El juvenil del Sabadell supera el Gimnàstic i es confirma a la zona de privilegi (2-1) - Diari de Sabadell\nEl juvenil del Sabadell supera el Gimnàstic i es confirma a la zona de privilegi (2-1)\nUna acció del partit disputat a Olímpia / CES\nGairebé fet. Extraordinari partit d'un gran Sabadell. Amb molt ordre i, sobretot, bon joc i control de la situació, el conjunt de Miki Lladó ha superat el líder Gimnàstic a Olímpia i així s'assegura virtualment un lloc en el grup de privilegi de la taula pensant en la segona fase de la competició. Permanència lligada i opció de lluitar pel màxim, un gran premi en la temporada del retorn a la Divisió d'Honor. Fins i tot tenen a tir la possibilitat de la Copa, més complicada.\nHa estat un xoc de màxima exigència en què el conjunt sabadellenc ha desplegat la seva millor versió i ha dominat durant tota la primera meitat. L'equip ha sortit amb la idea de guanyar molt clara i així ha estat. En els primers 45 minuts, el Sabadell ha reduït el rival a la seva mínima expressió, controlant el joc sense generar grans oportunitats de gol, però, sense deixar jugar el Nàstic. L'esforç i la gran versió de la primera part no ha estat suficient per a avançar-se en el marcador per falta de profunditat i òbviament, de determinació.\nA la represa s'ha començat a notar un xic d'ansietat en els locals mentre que el Nástic ha estat un equip amb una personalitat molt diferent de la dels primers minuts. Fins al minut 74 no ha arribat el desitjat premi amb el gol de Luque. No obstant això, l'alegria ha durat poc, ja que només 7 minuts més tard l'àrbitre ha assenyalat penal per mà que l'equip visitant no ha desaprofitat. Feia la sensació que tot estava dit i el partit acabaria en taules, però en l'última jugada a favor del Sabadell des d'un córner, el central Jordi Gil ha pogut donar-li la victòria amb una rematada en l'àrea petita. Eufòria total entre els arlequinats, que lluitaran entre els millors de la categoria.\nTemes:Divisió d'Honor, futbol base, juvenil A, Sabadell


L’exposició de la Llum de la Memòria de Benassal comptarà amb 18 peces recuperades pel Servei de Restauració – Noticies en Valencià de València Castelló i Alacant\nLa col·lecció inèdita que s’inaugurarà divendres que ve està integrada per escultura, orfebreria, arqueologia i pintura\nSales: “Aquesta exposició ens permet fer del nostre llegat una font inesgotable d’oportunitats turístiques i econòmiques”\n30 de juliol. La Diputació de Castelló omplirà a partir del pròxim divendres Benassal amb una excel·lent mostra de l’inesgotable patrimoni històric, cultural i religiós que atresora la província a través de l’ambiciosa iniciativa cultural ‘La Llum de la Memòria’. Un total de 18 peces d’art sacre recuperades pel Servei de Restauració del Govern Provincial que convertiran durant els pròxims mesos el Forn de Dalt i la Torre de la Pressó del municipi de l’Alt Maestrat en la seua llar per a “fer de la nostra història i llegat una font inesgotable d’oportunitats turístiques i econòmiques per a la comarca”.\nEl vicepresident i diputat de Cultura, Vicent Sales, ha reivindicat la transcendència d’una iniciativa que arribarà el dia 4 a Benassal i el próxmo 11 d’agost a Castellfort per a “aprofitar l’enorme riquesa patrimonial que atresora la nostra província en benefici del desenvolupament i dinamització dels nostres municipis”.\nPer a açò, i després que en la seua primera edició la ‘Llum de la Memòria’ atraguera fins a Vilafermosa a més de 5.000 visitants, la Corporació Provincial “gràcies a les mans màgiques dels tècnics del Servei de Restauració”, han recuperat 18 peces, tant d’art sacre com a civil d’estil gòtic i renaixentista, “que ens permetran divulgar i posar en valor l’inesgotable patrimoni d’una terra que té en el seu llegat una font inesgotable d’oportunitats”.\nAixí, entre els elements patrimonials recuperats que componen l’exposició existeixen cinc peces d’arqueologia, tres escultures, quatre pintures així com sis peces d’orfebreria. Entre elles destaquen les peces extretes dels jaciments de ‘Els Cabañiles’, a Sucaina; el del ‘Tossal de la Vila’, de la Serra d’en Garceran o la làpida romana cedida per l’Ajuntament de Montant així com creus o relicarios datats del segle XV, procedents de Cinctorres, Benicarló o Atzeneta.\nTot açò per a conformar un cicle expositiu “que conjumina el millor del patrimoni històric que amaga cada racó d’aquesta terra única i permetre que els castellonencs admiren amb orgull el seu llegat al mateix temps que aquest els brinda un espai d’oportunitats para des del passat construir un present i futur replet d’oportunitats”.\nI és que tal com ha incidit Sales, “‘La Llum de la Memòria’ va nàixer per a recuperar el nostre llegat però també per a fer de l’un recurs més dins de l’estratègia marcada pel Govern Provincial a l’hora d’engegar totes les iniciatives i polítiques al seu abast per a dinamitzar el món rural castellonencs i frenar la despoblació que pateix l’interior de la província”.\ncal recordar que des de divendres passat es pot consultar tota la informació en el portal web habilitat per la Diputació llumdelamemoria.dipcas.es.\n← La Diputació preveu per a agost una ocupació hotelera per sobre del 92% en el litoral de la província\nLa Diputació unirà els municipis de El Puig i La Pobla de Farnals amb una via ciclopeatonal paral·lela a la CV-318 →\nL'enquesta realitzada pels tècnics del Patronat provincial de Turisme situa per sobre del 70% l'ocupació en el turisme rural Martínez:


Curs geològic i miner per BURGOS - Col·legi Oficial d'Enginyers Tècnics i de Grau de Mines i Energia de Catalunya i les Balears\nCURS 172403 Curs de recorreguts geològics, geogràfics i ambientals per terres de Burgos\nCurs intensiu de camp que es desenvoluparà per part de la província castellana de Burgos, amb la idea d´assolir un bon coneixement geològic d´aquests indrets de la península Ibèrica\nEls desplaçaments es faran en cotxes particulars. Les despeses de desplaçament i pernoctacions seran a càrrec dels participants. Cal portar calçat adequat i roba d'abric.\nEl preu inclou l'assegurança en cas d'accident.\nConeixement de la geologia, i la geografia de les terres de Burgos\n- El projecte del geoparc de Las Loras\n- Zona petrolífera d’Ayulengo - Sargentes de La Lora\n- El cañon del riu Ebre\n- El cañon del riu Lobo\n- Ojo Gureña\n- Las Loras\n- La Laguna de Neira\n- Museo de la Evolución Humana de Burgos\nPer obtenir la certificació caldrà assistir almenys a un 80% del curs i haver realitzat de manera satisfactòria les tasques d'aprofitament més amunt indicades.\nPROFESSORAT: Josep M. Mata, Jaume Vilaltella y Juan Carlo Utiel\nDIES: Del 9 (desplaçaments i parades pel camí) al 13 d abril. Total 30 h.\nPREU (inclou assegurança): col·legiats, 95 euros; no col·legiats, 175 euros El preu de 95 euros, trucant al CDL (93 317 0428) es aplicable als membres de SEDPGYM, SIGMADOT, AEPECT, GMM, COETGME\nEn acabar aquest curs, en farem un altre: CURS DE RECORREGUTS GEOLÒGICS, MINERS, MINERALÒGICS I CULTURALS PER BURGOS I LA RIOJA (SIERRA DE LA DEMANDA I SIERRA DE CAMEROS). Será fins al dia 16 d´abril. Es un curs del COLGEOCAT.\nEn aquest, les persones inscrites al curs del CDL no tindran que pagar matrúcula. La resta, caldrà quepaguin una matrícula de 50 euros a SIGMADOS\nProperament, informarem ,és detalladament dels dos cursets, per separat\nMés en aquesta categoria: « Curs geològic i miner per la Comunitat Murciana (II) Recorregut geològic pel Marroc »


Ametller Origen i l'Hospital Sant Joan de Déu s'uneixen per promoure hàbits de vida saludable - El Cargol l El setmanari del Penedès l Societat l Política l Economia l Cultura l Vins i Caves l Món casteller l Entrevistes l Esports\nAmetller Origen i l'Hospital Sant Joan de Déu s'uneixen per promoure hàbits de vida saludable\nL’Hospital Sant Joan de Déu Barcelona i Ametller Origen han unit forces amb l’objectiu de promoure hàbits saludables entre els infants. La col·laboració d’ambdues firmes ha pres forma a través d’un àlbum de cromos protagonitzat per herois saludables, que té com a objectiu recollir fons pel SJD Pediatric Cancer Center Barcelona.\nSegons han explicat des d’Ametller Origen, en l’àlbum "es posen de manifest diversos missatges saludables destinats als més petits, que s’han creat seguint les pautes marcades per l’Hospital Sant Joan de Déu i els seus eixos de salut". Cada una d’aquestes pautes les representa un personatge diferent que va apareixent al llarg de la història.\nEls protagonistes de la història els han creat els clients d’Ametller Origen i d’Abacus cooperativa -que també col·labora en el projecte-, i els infants usuaris de Sant Joan de Déu. Els dibuixos van ser escollits a través d’un concurs, que va tenir com a jurat la reconeguda il·lustradora Pilarín Bayés.


El Ricoh Manresa no compta amb Harper Williams per la temporada que ve\nHarper Williams no continuarà la temporada vinent a les files del Ricoh Manresa. El jugador nord-americà tenia encara contracte per una temporada, però aquest incloïa una clàusula segons la qual tant el jugador com el club podien finalitzar la seva vinculació durant aquest estiu. Finalment, la nova configuració de la plantilla ha fet que el Ricoh Manresa decidís exercir aquesta opció i no comptar amb Harper Williams per la temporada 2005-06.\n29/06/2005 - 00.00 Actualitzat 29/06/2005 - 18.31\nCoincidint amb el retorn la temporada 2002-03 del Manresa a l'ACB, Harper Williams va començar la seva segona etapa al club del Bages. Des d'aleshores ha estat un dels pilars de l'equip, no només pels seus punts (15,3 de mitjana la temporada passada), sinó també per la seva vitalitat i experiència.\nÉs per això que el Ricoh Manresa agraeix a Harper Williams la professionalitat, constància i entrega amb què ha afrontat les quatre temporades que ha jugat al club i que l'han convertit en un dels jugadors més importants en la història recent del Bàsquet Manresa.


III Jornada de Formació del Voluntariat Lingüístic: Valencian Linguistic Standardisation Service: UPV\nLa UPV organitza la III Jornada de Formació del Voluntariat Lingüístic el 26 d’octubre de 2017, per a la formació i col·laboració dels estudiants en la promoció lingüística a la universitat.\nLa jornada forma part del conjunt d’activitats incloses en el programa de Voluntariat Lingüístic del Servei de Promoció i Normalització Lingüística i reconegudes amb crèdits ECTS per al curs 2017-2018 (Oferta general per al reconeixement de crèdits per activitats en estudis universitaris de grau, pàgina 40) (http://bit.ly/2yTeclb).\nFormar les persones inscrites en el programa del Voluntariat Lingüístic de la UPV per a adquirir un coneixement específic de la situació lingüística del valencià a la universitat.\nDinamitzar el Voluntariat Lingüístic de la UPV mitjançant activitats de convivència i de formació relacionades amb la llengua.\nEstudiants inscrits en el programa del Voluntariat Lingüístic, col·laboradors en el Voluntariat Social i interessats en la normalització lingüística a la universitat.


À Punt prepara una programació especial amb motiu del Nou d’Octubre - À Punt\nÀ Punt prepara una programació especial amb motiu del Nou d’Octubre\nEls actes del dia gran dels valencians es podran seguir per televisió, ràdio i el web.\n05 d'octubre 2018 - 15:58\nÀ Punt ha preparat una programació especial per a informar sobre els principals actes de la celebració del Nou d’Octubre, festa dels valencians. Així, la televisió pública retransmetrà en directe des d’un set ubicat a les arcades de la catedral de València els principals actes institucionals previstos al palau de la Generalitat amb motiu de l’entrega de les altes distincions. Els telespectadors també podran seguir en directe la processó cívica i l’ofrena floral a Jaume I a la ciutat de València. La programació especial estarà conduïda per Marta Ventura i comptarà amb els comentaris de l’historiador Vicent Baydal.\nEls informatius de la televisió també cobriran els esdeveniments que es vagen succeint en els diferents punts del territori valencià. De vesprada, igualment, À Punt té previst donar una cobertura especial dels actes públics previstos amb motiu del Nou d’Octubre, amb avanços informatius especials a les 18:00 h, a les 19:00 h i a les 20:00 h.\nLa ràdio, per la seua banda, informarà també dels principals moment de la festa dels valencians tant en els magazins del matí i de la vesprada Al ras i Pròxima parada (els dos de tres hores de durada), com en els butlletins informatius, que tindran un contingut especial i molt centrats en tot allò previst amb motiu del Nou d’Octubre.\nTots els programes i la resta d’emissions d’À Punt es poden seguir a través del lloc www.apuntmedia.es.


