aprendre a pensar: Epictet\nEstem estudiant el concepte de felicitat com a un dels grans temes de l’Ètica. Hem vist que està acceptat de forma universal que hom cerca la felicitat, però com Aristòtil afirma, el que manca és trobar una definició del que és aquesta. Aquest autor defensa una teoria eudemonista, centrada en l’autorealització (la pràctica de la virtud d’acord amb la raó: el terme mitjà) i els cínics i estoics una felicitat que es basa en la autosuficiència, entesa pels primers, com a llibertat absoluta i pels segons com la impertorbabilitat. Entre els últims, existeix un filòsofof grec, Epictet. La palabra epiktetos en grec significa “comprat”. Va néixer l'any 55 a Hieràpolis de Frígia (actualment Turquia). Va arribar, encara nen, a Roma com esclau d’Epafrodit, qui li va pagar els seus estudis de filosofia. Va ser manumès als voltants de l'any 93. Epictet es va dedicar plenament a l'ensenyament i de la mateixa manera que Sòcrates, no va escriure res. Un dels seus deixebles, Flavi Arrià, va conservar les seves ensenyances .\nEl seu pensament estava basat en les obres dels antics estoics. Els textos que es conserven mostren que la noció de eudaimonia (felicitat), també està fonamentada en la pràctica de la virtut. En aquesta ocasió, consisteix en assolir la ataraxia (impertorbabilitat) i l’autosuficiència, és a dir, l’autocontrol i, sobretot, a acceptar el destí individual tal i com ha estat predeterminat. Sobre allò que no podem decidir nosaltres (com el caure malalts o gaudir de la sort, per exemple) no hem de preocupar-nos ni dedicar-li esforços inútils, doncs, està en mans del Fat o de la providència divina. Però no tot està determinat sinó que també existeix la llibertat, el que nosaltres volem ésser, el que hem escollit. A la primera categoria pertanyen la salut, les riqueses materials, la fama, els honors i coses similars, mentres que a a segona s’inclouen conceptes com el raonament, el desig, el rebuig, els impulsos i les passions.\nLa conseqüència principal d’aquest enfocament és que no hem de permetre que les coses externes influeixin en les nostres determinacions ni alterin el nostre ànim, perquè no hi són sota el nostre control i no podem fer res per evitar-les. Però sí que depèn de nosaltres permetre que ens afectin.\nEpictet va subratllar amb contundència la distinció entre fet i judici (valoració). «No són pas els fets allò que torba les persones, sinó els judicis sobre els fets”. I és que els fets poden ser interpretats molt diversament, de manera que la mort pot ser vista com una tragèdia o com un alliberament. Epictet acaba dient que, per no viure alterats, no ens hem de preocupar de les coses que passen, perquè els fets no depenen de nosaltres.\n"No cerquis pas que les coses s'esdevinguin tal com vols que s'esdevinguin, sinó que has de voler que s'esdevinguin tal com s'esdevenen i viuràs feliçment" (Enquiridió).\nQuè us sembla la teoria d’Epictet? La podeu relacionar amb Aristòtil o la dels cínics.\nUs deixo un enllaç amb una obra d’Epictet, Manual, per si voleu fer-li una ullada, també podeu fer comentaris.\nPublicat per cavilesmari a 18:40\nEtiquetes de comentaris: Epictet, estoicisme, ètica, filosofia I, llibertat\nAnònim 17 de març de 2010 a les 19:19\nSegons els filosofs grecs arribar a la felicitat era una cosa inabastable, encara que es un terma universl. després d'aixó aparaxen quatre grans teories de com arribar a la felicita.\nAristotil defensa amb la seva teoria eudemonica, que la felicitat s'abasta a través de la raó i mitjançant la raó arribar a un terme mitg. Els cínics i els estoics creuen que per arribar a se feliços ho han de fer a través de l'impertorbabilitat (control i autodomini) i l'autosuficiencia.\nEpíctet (Hierápolis, c. 50 -Nicópolis, c. 125) filosof estoic, deixeble de Mussonio Rusfo,va estodiar filosofia a carrec d'Epafrodit. Així com Sócrates no va escriure res.