Els 10 espectacles més aplaudits de 2019 a Teatre Barcelona - Teatre Barcelona\nEstem als darrers dies de l’any i és el moment de fer balanç teatral. Aquest 2019 ha sigut un any molt ric i interessant per a la cartellera de la ciutat que s’ha omplert de propostes de tota mena: comèdies, musicals, drames corprenedors, històries surrealistes o clàssics de tota la vida. A Teatre Barcelona, hem donat un cop d’ull a les nostres estadístiques, extretes de les puntuacions amb les quals valoren les obres els nostres col·laboradors i usuaris, per confeccionar el rànquing dels espectacles més aplaudits de l’any al nostre web. El resultat ha estat el següent:\n1. La reina de la bellesa de Leenane ha sigut l’espectacle més aplaudit i, per tant, el millor valorat de l’any pels nostres usuaris i recomanadors. Julio Manrique, col·laborador habitual de La Perla 29, dirigeix el brillant text de Martin McDonagh, ambientat en un petit poble al comptat irlandès de Connemara.\n2. Lehman Trilogy. Balada para sexteto en tres actos ha obtingut el segon lloc. En aquest cas, Sergio Peris-Mencheta versiona i dirigeix aquest fascinant viatge que narra amb humor l’ascens i caiguda de la família Lehman. Un èxit que va arribar a Barcelona després d’haver esgotat entrades a Madrid per impressionar crítica i públic.\n3. Todas las noches de un día, el nou drama del sempre genial Alberto Conejero, ha estat la tercera proposta més aplaudida de l’any. Carmelo Gómez i Anna Torrent van ser els protagonistes d’aquest poema dramàtic que gira al voltant dels records del passat i s’ha guanyat la tercera posició entre el més destacat de l’any.\n4. Jerusalem ha estat també una de les sorpreses de la temporada. Estrenada originalment al Festival Grec, aquest text extremament original i singular que parteix de les essències de la vella Anglaterra, va arribar recentment al Teatre Romea on encara continuarà fins passat festes. Es tracta del segon espectacle amb direcció de Julio Manrique que aconsegueix entrar en aquest rànquing del millor de l’any.\nJerusalem protagonitzat per Pere Arquillué i dirigit per Julio Manrique és un muntatge transgressor que va deixar fascinat el públic britànic, un text extremament original i singular que parteix de les essències de la vella Anglaterra per reflexionar sobre la fi de les utopies. El muntatge s’inspira en Jerusalem, un himne compost per Sir Hubert Parry sobre uns versos de William Blake el 1916. Extremament popular al país, el tema ha estat proposat fins i tot com a himne nacional anglès. És també el retrat […]\n5. West Side Story. Tot i haver-se estrenat en les darreres setmanes de 2019, l’emblemàtic musical de Leonard Bernstein i Stephen Sondheim ha aconseguit tancar el quintet de millors espectacles de l’any. Encara en cartell, aquest fenomen escènic de SOM Produce es pot veure al Teatre Tívoli fins al febrer de 2020.\nDesprés de l’èxit a Madrid s’estrena a Barcelona la versió original íntegra del musical West Side Story, de la mà de SOM Produce, productora de grans musicals com Billy Elliot, Priscilla o Cabaret, i coincidint amb el Centenari de Leonard Bernstein. Aquesta és la versió amb la qual aquest musical mític va debutar al Winter Garden Theatre (Broadway, 1957). West Side Story és un dels musicals més importants i representatius del teatre universal. La partitura és de Leonard Bernstein i Stephen Sondheim, reconeguda com una […]\n6. La dansa de la venjança, el text de Jordi Casanovas, dirigit per Pere Riera ha assolit la sisena plaça. Aquest thriller dramàtic que parla sobre la separació d’una parella, actualment, es troba de gira. El 10 de gener es podrà veure al Teatre Auditori de Granollers.\nPablo Derqui i Maria Ribera protagonitzen La dansa de la venjança, un text de Jordi Casanovas dirigit per Pere Riera, sobre la separació aparentment serena d’una parella.\n7. El cartógrafo és el següent muntatge d’aquests deu destacats a Teatre Barcelona. També estrenat al Festival Grec, aquest text de Juan Mayorga protagonitzat per Blanca Portillo, planteja una dura i interessant història sobre l’oblit a la Varsòvia dels nostres dies.\n8. Esperant Godot, una de les grans apostes de l’any de la Sala Beckett (i encara en cartell), s’ha guanyat també l’estima dels nostres usuaris i col·laboradors durant el 2019. Fins ara, la sala del Poblenou no havia emprès encara la producció de l’obra més coneguda de l’autor que va deixar-li el seu nom. Per això, l’alegria ha estat, en certa manera, doble. El muntatge té, també, una gira pendent per Catalunya. Esteu atents!\n9. La bona persona de Sezuan, dirigida per Oriol Broggi i protagonitzada per Clara Segura, és la penúltima millor obra d’aquest rànquing. Peça emblemàtica del teatre èpic, Bertolt Brecht planteja una reflexió incòmoda que va seduir, sense dubte, al públic que la va veure al Teatre Nacional: quins són els límits de les bones intencions?\n10. La dona del 600 tanca, finalment, la llista del més aplaudit del 2019 a Teatre Barcelona. L’espectacle escrit i dirigit per Pere Riera i protagonitzat per Mercè Sampietro i Àngels Gonyalons és una comèdia dramàtica que gira en torn a la pèrdua, la nostàlgia i els vincles emocionals amb els records i les persones. L’obra, ara mateix, es troba de gira. La podreu recuperar, properament, al Teatre-Auditori de Sant Cugat o al Teatre Kursaal de Manresa, entre d’altres espais de Catalunya.


L’Audiència Nacional tem que l’operació Volhov hagi “contaminat” la seva investigació del Tsunami L’Audiència Nacional tem que l’operació Volhov hagi “contaminat” la seva investigació del Tsunami – El Món\nL’Audiència Nacional tem que l’operació Volhov hagi “contaminat” la seva investigació del Tsunami\nEls serveis d’Informació de la Guàrdia Civil, empipats amb el seu company Baena\nBarcelona/Madrid Quico Sallés 17/01/2021 11:32 pm\nMalestar entre jutges i dins els serveis d’investigació de la Guàrdia Civil per la investigació contra el Tsunami Democràtic. Tot per l’operació Volhov, que va comandar el titular del jutjat número 1 de Barcelona, Joaquín Aguirre. La peça separada número dos de les diligències prèvies 111/2016 podria haver fet malbé les llargues i intenses perquisicions que ha portat a terme l’Audiència Nacional des de l’octubre del 2019 per trobar els responsables del Tsunami Democràtic.\nFonts de la investigació han explicat a El Món que la instrucció dirigida per la Unitat de Policia Judicial de la Guàrdia Civil a Catalunya, encapçalada pel tinent coronel Daniel Baena, “hauria contaminat” la causa oberta al jutjat central d’instrucció número 6, a la Audiència Nacional, que dirigeix Manuel García Castellón, contra la plataforma Tsunami Democràtic. Una investigació que ha estat encarregada a la especialitzada Unitat Central Especial 3 del servei d’Informació de la Guàrdia Civil per “indicis de terrorisme”. García Castellón també va instruir el cas del CDR detinguts el 23 de setembre de 2019, acusats també d’estralls i terrorisme.\nLes conclusions extretes en la causa oberta en una peça separada de corrupció del jutjat 1 de Barcelona han topat amb les investigacions que portaven a terme des de Madrid. De fet, García Castellón havia arribat a emetre, com a mínim, dues comissions rogatòries internacionals, una de les quals a Suïssa, per poder identificar responsables de la plataforma independentista que va esperonar les protestes per la sentència del Procés. Fins i tot, la Guàrdia Civil havia comptat amb diversos serveis d’informació i de ciberseguretat europea per poder “diagramar” les connexions, els integrants, l’estructura i el finançament del Tsunami.\nConclusions “precipitades” a Barcelona\nEls instructors de l’Audiència Nacional es queixen que les conclusions del jutjat de Barcelona són “precipitades”. En aquest sentit, les seves pistes difereixen de les interlocutòries del jutge Aguirre, basades en els atestats de Baena, a l’hora de determinar si els responsables del Tsunami són David Madí, Xavier Vendrell o Oriol Soler. O, fins i tot, que haurien avançat esdeveniments i es poden trobar ara amb la dificultat de trobar proves o corroborar-les. A més, les mateixes fonts apunten que el traç gruixut de la instrucció del Jutjat 1 –que barreja des de “soldats russos a Tsunami”– podria haver incorregut en greus defectes de forma que “esguerrarien” la investigació de Madrid.\nLa situació ha generat mala maror entre la UCE 3 i la divisió que comanda Baena. Així mateix, ha molestat a García Castellón, que havia mobilitzat molts recursos per poder posar noms i cares al Tsunami amb una feina gairebé quirúrgica i demanant molta col·laboració internacional. Cal recordar que el ministre de l’Interior, Fernando Grande Marlaska –exmagistrat de l’Audiència Nacional– va activar el CNI també per perseguir aquesta entitat virtual. Posteriorment, la ministra de Defensa, Margarita Robles, de qui depenen orgànicament els serveis d’intel·ligència, va convocar una cimera amb la directora del CNI i el cap del Centre d’Intel·ligència de les Forces Armades, Paz Esteban, i el general de divisió Antonio Romero Losada, el 21 d’octubre de 2019, només tres dies després d’obrir les diligències.\nPer altra banda, des de l’Audiència deixen entreveure que el jutjat 1 de Barcelona no va avisar de la seva investigació quan la seva voluntat, pública i notòria, era centralitzar tota la informació i les perquisicions policials. De fet, els Mossos poden continuar les investigacions concretes dels suposats “aldarulls” , “estralls”, “atemptats a l’autoritat” o “desordres públics” amb participació de manifestants del Tsunami. Però la policia catalana ha de passar la resta d’informació a la UCE 3 de la Guàrdia Civil.\nEl fet que la Unitat de la Policia Judicial de la Guàrdia Civil a Catalunya hagi investigat el Tsunami des de Barcelona pel seu compte ha empipat el servei d’informació de l’institut armat. I més quan la investigació per corrupció de la qual neix la peça separada del Tsunami la va començar el Cos Nacional de Policia, que sense previ avís va ser apartada de la instrucció. Una decisió que fins i tot va causar una carta de protesta de l’aleshores cap de la UDEF, el comissari principal Fernando More Muñoz, al jutge Aguirre, argüint que hi havia dedicat una especialitzadíssima unitat, molt temps i molts recursos i li recriminava la retirada del cas.\nPart de l’atestat lliurat al Jutjat 1 on s’expliquen les conclusions del Tsunami per part de la Divisió de la Policia Judicial\nAudiència Nacional Judici Tsunami Operació Volhov Tsunami Democràtic\nGAVANENC 18/01/2021 7:03 pm\nEncara estan amb el Tsunamiiii... Jajajajajaaaa.... Quin riure foten..!!!!\nFill de G-C- que va estudiar una miqueta. 18/01/2021 1:15 pm\nNens i nenes: estudie força, si no, sereu G.C. i P.N.\nRAMON A 18/01/2021 12:02 pm\nCatalunya es l unic que els queda per seguir roband i faran el que sigui per continuar xuclan\nRAMON A 18/01/2021 11:59 am\nLa llibertat costa mold cara i es precis decidir se o viure sensa ella o pagar el preu que val\nDelfí Artós 18/01/2021 11:48 am\nL'estat espanyol, els seus aparells del clavegueram, la justicia en forma de lawfare, fons reservats i Tacito, es "contaminen" tots solets. Recordeu la "peça" o escàndol de l'acusació de "terrorisme", "sedició" i "rebel·lió" a en Carrasco, el qual encertadament se'n va poder anar a Bèlgica i s'hi va estar tres anys sense que des d'Espanya el reclamessin per uns "delictes" tant greus, clamorosos i sorollosos. Espanya com suara he esmentat, es descredita, s'emmerda i/o contamina tota sola. Recordeu allò que va dir el polític espanyol ja traspassat Perez Rubalcaba: "El estado [espanyol] pagará el coste de quitar a Puigdemont [l'independentisme] de en medio". Ara ens cal anar burxant-los i així accelerar que l'estat espanyol caigui en el seu propi parany de forma que la resta del món conegui el "mètode clavegueram" espanyol de "quitar de enmedio" els que no son de la seva corda.\nOnada catalana 18/01/2021 11:43 am\nHola GC, El Tsunami, soc jo,\nAngels 18/01/2021 11:15 am\nQuina desgracia conviure amb totes aquestes rates fastigossas\nAngels 18/01/2021 11:13 am\nQuina desgracia conviure amb totes aquestes rates " cuarteleras"\nJosep 18/01/2021 8:14 am\nSense vessar la seva sang no serem mai lliures. Pim pam PUM fins que no en quedi ni un.\nSABOCS 18/01/2021 7:20 am\nTots més rucs que una sabata.