RESIDENCIA Y CENTRO DE DIA SON GÜELLS: diciembre 2014\nSortida per Palma i Dinar a Sa Premsa\nEns aixecàrem prest i de cap a Ciutat s´ha dit! tot anava la mar de bé, ens dirigírem cap a n´es Born a escoltar un concert de l a Banda Municipal de Palma, espera que t'espera i no venien mai. Res, que no era allà, i no era culpa nostra, per què havia hagut un canvi i no constava al programa del ajuntament.\nAbandonarem es lloc i a poc a poc varem començar a partir, Born, Carrer Unió, Rambla... saludàvem a gent que coneixíem , mirarem ses paredetes de artesania, fins que varem anar a parar a n´es celler Sa Premsa. Varem gaudir de un bon menú. De primer, arròs de bacallà, de segón, porcella rostida i de postres, púding, gelats, etc.\nEs voluntaris varem gaudir també molt.\nQue ens agrada sortir pel món!\nA Son Güells ja hem començat amb les festes nadalenques! Aquest matí ens han visitat quatre "mama noel" molt especials que han repartit regalets a tots els residents i ens han donat torrons per provar, torrons que havien estat elaborats per alguns dels residents amb l'ajuda de Marga Fuster i Maria (volunataria del centre ).\nPerò aquest festa no s'acaba aquí! que va! Aquesta tarda tindrem la sort de gaudir del Cor infantil del Teatre Principal i farem lliurament de la recaptació del mercadet a l'Associació de Mallorca sense Fam. Esperem que la nostra recaptació fagi que algunes famílies puguin celebrar millor les seves festes nadalenques!\nA tots aquells que seguiu el nostre bloc (i als que no també! ) us desitgem unes Bones Festes !!!!\nMercadet Solidari 2014\nA la fi!, Ens ha duit una feinaaaada, molts de voluntaris ansiosos de col·laborar, el residents que podien no aturaven i els treballadors a tope, però com sempre ha valgut la pena!\nSa gent ansiosa per comprar i col·laborar i una discoteca per acabar de rematar la festa. El nostre D.J per excel·lència, J.L. Aparicio mos va amenitzar sa festa posant música a tope.\nLo millor de tot, una superproducció a modo de pel·lícula en la qual participaren uns quants directors. Ara s'està produint, arribarà, no passeu ànsia!! la vorem un dia d´aquests ben enllestida i riurem una bona estona.\nMallorca sense fam, vos esperam dia 19 de desembre per recollir la recaudació!!!!.\nEscrito por M.Fuster\nAixò si que és sa sortida més desitjada de s´any.\nNo hi ha persona humana que se resistesqui a tant de plaer junt!\nLo de ses ensaïmades i xocolata de Ca´n Joan de s´aigo és massa, i apart de tot això, com que som tants, també necessitam un caramull de voluntaris, i com que venen en molta d´il·lusió, ens fan passar unes hores de allò més divertit!\nI que dir dels llumets, ses paradetes, es Betlem de Santa Margalida ... Amb una paraula, més ja no es pot demanar.\nDonam les gràcies a tots els que ens acompanyaren a sa passejada nadalenca, no pos noms perquè nosaltres ja sabem es qui son i ens basta, o no?.\nMolts d´anys a tots!.\nEscrit per: M. Fuster\nAixò si que va sonar com un cor d´àngels!. Quina sort que tenim de que artistas així ens venguin a deleitar amb la seva feina tan ben feta. Harmonia per tot arreu, i sobre tot elles disfrutaven tant perque noltros els hi transmitiem. Tant ens arribava la seva manera de interpretar, que alguns ens caien les llàgrimes.\nEns han promés tornar aviat, i noltros més contents que un pasco de que així sigui.\nNadales fantástiquement interpretades.\nNoltros tenim uns CDs gravats per elles, que podrem gaudir per un preu simbòlic de 5 E.\nHem d´apoiar ses joves promeses.\nEscrit , M.Fuster


'The Lancet' avala les dades d'eficàcia i seguretat de la vacuna d'Oxford\nLa publicació valida per primer cop un estudi de fase III d'un dels prototips contra el covid-19\n5 min. Londres 08/12/2020 17:01 Traduccions: Cat Cas Eng\n651x366 Vial que conté la vacuna d'Oxford-AstraZeneca / JENNER INSTITUT Vial que conté la vacuna d'Oxford-AstraZeneca / JENNER INSTITUT\nThe Lancet avala els resultats publicats fa tres setmanes per AstraZeneca sobre la seguretat i l'eficàcia de la vacuna que desenvolupa en combinació amb la Universitat d'Oxford.\nHores després que aquest dimarts el Regne Unit anunciés que havia començat a Coventry, al centre d'Anglaterra, la campanya de vacunació més massiva de la història del país i que tots els titulars se centressin en el prototip de Pfizer-BioNTech, el duet Oxford- AstraZeneca també ha volgut captar la seva dosi d'atenció en una conferència de premsa en què ha avançat que la prestigiosa revista científica tot just es disposava a publicar, aquesta mateixa tarda, la primera revisió de dades íntegres d'un assaig clínic de fase III d'un dels prototips contra el covid-19. És el primer cop en la cursa de la vacuna que té lloc aquest fet, circumstància que imprimeix un segell de garantia a la investigació, ja que es tracta d'una anàlisi independent.\nLes dades d’eficàcia que avalua The Lancet es basen en els resultats sobre 11.636 voluntaris del Regne Unit i el Brasil. D'aquest nombre, però, només hi havia 2.741 persones dins del subgrup que van rebre una primera dosis més baixa que la resta. La meitat d'aquestes 2.741 persones van rebre la vacuna i l'altra un placebo. Les de seguretat són més àmplies i afegeixen les dades de l'assaig de Sud-àfrica.\nThe Lancet, doncs, corrobora així que l'eficàcia mitjana del prototip és del 70,4%, després de l'anàlisi per separat de les dades dels dos grups de voluntaris a què es va inocular la vacuna. Uns van rebre dues dosis convencionals amb una diferència de 21 dies. Els altres, mitja dosi i, posteriorment, una de sencera. En el primer grup, l'eficàcia va resultar del 62,1%, mentre que en el segon va arribar al 90%, un fet que encara té "intrigat" Andrew Pollard, director del Grup de Vacunes d'Oxford i investigador en cap del procés, segons ha confirmat en la referida conferència de premsa virtual en companyia d'altres responsables de l'equip científic i de la companyia farmacèutica. La universitat no té previst dur a terme per ara un altre estudi al Regne Unit amb un nou subgrup de voluntaris de mitja dosi més una. Però sí que té intenció de completar la recollida de les dades dels voluntaris amb què ja treballa.\nEn aquest sentit, després que s'informés que a un subgrup dels voluntaris de l'assaig fet al Regne Unit se'ls havia aplicat per error mitja dosi més una de sencera, la farmacèutica va assegurar que necessitava més dades per explicar el fet –tenir més eficàcia amb menys dosis– i que possiblement duria a terme un segon assaig clínic per determinar-ne les causes. Però aquesta possibilitat ha sigut descartada finalment per AstraZeneca, segons ha confirmat també Mene Pangalos, cap de recerca biomèdica de la companyia. Per a Pangalos, els resultats de l'assaig de mitja dosi més una de sencera també són "intrigants". "Però no hem decidit si en farem un altre. Ho farem properament", ha reblat.\nD'acord tant amb la revisió feta per The Lancet com amb el conjunt de dades que Oxford-AstraZeneca ja han enviat a diferents reguladors del món, en les properes setmanes esperen aconseguir l'autorització d'emergència. Quina distribució de dosis s'utilitzarà quan això es produeixi? Una i una o mitja i una? "Dependrà de la decisió dels reguladors", ha confirmat el professor Pollard.\nUn altre dels elements que destaquen els científics que han fet la revisió és que la vacuna és molt segura. "No es van observar hospitalitzacions ni malalties greus en els grups vacunats", escriu The Lancet. "Només tres dels 23.745 participants durant 3,4 mesos van experimentar esdeveniments adversos greus: 1 en el grup de vacunes, 1 en el grup control i 1 que encara no s'ha assignat a cap grup. Tots els participants s’han recuperat o s’estan recuperant i continuen a la prova."\nEls resultats secundaris, però encara pendents de completar, suggereixen que la vacuna també pot protegir contra la infecció asimptomàtica: l'eficàcia de la vacuna és del 4% per a aquells a qui se'ls administra dues dosis completes i del 59% per a aquells a qui se'ls administra una dosi mitjana i una dosi completa. Tot i això, cal confirmar les troballes.\nFins ara, cap de les vacunes produïdes al món occidental que han demanat o que han aconseguit l'autorització per al seu ús d'emergència, com és el cas de l'esmentada d'Oxford, la de Moderna, la de Pfizer-BioNTech o la de Janssen, no havien enviat a revisió les seves conclusions. Tampoc ho han fet pel que fa a la fase III els promotors de la vacuna russa Sputnik V, que des de dissabte s'està aplicant a la població, ni els de la xinesa, que calculen haver vacunat ja més d'un milió de persones.\nAmb independència del moment en què rebi l'aprovació, la producció de la vacuna d'Oxford-AstraZeneca també s'ha vist alterada per problemes en la manufactura. El grup de treball sobre vacunes del govern del Regne Unit ha confirmat que només es podrien lliurar 4 milions de dosis, importades totes dels Països Baixos i Alemanya. La previsió inicial era que se'n lliuressin fins a 30 milions, totes produïdes al Regne Unit, abans que acabés aquest 2020.


Carnaval a Sarrià-Sant Gervasi\nActivitats de Carnaval al districte\nAquest dijous, Dijous Gras, comença la setmana de Carnaval. A molts llocs del districte es fan activitats vinculades a la festa més irreverent del calendari festiu.\nUs oferim un recull d’activitats de carnaval:\nDijous 28 16.30 h\nActivitat familiar: Taller de màscares familiar, per a tothom i ja amb les màscares i ben guarnits, benvinguda al rei Carnestoltes i Rua de petits d’inici del Carnestoltes pel barri. Convidat : la cucafera Castor Dentetes, els tabalers de Sarrià i alguns més.\nDijous 28 17 – 19.30 h\n17 h: Taller infantil de disfresses (Pl. de la Vila)\n18 h: Arribada del Rei Carnestoltes 2019 i lectura del manifest (Pl. de la Vila)\n18.30 h: Rua fins a la Casa Orlandai\n19 h: Lectura de les lleis del Carnaval i botifarrada d’ou popular\n19.30 h: Actuacions diverses d’entitats del barri\nCarnaval: Ja teniu pensada la vostra comparsa? I la disfressa per a la nit més sonada de l’any? Qui serà el Rei Carnestoltes? Una festa on tot està permès, tot depèn de vosaltres!\nDijous 28 17.30 h\nCarnestoltes: Minicarnestoltes Dijous Gras, a càrrec de l’Espai Infantil. El casal vol participar en la festa de Carnestoltes cuinant una truita de botifarra d’allò més bona! Els infants esteu convidats a venir, a conèixer la recepta, cuinar-la i el més important, degustar-la! Inscripció prèvia.\nDivendres 1 17 h\nDisfresses a punt? Per Carnaval tot s’hi val! Veniu a celebrar la festa de la disbauxa al barri. Per a públic familiar.\nDivendres 1 17.30 h\nCarnestoltes a Vallvidrera, amb Jordi Callau. Jordi Callau amb les seves cançons i el seu ball ens posarà les piles a Vallvidrera. Hi haurà taller de disfresses, maquillatge i berenar.\nDissabte 2 10 h\nCelebrem Carnestoltes! Festa de Carnestoltes a la placeta de l’Espai Putxet. Celebrarem l’arribada del rei Carnestoltes amb una matinal plena d’activitats, per divertir-nos grans i petits al ritme de la música. Veniu disfressats i disfressades! Tindrem xocolata amb melindros per a tots els participants i festa grossa amb l’animació d’en Jordi Callau!\nDissabte 2 11 a 13:30 h\nDiada de Carnestoltes al Mercat Galvany. Ens visitarà com cada dissabte, en Mickey per repartir il·lusió, globus i dolços, als/les nens/nenes que ens vinguin a visitar al Mercat. Hi haurá parades del Mercat que es disfressaran i s’entregara un obsequi a les 3 millors guarnides i caracteritzades.\nEls/les nostres maquilladores-pinta cares, maquillaran a tots/totes els nens/nenes que vulguin, amb motius de Carnestoltes. Tot amenitzat amb l’actuació de la Marching Band per tot el Mercat, de la ma de l’Escola Virtèlia.\nDissabte 2 17 a 20 h\n17 h: Rua de Carnaval, i concurs de comparses. Sortida: Plaça de la Vila\n18 h: Concert infantil amb Rumba per la canalla i repartiment de premis\n20 h: Ball de disfresses i concerts\nDiumenge 3 18 h\nMatinal familiar. Animació musical: Carnaval.\nDimecres 6 19 h\n17 h Taller infantil de sardines. Espai infantil El Parc\n17.30 h Taller infantil i contacontes. Casa Orlandai\n20 h Rua de ploraneres, crema i ball de diablets, crema del rei Carnestoltes i concerts amb la CRS. Casa Orlandai


