi també pot servir-vos durant tot el mes. Només caldrà restar 4 minuts per dia de l’hora d’observació indicada. Així aquesta carta serà correcta igualment per al dia 15 a les 22:30 hores i per al dia 30 a les 21:30 hores.\nFigura: Mapa celeste per al mes de setembre 2007. Vàlid per al dia 1 de setembre a les 23:30 hores. Per a utilitzar-lo altres dies caldrà restar 4 minuts per dia de l’hora d’observació indicada. Gràfic del programa Cartes du Ciel.\nFoto: Apol·lo de Belvedere. Obra romana. Entre 130-140 abans de JC., còpia d’un original grec en bronze, probablement obra de Leochares, entre 330-320 abans JC. Trobada al segle XVI. Autor foto: Jastrow (2006). Font Wikipedia.\nPublicat dins de El cel del mes i etiquetada amb Apollo, Asclepi, NASA, Opportunity, Phoenix, Spirit | Deixa un comentari


Préstecs sense interessos per a emprenedors locals - Diari de Sabadell\nPréstecs sense interessos per a emprenedors locals\nSayd Asnaoui ha obert la Rostisseria Gourmet de plats preparats amb un microcrèdit / ÓSCAR ESPINOSA\nSayd Asnaoui estava a l’atur, i volia capitalitzar la prestació d’atur per posar en marxa una rostisseria. Tenia coneixements i experiència en l’àmbit de la cuina, perquè havia estat durant 11 anys treballant de cuiner d’un mateix restaurant a Sant Cugat del Vallès. Ara havia arribat el moment d’iniciar el seu propi projecte. Però li faltava finançament. Per això va demanar un préstec sense interessos de 3.000 euros a retornar en 24 mesos a la Fundació Acció Solidària contra l’Atur (ASCA). Ara la Rostisseria Gourmet, al carrer Sol i Padrís, està oberta. “Ha estat una bona empenta”, explica l’emprenedor, que afirma que el negoci va “perfecte”.\nAquest és un dels cinc projectes empresarials a Sabadell que ha finançat sense interessos ni avals aquest any la fundació. En total ha aportat 24.000 euros amb els quals s’han creat 15 llocs de feina. La fundació busca donants privats per poder finançar projectes que no obtindrien recursos per la banca convencional. El president d’ASCA, Oriol Romances, ha indicat que el principal requisit és que el projecte sigui “viable”. Per això, l’emprenedor ha de presentar un pla d’empresa i un assessor comprova la viabilitat d’aquesta empresa. De vegades els negocis es basen en l’autoocupació i sovint no arriben a bon port. “Si no van bé les coses, modifiquem la manera de retornar el préstec”, afegeix Romances.\nLa Cooperativa Luika ha rebut 15.000 euros a retornar en 48 quotes per la gestió del bar-restaurant El Velòdrom, situat al poliesportiu de Cal Balsach. La presidenta de la Luika, Lola Escabias, explica que “no ens volíem endeutar i no haver de pagar interessos és un descans”. De moment, és un negoci amb pèrdues. “Sense aquesta ajuda no hauríem tirat endavant”, assegura Escabias.\nAltres casos són el de la cooperativa Som Confort Solar, que va rebre 10.000 euros a retornar en 48 mesos. També ha obtingut aquest finançament la cooperativa Espai Obert, que disposa de 6.000 euros a retornar en 36 mesos. Viajes Anaconda, de Barberà del Vallès, ha rebut un microcrèdit de 5.000 euros.\nTemes:ASCA, atur, crisi econòmica, Finançament, Fundació Acció Solidària contra l'Atur, Oriol Romances, prèstecs, prèstecs sense interessos


+3TIC: de novembre 2011\nEspai de reflexió al voltant de les TIC i les TAC\nLong life learning significa Aprenentatge permanent i la Unió Europea (2001:10) ho defineix com “tota activitat d’aprenentatge realitzada al llarg de la vida amb l’objectiu de millorar els coneixements, les competències i les aptituds amb una perspectiva personal, cívica, social o relacionada amb el treball.” Per tant, l’aprenentatge permanent no és un sistema paral•lel al sistema oficial sinó que s’estén al llarg de tota la vida de l’individu i intenta el desenvolupament de la vida personal, social i professional.\nEs podria dir que aquesta idea d'aprenentatge ve d'autors de l'època clàssica com per exemple Plató que deia que l'educació s'havia de perllongar fins als 50 anys, però a nosaltres ens agradaria destacar l'Informe de la Comissió Internacional d'Educació sobre l'Educació pel segle XXI presidida per J. Delors (1996:113), anomenat "La Educación encierra un tesoro", on es centra en l'educació per a tota la vida en el capítol 5. En ell es fa referència a la societat educativa actual, on en qualsevol moment trobem situacions per aprendre, a més a mes, fa referència a la importància de desenvolupament que té l'individu. Per tant, es tracta d'oferir educació per a tot, no simplement una formació professional que després pugui ser pràctica.\nNosaltres entenem el concepte de long life learning com un aprenentatge que aprofita totes les possibilitats que ofereix la societat. D'aquesta manera s'ha de trebellar la democràcia a l'escola, hem de treballar valors, actituds... En definitiva, ha de donar recursos per aprendre a aprendre, atès que molts cops a les escoles es donen resultats que a l'endemà no serviran de gaire i en canvi no et donen eines i recursos per a poder-te sortir tu tot sol, segurament s'haurien de canviar els objectius de l'escola.\nRelació amb les TIC:\nAvui en dia, les noves tecnologies estan avançant molt, per tant ens donen les possibilitat de seguir aquest aprenentatge al llarg de la vida. Nosaltres ens hem centrat sobretot en tres eines que hem trobat molt útils per aquest concepte: bloc, twitter i youtube.\nUna persona gran que no sap com funcionen aquestes eines pot assistir a cursos per tal d’aprendre a utilitzar-les. També existeixen cursos online que permeten anar-se formant personalment i enriquir el teu propi aprenentatge.\nLa creació del teu propi bloc ens ajudaria a poder reflexionar sobre els propis aprenentatges i els nous coneixements adquirits, de manera que aniríem creant xarxes cognitives permanentment.\nHi ha eines com el Twitter que et poden ajudar a resoldre dubtes o bé pots ajudar a altres persones a resoldre els seus dubtes. D’aquesta manera estàs compartint informació i alhora, rebent informació que desconeixies, en definitiva estàs aprenent.\nYoutube l'hem triat, atès que en ell podem trobar vídeos de com tocar una guitarra, per exemple. Llavors és un recurs que tindrem per consultar en qualsevol moment, el qual ens ajudarà a aprendre.\nRelació amb l’escola:\nHem de tenir present que aquesta formació actualment és molt necessaria, atès que vivim en una societat que està patint canvis constants, per tant necessitem persones que siguin capaces d'adaptar-se a aquests canvis en un futur quan estiguin fora de l'escola, és a dir, com hem comentat anteriorment, potser hauríem de canviar els objectius que es plantegen, atès que, no ens hem de centrar en resultats, sinó en la formació de persones autònomes que tinguin recursos per a l'endemà ser capaces d'adaptar-se a la societat que vivim.\nA continuació teniu l'enllaç a una pàgina que ens ha semblat molt interessant i de la qual podeu extreure més informació: "La formación a lo largo de la vida: exigencias sociolaborales-desarrollo personal".\nPublicat per Regii a 13:43\nEtiquetes de comentaris: aprenentatge permanent, long life learning, UDTIC\nEsther Aldehuela Olmedo\nXavier Àvila i Morera\nAprenentatge invisible (1)\naprenentatge permanent (1)\nlong life learning (1)\nTipus d'Educació (1)