A Llibreria Viladrich SL tractarem les teves dades personals per gestionar la nostra relació amb tu i per remetre't, per qualsevol mitjà, informació i comunicacions comercials sobre els nostres productes i serveis similars. Aquestes dades només es cediran a empreses del nostre grup si ens en dones el consentiment, i mai a empreses alienes. En tot moment podràs accedir, rectificar i suprimir les dades, a més de fer ús de la resta de drets que tens, explicats a la nostra política de privacitat.\nHTML Sol text\nLlibreria Viladrich SL usarà la informació que proporcioneu en aquest formulari per estar en contacte amb vostès i per proporcionar-vos informació comercial, de campanyes, ofertes, productes i serveis:\nPodeu canviar d'opinió en qualsevol moment si feu clic a l'enllaç de cancel·lació al peu de pàgina de qualsevol correu electrònic nostre que rebi o contacteu-nos a comercial@la2deviladrich.cat. Tractarem la vostra informació amb respecte. Per obtenir més informació sobre les nostres pràctiques de privacitat, visiteu el nostre lloc web. En fer clic a continuació, accepteu que podrem processar la vostra informació d'acord amb aquests termes.


Programa d’estiraments amb facilitació neuromuscular propioceptiva. Flexibilitat d’isquiosurals en futbolistes - Apunts Educación Física y Deportes\nPrograma d’estiraments amb facilitació neuromuscular propioceptiva. Flexibilitat d’isquiosurals en futbolistes\n*Correspondència: Karol Bibiana García-Solano karolgarcia@autonoma.edu.co\nL’objectiu del present estudi va ser determinar l’efecte a llarg termini d’un programa d’estirament amb la tècnica de facilitació neuromuscular propioceptiva (FNP) sobre la flexibilitat dels isquiosurals en futbolistes de la categoria prejuvenil. Es va realitzar un estudi quasiexperimental amb 20 joves futbolistes. Es van aleatoritzar els seus membres inferiors assignant una extremitat al grup control i una altra a l’experimental. En cada grup es van realitzar 36 sessions d’estirament d’isquiosurals. El grup control va dur a terme un programa d’estirament estàtic-passiu, mentre que l’experimental va realitzar un programa d’estirament amb la tècnica contracció-relaxació de FNP. La valoració de la flexibilitat d’isquiosurals es va fer a través del test d’extensió passiva de l’angle popliti. Es va valorar la diferència entre grups a través de proves d’homogeneïtat per a mostres independents (t de Student) i per a mostres relacionades (prova de rangs amb signe de Wilcoxon). Tant en el grup control com en l’experimental les mesures postest de l’angle popliti van millorar molt poc respecte al pretest. En cap dels grups d’extremitats la diferència va ser estadísticament significativa (p > .05). La mesura de canvi de l’angle popliti va ser 0.4° superior en el grup control, aquesta petita diferència entre grups no va ser estadísticament significativa (p = .829). En conclusió, no es van evidenciar canvis en l’angle popliti entre extremitats on es va aplicar el programa d’estirament estàtic-passiu i aquelles que van rebre estirament amb FNP. Cap dels dos programes va mostrar ser efectiu en l’augment de la flexibilitat d’isquiosurals a llarg termini.\nParaules clau: adolescent, artrometría articular, exercicis d’estirament muscular, fútbol, músculs isquiosurals.\nRebut: 18 de gener de 2018\nAcceptat: 20 de dicembre de 2018


Força de Lorentz · Força electromotriu · Inducció electromagnètica · Llei de Faraday · Llei de Lenz · Corrent de desplaçament · Equacions de Maxwell · Camp electromagnètic · Radiació electromagnètica · Potencials de Liénard–Wiechert · Corrent de Foucault\nApareix quan un conductor és sotmès a un camp magnètic variable, a causa del moviment relatiu entre el camp i el conductor, o a les variacions del camp amb el temps. Això causa un flux d'electrons o corrent dins el conductor. Aquests corrents circulars creen electroimants amb camps magnètics que s'oposen al camp original.\nEl terme corrent de remolí prové de corrents anàlegs observats en l'aigua en arrossegar un rem en el sentit d'empènyer: les turbulències locals conegudes com a remolins donen lloc a vòrtexs persistents.\nEls corrents de Foucault poden generar moltes pèrdues d'energia en forma de calor i també crear forces repulsives entre el conductor i el camp originari que es poden emprar per a crear levitació, moviment o un fort efecte de frenada.\nEls corrents de Foucault se solen minimitzar amb plaques fines, mitjançant la laminació dels conductors, com ara en els transformadors amb nuclis laminats.\nEls sistemes de frenada per corrents de Foucault s'utilitzen majorment en vehicles pesants i autocars.\nEn els ferrocarrils, la gamma d'alta velocitat InterCityExpress dels ferrocarrils alemanys (Deutsche Bahn) utilitza un sistema de frens per corrents de Foucault en algunes línies noves, i com a sistema de frenada d'emergència.\nS'utilitza a la cuina, en les plaques de coure per inducció per a escalfar els atuells que contenen el menjar, i en metal·lúrgia en els forns d'inducció que escalfen la massa metàl·lica abans de fondre-la.\nEl motor de camp giratori també es basa en aquests corrents.\nEls comptadors de velocitat d'agulla també els utilitzen.\nEfecte de frenada: si col·loquem un disc d'alumini que giri de manera lliure, front a un imant, el camp magnètic produït per un imant redueix sensiblement la velocitat de rotació del disc. Aquest efecte de frenada és també degut als corrents d'energia elèctrica.\nالعربية: تيار دوامي (كهرومغناطيسية)\nasturianu: Corriente de Foucault\nбългарски: Токове на Фуко\nčeština: Vířivý proud\nEnglish: Eddy current\nespañol: Corriente de Foucault\nفارسی: جریان گردابی\nfrançais: Courants de Foucault\nGaeilge: Sruthanna guairneáin\ngalego: Corrente de Foucault\nעברית: זרמי פוקו\nहिन्दी: भँवर धारा\nhrvatski: Foucaultove struje\nKreyòl ayisyen: Kouran-toubiyon\nհայերեն: Մրրկային հոսանքներ\nIdo: Vortica flui\nitaliano: Corrente parassita\nмакедонски: Вртложни струи\nмонгол: Хуйларсан гүйдэл\nnorsk nynorsk: Virvelstraum\nਪੰਜਾਬੀ: ਐਡੀ ਕਰੰਟ\npolski: Prąd wirowy\nportuguês: Corrente de Foucault\nromână: Curenți Foucault\nрусский: Вихревые токи\nScots: Eddy current\nSimple English: Eddy current\nslovenčina: Vírivý prúd\nсрпски / srpski: Вртложне струје\nதமிழ்: சுழல் மின்னோட்டம்\nTürkçe: Eddy akımı\nукраїнська: Вихрові струми\nTiếng Việt: Dòng điện Foucault


L’exposició “Què mengem avui?” de la Diputació de Barcelona visita el Museu del Turisme de Calella a partir del 4 de febrer i fins al 24 d’abril | La Clau - Revista gratuïta del Maresme\nL’exposició “Què mengem avui?” de la Diputació de Barcelona visita el Museu del Turisme de Calella, a partir del 4 de febrer i fins al 24 d’abril\nComissariada per la cuinera Ada Parellada i l’antropòloga Agnès Villamor, l’exposició convida a reflexionar sobre els hàbits alimentaris, el seu efecte en l’organisme i l’impacte en l’entorn i el planeta\nMostrar com fets tan quotidians com menjar, cuinar o fer la compra estan condicionats per múltiples factors és un dels objectius de l’exposició “Què mengem avui?”, que aborda els aspectes culturals de l’alimentació sense oblidar els naturals i mediambientals.\nEn definitiva, l’exposició produïda pel Museu de Ciències Naturals de Granollers amb l’Oficina de Patrimoni Cultural de la Diputació de Barcelona vol respondre a la pregunta: Per què mengem el què mengem?\nPer als responsables de la mostra el que mengem és una pràctica que integra natura i cultura, creant un univers simbòlic i uns valors culturals.\nL’exposició, que incorpora així la dimensió antropològica al fet alimentari, s’estructura en diferents àmbits representats dins d’una llar, on cada concepte correspon a una estança a la qual s’atorga un significat.\nCom a activitats complementàries a la mostra, la comissària Ada Parellada oferirà una visita comentada divendres 4 de març.\nTambé es programa un taller ambientat a l’època de finals de segle XIX i principis del XX en el qual es simularà, amb la participació dels assistents, com organitzar un gran banquet, divendres 1 d’abril.\nEstrenada al Museu de Ciències Naturals de Granollers l’abril de 2020, l’exposició estarà al Museu del Turisme de Calella del 4 de febrer al 24 d’abril i després seguirà la itinerància per la Xarxa de Museus Locals de la Diputació de Barcelona.\nNou catàleg i vídeos accessibles\nEn motiu de l’exposició s’ha editat un catàleg receptari amb una cinquantena de receptes, apunts teòrics i una sèrie de recomanacions per prendre consciència sobre la responsabilitat social i ambiental que implica adquirir i cuinar els aliments, l’organització i la necessitat de repartir les tasques relacionades amb l’alimentació i, en definitiva, els efectes que té en la nostra vida i el nostre entorn.\nEl catàleg es pot adquirir al museu i a la Llibreria de la Diputació en el següent enllaç.\nLa visita a l’exposició es completa amb 11 vídeos del programa d’accessibilitat La Mirada Tàctil, especialment concebuts per a les persones amb dificultats auditives i sensitives. En aquestes gravacions es presenten els continguts de la mostra en llenguatge de signes per a la comunitat sord signant i subtitulat per a la comunitat sorda oralista.


Ref. 42 Num. Arago 8\nDia d'arribada: 25/06/2022 a partir de 16 hores\nDia de sortida: 02/07/2022 abans de les 10 hores\nPreu total: 1.565,00 €\nPagament a realitzar la reserva: 626,00 €\nResta del lloguer: 939,00 € Pagament el dia d’arribada +Taxa Turística\nFiança 300,00 € Pagament el dia d’arribada\n* Taxa Turística - Impost sobre les estades en establiments turístics (IEET), a raó de 1.00 Euros (majors de 16 anys) i nit fins a un màxim de 7 nits. En vigor des del 1.11.2012. S'abonarà a destí.\nAmb targeta 100%. Preu total del lloguer (VISA/MASTERCARD/MAESTRO).\nAmb targeta 40% (VISA/MASTERCARD/MAESTRO).\nEntrega de claus el dia 25/06/2022.- Una sola persona, a la nostra oficina. De dimarts a dissabte a partir de les 16 hores. Diumenges i festius de 11 a 14 hores i dilluns contactar amb l'agència. Serà precís avisar amb antelació de l'hora aproximada d'arribada per a una millor coordinació.\nResta del lloguer, taxa turística i dipòsit de garantia.- La resta del lloguer juntament amb la taxa turísitca i la fiança hauran de pagar-se obligatoriament com a màxim 10 dies abans de l’arribada ja sigui mitjançant transferència bancaria o utilitzant la nostra pasarel·la de pagament on-line mitjançant la targeta de dèbit o crèdit (VISA/MASTERCARD/MAESTRO) . Si realitza la seva reserva quan falten menys de 15 dies per la seva arribada, haurà de pagar la totalitat de la reserva, fiança i la taxa turística amb data límit 10 dies abans de la seva data d’arribada.\nDipòsit de garantia.- És de 300 euros i serveix per garantir possibles desperfectes ocasionats pel llogater i serà retornat com a màxim en el termini de 7 dies després de la seva sortida per tranferència bancària.\nDevolució de les claus.- A les 10 hores del dia 02/07/2022. Diumenges i festius a les 11 hores.\nEquipament: Les vivendes estan equipades amb llençols, cobrellits i coixineres, no disposen per tant d'estovalles, ni tovallons ni draps de cuina.\nPolítica de Cancelacions: (només per el cas de no contractar l'assegurança d'anul.lació) Les indemnitzacions que s'aplicaran sobre els preus totals dels lloguers seran les següents:\nDies 6, 7 i 8 de desembre tancat per festiu\nNOTA IMPORTANT. Estem reformant l'oficina de Calella de Palafrugell per oferir-lis un millor servei. Temporalment, per visites presencials, ens trobaran a "L'OLIVERA". Click AQUÍ per saber com arribar. Per emergències trobaran el telèfon a la porta de la nostra oficina C/ Calau, 6 (Calella de Palafrugell) o C/ La Perica, 13 (Tamariu)\n© 1999 - 2021 Finques Frigola Lloguer d'apartaments i villes a la Costa Brava Calella de Palafrugell Llafranc Tamariu


La repressió a Síria s'estén ara pel nord\n26 setembre 2020 01:33\nL'Exèrcit entra a la ciutat de Maret amb tanquetes blindades i usant artilleria. Els accessos són bloquejats\nMalgrat la repressió del règim d'Al-Assad, les protestes dels sirians en contra seu continuen.\nSHAAM NEW NETWORK/HANDOUT\nL'Exèrcit sirià entrà ahir a la ciutat de Maret Noman, a la província d'Idleb (nord), i en bloquejà els accessos, alhora que persistien els trets d'artilleria pesant a Deir-al-Zur (nord-est), segons grups opositors. Les forces armades continuaren un dia més la campanya de repressió contra els detractors del règim del president, Bashar al-Assad, i entraren pel costat est de Maret Noman en tanquetes blindades i utilitzant artilleria pesant, informaren els Comitès de Coordinació Locals. L'oposició denuncià que els soldats duien a terme una campanya d'incursions en cases i que practicaven arrestos indiscriminats en tota la ciutat.\nEls Comitès de Coordinació no pogueren donar la xifra exacta del nombre de detinguts a causa del toc de queda imposat pels cossos de seguretat. Mentrestant, desenes de ciutadans sortiren als carrers de Maret Noman per desaprovar l'entrada de l'Exèrcit i exigir la caiguda d'Al-Assad. El municipi de Deir-al-Zur, on diumenge moriren almanco 38 persones, encara rebia impactes d'artilleria pesant i el grup insurgent Revolució Siriana declarà que nous vehicles blindats hi havien entrat durant el matí.\nLa xarxa opositora Shams informà també que la localitat d'Haula, a la província d'Homs, continuava assetjada per les tropes, que n'havien tallat l'electricitat i l'aigua i que impedien qualsevol enllaç entre les poblacions de la vall d'Haula. A més, Shams assegurà que l'Exèrcit havia efectuat incursions a Damasc i que hi havia arrestat diverses persones. D'altra banda, els accessos a les ciutats de Zamalka i d'Irbin, devora la capital, han estat bloquejats i les comunicacions, tallades, segons La Revolució Siriana. Aquest mateix grup declarà igualment que les forces de l'ordre havien detingut set residents de la localitat de Deraa.\nLa credibilitat, per terra\nEl secretari d'Estat per a la Unió Europea, Diego López Garrido, afirmà que el règim d'Al-Assad "ha perdut clarament la credibilitat" per emprendre reformes a Síria perquè, al mateix temps que expressa aquesta voluntat, reprimeix els ciutadans que es manifesten al carrer per demanar canvis.