Festa Major Terrassa 2008\njulio 5, 2008 septiembre 2, 2017 Santi CasasDeja un comentario\nAvui em toca exercir de terrassenc. Aquest cap de setmana es celebra la Festa Major a Terrassa. A aquesta megaciutat que ja te més de 200.000 habitants, la festa major ha de ser inevitablement gran. Son més de 250 activitats entre divendres i dimecres.\nPer a mi, la festa major sempre ha estat molt lligada als castells i als Minyons de Terrassa, dels que vaig formar-ne part durant molts anys, i als que encara segueixo.\nLa Festa Major d’enguany va començar ahir amb la tradicional baixada del drac, el pregó de l’Asha Miró i el descobriment del capgròs de l’any, que enguany ha estat el Narcís Serrat i Comerma, llibreter El Cau Ple de Lletres, excursionista i col·laborador als inicis d’Els Verds a Terrassa.\nEls actes de festa major que a mi més m’interessen son:\nAvui dissabte, a les 18:30, la cercavila dels grups de cultura popular i tradicional de Terrassa.\nA les 20:30, els castells de vigília amb els Castellers de Terrassa i els Minyons de Terrassa.\nA les 23:00 el concert del Sergio Dalma al Parc dels Catalans.\nA les 23:00 el concert del Pedro Guerra a la Plaça Nova.\nA les 23:00, al Raval de Montserrat, el concert, a càrrec de «The Remember Quartet» amb la col·laboració de la Coral Tons i Sons Gospel Terrassa.\nA les 23:00, el Correfoc de Festa Major.\nA les 24:00, a la Plaça Vella, el Ball de Revetlla de Festa Major amb l’Orquestra Nueva Etapa.\nDemà diumenge, a les 11.15 a la plaça vella, amb la Gran Tronada començarà la Sortida d’ofici, acte central de la Festa Major.\nA les 12:30, al Raval de Montserrat, Exhibició castellera de Festa Major, amb Castellers de Terrassa, Minyons de Terrassa i la colla convidada, Colla Vella dels Xiquets de Valls. Minyons intentaran el 3 de 9, el 4 de 9 i el 5 de 8.\nA les 19:30, a la Plaça Ricard Camí, exhibició d’arts marcials i k ung-fu si pal ki del Gimnàs Sol, on hi participarà el meu fill Albert. Sens dubte, per a mi, l’acte més important d’aquesta festa major.\nA les 24:00, a la Plaça Vella, Festa Cubana, a càrrec de La Unión Habanera. Em segueix tirant molt Cuba.\nDilluns, a les 10:30 al Parc de Vallparadís, el Gran Dia de la Festa Major Infantil.\nA les 22.00, a la Plaça Vella, concert d’en Pep Sala.\nDimarts, a partir de les 19.00, la IX Mostra Internacional de Teatre al carrer.\nEl dimecres, a partir de les 22.00, Castell de focs piromusical, havaneres i rom cremat per a tancar la festa.


La Cerdanya estrena les noves misses del desconfinament - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nmiquel spa/bellver de cerdanya 18.05.2020 | 10:01\nEn aquesta fase u del desconfinament, han obert les esglésies dels Arxiprestats de Val d'Aran: Vielha, Arties, Salardú, Bossost, Les, Es Bordes; del Pallars Jussà, a Tremp, Isona, Pobla; del Pallars Sobirà, Sort, Esterri, Espot, València d'Àneu, Escaló; de l'Alt Urgell, a La Seu d'Urgell, Organyà, Oliana, Coll de Nargó; de la Cerdanya, a Puigcerdà, Llívia, Alp, Bolvir i Bellver de Cerdanya.\nLa fe, també per Youtube\nA fi efecte de facilitar el seguiment de les celebracions religioses als fidels de la diòcesi que no tenen a prop una parròquia de les que ha reprès les misses, el Bisbat d'Urgell també ha activat un servei de retransmissió a través del seu canal de Youtube.\nAixí, per exemple, aquest diumenge ha penjat al portal la missa del Diumenge VI de Pasqua, la qual ha estat celebrada i presidida pel bisbe Joan-Enric Vives. Un dia després de la seva emissió, el vídeo ja acumula 229 visualitzacions.