\nEpíctet com feren els antics estoics s'adressava a la felicitat a traves de la virtut en el seu cas amb l'autocontrol, la impertorbabilitat i creia en el destí, no en un destí totalment controlat però si que tot el que passava estava regit per una divinitat superior. No creia en la determinacio total sino que que també afirmava que erem lliures, deiem que existia llibertat perque nosaltres tenim la oportunitat d'elecció, sempre podem elegir diferentes opcions i aquesta elecció ve regida per nosaltres, som lliures sobre el que som i no som, és a dir el destí està imposat sobre les coses imprevisibles, les coses que nosaltres no podem controlar que passaran. Aixíu doncs com que nosaltres no som els culpables de les coses que ens passen provinents des de l'exterior no hem de deixar que ens afectin, perque que nosaltres som els que deixem que ens afectin o no, elegim que ens afecti o no ens afecti.\nLa teoria que defensas Epictet és una teoria des del meu punt de vista un poc contradictoria per que els estoics afirmaven que tot estava regit per un logos o una divinit superior a nosaltres, mentres que ell creu en aquest logos però fa una distinció entre els efectes externs(els que estan regits per aquest ser) i els efectes propis (que no hi estan regits), però quan creus que el destí està escrit, el que tu tries, la teva elecció en certa manera també esta lligat a n'aquesta desti, el que ens diu Epíctet es pot interpretar de dues maneres diferents, que tu ets lliure mitjançant les eleccions propies de la vida forjarte un destí que te'l crees per tu mateix o que com que el destí està escrit les teves eleccions de certa manera tambés estan regides per aquest logos ja que el destí canviaria continuament segons les nostres eleccions i ja seria un destí totalment nostre.\n1 Batx C\nAnònim 21 de març de 2010 a les 13:24\n1a PART DEL COMENTARI\nEls estoics sostenen que les persones morals són les quals viuen d'acord amb els dictats de la raó, i es veuen a si mateixos com individus autosuficients, capaços de disciplinar els seus desitjos i de romandre totalment indiferents a les vicissituds de la vida. En virtut dels seus principis morals i de la seva concepció de la vida bona, els estoics es consideraven a si mateixos com pertanyents a la tradició socràtica. Ells sostenen, com els seus predecessors els cínics, que la lliçó que s'ha de treure de la vida i ensenyaments de Sòcrates és que la virtut humana i la felicitat no depenen de l'èxit material, sinó de la formació del caràcter, el qual ha de ser fidel pel cap alt propi de la nostra naturalesa: la racionalitat. A més, sostenen els estoics, és a través de la conducta de conformitat amb la naturalesa racional que la gent s'uneix entre si i amb l'univers.\nNomés a través del coneixement propi que la gent pot participar en la comunitat moral i complir amb la seva funció en el gran disseny de l'univers. La visió estoica de l'univers, elaborada a partir d'altres teories cosmològiques gregues proporcionen suport a l'ètica estoica. Basant-se sobretot en que ells veuen l'univers com una unitat orgànica en la qual la forma i propòsit de cada part està determinada per Déu, qui és pensat com el principi racional immanent al tot. Els estoics veuen a Déu com la força vital que crea totes les coses en aquest univers inter-connectat, i com la intel•ligència còsmica que ho governa des de dintre. Aquesta concepció de Déu serveix de base per a les intuïcions ètiques dels estoics, ja que l'individu, com un ésser racional, és un fragment separat de Déu. Totes les persones posseeixen l'habilitat de comprendre la naturalesa divina, i la vida bona consisteix en viure en conformitat amb ella. Doncs, com diu Epictet on està l'essència de Déu, també està l'essència del bé. Quin és l'essència de Déu? La raó correcta? Certament. Aquí, llavors, sense més, cal buscar l'essència del bé?. Epictet està més interessat que altres estoics romans en metafísica.\nNo obstant això, la seva actitud cap a l'especulació sobre la naturalesa de les coses és més piadosa que probatòria, més religiosa que filosòfica, més pràctica que teòrica. Per Epictet, el valor inherent a la humanitat és l'adoració de Déu, i el seu deure és ser digne de Déu. Els obstacles que la gent troba en els seus intents per a viure noblement són la matèria cap a la qual el filòsof ha de dirigir la seva atenció. Les condicions i limitacions de la vida moral estan donades en la naturalesa humana.