La DO Cava reuneix a tot el sector en la seva primera sessió informativa | Consejo Regulador del Cava\nLa DO Cava reuneix a tot el sector en la seva primera sessió informativa\nEl passat 18 de febrer, el president del Consell Regulador del Cava, Javier Pagés va convocar als integrants de la Denominació d’Origen (viticultores, elaboradors de vi base, cavistes i gerents d’empreses i cooperatives, entre altres), a una sessió informativa en el Centre d’Interpretació del Cava de Sant Sadurní d’Anoia – CIC La Fassina. El motiu de l’esdeveniment va ser la presentació del Pla Estratègic de la DO Cava 2019-2020, temàtica que va suscitar gran interès i que va propiciar l’assistència de més de 200 persones.\nPagès va explicar el seu projecte, basat en quatre pilars fonamentals: segmentació, zonificació, control i regulació, i promoció. Com a eix vertebrador de tot aquest pla, va apel·lar a la necessitat de comptar amb un sector unit, element clau i indispensable per a l’èxit i la consecució de tots els objectius comuns.\nReferent a la segmentació, va comentar la necessitat de valorar el cava donant un major reconeixement de la viticultura i els models d’elaboració de les empreses. La zonificació, per la seva part, té com a objectius principals atorgar-li una major importància a l’origen i garantir la traçabilitat del producte.\nPer a la millora de la promoció, des de la DO cava es buscarà potenciar les vies de comunicació amb els diferents públics del sector, així com impulsar la presència del cava en països clau. Pagès també va centrar el seu pla estratègic en les labors de control i regulació, tasca clau i indispensable, va destacar, per a continuar garantint la qualitat del producte i mantenir la confiança que els consumidors atorguen als consells reguladors.\nAl final de la sessió informativa es va cedir la paraula a Damià Deas, president de l’Institut del Cava, que va parlar en representació de la seva patronal i de Pimecava. Deas va mostrar el seu suport i col·laboració amb el projecte plantejat pel Consell Regulador del Cava. Per a acabar la jornada, es va obrir un torn de preguntes on els assistents es van mostrar molt agraïts per l’organització d’aquesta sessió. Van plantejar dubtes i van participar amb les seves opinions sobre la necessitat de posar en marxa aquests projectes que, sens dubte, contribuiran a la millora de la imatge del cava en el món


JDA patrocinador de la VIII Nit Empresarial – Premis UEI 2022\nCategory:\tEconomia, Emprenedors, Empreses\nAquest passat dijous 30 de juny la Unió Empresarial Intersectorial, UEI, va reprendre, després del lapse provocat per les restriccions de la pandèmia Covid-19, la celebració anual amb representants del teixit empresarial del Vallès Oriental\nAjuts per a l’impuls de la innovació oberta a través de la iniciativa “Activa Startups” – Catalunya\nCategory:\tAjudes i financament en I+D+i, Emprenedors, Empreses, R+D+i\nEl programa Activa Startups, impulsat per l’EOI i el Ministeri d’Indústria, Comerç i Turisme, ofereix a les pimes subvencions de fins a 40.000 euros per impulsar la transformació digital i empresarial amb impacte mediambiental positiu, a través de la col·laboració amb startups. Una iniciativa que té per objectiu potenciar la innovació oberta i ajudar-les a incorporar o desenvolupar noves tecnologies o avançar cap a models de negoci més sostenibles.\nEl Diari de Sabadell publica una entrevista a Esperanza Béjar, directora de l’oficina de JDA Sabadell\nCategory:\tContabilitat, Emprenedors, Empreses\nAvui dimarts 24 de maig el Diari de Sabadell publica una entrevista a Esperanza Béjar, directora de l’oficina de JDA a Sabadell. Béjar és llicenciada en Dret per la Universitat de Castella-la Manxa i màster en Assessoria comptable i fiscal pel centre FORMALBA, és a més col·legiada al Col·legi d’Advocats de Sabadell.\nEl diari El Nou 9 publica una nota de premsa sobre JDA/SFAI\nEl diari El Nou 9 publica una nota de premsa sobre les novetats de JDA/SFAI posant el focus en el proper llançament del nou servei en línia, Avanza Gestores, el qual pretén acostar-se a una clientela de joves emprenedors, que tenen un comportament de consum totalment en línia.\nMINCOTUR: Plans d’innovació i sostenibilitat a l’àmbit de la indústria manufacturera – Convocatòria 2022 publicada\nCategory:\tEmprenedors, Empreses, R+D+i\nEl Ministeri d’Industria, Comerç i Turisme acaba de convocar ajudes públiques amb un pressupost de fins a 150 milions d’euros en forma de préstecs i subvencions, destinats a l’execució de plans d’innovació i sostenibilitat de la indústria manufacturera i complementàries.\nL’Econòmic publica un article sobre JDA i el llançament del servei AVANZA\nEl diari L’Econòmic publica avui dilluns 9 de maig un article sobre la firma JDA en què parla sobre l’estratègia d’expansió i creixement de la firma durant els darrers anys, la qual l’ha portat a convertir-se en un dels millors despatxos de assessorament empresarial i legal segons diversos rànquings i ser present a Madrid, Barcelona, Granollers i Sabadell.


La majoria d'hotels gironins no veuen diferència entre la fase 0 i la 1 - El Gerió Digital\nLa majoria esperarà a obrir a finals de juny\nDissabte, 9 de maig de 2020 08:30h\nUna de les treballadores del Parkhotel San Jorge de Calonge, traient els coixins decoratius del llit d'una de les habitacions © ACN\nACN, Redacció / Alt Empordà, Baix Empordà / Girona\nA la Costa Brava, que el Departament de Salut hagués avalat passar de la fase 0 a la 1 no hauria suposat massa canvis –de fet, pràcticament cap- per al sector hoteler. Aquí, la majoria d'establiments ja tenen la vista posada al juny, confiant que aleshores sigui possible desplaçar-se arreu de Catalunya. I també, que Europa relaxi el tancament de fronteres i, sobretot França, obri la seva.\nEl gerent del Grup Costa Brava Centre, Martí Sabrià, admet que aquest estiu el marcaran les "estades curtes i escapades breus". Però també subratlla, en referència al moment en què es permeti passar a fase 1, que "mentre només pugui venir el turisme gironí, és molt complicat que obrin gaire hotels". De fet, dels 98 que s'apleguen sota el paraigües del grup, tan sols dos preveuen fer-ho quan s'avanci en aquest primer pas de la desescalada.\nUn d'ells és el Parkhotel San Jorge de Calonge (Baix Empordà). Des del 2007, en què va decidir obrir els 365 dies de l'any, no havia tancat mai. Quan se li permeti, preveu obrir una trentena de les seves 121 habitacions, amb totes les mesures per prevenir el contagi de la covid-19. Per a la seva subdirectora, Alba Jordà, han pres la decisió per "mantenir la imatge" de cara al client.\nAI costat dels hotels, els càmpings també es mantindran tancats. Tot i que hi haurà alguna obertura testimonial. Un exemple és el Càmping Palamós, al Baix Empordà. Quan s'entri en fase 1, obrirà tan sols per als qui es vulguin allotjar a bungalous o hi vagin en autocaravana. Sempre s'haurà d'haver fet reserva prèvia i els espais comuns –piscina, restaurant- estaran tancats.