L’Ajuntament de Tarragona fa una crida a la responsabilitat ciutadana durant les passejades a partir de demà — Ajuntament de Tarragona\nEsteu aquí: Inici › Seguretat Ciutadana › Notícies › Notícies 2020 › L’Ajuntament de Tarragona fa una crida a la responsabilitat ciutadana durant les passejades a partir de demà\nDemà dissabte es posa en marxa la segona mesura d’alleujament del confinament que permet fer passejades per franges horàries segons les edats. L’alcalde de Tarragona, Pau Ricomà, ha demanat que, ara que s’apliquen mesures per alleugerir el desconfinament, “és quan és diposita més responsabilitat en cadascú de nosaltres per evitar els riscos de contagi”. Per això, ha insistit que “és un moment clau per demostrar el civisme i responsabilitat que Tarragona manté des del començament del confinament”.\nL’alcalde recorda que a partir de demà podrem transitar l’espai públic de manera regulada per edats i horaris, que és “una manera molt diferent a com ho fèiem abans”. “Ara hem de ser vianants més conscients que mai de les normes vigents per sortir al carrer: atents a mantenir les distàncies entre nosaltres i evitant sempre aglomeracions.”\nRecomanacions durant les passejades\nL’Ajuntament recomana als ciutadans que facin una previsió del seu recorregut per a les passejades regulades prioritzant carrers amb voreres amples i que n'evitin els estrets, on mantenir la distància és més difícil. Així mateix, també aconsella no fer ús de mobiliari urbà, recomana als vianants que circulin per la dreta, que facin servir mascaretes i demana que sempre es respectin les distàncies de seguretat. També recorda que no està permès el bany a les platges, ni practicar esports aquàtics. Tampoc ho està l’accés a parcs infantils.\nD’altra banda, per facilitar la circulació de vianants mantenint les distàncies interpersonals es tancarà al trànsit la Rambla Nova, des de la Font del Centenari fins el Balcó del Mediterrani, així com el carrer Trafalgar, al Serrallo. La Passarel·la del Port se senyalitzarà per demanar que la gent circuli per cada costat en un sol sentit i per demanar que es respecti la separació interpersonal. A més, s’han habilitat passos diferenciats per a cada sentit de caminar en el pont de la Petxina (accés al Serrallo) i pels passos centrals del Moll de Costa, a efectes d'evitar els creuaments entre persones que circulin en sentits diferents. L'escullera s'obrirà només en horari de pràctica esportiva.\nD’altra banda, entre dilluns i dimecres s'ajustaran els temps dels semàfors més transitats de la ciutat per donar més temps de pas als vianants i reduir el seu temps d'espera, acció que cada quinze dies es reajustarà segons la demanda.\nLa Guàrdia Urbana reforçarà el control a l'accés a les platges i control d'anades a segones residències. Durant el cap de setmana Protecció Civil emetrà per la megafonia dels vehicles recordatoris de les normes que regulen les sortides en aquesta fase.\nCondicions de les passejades i esport a partir de demà dissabte\nAmb menors de 14 anys, la sortida s’ha de fer entre les 12 i les 19 h. Es pot fer un màxim d’una passejada diària, d’una hora, a no més d’1 km del domicili i amb un adult només, acompanyant un màxim de tres nens.\nDels 14 als 70 anys, la sortida es pot fer entre les 6 i les 10 h i entre les 20 i les 23 h. Els passejos es poden fer un cop al dia, sense allunyar-se més d’1 km del domicili i es poden realitzar amb una persona amb qui es convisqui. Es pot fer esport no professional individualment dintre del municipi de residència.\nPersones majors de 70 anys i persones que hagin de sortir acompanyades per motius de necessitat, entre les 10 i les 12 h i entre les 19 i les 20 h. Els passejos es poden fer un cop al dia, sense allunyar-se més d’1 km del domicili. Els majors de 70 anys poden fer el passeig amb una persona amb qui es convisqui d’entre 14 i 70 anys. Quan es tracta de persones que per necessitat han de sortir acompanyades pot ser amb un cuidador. Es pot fer esport no professional individualment dintre del municipi de residència.\nNo poden sortir les persones amb símptomes o en quarantena per Covid-19.


Laura a l'església - A. Feuerbach\nFranz Liszt va publicar els Tre sonetti di Petrarca el 1846, primer la versió per a piano sol i uns mesos més tard les cançons. Es creu que primer va compondre les cançons, encara que es publiquessin més tard; es creu també que les havia compost uns anys abans de la seva publicació, durant la seva relació amb la comtessa Marie d'Agoult, que devia ser un dels escàndols de l'època a París. El 1835, la comtessa, de trenta-dos anys, casada i amb dos fills, va deixar el seu marit per anar-se a viure amb el pianista, vuit anys més jove que ella, amb qui tenia una relació des d'en feia dos. Entre 1835 i 1839 la parella va viure a Suïssa i Itàlia i van néixer els seus tres fills; els cinc anys següents, Liszt se'ls va passar sobretot fent gires per Europa i sembla que quan es van publicar els tres Sonets la relació de la parella ja havia acabat. Tanmateix, se sap que havien conegut i llegit Dante i Petrarca durant aquells anys i, sigui cert o no, és temptador pensar que Liszt feia seves les paraules de Petrarca a Laura i les convertia en cançons per a Marie.\nLes tres cançons són exuberants, apassionades, brillants, romàntiques de quan el Romanticisme era revolucionari. Liszt les va escriure pensant en un tenore di grazia (el que ens cantaria Rossini o Bellini), amb molts aguts amb alternatives encara més agudes (a les partitures sovintegen els “ossia”); no hi ha gaire enregistraments amb aquest tipus de tenor i haig de confessar que he evitat els que hi ha perquè hi tinc poca afinitat; així que vam escoltar la primera cançó, Pace non trobo (sonet n. 104), en la veu de Luciano Pavarotti, i la segona, Benedetto sia'l giorno, (sonet n. 47), en la de Jonas Kaufmann. Si ara escoltéssim la tercera, I' vidi in terra angelici costumi (sonet n. 123) amb un altre tenor o amb un baríton, que també el canten sovint, ja tindríem el cicle complet, però us estaria furtant una part de la història.\nEl 1883, quan tenia setanta-dos anys, Liszt va publicar una segona versió dels Tre sonetti di Petrarca. Durant la dècada dels 60 havia viscut en un monestir franciscà a Roma, on havia rebut les ordes menors; la mort del seu fill amb vint anys i la de la seva filla gran amb vint-i-set l'havien empès a retirar-se del món. Durant els 70 va tornar a l'activitat, sobretot com a professor, fins que el 1881 va patir una mala caiguda de la qual no va acabar de recuperar-se mai. Les seves obres d'aquests darrers anys són molt diferents de les de quaranta anys enrere, més introspectives i sòbries, i aquest canvi es reflecteix també en els tres sonets, que va revisar perquè pensava que era una tasca adequada per a la vellesa corregir la seva obra de joventut per a millorar-la.\nA la primera versió de les cançons, totes tres comparteixen tonalitat; a la segona, Liszt en diferencia el caràcter donant una tonalitat diferent a cadascuna i, a més, intercanvia l'ordre de les dues primeres. La línia vocal se simplifica; els aguts impetuosos i els ossia més impetuosos encara desapareixen, perquè ara les cançons estan escrites per a baríton. Aquest canvi de tessitura afecta també el piano, que perd brillantor; perd també unes quantes (bastantes) notes pel camí i els preludis, interludis i postludis s'escurcen. Si esteu pensant que Liszt la va espifiar amb els canvis, feu-ne un tast; si un cop escoltat continueu pensant-ho, sapigueu que no esteu sols.\nJo no sabria amb quina de les dues versions quedar-me, i aquests dies les he escoltades totes dues més vegades del que seria raonable. És cert que la primera versió és irresistible en la seva opulència, però la segona expressa una tendresa i una intimitat igualment irresistibles. I' vidi in terra angelici costumi és una cançó preciosa agafem la partitura que agafem, però com que ja hem escoltat dues cançons de la primera versió, us proposo d'escoltar ara la de la segona, en la també preciosa interpretació de Christoph Pohl i Tobias Krampen. La segona versió és bastant més lenta, molto lento e placido, en lloc de l'andante de quaranta anys enrere; no és que hi manqui algun apassionato, però hi sovintegen més els dolcissimo. I el més sorprenent de tot: així com el Liszt de vint-i-tants tenia horror vacui musical, el de setanta es permet de deixar el seu cantant sol durant els dos primers versos del segon tercet del sonet, allà on a la primera versió hi ha uns acords arpegiats com a acompanyament.\nI ja ho tenim: per fi, un cicle començat i acabat! Hauré de marcar la data al calendari, perquè és el primer en set anys. Pels aficionats als catàlegs, el cicle Tre sonetti di Petrarca apareix al llistat amb el seu número de catàleg genèric, S. 260, i cada cançó amb l'específic de la versió: S. 260a per a la primera i S. 260b per a la segona. I ara que us he aclarit que les tres cançons són tres, però són sis, tenim l'excusa perfecte per escoltar les tres que ens falten. Tot sigui per tenir tots els cicles a mig escoltar.\nVaig veure en la terra costums angelicals,\ni belleses celestials úniques en el món;\ntals, que recordar-les m’alegra i em dol:\nQuan les miro, em semblen somnis, ombres i fum.\nI vaig veure plorar aquests dos bells ulls,\nque mil vegades ha envejat el sol;\ni vaig sentir dir paraules, sospirant,\nQue farien moure les muntanyes i aturar el rius.\nAmor! seny! Valor, pietat, i pena\ndonaven, plorant, un concert més dolç\nQue qualsevol altre que es pogués sentir en el món.\nI el cel estava tan atent a l’harmonia\nQue no es veia ni una fulla movent-se en les branques.\nTanta dolçor havia omplert l’aire i el vent.