\nConcepció Rebassa Henarejos\nAnònim 21 de març de 2010 a les 13:25\n2a PART DEL COMENTARI\nLa missió del savi és urgir a les persones a examinar-se a si mateixes i a dur una vida conforme a la raó. Segons Epictet, la persona que valora la virtut per si mateixa és feliç. La virtut, ens diu, és una condició de la voluntat en la qual aquesta és governada per la raó, amb el resultat que la persona virtuosa cerca només aquelles coses que pot arribar a i evita aquelles que estan fora del seu abast. La infelicitat és el pagament inevitable d'aquells que desitgen el que no poden obtenir. Els savis es resignen a limitar els seus desitjos al que poden controlar. Pel que fa als desitjos que no poden satisfer-se, ells són literalment apàtics, això és, no tenen cap sentiment sobre ells. A més, saben que tot el que està més enllà del control d'una persona és irrellevant per a l'ètica. Les persones virtuoses troben en elles mateixes tot el que és necessari per a arribar a la felicitat moralment, són enterament autosuficients.\nAl respondre a la pregunta: ?Què és el que està sota el nostre control??, Epictet reafirma una de les doctrines distintives de l'estoïcisme: són les nostres actituds cap als esdeveniments, no els esdeveniments mateixos, el que podem controlar. Res és per la seva pròpia naturalesa calamitosa fins i tot la mort és terrible només si la temem. De nou, encara que un pugui fallar al portar a terme els actes assenyalats per la providència divina perquè al tractar de realitzar els nostres deures les circumstàncies ens ho impedeixin un hauria de romandre impertorbable.\nEpictet, com conseller moral, ens recomana conrear una actitud d'indiferència cap a la bona o la dolenta fortuna, ja que els esdeveniments externs escapen al nostre control. Per tant, els individus prudents no es deixen esclavitzar per les demandes del seu cos, ni es tornen emocionalment dependents de persones o objectes.\nTotes les teories ètiques de la felicitat estan més interessades en construir una ètica que en comprendre una realitat. A més, les teories ètiques, amb general es diuen ser diferents teories de la decisió i es diferencien per la seva relació diferent als sentits, és a dir, es basa en la premissa que tot ser humà busca la felicitat.\nAnònim 21 de març de 2010 a les 21:11\nLa meva opinió sobre el que és la felicitat i sobre com cercar-la té una petita part coincident amb la teoria d’Epictet, però així i tot crec que les dues concepcions estan ben allunyades.\nLa part en que crec que Epictet té raó és en que no tot està determinat, ja que també existeix la llibertat(el que volem ser, el que ens esforcem per aconseguir-ho...)\nPer tota la resta, crec que Epictet més que una persona feliç el que està definint és una persona freda, sense capacitat de portar a l’exterior quins són els seus veritables sentiments i fins i tot una persona que res l’influeix. Crec que l’expressió dels sentiment, els canvis d’estat d’ànim (molts cops sobtats), un gran plaer en un moment determinat i un gran dol en un altre... són adjectius propis de les persones que s’haurien d’incloure dins la seva definició, i crec que no es pot cercar ser feliç intentant allunyar tots aquests aspectes de la teva vida.\nCrec que sí es cert que cada persona té una diferent opinió sobre qualsevol aspecte o situació que una altre, però una persona no té que tenir una actitud de impertorbabilitat en totes les situacions per intentar ser feliç: Epictet diu que “la mort pot ser vista com una tragèdia o com un alliberament, però s’ha d’intentar tenir el segon punt de vista”. Aquí jo estic d’acord que algunes persones poden veure-la d’una forma o altre(deixant de banda la religió ), però no crec que una persona que tingui aquesta actitud davant la mort tingui d’haver de tenir la mateixa actitud davant, per exemple, una invalidesa: Pots tenir una actitud d’impertorbabilitat davant la mort però sentir una profunda tristor sabent que tens una malaltia que no et permetrà portar a terme una vida normal per tot el temps que duri aquesta.