Per un orgull de país - Front Nacional de Catalunya - FNC\nFNC / Opinions / Per un orgull de país\nQuanta ràbia i quanta intolerància manifesta un grup de persones que es posa a destruir símbols d’allò que no accepta, d’allò que vol anorrear!\nEn poc temps de diferència, Barcelona ha patit dues agressions a símbols de categoria molt diferent però igual de significatius. Dos símbols que representen la Nació catalana.\nDestrucció del monument a la Sardana\nLa matinada del diumenge 11 d’octubre, el monument a la sardana de Montjuïc va patir destrosses importants. Obra de l’escultor Josep Cañas, i inaugurat en el seu emplaçament actual l’any 1966, ja va patir un atac l’any 2014, però aquesta vegada han mutilat els braços de tots els dansaires.\nUn acte així no és tan sols una bretolada, com tantes altres es fan cada dia al Cap i Casal de Catalunya i arreu. Tant si ha estat una iniciativa personal o d’un grup reduït de persones, com si es tracta d’un acte encarregat per una organització, respon a l’afany de menysprear la cultura pròpia del país, de provocar i de fer valdre el poder opressor sobre una cultura sotmesa. Endofòbia pura i dura.\nEl monument a la Sardana és a la carretera que puja al Castell de Montjuïc i representa la dansa que va ser enaltida com a dansa nacional per la cultura oficial, «la dansa més bella de totes les danses que es fan i es desfan», com a símbol del poble, de la unió en forma de cercle on tothom hi cap.\nAgressió a la façana del Palau de la Generalitat\nL’altra agressió a un símbol de Catalunya s’ha fet ni més ni menys que a la façana principal, d’estil renaixentista, del Palau de la Generalitat, el qual es va començar a construir l’any 1400 i és un dels pocs edificis medievals d’Europa que es manté com a seu del govern i de la institució que el va constituir.\nLa façana va ser malmesa el diumenge 8 de novembre al matí a causa del llançament d’unes boles de pintura en un acte de protesta pel tancament de la restauració, una mesura aprovada pel Govern per fer front a la pandèmia del Covid-19. Aquestes mesures afecten també el món de la cultura i els gimnasos, però els propietaris dels bars i els restaurants són els més perjudicats perquè van haver de tancar abans, el 15 d’octubre.\nLes sis persones que van llançar les pilotes de pintura vermella van convertir l’acte de protesta en un acte de ràbia i destrucció, en un atac a la principal institució del país. Tots estem d’acord que la situació de molts empresaris i treballadors és duríssima i injusta, però contra un govern que maltracta els emprenedors i els treballadors hi ha altres maneres de lluitar. Es pot desobeir obrint tots els bars i restaurants, o no pagar els impostos.\nPerò és de covards aprofitar aquesta situació per descarregar la ràbia contra les institucions catalanes. La mateixa ràbia que hi ha darrere les diferents agressions que ha patit el monument de Lluís Companys de Lleida, les dues darreres el 12 d’octubre i el 23 de novembre proppassats. La mateixa ràbia que ha malmès elements de la façana de la Casa Batlló en un acte reivindicatiu dels treballadors d’una empresa subcontractada. Més exemples d’atacs a símbols de la Nació catalana i al patrimoni artístic català.\nEls catalans hem de combatre aquesta actitud destructiva defensant el país i les seves institucions, però sobretot votant un govern que ens defensi. Catalunya ha de tenir un govern que no aboqui les empreses a la misèria, però també que sigui digne i que respongui davant les agressions a la Nació.\nI aquest govern digne crearà per a Catalunya una policia al servei de la causa catalana i de les institucions del país. En un país normal és impensable que la policia no actuï contra un acte vandàlic a un edifici del govern. Però el 8 de novembre els Mossos d’Esquadra no van fer res i van deixar que la façana del Palau de la Generalitat s’omplís de taques de pintura vermella ignominiosament.\nLa pintura serà difícil de netejar del tot a causa de la porositat de la pedra de la façana, però encara costarà més de netejar la imatge d’un país que no es defensa, que té una policia que no actua al servei de la Nació, que deixa fer els agressors que malmeten el Palau de la Generalitat mentre en altres ocasions ha actuat amb mà dura contra joves que es manifestaven pacíficament.\nEns ataquen perquè estem sotmesos, perquè no lluitem pel nostre país. Hem vist com després del Primer d’Octubre de 2017 el govern desobeïa el mandat del poble i no hem reaccionat. El primer que hem de canviar és que hem de ser un poble digne, que no acoti el cap, que exigeixi respecte.\nPer això el Front Nacional de Catalunya proposa que aquest tipus d’agressions es penalitzin com a delicte, i que la Generalitat de Catalunya o les institucions pertinents es personin com a acusació sempre que calgui.\nPerò, sobretot, hem de treballar per tenir un govern capaç de proclamar la independència. Catalunya ha de tenir un estat independent per poder gestionar els seus propis recursos i evitar situacions com la crisi actual en què, mentre s’han aplicat mesures sanitàries que han obligat a tancar totalment o parcial els seus negocis, els empresaris han hagut de pagar igualment els impostos mentre no han rebut subvencions del govern i molts treballadors sense feina no han cobrat els subsidis de desocupació.\nL’Estat català ha de tenir un govern que faci funcionar el país com altres països civilitzats, un país no sotmès on els ciutadans se sentin ben governats i on es faci estimar la cultura de pròpia. Un país on no es llancin boles de pintura a l’edifici del Govern i on no es mutilin estàtues de la dansa que el representa, perquè els ciutadans s’estimaran Catalunya i voldran fer-la créixer, no destruir-la.\nUn article de Laia Vila


Wikiloc - ruta 9/09. Embassament de Sallente a l'estany Tort (Aigüestortes) - Cabdella, Catalunya (España)- GPS track\n9/09. Embassament de Sallente a l'estany Tort (Aigüestortes) 46\nFecha de subida 29 de septiembre de 2009\nPic de Peguera, Pic dels Vidals y Pic Tort desde Embalse de Sallente (senderismo)\nPics de Mariolo, Dellui, Fosser, Tosals Tancat i de l’Espada i Estanys Gento, Fosser, Eixerola, Mariolo i Tort desde Sallente (alpinismo)\nEMBASSAMENT DE SALLENTE / PIC DE PEGUERA I EMBASSAMENT DE SALLENTE.6-10-2015. (senderismo)\nEmbassament de Sallente - Funicular - Estants Gento, Tort, Colomina - de Mar (senderismo)\nVista 4387 veces, descargada 103 veces\nCom arribar-hi: A la Pobla de Segur, agafem la carretera en direcció a Senterada i, des d’aquí, a la Pobleta de Bellveí i Cabdella. Passem de llarg i als 4, 5 o 6 km arribarem a l’embassament de Sallente. Un cop aquí, deixem el cotxe i tenim dues opcions: pujar fent ziga-zagues pel camí o agafar el telefèric. Nosaltres acostumem a optar per la primera, però si opteu per la segona (recomanable si es va en pla turístic), truqueu abans per saber els horaris. A la mateixa placeta hi ha un bar on venen els tíquets per al telefèric.\nRuta: Un cop hem deixat el cotxe, la ruta surt al davant del bar, entre una mena de central elèctrica i l’embassament de Sallente (aquest el voregem i queda tota l’estona a la nostra dreta). La pista és molt marcada i als 5/10 min iniciem l’ascens fent ziga-zagues. Als tres quarts d’hora aprox. arribem al carrilet i anem cap a l’esquerra. Passarem tres túnels. En uns 20 min haurem arribat a l’estany Gento (que queda a la nostra dreta) i anem cap al telefèric. El passem i trobem una nova pista (també molt marcada) que ens duu cap a l’estany Tort. Crec que marca uns 45 min, però hi arribem molt abans. Feta la pujada, a mà esquerra queda l’estany Tort, que hi arribarem seguin un nou carrilet, i a mà dreta podem optar per anar la refugi de la Colomina (entre 15 i 30 min, i tancat a partir de l’octubre).\nDurada: Si bé la pujada ens ha costat el que indica el wikiloc (no hem fet rècords: hem parat per fer fotos, pel nen, per la mama, etc.), la baixada és bastant ràpida, 1 h 20 min. Per tant, tingueu en compte que el recorregut total són 10 km i 3h 15min entre pujar i baixar.\nEn aquesta època crec que el telefèric està tancat, des d'on deixem el cotxe fins l'inici de la ruta quanta estona hi ha caminant??\nHola, ha encontrado interesante esta ruta 9/09. Embassament de Sallente a l'estany Tort (Aigüestortes) https://es.wikiloc.com/wikiloc/view.do?id=550796 Saludos, Wikiloc - Rutas y puntos de interés GPS del Mundo