Àngel Beumala i Raventós: 2020\nRosa Ricart Riba, vídua de Vicenç Fernández: "Les persones que han vist el coronavirus de prop ja són responsables, el problema són les persones que a hores d'ara encara se'ls hi ha de dir les coses"\nEl passat 10 d’octubre es va fer a Molins de Rei un homenatge a Vicenç Fernández, mort el passat 27 de març de 2020 a causa del coronavirus. L’Associació de Veïns del Barri del Canal, organitzadora de l’acte, també ha iniciat una recollida de signatures perquè un espai del barri porti el seu nom. En Vicenç Fernández va néixer a Marbella, a la província de Màlaga, un 30 d’agost de 1942. Va arribar a Molins de Rei amb 20 anys, es va casar l’any 1967 amb Rosa Ricart, i van anar viure al barrri del Canal a cavall entre l’any 1971 i 1972. L’any 1995 el Vicenç va entrar a la Junta directiva de l’Associació de Veïns d’aquest barri, i n'ha estat el president aquests darrers 14 anys.\nLa mort del Vicenç va causar, i encara causa, un fort impacte a la vila. Des d’aquest programa ens sumem al dol per aquesta pèrdua, especialment perquè vam tenir de locutor durant dues temporades un dels seus néts, en Pau Mercier Fernández. Per conèixer millor el tarannà del Vicenç, i també els reptes que ha d’encarar ara l’Associació de Veïns del Barri del Canal, hem convidat la Rosa Ricart, esposa del Vicenç, i la Montserrat Ramirez, que ha agafat el seu relleu en la presidència de l’Asssociació.\n"Les persones que han vist el coronavirus de prop ja són responsables, i a les persones a les que a hores d'ara encara se'ls hi ha de dir les coses, per desgràcia, ja no ens faran cas."\n"Si es prenguessin les mesures mínimes de distància, higiene i mascareta, no caldria tancar cap bar ni cap restaurant. Fins i tot ara, que els han obligat a tancar, veig grups de persones que van a demanar-se el cafè i se'l prenen al carrer tots juntets, sense mascareta i sense distància, i el virus així es continua escampant. Per fer això ja valdria més que la restauració estigués oberta i els cambrers obliguessin els clients a seure amb la distància corresponent."\n[Programa Obrint Camins de Ràdio Molins de Rei del dia 11-11-2020]\n[Programa Obrint Camins de Ràdio Molins de Rei del dia 21-10-2020]\nJoana Solans Roda: "Qui pateix càncer ha d’aprendre a portar la malaltia amb dignitat"\nEl Llaç, núm. 565, juliol-agost 2020, pàg. 8-9\nL’Associació contra el Càncer AECC-Catalunya, de Molins de Rei, va iniciar un nou camí amb la Junta constituïda l’any 1998, integrada per deu dones i presidida per Joana Solans. El 30 de novembre de 2019 es va celebrar, al Foment CiA, la vintena i última edició del Sopar solidari contra el Càncer. Per aquest motiu quedem per conversar amb Joana Solans, i aprofitem l'avinentesa per repassar la seva trajectòria i la de l'entitat.\nCliqueu aquí per descarregar l'entrevista\nJoana Solans Roda\nÀNGEL BEUMALA (A.B.): Vas néixer a Vinaròs (Baix Maestrat) i vas venir a viure a Molins de Rei quan tenies tretze anys, oi?\nJOANA SOLANS (J.S.): Sí, el meu pare era de Vilassar de Mar i la meva mare de Vinaròs, i es van conèixer perquè ell era tècnic de teixits i filats i va anar a treballar de director a una fàbrica del poble de la mare. Allà vam néixer la Conxita –la historiadora i novel·lista–, l’Enric i jo. Quan tenia vuit anys ens vam traslladar tots a viure a Miranda de Ebro, també per motius de feina del pare, i allà va néixer la Dolors, la quarta germana. Finalment, l’any 1956, el pare va conèixer en una fira un empresari que li va proposar ser el “majordom” de la seva fàbrica tèxtil de Molins de Rei –l’encarregat en absència de l’amo– i tota la família ens vam traslladar a viure a la vila.\nA.B.: A Molins de Rei hi passes la joventut, t’enamores, et cases, formes una família, i a l’edat de 47 anys tens un tumor...\nJ.S.: Sí, l’any 1990 vaig tenir un tumor i vaig descobrir el món de les persones malaltes de càncer. Llavors em vaig adonar que tant els malalts com les famílies dels malalts se n’amagaven, no en volien parlar, i això em va doldre. En aquell moment, les companyes que tenia al lloc on treballava s’hi referien com un “mal lleig” o un “mal dolent”, i jo un dia els vaig dir: “No és ni un mal lleig, ni un mal dolent; és una malaltia que es diu càncer i n’hem de parlar”, i llavors totes van desaparèixer! També em va passar un fet semblant amb una coneguda. Un dia li vaig dir que m’havien d’operar d’un càncer i em va etzibar: “això no es diu!”. Aleshores em vaig dir a mi mateixa que això no podia ser, que la malaltia s’havia de normalitzar, explicar que no necessàriament t’has de morir si et diagnostiquen càncer. I això s’havia de dir, perquè en no dir-ho, en aquella època només se sabia que algú tenia càncer quan es moria i la família ho feia públic. En canvi, n’hi havia molts que en tenien, però com que no ho deien, quan es curaven la gent no tenia manera de saber que se n’havien sortit d’un càncer i, per tant, no descobrien que no era una malaltia necessàriament mortal.\nAquesta va ser una de les raons principals que em van fer implicar en la lluita contra el càncer, al costat del fet de la mort d’una adolescent que m’era molt propera. Va coincidir que aquesta noia i jo vam passar la malaltia al mateix temps, però ella no se’n va sortir i jo sí, i no sé per què vaig considerar que hi tenia com un deute i que hi havia de fer alguna cosa. No podia quedar-me tan fresca pensant que ella havia mort i jo havia sobreviscut sense saber-ne el perquè, i ja està!\nA.B.: Per què es tenia aquesta percepció tan negativa del càncer?\nJ.S.: Perquè era una malaltia molt dolorosa, llarga i sovint mortal. La gent que la tenia patia molt, no hi havia tots els tractaments pal·liatius que hi ha ara. A més, hi havia la falsa creença que era una malaltia infecciosa i ningú deia que tenia càncer per por que els altres, en sentir-ho, se n’apartessin per por d’encomanar-se. Ara és diferent pel fet que la mortalitat ha baixat molt gràcies als avenços mèdics.\nA.B.: Un cop recuperada de la malaltia decideixes fer-te voluntària.\nJ.S.: Sí, l’any 1994 vaig començar a fer de voluntària a la planta d’oncologia infantil de l’Hospital de la Vall d’Hebron. Allà vaig conèixer el doctor Josep Sánchez de Toledo, cap d’Oncologia i Hematologia Pediàtrica de l’Hospital, membre del Comitè Científic de l’Associació Espanyola contra el Càncer a Catalunya i president del Comitè Científic de la Federació d’Oncologia de Catalunya. Després, com que l’Hospital de la Vall d’Hebron em quedava molt lluny en transport públic, vaig fer de voluntària a l’Hospital Clínic de Barcelona, al Departament de Quimioteràpia. Quan la meva mare va emmalaltir, vaig haver de deixar-ho tot per tenir-ne cura i després ja vaig entrar a la Junta local de l’AECC a Molins de Rei.\nA.B.: Per qui estava formada la Junta de Molins de Rei de l’AECC quan hi vas entrar?\nJ.S.: L’Associació contra el Càncer a la nostra vila va iniciar un nou camí amb la Junta constituïda l’any 1998, integrada per deu dones: Teresa Soler, Teresa Rius, Rosa Bogunyà, Clara Bacarisas, Conxita Basco, Olga Espinach, Conxita Roig, Magda Torrades, Rosa Roca i jo mateixa. Malauradament, algunes d’elles ja són mortes. Més endavant s’hi van incorporar la Rosa Padilla, l’Emília Sanz, la Joana Arnau, l’Anna Castellana i d’altres. Actualment som quinze persones i farà uns dos anys se’ns hi va incorporar el primer home, l’Eduard Escardó, que fa molta feina. Disposem d’un espai al Centre Cívic Federació Obrera on ens reunim un cop al mes.\nA.B.: El passat 30 de novembre de 2019 es va celebrar, al Foment CiA, la vintena i última edició del Sopar contra el Càncer. Per què deixeu d’organitzar aquest sopar benèfic després de fer-ho durant vint anys seguits?\nJ.S.: Organitzar un sopar per a 275 persones porta molta feina, han passat vint anys i nosaltres ja no som tan joves com quan vam començar. Tanmateix, el Bot-Mol, la Unió de Botiguers de Molins de Rei, ha fet públic que a partir d’ara s’encarregarà de continuar organitzant-lo. Ja els vam dir que podien comptar amb el nostre suport i la nostra experiència acumulada al llarg de tots aquests anys!\nA.B.: A què es destinen els diners recaptats en aquests sopars benèfics?\nJ.S.: En un primer moment, l’AECC destinava els recursos a centres d’investigació, com ara l’Institut Català d’Oncologia, i també a becar investigadors amb projectes de recerca sobre la malaltia. Quan va arribar la crisi econòmica, també es van destinar recursos a ajudar famílies de malalts amb necessitats concretes: medicaments, cadires de rodes, suport psicològic, etc.\nA.B.: Quines altres activitats organitzeu al llarg de l’any?\nJ.S.: Bàsicament, informació sobre la malaltia i prevenció de riscos. A la Fira de la Candelera, per exemple, sempre hi tenim un estand informatiu i també a la mostra anual d’entitats solidàries de la vila, que es fa el mes de maig. Quan arriba l’estiu fem prevenció del càncer de pell regalant crema solar per als infants en un parada que posem a l’entrada de la piscina municipal. El 19 d’octubre, que és el Dia Mundial contra el Càncer de Mama, també posem una parada informativa al carrer de Baix i, finalment, per la Festa Major fem una col·lecta de diners pels carrers de la vila. D’altra banda, quan hi ha programes específics preparats des de la seu central de Barcelona, també els incorporem a la nostra activitat local. Per exemple, un any vam fer prevenció del càncer de colon; un altre any, del de pulmó, etc. Val a dir que aquestes activitats de presència al carrer sempre intentem complementar-les amb la conferència d’un expert en un local de la vila.\nA.B.: Quin balanç fas de la feina feta durant tots aquests anys?\nJ.S.: Penso que hem fet una cosa important, que és que el càncer deixi de ser una cosa que no es pugui anomenar. Jo m’he trobat amb gent que no volia venir al nostre sopar solidari perquè es pensava que parlaríem de la malaltia! Per tant, l’important és que la societat molinenca sap que hi ha un grup de persones que hem passat la malaltia, que no ens hem rendit, que tenim una qualitat de vida magnífica i que estem disposades a ajudar altres persones que es trobin en una situació semblant. D’altra banda, també estic molt orgullosa de dir que som un grup d’amigues que hem estat durant molts anys colze a colze lluitant, que mai hem tingut cap diferència entre nosaltres i que sempre hem estat compromeses amb la feina de l’Associació.\nA.B.: Què es recomana a algú a qui li acaben de diagnosticar un càncer?\nJ.S.: Avui dia existeix l’especialitat de la psicooncologia, precisament per fer una atenció psicològica individual a pacients de càncer i els seus familiars. De fet, a Molins de Rei, nosaltres havíem tingut un psicooncòleg que venia un cop a la setmana al Centre Cívic Federació Obrera per atendre les persones malaltes, però avui dia ja tots els hospitals en tenen, de psicooncòlegs. Quan a mi em van operar l’any 1990, no hi havia res de tot això. També cal tenir en compte que cada tipus de càncer és diferent i que ja d’entrada el metge et parla molt clar i et diu que o bé no hi ha res a fer o, ben al contrari, que aquell tumor no és res i que no anirà endavant. Per tant, el psicooncòleg s’ha d’adaptar al cas concret de cada pacient.\nA.B.: Però tu, personalment, què diries?\nJ.S.: Jo, personalment, el que li diria a algú a qui acaben de diagnosticar un càncer és que se’n sortirà, que tingui esperança, que pensi que la medicina d’avui té un ventall de tractaments molt eficaços que abans no hi eren. Abans només hi havia radioteràpia i quimioteràpia, res més! Ara, en canvi, hi ha altres tractaments que aconsegueixen que la malaltia remeti i es quedi crònica, per exemple. L’important és tenir clar que “càncer” i “mort” no són sinònims. L’actitud del malalt és important per a ell mateix: com més bona sigui la seva actitud, millor ho portarà. Sigui com sigui, la família pateix molt i arriba un punt en què el malalt no vol que la família pateixi i fa veure que es troba bé i que no pateix. I questa actitud no es pot criticar. El malalt ha de ser conscient que és la seva malaltia i que és la seva responsabilitat. Per tant, no s’ha de repenjar en la família o els amics, ni anar-hi a plorar. Ha d’aprendre a portar-la amb dignitat.\nJordi Alarcos Carbonell: "Em nego a acceptar que l’esperança per una Veneçuela millor hagi fet les maletes i se n’hagi anat de vacances"\nEl Llaç, núm. 563-564, febrer-juny 2020, pàg. 10-12\nJordi Alarcos i Carbonell va néixer a Molins de Rei el 12 de desembre de 1958, va fer els estudis primaris a l’antiga escola Gual Villalbí –actualment l’Alzina-, l’educació secundària a cavall entre l’Institut Lluís de Requesens, els Salesians de Sant Vicenç dels Horts i els Salesians de Barcelona-Sarrià, i els estudis superiors a la Universitat Politècnica de Catalunya, per la qual és enginyer industrial especialista en màquines elèctriques. Religiós salesià entre el 1977 i el 1986, va ser ordenat sacerdot l’any 1993 a Veneçuela, país amb el que manté un fort vincle des de fa vint-i-sis anys. Actualment és professor a l’Institut Rambla Prim i rector de la Parròquia Maria Mitjancera de totes les Gràcies, de Barcelona. A Molins de Rei va ser professor de l’Institut Bernat el Ferrer entre els anys 2002 i 2006, i membre del Consell Escolar de la vila durant deu anys (2003-2013).\nCiutat de La Guaira, al nord de Veneçuela, a només 30 Km de Caracas, la capital del país\nÀngel Beumala (A.B.): Quin és el teu vincle amb Veneçuela?\nJordi Alarcos Carbonell (J.A.C.): L’any 1993 va venir a Barcelona el bisbe veneçolà Francisco de Guruceaga Iturriza i va explicar que a Caracas necessitaven capellans, perquè acabaven de fer una divisió administrativa de l’arquebisbat que suposava la creació de dos bisbats nous: La Guaira i Los Teques. Jo i un altre company de la Facultat de Teologia ens hi vam interessar, i llavors ens va dir: “Si vostès dos vénen a Veneçuela amb els estudis de teologia acabats jo els ordenaré sacerdots”. I així va anar, el dia 11 de març de l’any 1993 vam entrar al Seminari de La Guaira i vam esdevenir sacerdots el 14 d’agost del mateix any. A Veneçuela vaig exercir de sacerdot a la Parròquia San Bartolomé Apóstol, de Macuto, a la Catedral San Pedro Apóstol, de La Guaira, i a la Parròquia Nuestra Señora del Valle, de Catia La Mar.\nJ.A.C.: Jo sempre he tingut molt present la faceta social, i a Catia La Mar, que és on hi vaig estar més temps, la parròquia tenia dues cases buides en les què no s’hi feia res. Llavors vaig crear la Fundación Araguaney. En una de les cases vaig fer una escola de costura, uns tallers de ceràmica i una escola d’adults, i en l’altra hi vaig fer una llar d’infants, que allà en diuen “kínder”. Ho vaig legalitzar tot al ministeri d’educació, hi vaig posar un equip de mestres, etc.\nJ.A.C.: Jo venia de Catalunya amb molta experiència de gestió en el món educatiu i sabia com moure’m amb l’administració. Per començar, a la fundació la vaig anomenar “araguaney” perquè és el nom de l’arbre nacional de Veneçuela, un arbre florit de color groc semblant a la ginesta, i així quedava com una cosa arrelada al país. Amb el projecte de la fundació sota el braç vaig trucar la porta de Petróleos de Venezuela i em van donar una subvenció, i amb això, i els diners que fèiem dels tallers, doncs ho anàvem mantenint. Les escoles d’adults i costura tenien en total 80 alumnes, i sumant-hi els que treballaven als tallers, allà hi havia més de cent persones! I tot partint de zero!\nJ.A.C.: Sí, quan li vaig explicar al bisbe em va dir que li sabia molt de greu que marxés, i em va ensenyar un full de nomenament que tenia a punt per fer-me administrador de la diòcesi. Si bé vaig tornar a Catalunya, el vincle amb Veneçuela no l’he abandonat mai. De fet hi vaig cada any i m’hi estic un mes sencer. Actualment ajudo a l’església parroquial de la Inmaculada Concepción, en un barri de Caracas anomenat Sabana Grande que és molt popular.\nJordi Alarcos Carbonell el dia de l'entrevista\nA.B.: L’any 1975 el president veneçolà Carlos Andrés Pérez va nacionalitzar el petroli, i el país va ser conegut amb el sobrenom de "Veneçuela Saudita" a causa del flux de petrodòlars. Avui se li retreu a aquell president que no va aprofitar per resoldre les desigualtats socials flagrants, la dependència exterior, etc.\nJ.A.C.: Això s’ha de matisar perquè Carlos Andrés Pérez va tenir dos mandats: 1974-1979 i 1989-1993. I en el segon mandat va aplicar el pensament d’Arturo Uslar Pietri segons el qual calia “sembrar el petroli” per eixamplar la classe mitjana i evitar que el país estigués format només per dues classes socials, una de molt alta i una de molt baixa. Els ministres del seu segon mandat eren persones altament qualificades, formades a l’estranger gràcies al patrocini de la Fundación Gran Mariscal de Ayacucho, que va ser una fundació creada precisament per ell. I això es va notar. Quan jo hi vaig arribar l’any 1993 el bolívar era una moneda més forta que la pesseta espanyola! Ara ni t’explico com està el bolívar …\nA.B.: El 4 de febrer de 1992 hi va haver el primer intent fallit de cop d’estat de l’Hugo Chávez, i sis anys més tard, el novembre de 1998, aquest mateix militar es va presentar a les eleccions i les va guanyar. A partir d’aquí els entesos no es posen d’acord: Uns diuen que la inversió dels beneficis del petroli que va fer en projectes socials va ser una aposta seriosa pel desenvolupament, i d’altres diuen que va ser una mesura populista per tenir content el poble i al mateix temps desviar l’atenció del deteriorament general de l’economia. Tu què en penses?\nJ.A.C.: Com que ho he viscut et puc dir que és el segon cas. Chávez va tenir un moment en què el petroli anava a 100 dòlars el barril, i si observes avui com estan les escoles, els hospitals, els ferrocarrils, etc, et preguntes: “On van anar a parar tots aquells dòlars?” No n’ha quedat res! Segons la firma Global Scope, a l’abril del 2019, el portafoli de crèdits de la banca veneçolana equivalia a 337 milions de dòlars, mentre que el del sistema financer equatorià era de 30.540 milions, el panameny de 77.298 milions i el peruà de 77.797 milions. La contracció econòmica de Veneçuela és de tal magnitud que Banesco, el banc líder en crèdits, té un portafoli equivalent a 50 milions de dòlars, mentre que Pichincha, el principal banc de l'Equador, té una cartera de 6.482 milions de dòlars. És a dir, la banca veneçolana, en el seu conjunt, no pot prestar 1.000 milions de dòlars, una cosa que en altres països de la regió pot fer-la un banc mitjà!\nA.B.: Consolidat en el poder, Hugo Chávez va accelerar les mesures per construir la seva versió del “socialisme bolivarià”, i ja des del primer moment hi va haver gent que deia que allò no funcionaria. Els que éreu allà també ho veieu, que no funcionaria?\nJ.A.C.: Jo vaig trigar un any, o dos, a adonar-me’n, perquè en un primer moment el discurs d’Hugo Chávez me’l creia. Ell va fer el que li van dir Juan Carlos Monedero -un dels fundadors del partit espanyol Podemos-, i Alfredo Serrano Mancilla -el seu home a Caracas-, que és crear un vot captiu i clientelar amb un sistema semblant al PER andalús. A Veneçuela, aquest “PER andalús” s’anomenava Sistema Nacional de Misiones, i era un programa de diferents mesures socials basades en el principi del “tot regalat”. Una d’aquestes mesures va ser crear tres cadenes públiques de supermercats, i si una ampolla d’aigua mineral valia un euro, per exemple, ell en aquests supermercats públics la venia per 10 cèntims. I és clar, quan el petroli va començar a baixar dels 100 dòlars per barril als 60, i més tard als 40, aquesta despesa i moltes d’altres no es van poder mantenir. I a més a més, es va carregar el país perquè no va aprofitar la bonança econòmica per invertir en estructures productives alternatives al petroli que haguessin ajudat a compensar quan aquest baixés de preu. Jo aquest deteriorament l’he viscut perquè hi vaig cada any, a Veneçuela, i a part l’he anat veient en els meus veïns de l’edifici de Caracas on visc.\nA.B.: Dius que avui la gent es refereix a la revolució bolivariana d’Hugo Chávez com la “robolución” …\nJ.A.C.: Una de les coses que va prometre Hugo Chávez va ser que acabaria amb la corrupció i al final ha resultat ser més corrupte ell, i el seu entorn, que tots els anteriors mandataris veneçolans junts! A les persones que mai no havien tingut res, i que de sobte es tornaven riques gràcies a la corrupció, els veneçolans els anomenaven “boliburgueses”, de “burgueses bolivarianos”. I això que una de les frases més famoses de Chávez era que “ser rico es malo”! I és clar, aquesta doble moral, aquesta doble vida, la gent la va copsar. De fet, si ho vaig veure jo que era estranger, com no ho havien de veure els propis veneçolans? Pensa que cada tres mesos havien de canviar els directors d’aquests supermercats públics que he esmentat abans perquè robaven els diners i el menjar! I als hospitals públics passava el mateix, hi portaves el teu fill petit malalt i et deien: “los aparatos se dañaron”, “no llegaron los insumos”, etc. I llavors havies d’anar a una clínica privada, i amb dòlars o euros, t’agafaven de seguida! La corrupció era i és una cosa inaudita.\nJ.A.C.: El país de destinació dels migrants veneçolans depèn de la seva qualificació professional. Si són persones poc qualificades van a Colòmbia, on els anomenen “limpia pocetas” (renta lavabos). Si són, per exemple, enginyers, van a l’Argentina. Si són metges, van a Panamà, Brasil o Colòmbia. D’altra banda, un dels problemes que tenen les empreses veneçolanes en sectors com la banca, les companyies d’assegurances o les farmacèutiques, és que han de pagar una part del sou en bolívars i una altra part en dòlars per evitar que marxin els treballadors qualificats i l’alta i mitja gerència. Al mateix temps, molts treballadors que cobren el sou només en bolívars han decidit renunciar a la feina perquè no els compensa: només en transport per anar al lloc de treball ja gastarien més del que guanyen! Això és una tragèdia. Un pensionista a Veneçuela avui cobra una pensió, suposem, de 49.000 bolívars, i un tambor de sabó per la roba val 32.000 bolívars. Quan ho vaig veure vaig exclamar: “¿Si un jubilao lava la ropa luego cómo come?”\nA.B.: El darrer cop que vas estar a Veneçuela va ser el passat juliol del 2019. Ens pots dibuixar un quadre ràpid del que vas veure?\nJ.A.C.: Jo, que fa 26 anys que conec Veneçuela, mai m’hagués imaginat que la veuria tan "africanitzada", i que els lectors em perdonin l’expressió. L’estat dels serveis de proveïment d’aigua, electricitat, telefonia, educació, salut, carreteres, transport, aliments, medicaments, benzina, etc, és de pronòstic reservat. Només arribar a l’aeroport de Maiquetía vaig ser testimoni de que molt poques línies aèries internacionals hi operen, i de que molts vols arriben i surten només al 50% de la seva capacitat. L'aparcament de l’aeroport no té empleats, ni cap mena de control de vigilància, només hi vaig veure un senyor gran amb vestit de la milícia bolivariana que em va demanar un donatiu per “passejar-se” per l’aparcament. Increïble però cert. El 22 de juliol vaig viure una apagada elèctrica a Caracas que va afectar el 90% de la ciutat i la majoria del país. Va durar des de les tres de la tarda fins la una de la matinada, i la resposta del ministre Jorge Rodríguez va ser dir que hi havia hagut un atemptat "electromagnètic". Ja no saben quina excusa posar per la pèssima gestió, corrupció, i nul manteniment i inversió en infraestructures. Segons el CIV (Col·legi d'Enginyers de Veneçuela), hi hagut 13.140 apagades elèctriques entre gener i juliol de 2019! Al barri de Caracas on visc han tancat molts comerços com ara “bodeguitas”, fleques, cafès, ferreteries, botigues d’electrodomèstics, etc. I de set tallers mecànics de reparació de cotxes que hi havia, actualment només n’hi ha un. Els altres van acomiadar el personal i van tancar. A l'avinguda Francisco de Miranda, la principal artèria de la ciutat amb gairebé 7 Km de llargada, la majoria de comerços tanquen entre les tres i les quatre de la tarda, i això també passa a molts comerços del centre comercial Sambil Caracas. Els motius són diversos: la manca de clients, la manca de mercaderia, i també el fet de que els treballadors han de marxar d’hora cap a casa per la manca de transport, ja que els autobusos s’espatllen i no hi ha diners per comprar recanvis. Llavors s’han de refiar d’uns camions de bestiar que han posat expressament per transportar la gent! Us imagineu que això passés a la Diagonal de Barcelona o en qualsevol centre comercial dels que hi ha per aquí? També hi ha un restaurant emblemàtic, La Estancia, a la urbanització La Castellana, que ja no obre els diumenges perquè no compensen les despeses de personal amb la clientela que hi assisteix. Per no parlar del munt de polígons industrials tancats i sense activitat econòmica de cap tipus. En aquest sentit, l'alcalde de Chacao -un municipi 100.000 habitants de la zona est de Caracas- va dir que en un any havia tingut un 45% menys de contribuents d'activitats econòmiques.\nJ.A.C.: Això fa quatre anys era veritat. Actualment, no. Com que no hi ha diners en efectiu, els lladres -“malandros” com els anomenen allà-, també han emigrat! Jo fa deu anys anava per Caracas molt pendent de que no m’atraquessin en certs barris i hores. Ara, en canvi, vaig molt tranquil. La dolarització, la inflació i la pujada de preus diària, han fet que tots els pagaments s’hagin de fer de forma electrònica, ja sigui amb tarja o amb transferències per banca digital. I els caixers automàtics que no estan espatllats només permeten treure 5.000 bolívars amb tarja de dèbit del mateix banc, o 1.500 bolívars si la tarja és d’un altre banc. Això no dóna ni per pagar un cafè amb llet!\nJ.A.C.: La meva percepció és que no hi ha govern, sinó ministres i alts càrrecs ben proveïts en els seus despatxos i cadires. Certament hi ha un grup de països de la regió que tenen aïllat i amb sancions el govern de Veneçuela, però també hi ha qui li dóna oxigen i m’estic referint al narcotràfic. Per mi, el què ha posat d’acord a 53 països del món per fer fora Maduro, incloent Canadà, Estats Units i part de la Unió Europea, no són les tortures a presos polítics ni la manca de democràcia i drets humans, sinó el problema de la droga. Cada dia entren i surten de Veneçuela avionetes carregades de droga amb la connivència de cinc o sis militars del règim. De fet, se sap que el dia 1 de maig de 2019 hi havia un avió preparat perquè el president Nicolás Maduro pogués exiliar-se a Cuba, amb el vist-i-plau dels Estats Units, però aquests cinc o sis membres del seu entorn li van impedir, entre ells Jorge Rodríguez, el ministre que es va fer famós per aturar l’entrevista que Jordi Évole feia a Maduro en el seu programa de televisió Salvados.\nJ.A.C.: A mi em consta que existeix a nivell internacional una mena de “pla Marshall” per a Veneçuela, perquè tot està malmès i s’ha de reconstruir, i perquè hi ha interessos en joc. Per exemple, hi ha 2.300 empreses espanyoles que no han marxat! La recepta és ben senzilla i ja la va donar Simón Bolívar quan va dir que “moral y luces son nuestras primeras necesidades”, és a dir, honradesa i tenir la formació adequada. En canvi, com he explicat, a Veneçuela avui hi ha molta gent en llocs de responsabilitat pública que no està preparada. Tanmateix, em nego a acceptar que l'esperança i la fe per una Veneçuela millor hagin fet les maletes i se n'hagin anat de vacances. No tinc cap dubte que, tard o d’hora, la llibertat democràtica i el progrés del noble poble veneçolà tornaran a aquella beneïda terra del “libertador”.\nJordi Alarcos fent un baptisme a la Catedral de La Guaira, Veneçuela, any 1993\nParròquia de Catia La Mar, i edifici de la Fundación Araguaney, Veneçuela, any 1994\nUrbanització Mirabal de Catia La Mar, a Veneçuela, on dóna servei la Fundación Araguaney\nJoana Solans Roda: "Qui pateix càncer ha d’aprendr...\nJordi Alarcos Carbonell: "Em nego a acceptar que l...