Depp i Heard: un precedent perillós per als casos de violència masclista - Onada Feminista\nAnalitzem la cobertura mediàtica del judici que ha enfrontat els dos actors, posant el focus en com el tractament que han fet els mitjans d’aquest cas pot suposar un retrocés pel feminisme\nJohnny Depp i Amber Heard durant el procés judicial per difamacions\nLa setmana passada vam conèixer la sentència del judici que ha enfrontat durant sis setmanes Johnny Depp i Amber Heard. El jurat va fallar a favor de l’actor, considerant que la seva exparella l’havia difamat. El resultat per a Depp, és una indemnització de 15 milions d’euros que Heard haurà de pagar. Però, més enllà del desenllaç pràctic, aquest cas tan mediàtic ens deixa molta anàlisi i reflexió a fer.\nL’any 2012 els actors Johnny Depp i Amber Heard van iniciar una relació que va durar 4 anys.\nEl 2018, en plena expansió del Me Too, Heard va fer un comunicat públic dient que havia patit violència de gènere. La declaració es va dur a terme a través d’una carta que l’actriu va escriure el diari Washington Post. Paral·lelament, Heard havia posat en marxa un procés judicial contra Johnny Depp per maltractament.\nL’any 2020, la Cort de Londres va sentenciar que 12 de les 14 acusacions de Heard contra Depp eren certes. Per tant, existeix una sentència que condemna Johnny Depp per maltractament des de fa ja 2 anys. De fet, entre d’altres, Depp ha reconegut haver parlat amb els seus amics d’ “ofegar” Heard, “abans de cremar-la” i mantenir relacions sexuals amb el seu cos “per a assegurar-me que està morta”.\nJohnny Depp i Amber Heard a la Gala MET l’any 2014\nEl motiu del judici\nJohnny Depp va guanyar la setmana passada el judici per difamació, és a dir, el jurat va considerar que Amber Heard no hauria d’haver publicat l’article explicant la seva experiència com a víctima de violència masclista al Washington Post.\nDepp havia presentat aquesta demanda després de ser acomiadat de la factoria Disney, productora de la saga Pirates del Carib, de la qual l’actor és protagonista.\nMés que un judici, un reality show\nLa totalitat del judici s’ha retransmès a través dels mitjans de comunicació i les xarxes socials, produint un total de 122 hores i 30 minuts d’imatges. El procés ha tingut gairebé 500 milions de visualitzacions a YouTube i milers de milions de visites en TikTok, una plataforma en la qual els vídeos de suport a Depp acumulen més de 15.000 milions de visualitzacions. De fet, als Estats Units aquest judici ja tingut més interès, per exemple, que la guerra d’Ucraïna.\nPer analitzar el judici, a més, convé tenir en compte que tot el procés ha estat protagonitzat per dues súper estrelles de Hollywood i, a més, ha comptat també amb la intervenció d’altres celebrities, com ara la model Kate Moss.\nLa model Kate Moss, exparella de Johnny Depp, declarant al judici per videoconferència\nLa creació d’una narrativa\nTant l’estratègia judicial com mediàtica de la defensa de Depp ha consistit a caracteritzar l’actor com a víctima i desacreditar Heard, tal com explica el psicòleg Jordi Elgström a El Salto Diario. Aquests dies s’han pogut veure vídeos virals de l’actor visitant nens a hospitals o declaracions d’amics de la infància afirmant que Depp és “una persona excepcional”.\nD’altra banda, trobem que en els discursos dirigits a Amber Heard, la retòrica es basa a desacreditar totes les proves presentades per la defensa de l’actriu, en aprofundir en les possibles mentides o versions errònies de la seva història i, fins i tot, en ridiculitzar els seus gestos o la seva aparença física. A més, les xarxes s’han omplert de mems atacant l’actriu o rient-se d’ella.\nUna mostra més de la croada ideològica\nEl veredicte del jurat a favor de l’actor ha esdevingut un artefacte a favor de la misogínia i del lema “la violència no té gènere” que, arran de l’auge de la ultradreta, cada cop està més present, no només en el nostre país, sinó també en el panorama internacional.\nNo es poden posar en dubte les violències masclistes, ni menystenir-les, dient que el cas de Depp i Heard “era una relació molt tòxica” o que “tots dos han fet coses malament”. Les violències masclistes són quelcom estructural que es manifesta de moltes formes: els micromasclismes, el llenguatge sexista, les humiliacions, els insults, les amenaces, les agressions físiques i sexuals o, en darrer terme, l’assassinat.\nUna de les principals característiques de les violències masclistes és que són emparades per tot un sistema patriarcal que les valida i les consenteix. Són una qüestió estructural que, en casos com el d’Amber Heard, també pot prendre la forma de violència mediàtica, és a dir, que els mitjans de comunicació donin suport, sistemàticament, a l’agressor i posin en qüestió a la víctima.\nL’any passat ho vam veure a Espanya amb el cas de Rocío Carrasco, que va explicar que havia estat maltractada físicament i psicològicament durant anys, a més d’estar víctima de violència vicària. Davant de tot plegat, els mitjans de comunicació havien donat veu al seu agressor durant més de vint anys.\nUn dels múltiples mems que han sorgit a les xarxes socials burlant-se d’Amber Heard\nEl principi d’una nova tendència?\nEl triomf judicial de Johnny Depp pot suposar un precedent perquè els agressors ja condemnats en ferm vulguin redimir-se i “recuperar” la seva imatge pública mitjançant aquestes denúncies per difamació.\nDe fet, el cantant Marilyn Manson ja ha interposat una demanda contra la seva exparella, Evan Rachel Wood, per presumptes difamacions i acusacions de violació. El cantant també ha acusat l’actriu d’animar a altres dones a presentar denúncies per delictes sexuals suposadament comesos per ell en altres trobades o relacions.\nEvan Rachel Wood és una de les 15 dones que han acusat Manson d’agressions sexuals. De fet, tres d’elles de les víctimes han interposat una demanda en contra seva.\nDenunciar és clau per acabar amb les violències masclistes\nUna altra de les conclusions que s’extreuen del judici de Depp i Heard és que denunciar el teu agressor pot sortir molt car – no només econòmicament – i especialment si el teu agressor és un home influent.\nTot i això, és de vital importància denunciar. A Espanya es pot fer a través del 016, un número gratuït que no deixa rastre a la factura, però que sí que s’ha d’eliminar del registre de trucades del telèfon.\n‘GIRLS LIKE THAT (Noies d’aquestes)’: pedagogia juvenil contra l’‘slut shaming’\nToti Baches: “Celebro que els nostres conys estiguin per fi sobre la taula i en boca de tothom”


Impressionant pis a estrenar amb terrassa envoltant, en venda en una de les millors promocions de la Costa Brava, Cala S'Alguer.\nAquest pis de 107 m² disposa d'un ampli saló-menjador de 32,5 m² amb sòl laminat de fusta i una cuina oberta i moderna (es ven totalment equipada amb forn, microones, nevera, congelador i rentavaixelles). El saló ofereix accés directe a una espaiosa terrassa envoltant de 39 m².\nEl pis té tres dormitoris: el dormitori principal de 20 m² amb bany privat amb dutxa, vestidor i accés a la terrassa, i dos dormitoris dobles de 10 m² i 12 m² respectivament, tots dos amb amplis armaris encastats. A més, l'últim té accés a la terrassa coberta. Una cambra de bany a part de 3,9 m² amb una banyera de disseny contemporani de 160 x 80 cm completa la distribució. Hi ha aire condicionat fred / calor a tot l'habitatge.\nA la planta inferior de l'edifici hi ha disponibles una plaça d'aparcament privat i un traster (no inclosos en el preu anunciat), als quals s'accedeix per ascensor des del vestíbul d'entrada. El pis es troba a la primera planta d'un edifici de quatre plantes.\nDormitori principal amb bany privat, vestidor i accés a la terrassa\n2 dormitoris dobles, un d'ells amb accés a la terrassa


Concurs "La cuina del Maresme"\nParticipa al concurs que organitzen les Biblioteques del Maresme i guanya una experipència d'enoturisme amb els vins i cellers de la DO Alella.\nCada any les Biblioteques del Maresme editen una guia de recursos. Enguany presentem La cuina del Maresme, un recull de receptes de la nostra comarca.\nA més, també s'ha organitzat un concurs, el procediment del qual és el següent: tots els qui vulguin optar al premis hauran d'haver dinat o sopat en 10 restaurants diferents participants en la guia, que segellaran la pàgina de la seva recepta. Un cop segellada s'ha de presentar a la Biblioteca Pompeu Fabra de Mataró (dins el seu horari d'atenció al públic), durant un període d'un any aproximadament.\nBases del concurs "La cuina del Maresme"\nBiblioteques del Maresme Guies de recursos Notícies


HEM REBUT 811334 VISITES\nEl partit del dissabte 2 de març començarà a les 18:00\nCom que el Madrid-Barça de Lliga es juga el dissabte dia 2 a les quatre de la tarda i la LFP no ha tingut cap consideració sobre el fet que coincideix de ple amb l'horari del nostre tradicional partit, ens veiem obligats a retardar-ne el començament i així poder veure primer el clàssic i, tot seguit, fer l'exhibició futbolística habitual al pavelló. Per raons de calendari i coordinació amb l'handbol, però, només disposarem d'una hora per a nosaltres, fins a les 19:00, així que caldrà aprofitar bé el temps.\nAixí que ja ho sabeu, el dissabte, 2 de març, tots concentrats al bar del club a les 16:00 i després, a les 18:00, fem el nostre partit.\nAvancem el partit del dissabte 19\nL'hora del partit d'aquest dissabte, dia 19, l'hem avançat mitja hora per poder acabar abans i tenir temps de veure el partit del Barça, que comença a les 18:00. Recordeu: el nostre partit és a les 15:30.\nQuatre fotos del partit de Nadal\nSeguim sumant edicions de futbol nadalenc, aquesta vegada amb una assistència millor que la de l'any passat. Tot va anar més o menys com estava previst, excepte a l'hora de fer la foto oficial de l'esdeveniment, foto que va ser encarregada a un becari que va tenir certs problemes amb el temporitzador de la càmera. Aquest fet va exigir un temps d'exposició més aviat propi de la prehistòria de la fotografia i una paciència descomunal per part dels fotografiats, als quals volem donar les gràcies des d'aquí. Sota aquestes línies podeu veure el 'daguerrotip' resultant. Les altres imatges, a l'àlbum.\nJa tenim al damunt un altre Nadal i, novament, l'oportunitat d'exhibir les nostres habilitats futbolístiques en una matinal futbolera del nivell més alt. Com ja és habitual, després del partit hi haurà una mica de tertúlia acompanyada per una copeta de cava (només una, que els Mossos vigilen). Per als que s'animin a pujar, a la columna lateral hem posat a llista d'inscripció. La contrasenya és la mateixa de les altres llistes.\nEl dijous, 6 de desembre, el partit és al matí\nPer als que no podeu prescindir del partit setmanal del dijous, com que aquesta setmana el dia 6 és festiu, hem canviat l'horari per jugar-lo: serà a partir de les 11:30 del matí, al pavelló de sempre. Procureu ser puntuals.\nPer altra banda, com que el dissabte 8 també és festiu, suspenem, en principi, el partit. Si hi hagués una allau de peticions per jugar-lo, obriríem llista. De moment, la posem per al dia 15.