Portem un parell de setmanes remenant calaixos buscant títols d’idiomes. D’anglès ens diuen que amb el First no anem enlloc. Busquem l’Advanced, diversos nivells de DELF i alguns, fins i tot, el MERC, d’italià. Ara tothom se sent ciutadà d’Europa. Veiem pel·lícules en versió original, ens descarreguem la lletra de les nostres cançons preferides i seguim a Twitter el compte del Parlament Europeu. No volem anar per Europa sense estar ben informats: som periodistes i som joves; no volem pecar ni d’ignorància ni de indiferència.\nAquesta setmana hem d’omplir la sol·licitud per anar d’Erasmus. Hem de decidir si hi volem anar i on volem anar. A la cafeteria només se senten noms de ciutats europees que curiosament han estat sempre el destí perfecte de molts estudiants de la meva promoció: Leuven, Rotterdam, Mascerata. Per a molts, Google Maps ha estat clau per acabar-les d’ubicar. Tothom vol marxar. Després de les xerrades que anualment se celebren a la meva facultat en motiu de les Jornades Blanquerna, també em sembla bona idea. Brusel·les m’atrau. No hi he estat mai i diuen que és més aviat lletja, tot i així allà s’hi cou la política europea i això m’interessa. Però la capital belga no és una opció a la llista d’Erasmus. Remeno papers, miro més ciutats, miro plans d’estudi de diverses universitats i començo a dubtar. M’agrada Barcelona.\nLa idea d’haver de decidir em comença a incomodar. Penso en les oportunitats que s’obren a Europa. Penso en tot allò que deixo aquí. Són 4 mesos, però no tinc la opció de prémer al “pause”. Com si canviés de canal, la vida a casa seguirà i jo m’ho perdré. Sigui el que sigui. M’agrada Barcelona. Més que Leuven, Rotterdam o Mascerata. M’agrada el que faig aquí. És poc i és precari, però m’agrada. Em condicionen els “s’ha de viure”, els “és una experiència única”, els “tu que pots, fes-ho”. Amb el títol de l’Advanced a l’escriptori, segueixo remenant calaixos. Aquest cop però, el desordre el tinc jo. Em pregunto si seré capaç de viure amb la sensació que aquí em perdo coses. No sé ben bé què. Ni com. Però potser l’experiència única que he de viure, jo que puc, la puc viure aquí. I ara.


Educació i memòria | Virtudes Pérez | barcelona | Salut | El Punt Avui\nEducació i memòria Educació i memòria Educació i memòria Educació i memòria + Educació i memòria E-mail\nGais Positius, que va començar als vuitanta com un grup de dol, ha diversificat la tasca, que “ja no se centra a aprendre a morir sinó a aprendre a viure”\nEl seu president, Quim Roqueta, que fa més de 30 anys que conviu amb el VIH, insisteix que cal continuar lluitant contra l’estigma i demana que s’agiliti el pacte social pera posar fi a la discriminació\nQuim Roqueta, president de Gais Positius, al Centre LGTBI de Barcelona, on tenen la seu JOSEP LOSADA.\nEducació i memòria Educació i memòria Educació i memòria Educació i memòria Educació i memòria E-mail\n“Els avenços aconseguits en 40 anys han estat possibles perquè molta gent que es moria va lluitar”\nQuim Roqueta conviu amb el VIH des dels 22 anys. Ara en té 54 i és el president de Gais Positius, una entitat que va néixer com un grup de dol als anys vuitanta, en els pitjors moments de la pandèmia, quan la gent es moria, i que s’ha anat professionalitzant per adaptar-se a les noves necessitats del col·lectiu. N’està content perquè els avenços biomèdics han convertit la infecció pel virus de la sida en una malaltia crònica, però es resisteix a llançar la tovallola en el seu activisme. Per dos motius: el primer és que encara hi ha molta gent discriminada pel fet d’haver-se infectat i el segon, i per ell fonamental, que cal fer molta pedagogia també contra l’oblit. “Les generacions més joves, les que no han vist en directe els estralls que feia la sida, han de saber que tots els avenços aconseguits en aquests 40 anys han estat possibles perquè molta gent que es moria va lluitar”, subratlla.\nEncara recorda el dia en què es va fer la prova. Anava a acompanyar un amic i va aprofitar. “A ell li va donar negatiu i a mi, positiu”, explica. Es va enfonsar. Les coses no eren com ara. No sabia què fer ni on anar. “Les imatges que teníem aquí eren les que ens arribaven sobre tot dels Estats Units. Vèiem que la gent es moria. Era l’època del Reagan, la Thatcher i el papa Wojtyla, amb missatges molt criminalitzadors que et feien sentir culpable.” Va començar a informar-se. Necessitava compartir-ho. Així va arribar a Gais Positius, una entitat que va néixer com un grup d’ajuda dins de la Coordinadora Gai-Lesbiana, que va impulsar l’any 1986 l’activista Jordi Petit. “ Quan hi va començar a haver l’explosió de la sida, van començar a arribar homes a qui havien detectat la infecció i que no sabien què era. Gent malalta, afectada. I se’ls va donar un espai on es trobaven un cop a la setmana. Va ser l’origen de Gais Positius, que no es va crear formalment fins l’any 1994.” Al principi era només un grup de suport, un grup de dol. “Era molt trist, molt dur. Una setmana parlaves amb una persona i a la següent, quan preguntaves per ella, et deien: «Doncs mira, ahir la vam enterrar.»”\nL’estigma i la pressió social eren molt grans. Roqueta recorda la gent que va morir de sida però també la que va morir d’incomprensió o de soledat. Casos colpidors, com el d’un noi que anava al grup de dol amb la seva parella i a qui, quan aquesta va morir, la família va fer fora de casa. “Es va quedar al carrer. Ell estava físicament bé. Però es va acabar suïcidant, i això s’ha de poder explicar, que hi ha molta gent que va morir de l’estigma, de la discriminació social.”\nAvui les millores biomèdiques, molt importants des de l’any 1996, amb la triteràpia, han permès que una persona amb VIH ja no hagi de pensar en la mort. “Pensa que quan em van dir que tenia VIH no sabia si arribaria a veure les olimpíades. Gràcies a la medicació, va arribar un moment que de fer tallers per aprendre a morir vam començar a fer tallers per aprendre a viure amb el virus”, subratlla. Gais Positius va crear diverses assessories, no només per a qüestions psicològiques i de salut, també per a aspectes jurídics, laborals, socials. “Hi havia molts buits legals i al principi també donàvem suport en el tema dels tractaments, que al principi tenien molts efectes secundaris. Van ser anys de lluita, també amb molt patiment, fins que la Seguretat Social va incorporar la reparació facial per a les persones que havien tingut distròfia facial.\nPerò, tot i els avenços, Roqueta insisteix que la discriminació, encara que de manera velada, continua. “Fins fa poc les persones amb VIH no podien accedir a les forces i cossos de seguretat. No podien accedir a assegurances. La gent havia de dir mentides. No et donaven hipoteques. En aquest sentit i sobre el paper s’ha avançat, però continuem rebent denúncies de gent a qui posen l’última al dentista, de persones a qui neguen els implants capil·lars. A nivell social queda molt per fer”, assenyala.\nEn aquest sentit, Roqueta insisteix en la necessitat de signar un pacte nacional contra l’estigma que incorpori a tots els sectors de la societat, empreses, sindicats i col·legis professionals. L’any 2014, després de les retallades, es va signar un acord nacional per fer front al VIH a Catalunya. Dins d’aquest acord hi figurava el mandat de fer un pacte social per posar fi a l’estigma. Però set anys després el pacte continua sense haver-se signat. “És molt lent i s’hi està treballant, però és important arribar a tenir aquest pacte, perquè hem pogut fer canvis legislatius però encara ens cal canviar l’imaginari de la gent, canviar missatges molt interioritzats.”\nGais Positius insisteix en la necessitat de fer campanyes de sensibilització. “Alguna cosa no s’ha fet bé. És important que tant a nivell de l’Estat com de la Generalitat es facin campanyes de conscienciació, que se’n parli a les escoles, que estigui als llibres d’història”, insisteix Roqueta. “Que la gent no oblidi els morts, que la gent tirava les cendres als jardins de la Casa Blanca”, hi afegeix l’activista, per qui és fonamental fer pedagogia i encara més en uns moments en què el discurs de l’odi, vinculat a l’ascens de l’extrema dreta, torna a emergir amb força. “Cal reivindicar tota la lluita que ens ha permès arribar fins aquí. El paper crucial de molta gent que va morir. I sobretot, molta pedagogia, perquè la PrEp, els pactes socials i les millores biomèdiques no serveixen de res sense aquesta educació.”\nGais Positius és una de les entitats que tenen la seu al Centre LGTBI de Barcelona, inaugurat el gener de l’any 2019 al número 22 del carrer Comte Borrell i dirigit per la Plataforma d’Entitats LGTBI de Catalunya.\nEl Punt Avui. Girona 01-12-2021, Pàgina 6\nEl Punt Avui. Nacional 01-12-2021, Pàgina 6