Són beneficiaris de les ajudes establides en les presents bases les persones físiques treballadores per compte propi o autònoms, pimes i empreses del comerç minorista, activitat comercial o activitats i serveis turístics i unes altres de competència municipal que s'exercisquen en la localitat de Monforte del Cid.\nL'objecte de la present convocatòria pretén arribar a tots aquells comerços minoristes, activitat comercial o activitats i serveis turístics que han romàs oberts i han adaptat les seues instal·lacions a les mesures de seguretat recomanades i/o realitzat actuacions de *digitlización del negoci o han représ la seua activitat després de l'aixecament de la suspensió obligada pel RD 463/2020 de 14 de març.\nLa quantia de l'ajuda serà com a màxim de 700€ per a activitats de restauració i 450€ per a la resta d'activitats. Quantia màxima: 80.100€ aplicació pressupostària 4311 47901. La quantia assenyalada pot ser incrementada prèvia habilitació del crèdit necessari sense precisar nova convocatòria.\nEl termini de presentació de sol·licituds serà de 10 dies hàbils a partir de l'endemà a la publicació de l'extracte de la convocatòria en el Butlletí Oficial de la Província d'Alacant (es publica el dia 30 de setembre de 2020).\nMés info: http://www.monfortedelcid.es/aprobacion-de-bases-reguladoras-y-convocatoria-para-la-concesion-de-ayudas-para-el-sector-comercial-y-turistico-de-monforte-del-cid/