DadesCat (Marti I-Martim)\nAnar a: [ Martí I ] [ Martí i Co ] [ Martí i F ] [ Martí i H ] [ Martí i Mor ] [ Martí i S ]\nLa millor sort en els daus és no jugar-hi. (Joan Brossa)\nMartí I de Catalunya-Aragó "l'Humà" o "l'Eclesiàstic" (Perpinyà, 29/jul/1356 – Barcelona, 31/mai/1410) Rei de Catalunya-Aragó, de Sardenya (1396-1410) i de Sicília (Martí II) (1409-10). Fill de Pere el Cerimoniós. En els ultims temps del seu pare, quan esclatà la discòrdia entre aquest i l'hereu Joan, Martí procurà de mantenir-s'hi al marge, i només molt forçadament acabà inclinant-se cap al partit del seu germà. Durant el regnat de Joan I (1387-96) fou nomenat duc de Montblanc i lloctinent general dels regnes. Després del casament (1390) del seu fill Martí el Jove amb la reina Maria de Sicília, Martí l'Humà s'encarregà de pacificar el regne sicilià, on la noblesa havia usurpat l'autoritat reial, tasca que realitzà entre el 1392 i el 1396. Succeí al seu germà Joan I, mort sense fills el 1396. En aquells moments Martí es trobava a Sicília i encara trigà un any, aproximadament, a tornar a Catalunya. Durant l'absència, la seva muller, Maria de Luna, defensà el tron enfront de les pretensions del comte de Foix... Segueix...\n2 CATALUNYA-ARAGÓ - BIOGRAFIA\nMartí I de Sicília "el Jove" (Perpinyà, 1374 - Càller, Sardenya, 25/jul/1409) Rei de Sicília (1390-1409). Fill del rei Martí I de Catalunya-Aragó, dit l'Humà, i de Maria de Luna, dugué els títols de comte de Xèrica i de Luna. El 1390 es casà, després de la dispensa papal de parentiu prèvia, amb la reina Maria I de Sicília, i partí del port Fangós (Tortosa) amb una esquadra de cent vaixells i uns dos mil guerrers per recuperar Sicília, en revolta. Després d'una breu lluita, prengueren Palerm i s'adreçaren a Catània, i semblà que la pacificació de l'illa era un fet. L'any següent, però, una revolta general deixà reduït el territori fidel a Messina, Siracusa, els castells de Catània, Agosta i Termini, Licata i Castrogiovanni. Fou socorregut llavors pel vescomte Bernat de Cabrera amb un miler de combatents i, més tard, per Pere Maça amb... Segueix...\nMartí i Aguiló, Ricard (Barcelona, 1868 – 1936) Pintor. Era fill del primer matrimoni de Ramon Martí i Alsina. Es formà amb el seu pare i a l'Escola de Belles Arts. Obtingué premis importants. S'especialitzà en temes florals. Part de la seva producció és dedicada a marines.\nMartí i Alanis, Joan (el Milà, Alt Camp, 29/nov/1928 - Barcelona, 11/oct/2009) Eclesiàstic. Estudià a Tarragona i Salamanca, on es llicencià en llengües clàssiques i fou ordenat sacerdot el 1951. Vicari episcopal de doctrina de la fe i ensenyament de Tarragona, el 1971 fou consagrat bisbe per a la Seu d'Urgell, fins al 2003. La seva activitat pastoral es caracteritza per la capacitat d'organització i per l'impuls donat a la corresponsabilitat eclesial. Com a copríncep d'Andorra ha vetllat pel manteniment de la independència nacional i ha afavorit la transformació democràtica de les institucions andorranes. A partir del 2003 ha estat bisbe emèrit d'Urgell.\nMartí i Alegre, Lluís (València, 1890 – 1972) Escriptor. Autor de diverses peces còmiques (La plaça redona, Jo no sóc jo, El boticari de Beniarrau, Voler els fills, El veïnat, La fava de Ramonet, en col·laboració amb I. Serneguet i que serví de tema al primer film sonor realitzat a València, etc), i d'un poema simfònic (La Verge per l'horta). Acabada la guerra civil féu un programa benèfic a la ràdio en català. Fou president de diverses agrupacions culturals i entitats econòmiques.\nMartí i Alpera, Fèlix (València, s XIX - Barcelona, s XX) Pedagog. Cursà la carrera de mestre a València. Treballà a Albacete i Múrcia. Fou destinat després a Barcelona, on dirigí el grup escolar Pere Vila. És autor dels llibres Las escuelas de Europa i Joyas literarias para los niños (1907).\nMartí i Alsina, Ramon (Barcelona, 10/ago/1826 – 21/des/1894) Pintor. Inicià l'aprenentatge pictòric (1841-45) a l'Escola de Llotja i, al mateix temps, estudià filosofia a la Universitat de Barcelona. Disgustat per la formació formalista d'aquestes entitats, abandonà els estudis i decidí dedicar-se de manera professional a l'ofici de pintor. Oficialment, regia aleshores un academicisme dins la línia romàntica dels natzarens, però aquesta actitud el menà directament al realisme, posició aleshores antiacadèmica i que devia conèixer en un viatge a París el 1849, on començava a despuntar l'obra de Courbet. Des dels seus primers anys com a pintor, abordà ja directament la representació natural dels temes i paisatges quotidians, posant així les bases per a una escola autènticament realista a Catalunya, que reaccionava contra el neoclassicisme i el natzarenisme; les seves primeres obres, com El Bornet o Els Encants, són només una mica posteriors a les creacions de Courbet, i assoleixen uns... Segueix...\nMartí i Aragonès, Josep Maria (Barcelona, 1930 - ) Músic. Deixeble d'Eduard Toldrà. És autor d'una Missa per a cor i cinc instruments de vent (1960), una Petita suite de Sant Jordi i diverses peces de cambra. Ha harmonitzat també cançons tradicionals catalanes i folk-songs i espirituals nord-americans.\n9 MÓN - BIOGRAFIA\nMartí i Badenes, Marcel (Alvear, Argentina, 1925 - Peratallada, Baix Empordà, 11/ago/2010) Escultor. Als tres anys fou dut a Barcelona. Estudià a l'Escola de Belles Arts i amb Prat i Ubach. Fins al 1953 s'havia dedicat a la pintura. Féu les seves primeres exposicions individuals d'escultura a Barcelona, en 1948. El mateix any es traslladà a París. Devers el 1958 s'afermà en una línia no figurativa. Treballa amb gran diversitat de materials, i ha utilitzat per als conjunts embolcalls de teixit encolat, pintat i envernissat. El seu art és d'una gran originalitat. La seva exposició de Barcelona de 1965 fou un èxit total, i coincidí amb la publicació d'una monografia sobre la seva obra, escrita per Gustau Gili i Torra. L'exposició era formada d'una curiosa sèrie d'estatuetes o fetitxes de bronze, de composició simètrica. El 1958 li fou concedit el premi Manolo Hugué, i el 1960 el premi Juli González.\nMartí i Bonet, Josep Maria (Terrassa, Vallès Occidental, 15/jun/1937 - ) Eclesiàstic i historiador. Doctor en història eclesiàstica a la Gregoriana de Roma i diplomat en paleografia, diplomàtica i arxivística, fou professor a la Facultat de Teologia de Catalunya. Des del 1972 fou director de la Biblioteca Pública Episcopal i de l'Arxiu Diocesà de Barcelona. Entre les seves nombroses publicacions cal destacar: Evolució paleogràfica del nom de Terrassa (1975), Roma y las iglesias particulares en la concesión del palio a los obispos y arzobispos de Occidente (1976) -la seva tesi doctoral-, 83 pergamins del Monestir de St. Llorenç de Terrassa (segles X-XI) (1978) -en col·laboració-, Epistolario del Dr. Masmitjà, fundador de la Congregación de religiosas "Corazón de María" (1981), etc. Inicià la publicació d'un Catàleg Monumental de l'Arquebisbat de Barcelona, del qual ha publicat dos volums (1978 i 1981). L'any 2010 fou elegit acadèmic d'honor de l'Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi.\nMartí i Cabrer, Manuel (Barcelona, 1901 – 1951) Escultor. Fou deixeble d'Eusebi Arnau. La seva obra és d'inspiració religiosa.\nMartí i Camps, Ferran (Barcelona, 1917 - Ciutadella, Menorca, 1993) Escriptor. Sacerdot (1943), des de jove residí a Menorca, on ocupà els càrrecs d'arxiver diocesà i de professor al seminari de Ciutadella. Col·laborà en les revistes "Monte Toro" i "Serra d'Or" i en el diari "Menorca". Autor de nombroses poesies i obres en prosa, la majoria inèdites, publicà novel·les breus d'ambient històric menorquí: Xilografies menorquines (1965), Un campaner (1965) i El rellotge de caixa (1967), i el llibre de narracions curtes de divulgació històrica Estampes mallorquines del segle XVII (1975).\nMartí i Cantó, Domènec (Barcelona, s XIX – 1888) Advocat. Gaudí de bon prestigi professional. Fou membre de diverses corporacions doctes. Era germà de Joan.\nMartí i Cantó, Joan (Barcelona, 1829 – 1887) Eclesiàstic. Col·laborà als diaris "El Áncora", "El País" i "La España", i fundà les publicacions "Ecos del Amor de María" (1867) i "Los Santos Ángeles" (1873). És autor de nombrosos llibres de religió i de pietat i d'una Historia de la imagen y santuario de Nuestra Señora de Montserrat (1877).\nMartí i Castell, Joan (Tarragona, 17/nov/1945 - ) Lingüista. Doctorat en filologia romànica a la Universitat de Barcelona (1973) i en llengües i literatures estrangeres a la de Roma (1977), ha estat professor en diverses universitats italianes i a Berkeley (Califòrnia). Catedràtic de filologia catalana de la Universitat de Barcelona (1989-92) i de la Universitat Rovira i Virgili de Tarragona, de la qual fou el primer rector (1992-98). Ha estat president del consell supervisor del TERMCAT (1999-2002). Membre fundador del Grup Català de Sociolingüística, membre de l'Associació Internacional de Llengua i Literatura Catalanes i de la Comissió Permanent del Consell Social de la Llengua Catalana. Patró de la Fundació Congrés de Cultura Catalana. Investigador principal del projecte Llengua, literatura i societat de l'edat mitjana al segle XIX (des de 1993), i un dels investigadors del projecte Enclaus lingüístics. Recursos verbals, ideologies, comunitats (des de 2007), i del projecte Gramàtica del Català Antic... Segueix...\nMartí i Codolar, Lluís (Catalunya, s XIX – Barcelona, 1915) Financer. Personatge molt prestigiós en la banca catalana, formà part dels consells d'administració del Banc Hispano-Colonial, Crèdit Mercantil i d'altres. Fundà la societat general de Telèfons Peninsulars i Madrilenya i influí en altres empreses financeres. Es dedicà també al perfeccionament de l'agricultura, sobretot a la seva Granja Vella d'Horta, finca on també tenia diversos animals exòtics, donats a l'ajuntament de Barcelona i que serien els primers del Zoo de Barcelona (1892).\nMartí i Coll, Magda (Barcelona, 1945 - ) Ceramista. Estudià dibuix i pintura a Llotja, i poteriorment ceràmica, soldadura i forja a l'Escola del Treball. Ha dut a terme nombroses exposicions, sobretot a Catalunya. De la seva producció cal destacar la concepció monumental i escultòrica, com també la utilització de colors freds.\nMartí i Cortada, Miquel Anton (Catalunya, s XIX – Barcelona, 1864) Escriptor, un dels primers renaixentistes. Fou inclòs a l'antologia Els trobadors nous i publicà Llàgrimes de la viudesa (1839), d'alè romàntic. Traduí, en vers, al català, la Jerusalem alliberada de Tasso. Fou actiu dins l'Acadèmia de Bones Lletres i col·laborà en un Diccionari quintilingüe.\nMartí i Cristià, Josep (Llinars del Vallès, Vallès Oriental, 1884 – 1918) Músic. Deixeble de Granados i de Pedrell, escriví operetes, com Lady Flirt, harmonitzà cançons populars catalanes i escriví diverses obres didàctiques.\nMartí de Barcelona (Barcelona, v 1895 - Montcada i Reixac, Vallès Occidental, 1936) Historiador. De nom Jaume Bagunyà i Casanovas, ingressà a l'orde dels caputxins. Es llicencià en història a Lovaina, i des del 1926 dirigí la revista "Estudis Franciscans". El 1924 edità la Història de la primacia de la seu de Tarragona, de Jaume Caresmar. Especialitzat en Francesc Eiximenis, en transcriví la Doctrina compendios (1929) i, amb Norbert d'Ordal i Feliu de Tarragona, tres-cents cinquanta-dos capítols del Terç del cresti (1929-32). Fou assassinat per la FAI.\nMartí i de Cardeñas, Josep de (Barcelona, s XIX - 1904) Arqueòleg. Pertanyia a l'Acadèmia de Belles Arts. Fou un bon col·leccionista d'obres artístiques. Publicà diversos escrits de caràcter històric.\nMartí de Detrell, Dolors (Igualada, Anoia, s XIX – 1880) Pedagoga. Exercí l'ensenyament a Vic, Badalona i Barcelona. Escriví diversos treballs d'intenció pedagògica.\nMartí i de Pineda, Andreu (València, s XVI) Notari i escriptor. Actuà de secretari al certamen literari a honor de la Immaculada Concepció, celebrat el 1532. El mateix any publicà el llibret titulat Certament poètic en llaor de la Concepció. El 1561 presentà la seva Disputa de viudes i donzelles. També escriví poesia en castellà, ja que li és conegut un sonet en aquesta llengua.\nMartí i de Solà, Modest (Catalunya, s XIX) Geògraf. És autor de dues obres didàctiques remarcables, la Geografía histórica de Cataluña, publicada el 1887 per l'Ateneu d'Arenys de Mar, i la Guía de Barcelona y su provincia, editada amb motiu de l'Exposició Universal del 1888, informació força detallada de les comarques de la província.\nMartí i d'Eixalà, Ramon (Cardona, Bages, 1807 – Madrid, 1857) Jurisconsult i filòsof. Llicenciat en dret civil i espanyol. Separat de les aules per motius polítics del 1840 al 1842, el 1843 professà jurisprudència i el 1846 obtingué la càtedra de dret civil i mercantil espanyol. Ensenyà filosofia a l'Acadèmia de Ciències Naturals (1834-45) i fou professor i director de l'Institut de Barcelona. Membre del partit liberal, fou diputat en diverses ocasions, i portaveu del proteccionisme industrial català. Dirigí i anotà l'edició de Las Siete Partidas d'Alfons X. Soci i president de l'Acadèmia de Jurisprudència, formà part de les comissions per a la reforma del codi de comerç i per a la redacció de les ordinacions municipals de Barcelona. Influït per Bacon, Locke i Hume, coneixedor de Kant, de Condillac i Destutt de Tracy, i sobretot marcat per l'escola escocesa de Reid i Stewart, va centrar la seva filosofia en un concepte de "consciència en tota la seva integritat" que li permeté ensems la recerca lògica... Segueix...\nMartí i Descatllar, Pròsper (Balsareny, Bages, 1716 - Ferrara, Itàlia, 1799) Jesuïta. Professor de filosofia a Tortosa i rector dels col·legis d'Eivissa i Formentera i de Graus (Aragó). Obres: Memorias históricas y geográficas de Ibiza y Formentera, llamadas antiguamente las islas Pitiusas i Storica naturales dell'Isola d'Ibiza, ambdués publicades el 1798 a Ferrara.\nMartí i Domingo, Enric (Girona, 1839 – 1891) Militar. Assolí el grau de general. Participà a la guerra d'Àfrica de 1859-60. Militava al partit progressista. Es destacà entre els adversaris d'Isabel II. El 1874 fou nomenat cap de la primera divisió de l'anomenat exèrcit del Nord.\nMartí i Estadella, Marià (Bràfim, Alt Camp, 14/des/1721 - Caracas, Veneçuela, 20/feb/1792) Eclesiàstic. Es doctorà en dret canònic a Cervera. Fou provisor i vicari general de l'arxidiòcesi de Tarragona, fins que fou nomenat bisbe de Puerto Rico (1761), diòcesi que comprenia l'orient veneçolà i que recorregué en visita episcopal, Nomenat bisbe de Caracas (1769), recorregué durant dotze anys (1772-84), en visita pastoral, la nova i vasta diòcesi amb diversos col·laboradors, a cavall de muls i en canoa: visità 345 poblats. Dels seus manuscrits redactats amb els esborranys i les anotacions fets durant el trajecte, en foren publicats, el 1928, sis volums. Destaquen els dos primers manuscrits, que formen el Libro personal, inèdit encara, que constitueix un aplec monogràfic d'observacions i d'investigacions locals sobre aspectes físics, parroquials, econòmics i socials, valuosa aportació al coneixement de la geografia setcentista d'aquella gran regió de la Veneçuela d'ara.\nMartí i Estruch, Ramon de (Catalunya, s XIX – Barcelona, 1880) Polític. Fou regidor de Barcelona en diversos mandats. Comandà un batalló de l'anomenada milicia nacional. Presidí la Societat Econòmica d'Amics del País. Dirigí la Caixa d'Estalvis de Barcelona.\nMartí i Farreras, Antoni (Manresa, Bages, 1904 - 1973) Pintor i decorador. Fou deixeble de Joan Busquets. Ha treballat com a il·lustrador i moblista.\nMartí i Farreras, Celestí (Manresa, Bages, 1918 - 1988) Escriptor. Germà d'Antoni i Ramon. Conreà la pintura. Fou deixeble de Calsina. Fou redactor dels setmanaris "Destino" i "Tele/estel", així com del diari "Tele/exprés". Ha col·laborat a d'altres publicacions periòdiques.\nMartí i Farreras, Ramon (Manresa, Bages, 10/des/1902 - Carcassona, França, 7/jun/1989) Dibuixant i pintor. Germà d'Antoni i Celestí. Destacà com a caricaturista i retratista. S'establí a França el 1925. El 1936 tornà a Catalunya en ocasió de la guerra civil, en la qual participà. Anà a l'expedició de Mallorca, on resultà ferit. Restablert a Carcassona, amplià les seves activitats al camp del cinema amateur, on obtingué diverses distincions, especialment el Gran Premi de Totes Categories de Cannes, el 1957, per la pel·lícula El lladre calça un 42.\nMartí i Feced, Carles (Alzira, Ribera Alta, 25/ago/1901 – Barcelona, 10/gen/1982) Metge i polític. Estudià medicina a Barcelona. El 1931 fou elegit regidor republicà a l'Hospitalet de Llobregat. Fou empresonat (oct/1934) pel fet d'haver cercat un refugi per a Azaña. Fou sots-secretari de finances de la Generalitat (1936) i conseller de governació, i després, de finances i cultura (1937). S'exilià el 1939, i, per ordre de Companys, ajudà els catalans dels camps de concentració i els que volien emigrar a Amèrica. Perseguit per la Gestapo, fugí a Suïssa (1942), amb Tarradellas i Gassol. S'apartà de la política i s'establí al Marroc (1947), on exercí de metge i publicà treballs sobre medicina. El 1977 tornà de l'exili.\nMartí i Fernández, Carles (Catalunya, s XIX – Cuba, s XX) Pedagog. Emigrà a Cuba, on fou inspector especial d'Instrucció Pública i secretari de l'Associació de Dependents de Comerç de l'Havana. És autor d'alguns llibres de caràcter formatiu, publicats a Cuba: Eduquemos, La jura de la bandera i Tres conferencias pedagógicas. El 1918, amb pròleg de Francesc Cambó, publicà l'assaig Los catalanes en América, Cuba.\nMartí i Ferré, Pere (Tarragona, 1852 – 1899) Escriptor. Passà la seva joventut a Anglaterra, on féu estudis de tècnica industrial. Dirigí la fàbrica de gas de Tarragona. Hi promogué el sistema d'il·luminació per gas, que després organitzà a Xàtiva i a d'altres poblacions. És autor de nombroses traduccions de l'anglès i d'alguns assaigs breus originals.\nMartí i Folguera, Josep (Reus, Baix Camp, 5/jun/1850 – Barcelona, 21/gen/1929) Escriptor. Important terratinent, es llicencià en dret. Influït per Zorrilla, publicà articles i obres literàries en castellà a "La Renaixença", "Lo Gai Saber", etc. Triomfà als Jocs Florals i fou un escriptor prolix. Fou proclamat Mestre en Gai Saber (1892). Adscrit a un romanticisme sui generis, fou temptat per temes sentimentals i cavallerescos. En poesia, publicà Crepúsculs, aubades i vesprades (1886), en col·laboració amb Francesc Bartrina, Sospirs (1867), Veus escampades (1870), Vibraciones (1874), Versos catalans (1893), Poemas castellanos (1896), etc. En teatre, La justicia de l'abat (1886) i La pena de mort (1888), i en col·laboració amb Pitarra, Lo primer amor (1884) i Cent mil duros (1887). Publicà també la novel·la històrica Lo caragirat (1877). Una part de la seva obra ha restat inèdita.\nMartí i Framis, Zenó (Barcelona, 1820 – 1903) Pedagog. Fou professor de l'Escola Normal de Mestres de Barcelona. Cooperà de forma decisiva a l'extensió a Espanya de l'organització de les Escoles Normals per a magisteri.\nMartí i Franquès, Antoni de (Altafulla, Tarragonès, 14/jun/1750 – Tarragona, 20/ago/1832) Científic i botànic. Noble, de la casa pairal d'Ardenya, a Altafulla, anomenat sovint, per això, Martí d'Ardenya. Estudià a Cervera (1762-64). Membre de la Societat d'Amics del País de Tarragona des de la seva fundació (1786), fomentà la indústria dels filats i teixits fins de cotó, la de pisa i el conreu de les oliveres. Membre de l'Acadèmia de Ciències Naturals i Arts de Barcelona (1786), hi llegí diverses comunicacions, principalment sobre l'anàlisi de l'aire: Sobre la cantidad de aire vital que se halla en el aire atmosférico (1790), on feia algunes rectificacions a Lavoisier, estudi que fou reproduït a Madrid (1795), París (1801), Londres (1801) i Berlín (1805). Membre de l'Acadèmia Medico-pràctica de Barcelona (1790), hi presentà una famosa comunicació: Sobre los sexos y fecundación de las plantas (1791). Col·laborà amb els científics francesos en el mesurament del meridià de París pels Països... Segueix...\nMartí i Freixes, Pau (Palafolls, Maresme, s XIX - Catalunya, s XX) Veterinari. Presidí el Col·legi de Veterinaris de Barcelona. Dirigí el Cos de Veterinària municipal. Figurà entre els fundadors de l'Institut Veterinari de Serovacunació. Assistí al congrés de veterinaris celebrat a Barcelona el 1929 i a l'ibero-americà reunit a Sevilla el mateix any.\nMartí i Gadea, Joaquim (Balones, Comtat, 1837 – Mislata, Horta, 1920) Eclesiàstic i escriptor. S'ordenà sacerdot el 1865 i exercí com a coadjutor de Casinos, Pedreguer i Dénia, i com a rector a Anna i Mislata, en les quals recollí una sèrie de dades que li serviren per escriure llibres folklòrics extremadament rics pel que fa al material i al lèxic. Entre les seves obres de lingüística cal esmentar: Diccionario general valenciano - castellano (1891), Vocabulario valenciano-castellano. El más completo de los publicados hasta el día (1900) i Vocabulari monosil·làbic valencià-castellà (1915), i entre els de folklore, algunes firmades amb el pseudònim d'Un Aficionat: Tipus, modismes i coses rares i curioses de la terra del Xe (1906), Encisam de totes herbes o ensarts de cançons de valencianes i castellanes, refranys, etc. (1891), Trossos i mesos, Cudolots, Coses velles i novelles de la terra del Xe, entre d'altres.\nMartí i Galzeran, Albert (l'Escala, Alt Empordà, 1883 – Barcelona, 1947) Músic. Destacà com a intèrpret de tenora. Fou deixeble del Xaxu. Tocà a les cobles de Santa Coloma de Farners i Principal de la Bisbal, així com a la Banda Municipal de Badalona. Fundà després la cobla Barcelona, de la qual se separaria més tard per constituir-ne una altra amb el seu nom. Fou gran divulgador de les sardanes de Garreta.\nMartí i Garcés de Marcilla, Josep Maria de (Lleida, 1880 – Barcelona, 1932) Pintor. Amplià estudis a París i a Venècia i s'especialitzà en la pintura d'interiors. Fou influït per l'impressionisme. Féu un plafó sobre Poblet per al Saló de Sant Jordi de la diputació de Barcelona.