Comunicat de la Xarxa contra Tancaments de solidaritat amb treballadors/es de Nissan - Indymedia Barcelona\nComunicat de la Xarxa contra Tancaments de solidaritat amb treballadors/es de Nissan\nper (penjat per) Antoni Ferret\t 22 mai 2004\nDavant el xantatge de l'empresa i la tebior del Govern\nNissan ha amenaçat de no fer més inversions a Catalunya si no disminueix els seus costos en un 30%. Amb l’amenaça dels acomiadaments vol imposar com sigui més temps de treball, augment de ritmes i la doble escala salarial. És d’altra banda escandalós que al·leguin falta de competitivitat tot just quan el grup Nissan acabar de fer públics beneficis rècord de 3.480 milions d’euros, convertint-se en un dels grups fabricant d’automòbils més rendibles del món.\nExigim del govern de la Generalitat una defensa ferma dels treballadors/es de Nissan. L’obligació de la Generalitat és exigir-li a l’empresa, en nom del poble de Catalunya, que abandoni el xantatge i negociï sense coaccions el conveni col·lectiu. L’arrogància i la prepotència patronal s’acabaria tan bon punt el conseller Rañé –que és qui ha d’autoritzar els EROs—declarés solemnement que no acceptarà cap xantatge i que els EROs no tenen cap possibilitat d’ésser aprovats. En realitat, llei en mà, la Generalitat no pot aprovar-los.\nBarcelona, a 21 de maig de 2004\n(xarxacontratancaments ARROBA moviments.net)\nsi volsaltres no ho feu..........\nper prekaria\t 23 mai 2004\nnosaltres q no arrivem ni aixo....\nvisca la lluita dels treballad*s d Nissan!\nno vos torneu precaris com nosaltres......\ntot*s per la dignitat d la clase treballadora :)\nRe: Comunicat de la Xarxa contra Tancaments de solidaritat amb treballadors/es de Nissan\nper psoe=ett\t 23 mai 2004\nA Igualada (Anoia) una empresa tèxtil ha tirat al carrer a 250 treballador*s, i els amos s´emporten la fàbrica a Marroc. Va haver mani dissabte.\nLa Panasonic també tanca. Pensem en defensar els llocs de treball o pensem que Maragall donarà de menjar les nostres famílies i solucionarà la crisi industrial que tenim ja aquí.\nSi no lluitem ara, després serà massa tard.\nper en lluita\t 23 mai 2004\nsuport amb els treballadors/es de Nissan!\nCampanya d'enviament de comunicats de solidaritat amb els treballadors/es de Nissan amenaçats d'acomiadament:\nenvíeu els comunicats que es proposen -o altres de la vostra pròpia iniciativa- als fax i adreces electròniques indicats.\nDavant l’amenaça de la direcció de Nissan d’acomiadar 848 treballadors/es mitjançant Expedients de Regulació d’Ocupació si els treballadors/es no accepten el retrocés en condicions laborals que se’ls vol imposar (més temps de treball, augment de ritmes de producció, doble escala salarial) el/la/els ___________________________________ (escriure el nom de l’organisme, comitè d’empresa, entitat o col·lectiu que subscriu el comunicat):\nDenunciem el xantatge de la patronal que, el mateix dia que el Tribunal Suprem feia pública la seva decisió, reactivava l’ERE d’acomiadament de 166 treballadors/es i en presentava un altre, ampliant l’amenaça fins a 848 companys/es, el 20% de la plantilla, alhora que anunciava la deslocalització de part de la producció a Tailandia. Nissan ha amenaçat de no fer més inversions a Catalunya si no disminueix els seus costos en un 30%. Amb l’amenaça dels acomiadaments vol imposar com sigui més temps de treball, augment de ritmes i la doble escala salarial. És d’altra banda escandalós que al·leguin falta de competitivitat tot just quan el grup Nissan acabar de fer públics beneficis rècord de 3.480 milions d’euros, convertint-se en un dels grups fabricant d’automòbils més rendibles del món.\nExigim del govern de la Generalitat una defensa ferma dels treballadors/es de Nissan. L’obligació de la Generalitat és exigir-li a l’empresa, en nom del poble de Catalunya, que abandoni el xantatge i negociï sense coaccions el conveni col·lectiu. L’arrogància i la prepotència patronal s’acabaria tan bon punt el conseller Rañé –que és qui ha d’autoritzar els EROs—declarés solemnement que no acceptarà cap xantatge i que els EROs no tenen cap possibilitat d’ésser aprovats. En realitat, llei en mà, la Generalitat no pot aprovar-los. És clar que, perquè això sigui així, la Generalitat ha de canviar l’actitud que ha mantingut amb els EROs presentats per multinacionals com ara Samsung, Novalux-Philips, Domar, Printer o Seat. L’obligació de la Generalitat és impedir els abusos de les multinacionals i no, com fins ara, pressionar els treballadors/es perquè acceptin les condicions patronals. Tampoc no ens sembla justificable que el President Maragall hagi declarat fa poc que defensa la deslocalització d’empreses catalanes en nom de la competitivitat.\nDemanem als sindicats fermesa, molt especialment a CCOO i UGT que són els qui tenen la més gran responsabilitat. No es tracta d’entrar en el joc del xantatge patronal sinó, altrament, der fer-los front, d’organitzar la solidaritat dels altres treballadors/es i de convertir el problema de Nissan en un auténtic problema social i polític. No s’haurien de repetir actuacions com les dels dos grans sindicats a Samsung, Printer o Seat.\n____________, a ___ de _____________ de 2004\nDESTINATARIS DEL COMUNICAT\nDirector de Relacions Laborals de Nissan fax 93 2907369\nPresidència de la Generalitat e-mail president ARROBA gencat.net\nConselleria de Treball de la Generalitat: conseller.rane ARROBA gencat.net\nComissions Obreres fax 933151724 e-mail conc ARROBA conc.es\nUGT fax 933946825 e-mail ugt ARROBA catalunya.ugt.org\nCòpia per al comitè i treballadors/es de Nissan fax 932908069\nComunicació de l’enviament a xarxacontratancaments ARROBA moviments.net\nper No ens venem més!!!!!\t 23 mai 2004\nSi però no oblidem que dins d'aquestes fàbriques la gran majoria de treballadors no estan lluitant contra els tancaments ni tansols per solidaritat entre companys.Parlo de casos d'empreses amb ERO a sobre,que el que estan es negociant quina sortida individual hi haurà per cadascú, que si 20 dies, 30 o 45, 60, 100 per any treballat, que si recolocacions, que si anem a sopar amb els que ens han fet fora.\nNo podem lluitar contra els tancaments si els mateixos treballadors són els primers que els hi sua si es tanca mentres ells sortin beneficiats amb alguna almoina. A part de CCOO i UGT, la poca solidaritat de molts treballadors amb els que venim darrera, fa que de moment no s'estigui donant cap lluita seriosa contra els tancaments. Simplemnet per recollir una pasta o una feina precària. Un pas més en la poca conscienciació obrera i en el salvese quien pueda.\nRealment van tancant fàbriques i no veig cap reacció de cap tipus que el pur egoisme individual i l'abandó de la premisa de No tancament per la de dona'm pasta que m'en vaig. El capitalisme i el seu egoisme està molt a dins dels caps dels mateixos treballadors.