Cal Seixanta: Conte per a tots...\nConte per a tots...\nSTAFF DE PERSONATGES:\nEl príncep protagonista serà el Príncep amb majúsucles, que per alguna cosa és el personatge principal.\nLa noia del conte serà la Princesa.\nLa noia que quasi és la noia del conte serà la Quasiprincesa.\nEl Tocapits, personatge secundàri però no menys important.\nLaColla, perquè tot noble necessita els seus cortesans.\nEls Mestres, pels seus valuosos consells.\nEl Quasipríncep, pel seu paper inexistent en aquest conte.\nHi havia una vegada en un país molt llunyà...\nUn petit príncep (situat en un planeta conegut) va conéixer una noia que havia de ser la seva princesa. No, no... siguem sincers, això és un conte per als més petits i juganers de la casa. Als nens els agrada que els expliquin la veritat... o no?\nCom sempre passa (en un ordre o un altre), el protagonista va conéixer dues noies que havien de ser les seves princeses tota la vida. En els seus pensaments en techinocolor, s’imaginava entremig de les dues, rebent abraçades a parts iguals de la Princesa i la Quasiprincesa. I així havia de ser, perquè en els contes sempre acaben amb un final feliç i ell era el Príncep, el nostre heroi. Ningú li havia explicat mai un conte sense final feliç. El nostre jove príncep, estudiant de filosofia i cercador de noves experiències, alimentava la seva jove sang blava amb somnis adolescents on les dues damisel·les vestien suaus sedes i robes transparents.\nPerò no patiu, que aquest conte només acaba de començar...\nCom qualsevol home que se sent atret per una estètica femenina cuidada, el nostre jove Príncep aviat va trobar la manera d’obtenir els favors de la Quasiprincesa. Semblava que la seva empresa aviat seria una realitat i que podria disfrutar del Paradís Terrenal promés amb les dues donzelles. Però els designis de l’atzar són sovint intrincats, i tot seguit podreu comprovar com en qüestió sentimental sempre apareixen nous problemes, moltes vegades insalvables.\nCom ja hem avançat abans, Quasiprincesa i el Príncep van establir les bases del que seria una relació de parella. Però no tot era de color de rosa; per la seva banda, la Princesa va seguir el mateix exemple amb un personatge que aviat va esdevenir indesitjable per al nostre protagonista. És aquest el moment en el que apareix en escena el Tocapits, l’antagònic que tot conte ha de tenir perquè és dónin situacions de lluita entre aquest i el personatge central.\nEl Tocapits era un tipus normal i corrent, no hi havia res en la seva personalitat ni en la seva aparença física que demostrés el perquè havia aconseguit una noia tan diferent com la Princesa, però en aparença els dos semblava que estaven d’allò més a gust. Eren famoses les exploracions de les glàndules mamàries de la princesa que el tocapits executava cada dissabte a la tarda entre els seients del cinema Tívoli. Semblava impossible que els altres espectadors de la sala –tots ocupats en activitats que diferien notablement del visionat de la pel·lícula- no s’adonessin de l’espectacle repugnant que oferien els dits del Tocapits damunt de les sines de la Princesa. El príncep, com si fossin aquelles les imatges que s’exhibien en pantalla, no podia apartar la vista d’aquella mostra grotesca de possessió i va decidir posar-hi remei.\nParlaria amb ella i intentaria convéncer-la perquè esitugués amb ell. Decididament, havia de ser ella la seva xicota. Però el Príncep no podia suposar ni per un instant el que suposaria això.\nEl moment definitiu de la renúncia\n-M’agrades, m’agrades molt. Per què no abandones el Tocapits i estàs amb mi, Princesa meva?\n-A mi també m’atreus moltíssim. Però estàs amb la Quasiprincesa.\n-Dona, què hi té a veure això ? M’agrades molt més tu, i a més a més, no puc resistir veure com el Tocapits et mugoneja descaradament.\n-Si deixes la Quasiprincesa i comences a sortir amb mi tot estarà solucionat...\nPer primera vegada a la vida del nostre jove Príncep algú li va demanar que renunciés a algú per algú altre. La renúncia de l’amor en aquell moment li va semblar una cosa cruel i ràpidament va veure com s’esfondraven les seves esperances de poder disfrutar de les dues alhora, com sempre havia passat en els seus somnis. El nostre Príncep va entendre que no podia tenir dues noies, que havia de triar ja que només una podia aspirar al títol de cortesana consort. Mai ningú l’havia obligat a triar i això ja va ser com tocar fons, d’una manera o altra.\nEncara amb el gust de fel a la boca per l’obligatorietat de la renúncia, va decidir abandonar la Quasiprincesa per convertir-se en el Príncep perfecte per la seva Princesa. És en aquest moment de la història quan el narrador perd (quasi) el rastre de dos personatges secundàris memorables, com són el Tocapits i la Quasiprincesa, actors de repartiment magnífics per aquesta tragicomèdia sobre els primers amors...\nEl Príncep i la Príncesa per fi junts en el País de les Meravelles\nI així va ser com el Príncep i la Princesa van començar a viure felicos. I aquest seria el final del nostre conte si fos una història normal i corrent, però estem parlant d’un fet real i les seves peripècies només acaben de començar. Molts contes acaben quan la història just comença, però aquest no és el cas d’aquest relat...\nEls dos joves protagonistes van començar a viure la seva relació dins de les convencionalitats de la Barcelona de principis dels setenta, tot un niu d’una corrent que barrejava el frikisme amb l’estètica hippie que es respirava en aquells moments. Normalment quan sortien ho féien amb uns uns amics que formen un únic personatge indissoluble qua anomenarem LaColla.\nCom definir LaColla ? LaColla eren uns quants, però tant haguéssin pogut ser més com ser menys. LaColla es reunien a la plaça Molina i tots ells compartien algunes característiques essencials; el fet que tots eren estudiants i fills de famílies més o menys acomodades de classe primera catalana (els progenitors s’havien encarregat de fer una Guerra Civil, deixant que la descèndència gaudís més o menys de la postguerra i les seves privacions). Nois i noies que parlaven, feien broma, escollien a algú amb el que s’avenien més o menys i en la majoria dels casos acabaven casats verges per tota la vida.\nLa Princesa era un producte més de LaColla però tenia un aire especial, una màgia que feia que el príncep la considerés diferent de totes les altres noies d’aquell b¡grup homogèni. Filla d’un membre actiu de la República, la Princesa (a qui, secretament, no li agradava el seu nom per les connotacions classistes que reportava) militava al PSUC i estudiava psicologia. La imatge que recullen les velles fotografies no difereix massa dels records del Príncep: una noia menuda que caminava lleugerament eixarrancada (provocant una pujada de la líbido considerable entre els membres del sexe masculí de LaColla), molt xerraire i amb uns pits que ben bé valien travessar tota la Diagonal de genolls.\nConvertir-se en emperador\nLa següent empresa que havia d’acomplir el Príncep era convertir-se definitivament en emperador. Era ben sabut entre la comunitat masculina de LaColla que un príncep es convertia en emperador en el moment en el que aconseguia consumar l’acte sexual amb una noia. Cada conquesta feia pujar el rang del subjecte en qüestió però entre els altres nois de LaColla l’emperador era el rang màxim al qual es podia aspirar. Cap d’ells encara havia aconseguit aquesta distinció i el nostre protagonista es disposava a aconseguir aquest títol tan aviat com fos possible, per exigència imperativa de les seves hormones. Però... com ho faria?\nConvidar la seva Princesa a descobrir les meravelles de París, una ciutat que esdevenia un model de llibertat en aquells temps foscos de mitjans dels setanta, semblava que era la millor opció. Cal tenir en compte que durant aquella època de finals de la dictadura aquella empresa era, si més no, arriscada: no tenien cap contracte que els lligués i tothom del seu voltant sabia que els dos eren verges. Dit i fet, aviat els dos bitllets de segona categoria per visitar a la Ciutat de les Llums eren una realitat.\nCom si anéssin a les Creuades, l’estació de França es va omplir de familiars i amics que anaven a despedir el Príncep i la Princesa per al seu viatge cap a la fi de la virginitat. El pas del temps i les nombroses vicissituds posteriors fan que el narrador no recordi exactament quina va ser la conversa que van mantenir els dos protagonistes durant el seu periple però si una anécdota que val la pena comentar.\nUna vegada ja arribats a París i agafats de la mà, com uns adolescents que eren, es van dirigir cap a una pensió on tenien ocasió de pernoctar. En els pensaments del Príncep no es deixava de repetir el memorable moment en el que, per fi, s’alçaria amb veu madura per demanar una habitació –una sola- per ell i la seva Princesa. Com sol passar, aquest moment va ser notablement diferent al dels seus somnis. En el moment culminant de demanar la cambra per fer realitat el seu amor, la veu estrident de la princesa (amb el francés perfecte d’escola suïssa) el va rectificar per demanr dues habitacions.\nEl desconcert del Príncep no tenia límits. Com podia ser que la noia més dolça del món, la seva princesa, no volgués compartir habitació, llit i pijama amb ell? Ella no va intentar dissimular la repressió subliminal que amagava la seva negativa d’ocupar el mateix llit i en aquell precís moment, el nostre Príncep va decidir que era la primera i última vegada que passava per un moment com aquest. En el fons, la bona ventura no l’havia abandonat del tot en la seva empresa, perquè el conserge els va informar en perfecte francés parisí que només quedava lliure una habitació doble. La Princesa es va haver de conformar i els designis del nostre jove Príncep semblava (he dit semblava?) que es veurien acomplerts.\nArribat el moment crucial del viatge, el de compartir el llit que quasi havia d’esdevenir nupcial, el Príncep es va llançar damunt de la seva estimada amb tota l’energia dels vint anys i el volum de l’entrecuix visiblement augmentat. Després dels clàssics preliminars (dels que la Princesa havia esdevingut una clara experta) la mà lleugerament tremolosa del Príncep es va disposar a aixecar la minifaldilla de ratlles de la noia per consumar l’acte sexual. El moment de la seva estupefacció total va arribar just aleshores, quan la princesa es va negar a iniciar-se a l’acte sexual. La ràbia i la calentor del pobre Príncep frustrat van ser tan grans que es va decidir marxar de l’habitació en aquell moment mateix, quan encara sentia els batecs del cor entre les cames. Van estar sense veure’s vint-i-quatre llargues hores.\nLa resta de la seva odissea per terres de Napoleó va seguir com el de qualsevol parella enamorada, exceptuant l’absència de l’acte sexual explícit entre ambdós. París no va dur la coronació definitiva com a emperador, però hi hauria altres ocasions.\nUn consegueix tot el que es proposa...\nEl moment definitiu de l’arribada a l’imperi del sexe no es va produïr a París, sinó a la terrenal Peñíscola poc després. Si l’habitació de la fonda parisina no va ser el lloc que veiés néixer la primera consumació del coit, més sort van tenir unes lliteres polsegoses d’uns amics, assidus lectors del TeleXpress.\nDurant el sopar que va precedir el moment culminant, els Mestres (amics que ja havien passat per aquest tràngol feia just ben poc) van assolir el nivell d’educadors sexuals i els van donar alguns valuosos consells per tal d’introduïr-se a la pràctica amb la lliçó ben apresa, encara que el Príncep feia ja un temps que tenia la teoria més que estudiada.\nEl moment, condicionat pel nerviosisme de la Princesa i les ànsies del Príncep, va resultar notablement diferent dels explícits somnis humits que ocupaven la ment del nostre protagonista. Armats amb el condó que els havia de dur a l’orgasme amb tota seguretat, els dos es van llançar a la conquesta de l’orgasme, moment que per al Príncep va arribar molt poc després d’iniciar l’acte. Per sort, els dos arribarien a perfeccionar el mètode en poc temps i ben aviat el Príncep va arribar a dominar molts dels secrets que amagava el Temple de Jade de la seva Princesa. El temple del sexe finalment va ser conquerit i la proclamació com a emperador del Príncep es va fer evident. La Princesa... ningú sap quines són les seves declaracions d’aquest moment...\nI van viure felicos i van menjar anissos...\nLa relació entre el Príncep i la Princesa es va estendre durant prop de 3 anys i va ser la fi de les carreres respectives el que en va marcar el progressiu declivi. Els viatges amb moto al reialme de St Gervasi, on la Princesa vivia amb els seus pares republicans es van aturar quan el Príncep es va decidir a veure món i conquerir els allunyats ducats dels Estats Units, per prosseguir els seus estudis.\nEls objectius de la Princesa eren diferents. També incloïen seguir els seus estudis, però sense deixar les fronteres de LaColla i Barcelona. El nostre Príncep va marxar cap a Amèrica i allà va descobrir amb clamorosa alegria les meravelles de l’amor lliure, lluny del frikisme hippie d’aquella Barcelona que se li havia quedat petita. Per primera vegada, va tastar l’amor i el sexe sense renúncia total o la impossibilitat de gaudir de dues donzelles alhora.\nI aquest és el final? Em preguntareu nens i nenes. Doncs de cap manera. El Príncep i la Princesa no van perdre el contacte durant l’estada del Príncep a l’altra banda de l’Atlàntic. A la seva tornada, dos anys més tard, el nostre protagonista va proposar a la seva Princesa la possiblitat de muntar una comunia hippie –seguint el model que havia vist als Estats Units- però es va trobar amb la negativa d’una dama que es considerava massa noble per ser compartida per més d’un home. Molt sovint els contes no tenen el final que ens expliquen, moltes vegades aquests finals són molt més complicats del que us han explicat nens i nenes. La veritat sol fer mal, però no mata.\nLa relació entre el Príncep i la Princesa com a parella acaba aquí. Però el conte encara guarda un parell de sorpreses per als que vulguin seguir llegint...\nLa Quasiprincesa torna a aparéixer\nI que se’n va fer d’un dels personatges més oblidats d’aquest relat, la Quasiprincesa? Durant molt de temps, el Príncep va oblidar-se de la seva existència però, com sempre sol passar, es van retrobar en el moment més impensat.\nUna llibreria de Barcelona va ser testimoni del seu reencontre molts anys després de que succeïssin els fets. La cita esperada pels dos va ser la setmana següent i els testimonis que s’han pogut recollir sobre els fets coincideixen tots a afirmar que va ser un retrobament salvatge en el sentit més estricte de la paraula. L’assignatura sexual que havia quedat pendent entre el Príncep i la Quasiprincesa es va segellar amb un èxit rotund en un motel (que seguirà en l’anonimat) de Sants.\nLa Princesa també torna a aparéixer\nSi sabem ben poca cosa del reencontre entre la Quasiprincesa i el Príncep, més coses es poden dir del que va succeïr un temps després entre el Príncep i la Princesa.\nEls anys passats havien canviat ben poc a la Princesa, que encara conservava la seva conversa intel·ligent i la gràcia lluïnt minifaldilles de ratlles. Els anys passats havien canviat el caràcter de tots dos, però (com passa a totes les parelles de conte) encara quedaven lloc per les coincidències: els dos havien escollit la docència com a professió i el paper del professorat va ser un dels temes que va omplir els seu sopar de reencontre.\nLa Princesa havia omplert el buit sense el seu Príncep casant-se amb un Quasipríncep i duent dos fills al món. Seguint la moral inhibida i preestablerta, es trobava enmig d’un matrimoni que no omplia les seves necessitats com a Princesa. Potser per aquest motiu i per la necessitat de recuperar el temps que havien passat separats, els nostres dos protagonistes van agafar l’escalfada del segle (no es pot dir de manera més clara) al ritme de James Brown. El reencontre va ser fugaç, perpo va servir per demostrar a tots dos que l’experiència i els anys havien millorat considerablement les capacitats amatòries dels nostres protagonistes.\nI això és tot, nois i noies. Esperem que aquest conte, lluny de decebre-us, hàgi complert les vostres expectatives. Encara que més crua i directa, la realitat sempre és millor que el que solen explicar els contes de prínceps i princeses. Si podeu escollir entre una bona història i un conte clàssic, no ho dubteu, la realitat sempre superarà les vostres expectatives...\nPublicat per Agnès a 12:38\nUn gran conte. M'ha encantat. Sobretot la complicitat que s'estableix entre la narradora i els nens i nenes que llegim.\nEls canvis de parella entre el Princep, la Princesa, el Quasiprincep i la Quasiprincesa fan que la tensió es mantingui alta durant tota la narració ja que li dona un gran toc d'imprevisibilitat.\nNomés he trobat a faltar un final més encoratjador pel Tocapits (el meu personatge preferit). Si no t'importa et puc suggerir el següent: "El Tocapits va conèixer en un bar fosc de ciutat vella a la Pitreraabundant i tots dos van mantenir una llarga i satisfactoria relació amb molt de contacte físic. (Val a dir que amb alguns tocs Edípics de maternofilialitat)."\n12 de maig de 2006 a les 15:07:00 GMT+1\nsta bé el conte,\ninspiració o autobiografia???\nveig que comences a tenir admiradors!!!jeje!!!\nt'escriuria més però se m'escpara l'autocar\n14 de maig de 2006 a les 16:39:00 GMT+1\nEi si sr, els meus nens preferits em posen cosetes al blog. M'encanta!!!!\nKinder segueix així, que ja és maco k m'hi posis coses i... fèlix? Estudies a Tarragona? D'on ens coneixem? Qui ets??? AAAGGGGHHHH... a vegades m'estresso!!!!\n18 de maig de 2006 a les 17:13:00 GMT+1\ntot això em sona...\ngran professió la de tocapits!!! quina carrera s'ha d'estudiar?!?!!\n18 de maig de 2006 a les 17:23:00 GMT+1\nNo estudio a Tarragona i ens coneixem perquè el teu blog va ser la resposta que internet va donar a la meva demanda de qualitat.\nSóc un habitant del ciberespai, com tu mateixa, jomateixa.\n18 de maig de 2006 a les 21:43:00 GMT+1