\nMartí i Giol, Enric (Barcelona, 1872 – 1918) Escriptor. Col·laborà activament a la premsa catalana. Dirigí algunes publicacions periòdiques. És autor d'obres teatrals com les titulades La santa, Comèdia de comèdies i Vides pariones.\nMartí i Grajales, Francesc (València, 18/nov/1862 – 12/ago/1920) Erudit i historiador. Dedicat al periodisme, col·laborà a "El Universo", "El Progreso" i "Las Provincias". Es dedicà a treballs de recerca historiogràfica i publicà nombroses monografies sobre temes valencians. D'entre les seves obres cal destacar Orígenes del grabado en Valencia (1883) i Estudio histórico-crítico de los poetas valencianos de los siglos XVI, XVII i XVIII (1883), ambdués en col·laboració amb Puig Torralba; El notario Carlos Ros y Hebrea. Bibliografía (1891), El doctor Gaspar Juan Escolano, cronista del Reino (1892), El Dr. Juan Plaza (1893), Cancionero de la Academia de los Nocturnos de Valencia (1905-12), El Dr. Melchor de Villena (1916), Ensayo de una biblioteca valenciana del siglo XVIII; Obras de Juan Fernández de Heredia (1923) i Ensayo de un diccionario biográfico y bibliográfico de los poetas que florecieron en el Reino de Valencia hasta el año 1700 (1927).\nMartí i Gras, Lluís (Barcelona, 1887 - 1961) Pintor. Format a Llotja amb José Ruiz Blasco i Antoni Caba. Fou pensionat per l'Acadèmia de Sant Jordi el 1908. Ha participat en nombroses exposicions col·lectives, i n'ha fetes diverses d'individuals a Barcelona. Conreà el nu i el retrat, dins un academicisme d'una sòbria perfecció.\nMartí i Güell, Salvador (Tarragona, 1885 – Madrid, 1950) Veterinari. Exercí de veterinari municipal a Tarragona, fou inspector provincial d'higiene i sanitat pecuàries i inspector del servei veterinari del port de Barcelona (1928). Es traslladà a Madrid (1931), on ocupà diferents càrrecs públics. Contribuí a la creació de la Sociedad Española de Bromatología de la qual fou vice-president.\nMartí i Hening, Enric (Barcelona, 1921 - gen/2001) Pintor. Completà la seva formació artística a diversos països. Ha exposat a Londres, Lausana i Madrid. Té obres al Museu d'Art de Zurich.\nMartí i Ibáñez, Fèlix (Cartagena, Múrcia, 26/des/1911 - Nova York, EUA, 24/mai/1972) Metge i sexòleg. Fill del pedagog valencià Félix Martí i Alpera. Obtingué el doctorat en medicina a la Universitat de Madrid amb una tesi sobre Historia de la Psicología y Fisiologías místicas de la India. Fou un capdavanter com a divulgador i educador sexual. Realitzà aquesta tasca tant des de les tribunes dels ateneus i centres obrers, mitjançant els primers cursets celebrats al Principat sobre educació sexual i eugenèsia, com a través de les seves col·laboracions en publicacions literàries, sovint vinculades al moviment llibertari, com "Estudios", "Ruta" i "Tiempos nuevos". A proposta de la CNT fou nomenat director general de Sanitat i Assistència Social del Govern de la Generalitat de Catalunya. En aquest càrrec organitzà campanyes de lluita antivenèria, col·laborà a crear les bases per a una socialització de la medicina i promogué la legalització de l'avortament. Totes aquestes realitzacions són recollides a Diez meses de labor en Sanidad y Asistencia Social. A més d'una gran quantitat d'articles dispersos, publicà Higiene sexual. Mensaje eugénico a los trabajadores i les novel·les Mi yo rebelde, Aventura i Gesta, on analitzà la problemàtica juvenil en el nou període revolucionari. En acabar la guerra s'exilià als EUA.\nMartí i Julià, Domènec (Barcelona, 1861 – 25/jun/1917) Metge i polític. Exercí la psiquiatria, dirigí l'Institut Frenopàtic de les Corts i presidí la Societat de Psiquiatria i Neurologia. Nacionalista i esquerrà, presidí la Unió Catalanista (1903-06), intentà de donar-li, juntament amb Serra i Moret, un caràcter socialista que una bona part dels seus adherents va refusar. Participà en la Solidaritat Catalana. Dirigí "La Renaixença" i també va col·laborar a "Renaixement" i "La Nació", entre d'altres. Publicà un recull dels seus articles polítics intitulat Per Catalunya (1913) i diverses monografies sobre psiquiatria.\nMartí i Martí, Casimir (Vilanova i la Geltrú, Garraf, 27/des/1926 - ) Eclesiàstic i historiador. Ha publicat diversos estudis teològics a "Serra d'Or", "Qüestions de vida cristiana" i altres revistes. Com a historiador s'ha especialitzat en el moviment obrer del s XIX, sobre el qual ha publicat Orígenes del anarquismo en Barcelona (1959) i, amb Josep Benet, El moviment obrer a Barcelona durant el bienni progressista (1976). També ha publicat, entre d'altres, L'Església de Barcelona, 1850-57 (1984) i L'integrisme a Catalunya (1990), juntament amb Joan Bonet. El 1980 fou nomenat director de l'Arxiu Nacional de Catalunya, càrrec que dimití en jubilar-se el 1991. El 1994 fundà la revista "Pregó", que dirigí.\nMartí i Martí, Josep Maria (Reus, Baix Camp, 1950 - ) Periodista. Professor d'EGB, llicenciat i doctor en ciències de la informació per la Universitat Autònoma de Barcelona, on exercí com a professor titular de comunicació audiovisual. Fou corresponsal de premsa a Reus, redactor en cap de Ràdio Reus (Cadena SER), director de les emissores de la SER a Tarragona, director general adjunt i, posteriorment, director general de Cadena Catalana - Radio España de Barcelona i director de Ràdio Barcelona (1989-2001) i les emissores de la SER a Catalunya. Ha estat director de la col·lecció de llibres "Eines de Periodista". En l'àmbit docent, fou vicedegà de la Facultat de Ciències de la Informació (UAB). A tingut diversos càrrecs en entitats relacionades amb la comunicació. Ha publicat els llibres Les emissores comarcals a Catalunya (1982), Modelos de programación radiofónica (1984), i, en col·laboració, La radio: de la telegrafía sin hilos a los satélites (1985), Nuevos formatos de radio en USA (1995) i La ràdio a Catalunya (1996). Fou distingit amb diversos premis professionals. L'any 2010 substituí Josep Carles Rius com a degà del Col·legi de Periodistes en ser elegida la seva candidatura Un col·legi per a tothom.\nMartí i Martínez, Empar (València, 9/set/1903 – Madrid, 3/mai/1973) Actriu. Debutà al teatre Princesa de València a l'edat d'onze anys amb La alondra y el milano, i formà part després de la companyia de l'actor còmic Pedro Zorrilla. Casada (1928) amb l'actor Francesc Pierrà, tots dos formaren una companyia que funcionà durant més de vint anys. Interpretà obres de Benavente, Arniches, José María Pemán, els germans Álvarez Quintero, etc. La seva darrera creació fou El tragaluz, d'Antonio Buero Vallejo. Treballà també al cinema on interpretà diversos papers a Currito de la Cruz, Tarde de toros, París bien vale una moza, etc.\nMartí i Marull, Jaume (Barcelona, 1887 - s XX) Escriptor. Col·laborà a diverses publicacions periòdiques. Destacà com a autor teatral amb obres com: Reialesa, Suprema voluntat i L'Hostal de les Roses. El 1962 publicà el poema Pedralbes.\nMartí i Marvà, Jaume (Vallmanyà, Segrià, v 1600 – Montserrat, Bages, 1678) Músic i monjo benedictí. Es formà a l'escolania de Montserrat. Prengué hàbit al mateix monestir en 1619. En fou abat del 1645 al 1649. En 1650 li fou publicat un Memorial o tratado en favor de los niños escolares y seminario de Nuestra Señora de Montserrat.\nMartí i Miquel, Jaume (la Vila Joiosa, Marina Baixa, 1840 – Madrid, 1910) Periodista i polític. Fou membre del partit republicà federal i fundà a Madrid el setmanari il·lustrat "El Siglo" (1865) i a València "La República Federal" (1868). Traduí diversos poetes estrangers i col·laborà als diaris "La Discusión" i "La Democracia".\nMartí i Miquel, Mateu (Palma de Mallorca, s XIX - 6/ago/1936) Lliure pensador. Conegut per Ateo Martí. Afiliat al partit socialista (1919-23), col·laborà posteriorment amb els comunistes (partit pel qual fou candidat a diputat a corts el 1933) i amb els anarquistes (col·laborador de "Cultura Obrera"). Fundà la Lliga Laica a Mallorca (1930) i fundà i dirigí "Sotana Roja" (1931). Fou afusellat pels franquistes durant la guerra civil.\nMartí i Miralles, Joan (Santa Bàrbara, Montsià, 1866 – Barcelona, 1949) Jurisconsult. Estudià dret a València i Barcelona. Ajudat per Bofill i Mates, féu el primer catàleg de la Biblioteca del Col·legi d'Advocats de Barcelona. El 1921 fou nomenat president de l'Acadèmia de Jurisprudència i Legislació i el 1934 elegit membre del Tribunal de Cassació de Catalunya. Membre de la Comissió de Codificació del Dret Civil Especial de Catalunya (1948), col·laborà a la "Revista Jurídica de Catalunya". Entre les seves obres destaquen La qüestió de la parceria (1914), Interpretació de les lleis segons la doctrina de Suárez i Principis del dret successori (1925).\nMartí i Monteys, Antoni (Barcelona, 6/nov/1889 – 21/mar/1977) Escriptor. Fou redactor de "La Veu de Catalunya". Col·laborà a d'altres publicacions. És autor dels reculls De la font (1912) i Místiques (1913).\nMartí i Monzó, Josep (València, 1840 – Valladolid, Castella, 1912) Pintor i erudit. Deixeble de Gómez i Cros. Obtingué el càrrec de director de l'Escola de Belles Arts de Valladolid (1871) i de conservador dels museus provincials. S'especialitzà sobretot en pintura de temes històrics, com El Concili III de Toledo.\nMartí i Móra, Francesc de Paula (Xàtiva, Costera, 1761 – Lisboa, Portugal, 1827) Taquígraf, escriptor i gravador. En el camp de la taquigrafia edità el 1800 la Stenografia o arte de escribir abreviado, de S. Taylor, i va escriure Taquigrafía o arte de escribir con tanta velocidad como se habla y con la misma claridad de la escritura (1803). Ensenyà aquesta matèria a Madrid i a ell se li'n déu l'extensió a tota la Península. Estudià gravat a l'Acadèmia de Sant Carles de València i n'ensenyà a l'Academia de San Fernando de Madrid, quan s'hi establí, Conreà també el teatre: El día dos de Mayo, La entrada de Riego en Sevilla, La Constitución vindicada, Quijote de la Mancha y Sancho Panza en el castillo del duque, entre d'altres.\nMartí i Morera, Antoni (Llorac, Conca de Barberà, 1900 - Calaf, Anoia, 1972) Veterinari. S'especialitzà en patologia equina. Creà una unitat d'assegurança de bestiar equí, qualificada de modèlica, i desenvolupà una tasca docent notable. Fou president de la secció de patologia de l'Acadèmia de Ciències Veterinàries de Barcelona (1960-70).\nMartí i Muntaner, Enric (Vilanova i la Geltrú, Garraf, 1889 - Buenos Aires, Argentina, 1954) Escriptor. Visqué molts anys a la Pampa, on traduí al català, en vers, Martín Fierro (1936), de José Hernández, i Santos Vega (1956), de Rafael Obligado. Col·laborà en les revistes "Ressorgiment" i "Catalunya" de Buenos Aires. Deixà inèdita la versió, també en vers, de Tabaré, de Juan Zorrilla de Sanmartín. Publicà Passen els bàrbars (1938), versos d'un abrandat antifeixisme.\nMartí i Olmos, Joan de la Creu (País Valencià, s XIX) Pintor i erudit. Format a Sant Carles, d'on fou acadèmic el 1856. Conreà temes bíblics, paisatges i pintura de flors. El 1860 rebutjà una càtedra d'història a Sevilla perquè no volgué deixar València. Reuní una notable biblioteca i una rica col·lecció d'obres d'art i peces arqueològiques. Fou president de la secció de Ciències Històriques de Lo Rat Penat. Publicà diversos treballs arqueològics.\nMartí i Orberà, Rafael (València, 1880 – Madrid, 1963) Autor teatral. Per bé que conreà el bilingüisme, provà de renovar el teatre valencià amb obres com ara L'ombra del xiprer (1910), Pobres milionaris (1936) i L'ase del poble (1936). Una part de la seva obra per a l'escena ha estat aplegada a Teatro (1914-19).\nMartí i Pedrell, Josep (Barcelona, s XIX) Pedàgog. Fou a Barcelona el primer bibliotecari de la biblioteca formada amb els llibres dels convents cremats el 1835 i el primer director de l'Institut de segon ensenyament creat el 1874, càrrec que exercí fins al 1853. Fou membre de l'Acadèmia de Ciències i Arts i de la de Bones Lletres de Barcelona.\nMartí i Peydró, Pere (Alcoi, Alcoià, 1872 – Sabadell, Valles Occidental, 1956) Autor teatral i poeta. És autor del recull poètic Poncells (1881), de les comèdies Sang per sang (1888) i Proves canten (1889), del monòleg Fins al cel! i d'altres obres.\nMartí i Pol, Miquel (Roda de Ter, Osona, 19/mar/1929 - 11/nov/2003) Poeta. La seva poesia es manté en una constan biogràfica en Paraules al vent (1954) i Quinze poemes (1957). Amb els reculls El poble (1966) i La fàbrica (1972), de to simbolista, Vint-i-set poemes en tres temps (1972) i La pell del violí (1974), s'incorporà al realisme històric. Posteriorment la seva obra esdevingué més personal: Quadern de vacances (1976), Crònica de demà (1977), Estimada Marta (1978, premi de la Crítica 1979), L'hoste insòlit (1979), L'àmbit de tots els àmbits (1981, premi Ciutat de Barcelona), Primer llibre de Bloomsbury (1982), Andorra. Postals i altres poemes (1984), Llibre d'absències (1985), Els bells camins (1987), Temps d'interluni (1990), Suit de Parlavà (1991), Un hivern plàcid (1994) i Joc d'escacs (1994). Ha aplegat el conjunt de la seva obra poètica en cinc volums: L'arrel i l'escorça, I (1975), El llarg viatge, II (1976, premi Lletra d'Or), Amb vidres a la sang, III... Segueix...\nSerem alló que vulguem ser. (Miquel Martí i Pol)\nMartí i Pou, Josep (Palma de Mallorca, 1818 - s XIX) Escriptor. Fundà el periòdic literari "El Estudiantón" (1843) i col·laborà amb versos i articles de costums a "El Laurel Literario", "La Estrella", "El Propagador Balear" i sobretot "El Palmesano". Fou regidor de Palma de Mallorca (1856, 1857).\nMartí i Puig, Enric (Lleida, s XIX) Compositor. Fou autor de diverses obres de valor bastant desigual, com la simfonia Emma (1877), l'himne La toma de la Bastilla, la sarsuela Por seguir a una mujer i l'elegia Pobre Mercedes! (1878), dedicada a la memòria de la reina d'Espanya d'aquest nom.\nMartí i Quinto, Rafael (Mislata, Horta, 1939 - ) Pintor. Estudià a l'Escola de Belles Arts de Sant Carles de València. Fou membre del grup inicial de l'Equip Crònica i d'Estampa Popular de València. El 1974 participà en la mostra col·lectiva El realisme, avui, de la galeria Val i Trenta de València. Algunes de les seves obres més significatives són Aquel gato de Picasso (1972), La delicada labor de castración (1973), De qué sirve un grito (1974) i L'Espill (1974).\nMartí i Roca, Pau (Reus, Baix Camp, 8/gen/1893 – 12/gen/1909) Pianista. Fou molt precoç. Als deu anys triomfava ja en uns concerts al Palau Reial de Madrid. Estudià amb Granados i més tard al Conservatori de París, amb Rislar. La seva carrera restà trencada per la mort prematura.\nMartí i Rosselló, Jordi (Palma de Mallorca, 1891 – 1973) Escriptor, conegut com Es Mascle Ros. Sabater i fonedor d'ofici, col·laborà a "El Obrero Balear", "Es Puput" i "Sa Llonja" i fundà i dirigí el setmanari "Foc i Fum" (1918-36). La seva animadversió a Joan March el portà a enfrontar-s'hi en un plet que, en perdre'l, l'obligà a marxar a Barcelona (1919). Escriví una gran quantitat de monòlegs anticlericals i de to esquerrà i de llenguatge gruixut i còmic, de gran èxit entre les classes populars: Huelga de bugaderes, Mestre Tià Trobiguera, Un botifarra, Tenorio mallorquí, Es picarol de na Joanaina (1928, basada en La campana de l'Almudaina, de Palou i Coll), etc.\nMartí i Sabé, Josep (Santa Coloma de Farners, Selva, 4/jul/1915 - Riudarenes, Selva, 11/jun/2006) Escultor. Format a l'Escola de Llotja de Barcelona, fou deixeble d'Enric Monjo. Assidu dels salons d'Octubre i de Maig de Barcelona -era societari d'aquests darrers-, tingué diversos premis. Ha fet diverses exposicions, individuals i col·lectives. Conreà, especialment de terracotta, un figurativisme molt simplificat i estilitzat, a la recerca de la forma pura, caracteritzat per la texturació de les superfícies.\nMartí i Sáenz, Manuel (Barcelona, 1880 – 1948) Compositor. Deixeble d'Enric Morera. Escriví obres simfòniques, música de cambra i cançons. Dirigí les corals Catalunya Nova (1902-03) i Atlàntida. El 1904 fundà la Societat de Concerts Catalònia.\nMartí i Salvat, Celestí (Castellvell, Baix Camp, 25/set/1912 - Reus, Baix Camp, 9/jul/2001) Polític. Aprenent de torner, féu estudis mercantils. A divuit anys pertangué a la CNT, i després al Bloc Obrer i Camperol i al CADCI. El 1933 ingressà a les Joventuts Socialistes. Fou elegit secretari de les Joventuts Socialistes Unificades de Catalunya (1936), i participà en l'expedició a Mallorca. Membre del comitè executiu del PSUC, anà al front (1937). Exiliat el 1939, retornà vers el 1950; abans s'havia separat del PSUC per fidelitat a Joan Comorera i a la línia nacionalista, contrària a l'absorció d'aquell partit pel Partido Comunista de España.\nMartí i Saragossa, Manuel (Orpesa, Plana Alta, 1663 – Alacant, 1737) Escriptor i eclesiàstic. Estudià a Castelló, València i Roma, on fou secretari del cardenal Aguirre i l'ajudà a preparar la Collectio maxima conciliorum Hispaniae. De retorn a València (1699), fou bibliotecari dels ducs de Medinaceli (1704). Són notables la seva correspondència amb filòlegs, publicada a Madrid (1738), i alguna de les seves obres filosòfiques.\nMartí i Serra, Jaume (Illes Balears, s XVIII - l'Havana, Cuba, s XIX) Pintor i gravador. Es formà amb Joan Muntaner i Cladera i amb el gravador valencià Francesc Jordan (1812). Pintà retrats de Martí l'Humà i Carles IV per al consolat de Palma de Mallorca, un Ecce Homo i diversos aiguaforts. El 1827 anà a Gibraltar, i més tard passà a l'Havana, on residia encara el 1839.\nMartí i Solanes, Juli (Reus, Baix Camp, 1875 - 1921) Escultor. Deixeble de Josep Llimona i col·laborador de Gustave Violet. Conreà, especialment, la tècnica del baix relleu. De la seva obra destaca Al costat de l'aigua.\nMartí i Torrents, Francesc (Barcelona, 1786 - l'Havana, Cuba, 1866) Empresari. Analfabet quan arribà a Cuba, es convertí en un gran negociant. Construí el que després fou el Teatro Nacional, i fou confident dels capitans generals. Sembla que parlà quasi sempre en català barrejat de modismes locals. Els seus descendents han estrafet el cognom i l'han convertit en Marty.\nMartí i Torres, Joan "el Xic de les Barraquetes" (Martorell, Baix Llobregat, 1834 – 18/gen/1909) Revolucionari republicà. L'assassinat del seu germà Josep (el Noi de les Barraquetes), decidí la seva dedicació a la política. Fou un dels homes d'acció del partit republicà, i el 1873 comandà un batalló en la lluita contra els carlins. Arran del cop d'estat de Pavia, s'aixecà a favor de la República a Sarrià (Barcelona), al capdavant de vuit-cents homes, però al cap de dos dies fou vençut (1874).\nMartí i Torres, Vicenç "el Noi de les Barraquetes" (Castellbisbal, Vallès Occidental, 1830 - Martorell, Baix Llobregat, 10/ago/1866) Guerriller. Participà en la guerra dels Matiners, durant la qual fou condemnat a mort i fugí a França. Retornà poc abans de la revolta del 1854 i s'oposà, a Gràcia, al cop d'estat d'O'Donnell (1856). Fou detingut i empresonat el 1857. Participà en la conspiració del 1866 i fou detingut pocs dies després. Fou mort pels mossos d'esquadra.\nMartí i Totxo, Marc (Alaior, Menorca, 1531 - Ciutadella, Menorca, 1617) Eclesiàstic. El 1564 fou comissionat per anar a Constantinoble a rescatar captius menorquins, que els turcs havien embarcat arran del saqueig de Ciutadella. Bé que no tots pogueren retornar, la seva activitat fou talment reeixida, que fou guardonat amb la dignitat de paborde, que exercí des del 1567 fins a la mort.\nMartí i Trenchs, Joan (Sant Vicenç dels Horts, Baix Llobregat, 1844 – 1920) Escriptor. Col·laborà a "Lo Borinot", "Lo Crit de la Pàtria", etc. Cal esmentar les obres La boira (1886), La tabola (1890), Lo pot petit (1901), de poesia, Lo lliberalisme és la ruïna d'Espanya (1891) i Fruita tarada. Errades catalanes molt usuals i regles ortogràfiques per a evitar-les (1916).\nMartí i Viladamor, Francesc (Puigcerdà, Baixa Cerdanya, 1616 – Perpinyà, 1689) Polític, advocat i escriptor. Cursà la carrera de dret a Barcelona i fou advocat fiscal de la batllia general de Catalunya, membre del Consell d'Estat i cronista reial. Durant la guerra dels Segadors fou enviat per la Generalitat i el Consell de Cent a Münster, com a ambaixador català en les negociacions de pau entre França i Espanya, però, havent transigit davant les proposicions franceses, de retorn li foren retirats els càrrecs. Entre les seves obres figuren Noticia universal de Cataluña (1641), en defensa de la revolta catalana, i Praesidium inexpugnabile principatus Cathaloniae pro jure eligendi Christianissimum Monarcham (1644), reimpresa a Viena i traduïda per ell al castellà a instàncies de la reina regent de França.\nMartí i Viladamor, Francesc (Catalunya, s XVI – Barcelona, s XVII) Jurista. S'establí a Barcelona el 1617 i fou magistrat de la Reial Audiència de Catalunya. El 1640 es mantingué al costat de la Generalitat i participà en l'ocupació de les tropes franceses. Fou un partidari avançat de la integració de Catalunya a França. El 1652 passà al Rosselló, on preparà l'annexió a França. És autor de Defensa de la autoridad real de las personas eclesiásticas de Cataluña (1646), clarament regalista.\nMartí i Viñolas, Joan (la Garriga, Vallès Oriental, s XIX - set/1978) Ciclista. Capdavanter d'aquest esport, el 1913 fou campió de la Volta a Catalunya i guanyà el campionat d'Espanya, al País Basc. Gaudí d'una gran popularitat.\nMartí i Xamena, Lluís (Palma de Mallorca, 1856 – 1922) Dirigent republicà. Fou redactor en cap del diari "La Unión Republicana" (1896-1904). Regidor a partir del 1899, col·laborà amb els socialistes, malgrat les difícils relacions entre aquests i els republicans radicals i reformistes. Favorable al catalanisme, organitzà (1917) el Bloc Assambleista de Mallorca i s'uní al regionalisme mallorquí.\nMartí i Zaragoza, Manuel Veure> Martí i Saragossa, Manuel.\nMartí Tallada (Roglà i Corberà, Costera) Despoblat. Antiga alqueria islàmica, fou lloc de moriscs (18 focs el 1527).\n90 FRANJA PONENT - GEOGRAFIA\nMartillac, serra de (la Vall de Boí, Alta Ribagorça) Alineació muntanyosa de la vall de Boí, a l'antic terme de Barruera, estesa entre el massís de Carans (2.789 m alt), a l'est, i la Noguera de Tor, a l'oest; separa les valls de Sant Nicolau, al nord, i de Sant Martí (Taüll), al sud.