Mapa Barcelona Midnight Trail 2019\n> Barcelona Midnight Trail 2019\n> Mapa Barcelona Midnight Trail 2019\nEl recorregut de Barcelona Midnight Trail 2019 s'ha dissenyat per crear una cursa de muntanya de 15.00 km que comença a Tibidabo i finalitza a Tibidabo. Si vols gaudir de la muntanya i comprovar el teu estat de forma no t'ho pensis i... anima't! I si ho fas, explica'ns com ha anat això!\nEl perfil de Barcelona Midnight Trail 2019 ens deixa una altitud màxima de 485m i una mínima de 0m, creant un desnivell positiu de 1207m i un desnivell negatiu de 1670m. Tot això fa que aquesta cursa de muntanya tingui un desnivell mig de 386m.\nPerfil Barcelona Midnight Trail 2019\nAvis sobre el mapa Barcelona Midnight Trail 2019: El mapa, perfil i recorregut d'aquesta cursa de muntanya és aproximat. Senderators no es responsabilitza de les dades incorrectes que es puguin mostrar.


Crònica: Sènior femení: CB Llagostera 68 - B.Vilafant 49 / B.Vilafant 65 - CB Salt "B" 55\nLlums i ombres. Dos extrems que en el nostre equip no poden viure l'un sense l'altre. Puja i baixa, baixa i gira. Un no s'avorreix veient aquest equip, això segur.\nVam encetar el cap de setmana anant a Llagostera per jugar un partit avançat en el que vam aguantar 20 minuts. La resta per oblidar. La defensa zonal local ens va "desquiciar" i la pilota no volia entrar i no vam trobar recursos per atacar-la sense abusar del tir exterior. Cada cop la defensa rival s'anava tancant més i més i això sumat al fet que no vam poder córrer va fer que la segona part ho passéssim malament i baixéssim els braços abans d'hora. Fet que no ens podem permetre però en aquest cas s'entén perquè l'endemà hi tornàvem i us heu guanyat el crèdit per gestionar esforços a aquestes alçades de temporada.\nLes sensacions, però, no eren bones.\nDissabte ens visitava el Salt "B" i la ressaca del dia anterior va durar 20 minuts més. Primera part molt fluixa en intensitat, lectura del joc i iniciativa per atacar la cistella rival contra un equip amb les idees clares i que juga de tu a tu. I, a més, que no perdona en situacions clares i en les errades que vam cometre. Descans.\nI a la represa, algú va prémer l'interruptor i es va fer la llum. Segona meitat on les jugadores demostreu una fortalesa mental que feia dies no vèiem. Torna l'encert, apareixen totes les jugadores per produir i generar i augmentem dos punts la intensitat per remuntar i no patir al final un partit importantíssim que ens permet, a 2 jornades per acabar, anar a Cassà a jugar-nos la segona plaça. Qui ho havia de dir oi? Doncs aquí ho teniu, una final que passi el que passi us l'heu merescuda i on toca gaudir-la. Sense pressions ni exigències. Perquè la feina ja està feta. Les 12 us heu de sentir molt orgulloses pel que heu fet. I és important que ho feu les 12. Aquí tothom ha sumat i només tinc paraules d'agraïment per com us heu comportat dins i fora sobretot en aquest últim tram. Disculpeu les errades que hem comès. A la banqueta també som inexperts i amb limitacions, moltes més que vosaltres que heu fet un primer any a Tercera de traca i mocador. Falten dos exàmens per veure la nota final. Estigueu tranquil·les perquè l'excel·lent ja el teniu. Bona setmana i ens veiem divendres. Cap de setmana de descans on ens veurem per barraques, no? Felicitats!!!