L’Ajuntament adjudica les obres per fer Can Sant Joan accessible en bicicleta - elCugatenc\nDimarts, 15 de maig de 2018 - 08:30h\nImatge: Projecte d'AudingIntraesa\nL’empresa tarragonina Gestión Ingenieria y Construcción de la Costa Daurada serà l’encarregada de construir nous carrils bici i millorar-ne la connectivitat als polígons del nord de la ciutat, especialment el de Can Sant Joan. Amb una despesa de 660.000 euros (amb IVA) per a l’erari públic, les obres s’allargaran durant mig any i serviran per connectar l’avinguda de la Generalitat i l’avinguda de l’alcalde Barnils al nord de l’AP7 amb la via Augusta i la carretera de Roquetes al sud, així com la millora del tram que uneix el centre comercial amb l’estanyol de la Guinardera.\nAixí ho ha determinat la mesa de contractació encapçalada per la tinenta d’alcalde d’Entorn Urbà, Cristina Paraira, després d’haver rebutjat la proposta d’una de les empreses que no havia justificat suficientment la seva oferta. De les restants, la guanyadora havia presentat el pressupost més econòmic, únic valor que tenia en compte el concurs en què han participat altres grans empreses constructores habituals en processos licitatoris.\nHa estat un procés emanat de la junta de govern local, sense pas pel plenari, amb un encàrrec previ també per fer el projecte, elaborat per AudingIntraesa. L’objectiu de l’actuació és, segons el projecte, “millorar la mobilitat del sector, incorporant el compliment de l’accessibilitat en els itineraris de vianants i incorporant l’ús de la bicicleta en detriment del vehicle privat”.


FC VILABLAREIX: 15 / de maig / 2011\nHoraris partits cap de setmana 21/22 de maig\nBenjamí 2001 - Trobada de PORQUERES\nDiumenge 22 de maig al camp de futbol de Porqueres (Miànigues), 1r partit a les 9,00 h. - Convocatòria: a les 7,50 h. al camp de Vilablareix.\nBenjamí 2002 - ALLE SANT JORDI DESVALLS - FC VILABLAREIX\nDissabte 21 de maig a les 10,00 h. al camp de Sant Jordi Desvalls - Convocatòria: 9,00 h. al camp de Vilablareix.\nPrebenjamí 2003 - Torneig de l'amistat de SANT FELIU DE GUÍXOLS\nDiumenge 22 de maig pel matí (1r partit a les 9,25 h.) al camp de dalt de St.Feliu de Guíxols - Convocatòria: a les 8,15 h. al camp de Vilablareix.\nPrebenjamí 2004/05 - Torneig de l'amistat de SANT FELIU DE GUÍXOLS\nDiumenge 22 de maig per la tarda (1r partit a les 16,25 h. al camp de dalt de St.Feliu de Guíxols - Convocatòria: 15,15 h. al camp de Vilablareix.\nPublicat per Xevi Pere en 18:43 0 comentarios\nCrònica del benjamí 2002\nFC VILABLAREIX- 1 GIRONA FC- 4\nGran partir del equip benjamí 2002, tot i la derrota per 4-1 contra el primer equip del Girona C.F.\nEl primer quart ha estat molt igualat amb una gran tasca defensiva del nostre equip, i sortint al contraatac; ha acabat amb 0-0.\nEl segon quart el Girona ha mostrat la seva superioritat i en dos errades defensives, ens ha fet dos gols, però el nostre equip, sempre ha estat ben situat en el camp i donant la cara.\nEl tercer quart l'hem jugat d'una forma fantàstica, i en una jugada dins de l'àrea del Girona, un dels seus defenses toca la pilota amb les mans i l'àrbitre ens xiula penal a favor.\nEn Roger pica el penar i el falla, però aprofita el rebot del porter i marca un gran gol.\nSeguidament ens piten un penal injust en contra, i el Girona el xuta fora, a l'esquerra de la nostra porteria. El final del tercer quart acaba amb un igualat 2-1, i amb esperances de remuntada.\nL'últim quart, comença, amb un penal clar sobre un devanter del Girona, i ens marquen el 3-1. Al cap de poc ens marquen el 4-1 i seguidament, ens xiulen un altre penal injust, el cual l'Arnau va parar.\nDerrota clara, però ens ha quedat un regust a victòria, ja que els nanos han fet un gran partit contra un Girona que està a un altre nivell i ben guiats des de la banqueta per en David. Només cal recordar que al seu camp vam perdre per 11-0.\nEnviar una forta abraçada a l'entrenador, en Marc,que es recuperi ràpidament i pugui estar ben aviat entrenant l'equip.\nCrònica de Jordi Ayats\nPublicat per Xevi Pere en 18:15 1 comentarios\nResultats del dissabte 14 de maig\nEl benjamí 2001 va caure per 7 a 4 contra el Girona B en un amistòs jugat a Torres de Palau; el partit semblava ben encarat a l'inici del partit quan ens vam posar amb un 0-2; fins aquí el partit el teníem força controlat, tocant la pilota, amb passades a la banda intentant obrir el joc i arribant amb cert perill a l'àrea contrària, tot i que el rival també gaudia de les seves oportunitats. A partir d'aquí l'equip es va venir avall i el Girona, tocant i triangulant bé la pilota, ho va aprofitar i 5 gols seguits van posar un marcador molt coll amunt. En el tercer període vam tornar a apretar una mica i, més aviat per accions individuals que no pas col.lectives, vam ajustar el marcador fins a posar-lo en 5-4. Però el darrer període va servir novament per a què el Girona tornés a marcar fins a establir el definitiu 7 a 4.\nEl benjamí 2002 va caure per 1 a 4 amb el Girona en el partit jugat el dissabte al matí al nostre camp (podeu llegir la crònica del partit més amunt).\nEl prebenjamí 2003 va jugar també a Torres de Palau contra el Girona el partit de lliga ajornat per la pluja. No va ser el millor partit jugat per la nostra mainada i, en el que va ser el darrer partit de lliga, es va acabar perdent per un ajustat 3 a 2.\nEl prebenjamí 2004 i escoletes 2005 amb algunes baixes no van poder fer res per evitar la golejada al camp del Girona (11-0) i d'aquesta manera també van tancar la segona fase de la lliga amb derrota.\nPublicat per Xevi Pere en 17:01 0 comentarios


Balears: Los médicos de familia piden que se detenga la privatización de la sanidad / Els metges de família demanen que s’aturi la privatització de la sanitat – Kaos en la red\nBalears: Los médicos de familia piden que se detenga la privatización de la sanidad / Els metges de família demanen que s’aturi la privatització de la sanitat\nLa societat balear de medicina familiar i comunitària (Ibamfic) ha expressat el seu rebuig absolut a la privatització que, asseguren, ha emprès el Govern en el sector. Reclama «un procés transparent» d’aquestes accions, que es facin amb fonaments tècnics i sigui un procés «obert a la participació activa dels professionals en la presa de decisions que afecten l’equitat i la salut» dels pacients.\nEn un comunicat, l’entitat ha expressat la seva «profunda preocupació per les possibles conseqüències d’aquests processos» de privatització. Es refereixen al conveni entre la Conselleria de Salut amb el Grup Policlínica Juaneda, que suposa el «desmantellament de l’hospital Creu Roja», la derivació de l’hospital Son Llàtzer de 64.000 pacients al Sant Joan de Déu per atenció traumatològica i rehabilitadora, com també la derivació de proves d’imatge a l’Hospital Clínic Balear de Son Verí i altres centres privats.\nEn opinió de l’Ibamfic, aquests processos impliquen que «la qualitat assistencial i la seguretat del pacient no estan prou assegurats, en passar el control dels processos de salut a mans privades, amb evidents interessos econòmics» . A més, manté que alguns d’aquests centres privats no estan prou dotats per tractar pacients complexos o les seves complicacions i cita com a exemple l’hospital Sant Joan de Déu, que no té UCI i al qual es destinaran, segons la societat, sis milions d’euros més a l’any mentre es resten recursos als serveis sanitaris públics.\nLa societat també es queixa que la Conselleria de Salut no ha donat «arguments tècnics vàlids que justifiquin aquesta desinversió dels serveis sanitaris públics (…) per fomentar el negoci privat, incloent-hi empreses amb afany de lucre amb nul·les pretensions d’eficiència social entre els seus objectius».\nEl Govern, afirma, «mostra un total menyspreu pels professionals i els serveis afectats» en no consultar la planificació d’aquestes accions ni permetre’ls presentar les seves propostes, per la qual cosa han instat a donar a conèixer públicament «els estudis tècnics i econòmics que avalen aquests canvis, amb la seva justificació, objectius, temporalització i els criteris de reversió».