Linna Hotelli Hartola Finlàndia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 5 allotjaments a Hartola.\nKaikulantie 86, Hartola, Hartola, Finlàndia, 19600 - Veure al mapa\n"Wonderful place,very kind people. Super tasty breakfast with..."\nConvenientment situat a Hartola, Linna Hotelli és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLinna Hotelli ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Magatzem d'equipatge, servei d'habitacions, transport hotel/aeroport, instal·lacions per a reunions i banquets , restaurant són només algunes de les comoditats que fan que Linna Hotelli sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nL'ambient de Linna Hotelli es reflexa en cada habitació. calefacció, escriptori, mini bar, telèfon, ventilador són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com sauna, camp de golf (a 3 km), piscina coberta, esquí, pesca. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Hartola, el Linna Hotelli és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nTots els tipus de viatgers (150) Parelles (60) Viatgers en solitari (57) Famílies amb infants petits (11) Famílies amb infants grans (9) Grups (13)


No trobo gaires explicacions als pressupostos que aquell partit de fatxes que és el PP ha presentat. Gairebé cap inversió a Catalunya, ans al contrari. Pugen taxes d'aeroports com el de Girona, per exemple, aquesta colla de lladres. Mentrestant, una cinquena part dels seus diputats a les Corts Valencianes estan inculpats per corrupció. S'entesten a voler fer el corredor central enlloc del corredor mediterrani (essent així la riota d'Europa), fan inversions milionàries en vies de tren, autopistes i aeroports dels quals se saps que seran deficitaris. I per què això? Doncs per escanyar-nos encara més als catalans. Al principi, quan sento aquestes notícies em moro de ràbia. Però cada vegada menys. Cada vegada que fan això, un català més es fa independentista. Si en el fons ens estan fent la feina! Que apliquin la seva lògica il·lògica, que nosaltres fotem el camp del seu putrefacte femer.