CIDOB - Democràcia a Europa: les manifestacions d’un mal europeu\nQüestions CIDOB, núm. 22\nJordi Vaquer, investigador sènior associat, CIDOB, entrevistat per Oleguer Sarsanedas\nLa Unió Europea (UE) és amplament elogiada com l’estructura econòmica i política que ha permès als europeus conjurar els fantasmes del passat: créixer i prosperar econòmicament i superar la tendència històrica a fer-se la guerra els uns als altres i més enllà. El 2012 a la UE li va ser concedit el Premi Nobel de la Pau precisament pel seu paper històric com a força de pau. Jose Manuel Barroso, el president de la Comissió Europea, va qualificar el guardó de “reconeixement justificat” d’un projecte únic, que s’ha fet a benefici dels seus ciutadans i del món, i va tuitejar que el premi, de fet,l’havien atorgat als 500 milions de ciutadans de la Unió.\nPerò molts a Grècia (i a d’altres indrets) van rebre la noticia del premi amb astorament. Panos Skourletis, portaveu de Syriza, el principal partit de l’oposició, va declarar que "Aquesta decisió perjudica la institució del Premi Nobel de la Pau. No puc entendre quina mena de raonament hi ha al darrera. En molts indrets d’Europa, però especialment a Grècia, estem vivint cada dia, de fet, una situació de guerra, si bé una guerra formalment no declarada. No hi ha res de pacífic en això. Els euroescèptics britànics, d’altra banda, van comentar (segons The Guardian) que “això demostra que els noruecs tenen realment sentit de l’humor”.\nAvui, ben pocs negarien que Europa és l’epicentre no només d’una crisi econòmica sense precedents, sinó d’una crisi política també sense precedents. Alguns analistes veuen aquesta conjunció com una crida rotunda a revisar conceptes i maneres de fer i avançar cap a una més gran integració, a millorar els mecanismes d’estabilització i estimulació de l’economia, a regenerar les condicions per a la participació política dels ciutadans. D’altres parlen obertament d’un mal seriós que afecta el teixit polític mateix d’Europa. Jordi Vaquer en descriu l’escala sense ambigüitats: aquesta és una crisi de moltes capes que afecta diversos (si no tots) els nivells de govern a Europa.\n>És una crisi de la democràcia tal com la coneixem?\n>En un sistema democràtic, la legitimitat recolza en dos pilars: la manera com es prenen les decisions i el resultat d’aquestes decisions. La sensació de crisi que s’estén per tota Europa avui prové del fet que les decisions que es prenen no estan a l’alçada de les expectatives dels ciutadans ni contribueixen objectivament a resoldre els problemes d’Europa. La responsabilitat última d’aquest estat de coses és clarament dels estats membres de la UE i és atribuïble només en part a l’anomenat “dèficit democràtic” de les estructures de la Unió. Aquest dèficit democràtic ja ha esdevingut part del paisatge a Brussel·les, malgrat que l’actual crisi l’ha posat més en evidència. Durant molts anys, l’establishment de Brussel·les ha confiat en els resultats, en l’absència d’instàncies directament responsables davant dels ciutadans, per a conferir legitimitat a les institucions de la UE. La notícia és que ara tot això ha canviat. Encara més: el dèficit democràtic afecta no només les institucions europees, sinó també les democràcies nacionals. De fet, com apunten diversos analistes, els problemes actuals d’Europa tenen a veure amb la incapacitat de les democràcies nacionals i de la UE d’arbitrar entre interessos d’una manera justa. Ho demostren els fets: els governs són tous amb els poderosos i durs amb els febles (com es pot veure en el tractament diferent del deute i la bancarrota en el cas de les famílies, que es castiguen amb desnonaments, i dels bancs, que es rescaten) i són incapaços de regular els tot poderosos mercats (com es va veure amb l’escàndol de la fixació de la taxa del Líbor a la City de Londres el 2012).\n>Hi té alguna cosa a veure, en això, l’“americanització” de les elits europees?\n>Hi ha una percepció popular, en molts indrets d’Europa, segons la qual Estats Units és un país d’un capitalisme desregulat i salvatge –una visió que ignora una forta tradició, des dels anys 1030, de regulació i anti-trust (la fi d’aquesta tradició és precisament l’origen dels actuals problemes econòmics). En realitat, el que sembla que està passant és un doble fenòmen: la llatinoamericanització dels Estats Units i la russificació d’Europa. Tots dos atrapen en un cercle viciós: es necessiten diners per a tenir poder, i s’utilitza el poder per a fer diners –aquest és el model rus i també, tradicionalment (encara que no tant avui), el model llatinoamericà. A les eleccions al Congrés dels Estats Units, per exemple, el 90% dels candidats que surten elegits gasten més en la campanya que els seus rivals –no ve a ser com comprar l’escó, però s’hi acosta molt. El que passa tant als Estats Units com a la UE és que els controls estrictes als que estaven sotmesos el gran capital i les grans corporacions des de la Gran Depressió i la Segona Guerra Mundial, van ser eliminats per les mesures desreguladores de les administracions Clinton i Bush. La desregulació va saltar després a Europa –on va ser adoptada amb especial entusiasme al Regne Unit--, creant les condicions necessàries per a la situació de crisi actual. Europa i els Estats Units passen, per tant, per uns processos semblants –malgrat que els Estats Units van per davant. A l’inici de la crisi, a Europa era habitual atribuir-ne la culpa al sector financer americà/britànic, però més tard hem vist que les relacions poc saludables entre política i banca a països com Espanya o Irlanda han provocat tants o més problemes. El mateix es pot dir de França i Alemanya, on el govern defensa les grans corporacions com si el seu interès fos l’interès nacional.\n>O l’interès europeu…\n>O el dels ciutadans, que és el que hauria de comptar. Les manifestacions a cada país són diferents, però el mal és el mateix: la política al servei d’interessos privats o parcials, en comptes de l’interès general. Aquest no és un mal americà que ens haguem encomanat, té a veure amb la feblesa política: uns governs febles davant de poders econòmics forts. La transferència de riquesa del treball al capital s’està duent a terme a Alemanya i a la majoria dels estats membres de la UE, així com la privatització del sector públic (el cas més notable, l’Itàlia de Berlusconi): ben pocs governs europeus poden resistir avui l’embat dels poders econòmics.\n>Però és aquest l’únic factor d’erosió?\n>El descrèdit del funcionament de les institucions democràtiques comporta una devaluació dels valors democràtics –valors com la no discriminació, la igualtat, els drets fonamentals. Per tant, en uns moments en què les opcions de model econòmic bàsic disponibles per als països s’ha reduït dràsticament, aquests valors passen a ser percebuts com els valors d’un grup determinat –no de tots i cadascun dels ciutadans. Això és particularment cert en el cas dels països de l’Est d’Europa on, com diu Slawomir Sierakowski: “La tria que es presenta als votants no és entre dreta i esquerra, sinó entre dreta i error” (és a dir, entre el consens euro-atlàntic, business-friendly i liberal, i les opcions reaccionàries, excloents, ultraconservadores). Ivan Krastev ho completa dient que “Abans, el ciutadà era l’amo; ara, és el cap de recursos humans” (és a dir, que no pot triar les polítiques, només qui les porta a terme). Sorprenentment, la desafecció afectat també el Nord d’Europa, on països petits amb sistemes democràtics ben consolidats veuen com sorgeixen partits xenòfobs/populistes. Valors com la convivència i la solidaritat, en definitiva, han passat a associar-se amb un sistema que ni funciona ni serveix a satisfacció de tothom –de manera que els defensors d’una societat oberta acaben sent vistos com els representants només d’uns quants (“ells”). El populisme enalteix els valors “del poble” i els enfronta amb els de les elits. Això passa avui a Europa –a l’Est, però també a França (on la laicité, per exemple, s’està distorsionant fins al punt de fer-ne un concepte excloent). Aquesta deriva antidemocràtica es manifesta de moltes maneres: algunes, cal dir, són positives (en el sentit que tenen la capacitat de regenerar o substituir el sistema), mentre d’altres porten una càrrega perillosa (violència política, extremisme, demagògia).\n>Quines són aquestes manifestacions?\n>Primer, un descens en picat de la confiança en les institucions. En molts països, la confiança dels ciutadans en el parlament i els partits és al seu punt més baix, mentre que institucions no elegides (la policia, l’exèrcit, la corona) encapçalen el rànking. Segon, la radicalització dels votants: produeix resultats electorals sense precedents –a França, Finlàndia, Grècia, els Països Baixos, Hongria. Tercer,la mobilització social: ha esdevingut un tret definitori a moltes ciutats i regions, particularment al Sud d’Europa (un element positiu, en la mesura que actua, de fet, com un antídot de la desafecció política: ajuda els ciutadans a reconnectar-se amb el procés polític). Quart, l’exclusió per pura alienació d’un percentatge creixent de ciutadans que no participen en mobilitzacions, es donen de baixa de sindicats i partits i es tornen apàtics o cínics…\n>Parlem de Grècia.\n>Sí. Grècia és el lloc on les crisis europees es creuen amb més intensitat. Grècia té problemes que també existeixen a d’altres indrets d’Europa (la crisi econòmica, més la crisi institucional de la UE, més la crisi de legitimitat democràtica), però n’hi afegeix una altra, de crisi (la quarta), que afecta Grècia en particular: la crisi dels refugiats. La UE ha aconseguit estroncar el flux d’immigració irregular a través de les seves fronteres meridionals d’Espanya, Malta i Itàlia i repatriar al Nord d’Àfrica els que volien entrar, però, de retruc, ara la majoria de les rutes de tràfic de persones convergeixen a Grècia (amb els seus centenars d’illes, les fronteres gregues són extremadament difícils de controlar; i el veí de Grècia, Turquia, no accepta repatriacions d’immigrants). Avui, nou de cada deu entrades il·legals a la UE es fan a través de Grècia. Una pega afegida és que Grècia pertany a l’àrea Schengen, però no té fronteres terrestres directes amb cap altre país Schengen. Per tant, els refugiats s’amunteguen a Grècia (els viatges fora del país en avió o vaixell són fàcils de controlar) i això vol dir que el govern, mal equipat per la manca històrica d’una política de recepció a Grècia i assetjat per les conseqüències de les dràstiques mesures d’austeritat dissenyades per la Troika, simplement no dóna l’abast. Totes les crisis europees, més una maleïda geografia: això és Grècia avui. Certament, no s’ha de minimitzar la responsabilitat dels governs grecs, previs i actual, però no hi ha cap altre país d’Europa on la gestió de la crisi per part de la UE sigui tan trista, la crisi de legitimitat tan profunda, i la pressió migratòria tan alta. El que cal entendre és que Grècia no s’està enfonsant per les seves pròpies mancances, sinó per l’impacte de pressions extremadament fortes. Alguns parlen de la feblesa de la societat civil grega, però si a la democràcia més consolidada d’Europa se la sotmetés a un ritme de canvis tan infernal, quina seria la reacció de la seva societat civil? Europa no és prou conscient de la intensitat de les pressions ni del ràpid deteriorament de la situació a Grècia.\n>Espanya va pel camí de Grècia?\n>A l’inici de la crisi de l’euro, Grècia i Espanya no eren comparables: els processos de modernització endegats a tots dos països després de les seves respectives dictadures havien estat molt diferents –Espanya, com dirien els economistes ortodoxos, havia fet molt més els deures que Grècia. Tanmateix ara, Grècia i Espanya estan molt més a prop (i també, per cert, Irlanda i Portugal) com a resultat de les cegues polítiques neoliberals que han administrat la mateixa poció a realitats diferents. Les realitats, per tant, tendeixen a convergir –que no vol dir que el destí de tots dos països hagi de ser necessàriament el mateix. Hi ha quatre grans diferències entre Grècia i Espanya. Primer, Grècia ha estat (mala sort per ella) un experiment, el conillet d’índies de l’austeritat extrema i de polítiques de càstig exemplars; però hi ha hagut un cert aprenentatge per part dels experimentadors, de manera que cada nou rescat és una mica menys sinistre que l’anterior. Segon, els atacs especulatius a Grècia i Espanya són atacs a l’euro –per tant, en la mesura que l’eurozona es consolidi i es prenguin decisions (sobre la integració bancària, per exemple), l’especulació tendirà a disminuir. Tercer, una gran part dels ajustos a Espanya, contràriament a Grècia, ja van fer-se abans d’entrar a la zona de perill. Quart, les condicions de fons d’Espanya són molt diferents de les de Grècia, no només perquè Espanya és una economia molt més gran i més ben dotada, sinó perquè Espanya no té dificultats afegides com la pressió migratòria. Tot plegat no vol dir que Espanya no acabi tenint uns costos enormes: la taxa d’atur ja és intolerablement alta, hi ha milions de persones en greus dificultats, el repte serà evitar la ruptura de la convivència. Però tant Grècia com Espanya són també exemples de resistència, de societats civils que no es desplomen i es queixen, sinó que es rebel·len activament contra la seva situació actual. Aquesta és la seva força i també la raó per a ser optimistes respecte d’Europa --a la llarga.