Pseudechinolaena - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Perulifera)\nPseudechinolaen és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.\nL'espècie es troba distribuïda en els tròpics de tot el món. En les referències consultades no es va trobar una indicació fonamentada de l'origen geogràfic de l'espècie. Els parents més propers es coneixen de l'illa de Madagascar. A Mèxic, s'ha registrat a Chiapas, Hidalgo, Oaxaca, Pobla, Tabasco i Veracruz (Dávila et al., 2006; Villaseñor i Espinosa, 1998).\nL'espècie es troba distribuïda en els tròpics de tot el món. La distribució per tipus de zones bioclimàtiques són en un bosc mesòfil o la selva alta perennifolia. Les podem trobar en matolls, pastures i plantacions de cafè i cacau.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Pseudechinolaena&oldid=24603907»\nDarrera modificació: 23 ago 2020 a les 16:22\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 23 ago 2020 a les 16:22.


escrit per fada a les 23:40, |\nAt 20 d’agost de 2008, a les 10:17 nimue ha dit:\ndoncs jo crec que això de l'ortorèxia és un invent de les multinacionals de menjar-porqueria per fastidiar les persones que ens preocupem per els coses que mengem. Tant de bo hi haguera més gent interessada en menjar en condiciones, sense herbicides, ni pesticides, ni antibiòtics!\nI quina una la senyora Montserrat! jeje! el terror del doctor Rocamora! ;)\nAt 20 d’agost de 2008, a les 10:20 Ainalma ha dit:\nFa temps vaig conéixer una persona com la que descrius, Fada, i la veritat és que al final resultava incòmode fins i tot menjar res al seu costat. Ara que ho veig sota aquest punt de vista (reconec que no havia sentit a parlar de l'ortorèxia) m'atreviria a dir que la persona en qüestió està dins d'eixe perfil...\nAt 20 d’agost de 2008, a les 10:27 estrip ha dit:\nostres, doncs no coneixia això de la ortorèxia. Al final sembla que tot bé d'allà mateix, obsessió, consumisme, progrés.....\nAt 20 d’agost de 2008, a les 13:02 XeXu ha dit:\nEt comento o et faig un post?\nPrimer, suposo que el relat inicial és un conte dels teus, però serveix per il·lustrar a la perfecció el que vens a explicar després.\nEn segon lloc, dir que en l'actualitat apareixen transtorns i síndromes per tot, que abans no ens posàvem tan tontos amb algunes coses, i vivíem igual de bé o millor. Parlo com si tingués 80 anys, i tampoc, però és que en els darrers anys la cosa s'ha descontrolat.\nJo que he estudiat, ni que sigui d'esquitllada, temes nutricionals, et diré que és molt necessari menjar de tot, i que si ens parem a mirar què porta cada cosa o com l'han 'fabricat', no anem enlloc. Actualment tot està tractat, i els conreus biològics tenen un nom molt rimbombant per anomenar als productes que es conreen com abans es feia, i no es donava cap nom especial.\nAquesta gent obsessionada té un problema molt greu, perquè realment es tornen bojos amb aquestes coses. Sempre es parla de vitamines i altres nutrients, però el que la gent no sap és que una de les coses més importants és la quantitat de proteïna que consumim, que té uns mínims diaris, que si no es compleixen, malament. Un dia t'ho pots saltar, potser dos, però no gaire temps.\nLa proteïna de millor qualitat s'obté dels animals que mengem, evidentment, però es pot suplir raonablement bé amb una bona combinació de llegums i cereals. Ara bé, si la combinació ja no es bona, perquè no és prou natural com per menjar-s'ho, la proteïna consumida, i d'altres coses també, se'n van en orris, i el cos es descontrola.\nVaja, que t'estic fotent un rotllo d'escàndol, només per dir que la gent obsessionada amb això té un greu problema ja que a força de voler menjar tan bé, té carències nutricionals importants, i això pot desembocar en moltes malalties de dèficit vitamínic, i també molts càncers.\nEns ho creiem tot, però hauria d'imperar el sentit comú. I la gent obsessionada, amb el que sigui, no només amb això, de sentit comú no en gasten massa.\nVinga, perdona el rotllo, però un post així no el puc comentar a la lleugera.\nAt 20 d’agost de 2008, a les 16:17 vafalungo ha dit:\nSí, jo estic amb la senyora Montserrat: millor aquest parell de suïssos amb la veïna. B7s!\nAt 21 d’agost de 2008, a les 9:16 Striper ha dit:\nJo desconexia aixo de la ortorèxia i realment es precupant que malalties com aquestes vaiguin sorgint per aquest model de societat.\nAt 21 d’agost de 2008, a les 11:53 fada ha dit:\nAu, va, Nimue, que una cosa és basar la teva dieta en els menús del Mac Donald's i l'altra és no menjar si l'enciam que tens davant no és prou pur! En fi, que està bé evitar les porqueries, però no cal arribar a segons quins extrems! Un petó.\nDoncs ja ho veus, Ainalma, ja li han trobat el nom a aquesta actitud que tu ja has obeservat.\nJa tens raó, ja, Estrip, o anem al tanto o pararem tots bojos!\nBravo pel teu cometari, Xexu! Sí, la història de la senyora Montserrat és un petit relat dels que a mi m'agrada fer per introduir el tema i perquè així veiem que tot es pot reduir a una situació més o menys còmica. De la resta què vols que et digui? Que tens més raó que un sant. I encara, que has reformulat un gènere literari. Coneixes la tècnica del teatre dins el teatre? Doncs tu acabes d'aplicar el post dins del post!! I jo si em descuido el post dins el post dins els post ;P Molts petons, maco!\nAi, Vafalungo, ara millor un gelat i deixem els suïssos per a l'hivern ;)) Petonets.\nSí, Striper, i és que tothom intenta influir-nos des de totes bandes... Un petó.\nAt 21 d’agost de 2008, a les 17:22 Jesús M. Tibau ha dit:\ntots els extrems fan mal, i una excessiva preocupació per la salut pot provocar que no gaudim dels petits plaers de la vida\nAt 24 d’agost de 2008, a les 20:02 fada ha dit:\nQue són els que donen veritable sentit a la vida. Gràcies per la teva visita, Jesús M. Tibau.\nAt 24 d’agost de 2008, a les 22:07 Joana ha dit:\nJa n'he llegit alguna cosa. Un altre transtorn és la VIGORÈXIA : excés d'exercici físic i dieta poc equilibrada sobretot amb ingesta de proteines i hidrats de carbó. Cossos musculats, etc i preocupació excessiva per un físic corpulent. lamentablement aquests transtorns necessiten tractament psiquiàtric perquè distorsionen la realitat i mai es veuen bé fisicament. Una llàstima i alhora un cost sanitari elevat.\nBon article Fada!\nAt 26 d’agost de 2008, a les 0:30 fada ha dit:\nPel nom no el coneixia aquest altre trastorn, però algun d'aquests personatges sí que l'he vist! Tu, com a infermera, deus veure cada panorama..., oi, Joana? Fins aviat.\nAt 26 d’agost de 2008, a les 20:11 M. J. Verdú ha dit:\nDesconeixia això de l'ortorèxia... visitar-te implica aprendre coses noves. És curiós els models patològics que genera aquest tipus de societat en què vivim. M'encanta visitar-te i omplir-me de la teva màgia, Fada. Ja saps quant m'agradeu les fadetes\nAt 27 d’agost de 2008, a les 11:39 fada ha dit:\nGràcies per la visita i el comentari, Maria Jesús. Bon començament de curs.\nAt 27 d’agost de 2008, a les 14:37 bimbonocilla ha dit:\ndel que s'entera una tornant de les vacances!!! ;P\nAt 28 d’agost de 2008, a les 16:55 Lluna ha dit:\nFada, feia molt que no comentava... Però t'he anat seguint, eh?!\nQuin post més curiós... El metge que descubreixi un medicament per fer passar les manies es farà d'or!\nJo en seré una boníssima clienta ;)\nAt 28 d’agost de 2008, a les 22:11 AGUARELIX ha dit:\nAi, Fada, que pensava que la meva malaltia era la salut... Doncs ho pensava mig en conya, saps? Ara veig que hi ha gent que té veritables problemes amb el tema. Per sort, soc un desastre fins i tot a l'hora de cuidar-me!!\nAt 29 d’agost de 2008, a les 17:03 fada ha dit:\nHola Marta! Segur que de vacances també has descobert coses noves, oi? Petonets.\nSomiant la lluna, ànims altre cop! M'alegra que em visitis i gràcies per deixar comentari, així la presència es fa més càlida. Petons.\nAguarelix! Has tornat! Ja no sabia si havies tornat a perdre algun mitjà de transport ;))Petons.


Urca - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nUna urca és un tipus d'embarcació, similar a una fragata, de gran amplada en el seu centre, d'uns 40 m de llarg, que podia ser de càrrega per al transport de mercaderies o de guerra i que va ser utilitzada fins al segle XVIII.\nGravat on aparèixer l'Urca Eendracht , que formava part de la flota del pirata holandès Olivier van Noort (Utrecht, ca. 1558 - Schoonhoven, 22 de febrer de 1627)\nFinal de la Batalla del Cap de São Vicente, obra del pintor anglès Robert Cleveley de 1798.\nAbans de la Batalla de les Dunes , Reinier Nooms (prop de 1639), representant el bloqueig holandès de la costa anglesa.\n2 Llista d'urcas històriques\nVa ser la primera embarcació a substituir els models dedicats al transport de mercaderies de l'edat mitjana, tenint similituds amb els vaixells dels víkings. Per la seva capacitat de càrrega i la seva bona adaptació com vaixell de guerra va ser utilitzada per les marines dels països nòrdics, i pels seus creadors els holandesos, així com pels espanyols i anglesos.\nVan participar urcas en diverses batalles històriques com:\nCombat naval dels Abrojos a la Badia de Tots Sants, Brasil, on l'almirall general de l'Armada de l'Oceà, Antonio de Oquendo, va derrotar a una esquadra holandesa a 1631.\nLa Jornada d'Anglaterra, intent d'invasió espanyola d'Anglaterra per part de l'Armada espanyola a 1579.\nLa Batalla de l'Illa Terceira, en 1582 entre francesos i espanyols.\nVan formar part de l'Armada de l'Oceà 1700 aprox.\nLa Batalla de les Dunes, entre les armades espanyola i holandesa que va tenir lloc el 21 d'octubre de 1639 a la rada de les Dunes-o dels Bajío- (The Downs), prop de la costa del comtat de Kent, en Anglaterra, en el transcurs de la Guerra dels Vuitanta Anys.\nLa Batalla del Cap de São Vicente va ser un combat naval que va lliurar el 14 de febrer de 1797 davant del Cap de São Vicente, a l'extrem occidental de la costa portuguesa de l'Algarve, entre espanyols i anglesos.\nLlista d'urcas històriquesModifica\nFama, Sant Pere Màrtir , urcas espanyoles que van participar en la Batalla de les Dunes a 1639.\nAssumpció, Santa Justa, Santa Balbina i Santa Justa , urcas espanyoles que van prendre part en la Batalla del Cap de São Vicente a 1797 a l'Algarve, Portugal.\nMedilan , Urca holandesa retinguda en dipòsit al port de Cadis a 1795 i capitanejada per Jaume Texel.\nConcòrdia , Urca holandesa retinguda en dipòsit al port de Cadis a 1795 i capitanejada per Hans Schut.\nFortuna , Urca holandesa.\nConcepció , que va formar part de l'Armada que va lluitar a Anglaterra i en Flandes en el segle XVI.\nConcòrdia (Eendracht) , Urca holandesa capturada pel vaixell Sant Bartomeu a les Filipines, en 1600.\nMar de Plata , Urca holandesa capturada en 1500 a la costa argentina.\nCesáreo Fernández Duro. Armada Espanyola, des de la unió dels regnes de Castilla i Aragó. Editat pel Museu Naval de Madrid, 1972.\nweb del Museu Naval de Madrid\nMuseu Naval de Madrid al Centre Virtual Cervantes\nNaval de Madrid, museli\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Urca&oldid=24786277»\nDarrera modificació: 4 set 2020 a les 01:37\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 4 set 2020 a les 01:37.