Sobreviure a la Covid - Report.cat, pandèmia covid i periodisme\nPer Juan Pablo Torrents-Faurael 16/03/2021 23/03/2021\nActe organitzat per l'ACPC el 23 de desembre per celebrar el Dia de la Premsa Comarcal, que va comptar amb la participació d'Inaki Gabilondo\nDotze mesos després de l’inici de l’estat de l’alarma a causa de la pandèmia de la Covid-19, molts àmbits professionals han quedat seriosament afectats. Però, quina ha estat l’afectació real en les diferents agrupacions de premsa que hi ha al territori? Una aproximació a tres d’aquestes entitats permet copsar l’abast existent de la situació actual.\nQuotes sense cobrar\nEn primer terme, parlem amb Marta Corcoy, presidenta de l’Associació de Dones Periodistes de Catalunya (ADPC), fundada el 1992 i que va ser la primera entitat de l’Estat espanyol en representar a les dones periodistes. Actualment, l’ADPC compta amb un centenar d’associades. Com a gest cap a les diferents membres de l’entitat, no se’ls ha cobrat la quota d’afiliades durant el 2020. El mateix han fet des d’una associació local com l’Associació de Periodistes del Garraf(APG), creada fa nou anys amb la intenció de ser un espai de trobada dels professionals del periodisme i la comunicació en aquesta comarca. “No hem pogut organitzar activitats i no ens semblava adient cobrar als associats en aquests moments”, assegura Ramon Farré, president de l’entitat.\nFarré admet, doncs, que la vida de l’entitat ha quedat molt afectada durant aquests primers dotze mesos de pandèmia fins al punt que han hagut d’aturar totes les activitats que tenien programades, seguint les recomanacions de les administracions. “Aquest ha estat el principal canvi”, afirma el president de l’APG. Tot i això, hi ha algunes xifres que conviden a l’optimisme. “Contra tot pronòstic hem tingut un parell de sol·licituds per donar-se d’alta”, explica.\nDe cara al futur, el president dels periodistes del Garraf creu que el principal objectiu immediat és poder tornar a trobar-se per parlar de periodisme, organitzar alguna sessió de formació i celebrar activitats per al públic en general, així com complir amb les cites anuals amb els premis de La Nit Canallesca, que des de l’APG organitzen per reconèixer la tasca de persones i entitats de la comarca en diferents àmbits, així com el guardó Eugeni Molero i Albert Virella de periodisme i investigació comarcal que el consell comarcal del Garraf organitza anualment.\nPer la seva part, el president de l’Associació de la Premsa Comarcal (ACPC), Francesc Fàbregas -entitat que aglutina pràcticament la totalitat de la premsa comarcal i local d’informació general existent a Catalunya- explica com al darrer any des d’aquesta agrupació han intentat ser el màxim d’útils pels seus associats. “A l’inici de la pandèmia, vam començar a assessorar en tot moment els nostres associats en diverses problemàtiques que sorgiren arran de la crisi sanitària, vàrem gestionar la problemàtica amb correus respecte al retard de l’enviament de les publicacions”, afirma.\nUna de les activitats de l’Associació de Periodistes del Garraf abans de la pandèmia | Foto: Associació Periodistes Garraf\nUn altre problema de la pandèmia ha estat que l’ACPC no ha pogut celebrar el quarantè aniversari de l’associació que va tenir lloc el 2020, i que volien aprofitar per reivindicar la importància de la premsa comarcal i local. Ho faran a partir del pròxim mes de maig. “Les nostres publicacions durant el darrer any han crescut en audiència i, sobretot les publicacions digitals han crescut moltíssim; tot el contrari del que ha succeït en la premsa generalista” assegura Fàbregas. Segons el president de l’ACPC, això és degut al tipus d’informació que donen els seus associats. “Expliquem tot allò que passa en l’àmbit del territori, des d’Amposta fins a Figueres, cosa que no solen fer els mitjans generalistes, i al lector de comarques el que li interessa és la situació del seu entorn i per això aposta per la premsa de proximitat”.\nGrans pèrdues en publicitat\nSense cap mena de dubte, el principal problema dels mitjans associats a l’ACPC ha estat la caiguda en picat de la publicitat en les seves respectives publicacions. Calculen que, en total, en aquests dotze mesos s’han perdut més d’un milió d’euros.\n“Des de l’associació -prossegueix Fàbregas- també vam inserir alguns espais publicitaris de l’associació en les publicacions dels nostres socis per ajudar-los a pal·liar, en part, la caiguda en picat de la publicitat”. En aquest sentit, Marta Corcoy també admet en aquest últim any s’ha reduït dràsticament la inversió en publicitat en les seves publicacions de l’ADPC, tant en la web corporativa com la revista Dones que editen en paper.\nQueda palès, doncs, que la caiguda dels ingressos en publicitat ha estat una conseqüència esperada de la nova situació que portem vivint des de fa un any, però també queda clar que aquestes entitats han pensat en les necessitats dels seus associats, fent mans i mànigues perquè puguin remuntar la situació i, d’aquesta manera, puguin encarar el millor possible el futur que s’acosta.\nAquest article està publicat a la secció Anàlisi amb les etiquetes associacions professionals periodisme, covid-19, estat d'alarma. Si t'interessa pots guardar o copiar l'enllaç permanent.\nAlberto Gómez/ 23/03/2021 24/03/2021\nNegociem amb la vida, amb els problemes als que ens enfrontem, amb els reptes i amb totes les persones, sovint sense saber-ho, amb les que...