Gelats la Sirena - Gelat Magnum, Haagen Dazs, Nestlé i més - La Sirena\nInici > Productes>Gelats\nGelats de sabors d’una gran varietat: Tasta’ls tots!\nDes dels clàssics sabors com els gelats de vainilla o maduixa fins als més exòtics com els gelats de mandarina o mango. Refresca’t, hidrata’t i gaudeix del seu irresistible sabor!\nPreu: més barats primer\nPreu: més cars primer\nNom producte: A - Z\nNom producte: Z - A\nPostres en vasets (29)\nTerrines de Gelat (67)\nCornet de Gelat (23)\nSandvitx Gelat (12)\nBombó Gelat (47)\nGelats Häagen Dazs (10)\nGelats Magnum (28)\nGelats Nestle (8)\nPastís Gelat i altres (6)\nSense sucres afegits (9)\nGelats Infantils (21)\nPolos, gel i granissats (24)\nDes de 0 € fins a 1 €\nDes de 1 € fins a 2 €\nDes de 2 € fins a 3 €\nDes de 3 € fins a 4 €\nDes de 4 € fins a 5 €\nDes de 5 € fins a 6 €\nT. Duo dark choc&salted caramel...\nUnitat 420 ml\nMagnum Double Gold Billionaire...\nCaixa 3 u 255 ml\nMagnum Double xoco Hazelnut Frigo\nCaixa 3 u 264 ml\nCornetto Nocilla Frigo\nCaixa 4 u 360 ml\nSandvitx Nocilla Frigo\nCaixa 6 u 840 ml\nTerrina Carte D'Or Nocilla\nUnitat 900 ml\nCaixa 6 u 360 ml\nBombó Chupa Chups Menorquina\nCornetto soft salted caramel Frigo\nCaixa 4 u 560 ml\nMagnum mini double gold...\nCaixa 6 u 330 ml\nMagnum xocolata cookie crunch Frigo\nCaixa 3 u 270 ml\nSnickers gelat barra Frigo\nCaixa 288 g\nTerrina Magnum mocaccino pint Frigo\nUnitat 440 ml\nGelat síndria La Menorquina\nCaixa 4 u 320 ml\nBombó Savia vegetal\nCaixa 3 u 330 ml\nTerrina dark xocolata Oikos\nTerrina salted caramel Oikos\nTerrina vainilla amb rovell Farggi\nUnitat 450 ml\nTerrina Panna cotta amb salsa de...\nTerrina sorbet llimona amb salsa...\nBombó mallorquí La Menorquina\nCaixa 6 u 540 ml\nTerrina super xocolata Farggi\nTerrina cheese maduixa Farggi\nTerrina vainilla macadàmia Farggi\nEls gelats són per excel·lència les postres de l'estiu, un aliment refrescant i hidratant, però també podem gaudir-los en qualsevol època de l'any. Són el dolç perfecte per després de menjar o sopar, o fins i tot en el berenar!\nA la Sirena t'oferim un catàleg de gelats online entre els quals trobaràs els productes estrella de marques com Häagen Dazs, Nestlé o Frigo, diferents mides i formats com les barres de gelat, terrines o vasets en packs familiars o individuals, i una infinitat de sabors: gelats de vainilla, gelats de xocolata, gelats de maduixa, gelats de torró… i molt més!\nAls més petits els encanten! Per aquest motiu dediquem tota una secció a gelats infantils, on trobareu els gelats preferits dels nens i nenes.\nA més, no et perdis la nostra gamma de gelats sense sucre afegits, sense conservants ni colorants, com les terrines de gelat de iogurt o gelat de llimona.\nAquest estiu refresca't i hidrata't amb els gelats la Sirena!


Llengua lígur: Algunes sensacions desagradables i una de molt agradable\nSi entrem a la web Dialettano i hi cerquem les traduccions de l´italià 'angoscia', trobem aquestes opcions -entre moltes altres:\nangoscia magòn Trentino Alto Adige\nangoscia, malinconia magon Canton Ticino\nAquest mot Magon és molt habitual a la Ligúria; però creiem que més aviat amb el significat 'gran tristesa, nostàlgia'. També als dialectes emilians; exemple en la parla de Parma\nA s’ pól imaginär al magón e la tristèssa äd chi povor ragas lontàn da ca es pot (ens podem) imaginar el magón i la tristor d´aquells pobres nois lluny de casa (pensieri parmigiani)\nUn de lígur: ens l´envia l´Alba, àlies Asciaratella, autora del canal temàtic A mae Zena, que ens va escriure fa unes setmanes un missatge: Després de recordar que el seu avi bevia a la catalana amb el porró (o pirón) i de comentar algunes anècdotes (uns coneguts que volen que els avis parlin en genovès amb la neta de 3 anys, joves que la senten parlar en genovès i li fan preguntes sobre les expressions que acaben de sentir..) acaba dient:\nSe sero i euggi e sento parla zeneize,pe mi l´é comme rivedde comme a l´ea bella a mae çitae de quande ea na figeua...e me sento pinna de nostalgia e me vegne o magon..\nSi se´ns permet farem sociologia amb una mostra de 2 individus (sociologia de pa sucat amb oli): A Asciaratella, genovesa de mitjana edat, sentir genovès li provoca tristor i nostàlgia; ja vam veure que per un jove com Michele -Mike- from Campo la llengua dels seus aconseguia l´efecte contrari i li feia passar la tristor. Dues visions diverses en dues generacions que han viscut etapes ben diferents pel que fa a la vitalitat de la llengua.\nSegons una teoria força estesa la paraula tindria el seu origen en un fet de la història antiga local; fins i tot algun article de Wikipedia se´n fa ressó\nDonat que la seva àrea d´extensió és amplia (Piemont, Llombardia), sembla més probable l´origen germànic del mot. Tal i com llegim en un preciós llibre sobre els dialectes de l´Alta Langa, regió piemontesa limítrofe amb la Ligúria:\nA altres llocs trobem el fet interessant i potser desconcertant que la possible versió occitana de la paraula només existeixi a la banda occidental del domini d´òc, en gascó.