\nPer això crec que hem d’intentar arribar a un terme mig. No hem de capficar-nos desmesuradament en una mala notícia o fet i que ens afecti en extrem, però tampoc hem de mantenir una actitud d’intentar no pensar en el que ha passat fins que se’ns oblidi, ja que crec que hem de tenir en compte la realitat i intentar sobreposar-nos a ella de forma intel•ligent i sempre tenint-la present\nToni Riutort Crespí\nAnònim 24 de març de 2010 a les 9:40\nEpictet afirma que un dels grans temes de l'Ètica és el gran concepte de la felicitat. Des de l'antiguitat l'individu sempre ha cercat la felicitat. Aquest concepte, és universal, perquè afecta a totes les societats al llarg de la Història. Per Epictet, la felicitat (eudaimonia) es basa amb la serenitat.\nPels cínics amb la llibertat absoluta s'arribava a la felictat i pels estoics amb la impertobabilitat ( serenitat ) es pot aconseguir la felicitat.\nLa relació que hi ha entre la teoria d'Epictet i Aristòtil està que els dos cerquen la felicitat de l'individu. La diferència està en la definició que té cada filòsof de felicitat; per Aristòtil la felicitat es basa amb l'autorealització personal de la virtut d'acord amb la raó, és a dir, aquests dos conceptes van relacionats perquè per actuar amb virtut fa falta actuar amb raó i Epictet es basa amb l'estoicisme, és a dir, fonamenta amb la pràctica de la virtut ( obrar bé, la intel·ligència... ).\nLa relació entre Epictet i els cíinics és la seguent: és savi qui sap ser feliç, i és feliç qui sap ser autosuficient encara que l'autosuficiència és entesa d'una manera diferent per cada un del corrent del pensament grec.\nAnònim 25 de març de 2010 a les 21:52\nEls filòsofs de l’ època hel•lenística tracten de construir filosofies que donin resposta a la desorientació individual. Generalment són doctrines de caràcter ètic que indaguen en la recerca de la tranquil•litat de l’ esperit. Per tant, salvant les diferències tant del punt de partida com dels resultats pràctics als quals s’ arriba, podem relacionar els filòsofs hel•lenistes entre ells, pel fet que les grans qüestions de les seves doctrines es centren en la consecució de la millor manera de viure i de la felicitat de l’ individu.\nSegons Epictet s’ ha de distingir entre les coses que depenen i les que no depenen de l’ home, ja que només atenent al que depèn de l’ home i la seva voluntat, es podrà aconseguir la vertadera felicitat i assossec de l’ esperit, enfront de la intranquil•litat produïda per l’ apetència dels béns externs. En això, radica justament la vertadera llibertat del savi, que es ciutadà del món i per el qual el que menys importa és la classe a la qual pertany, ja que fins i tot, l’ esclau pot ser superior al seu amo, encadenat als desitjos i passions.\nLa cèlebre màxima “suporta el dolor i abstén-te dels béns materials” resumeix les tesis d’ Epictet, la filosofia del qual associa el rigor de la moral de l’ abstinència dels cínics i la teoria estoica del logos diví que governa el món. No obstant, en la seva interpretació de la doctrina estoica, es desinteressa dels problemes de la física i la lògica per centrar-se en la moral. La presa de consciència de les debilitats i la impotència de l’ home enfront del destí inexorable, justifica el naixement i la necessitat de la filosofia, que en ensenya a discernir entre el que depen del nostre lliure arbitri, en virtut del qual som capaços de governar els nostres actes, i el que queda més enllà d’ ell i ens ve imposat: el món exterior i l’ arbitri de la resta d’ homes.\nEpictet, igual que Aristòtil, utilitza el terme virtut , encara que amb un significat completament diferent. Mentre que Aristòtil entén la virtut com aquella disposició voluntària adquirida (hàbit), dirigida per la raó i que consisteix en el punt entremig entre dos extrems; Epictet l’ entén com acceptar de bon gran el destí i no deixar que tot allò que no depèn de nosaltres ens pertorbi\nMARIA MARGALIDA TORRENS TERRASSA\n1er BATX B\nAnònim 25 de març de 2010 a les 21:54\nEpictet, seguint la tradició estoica, denomina “representacions” les maneres en que els éssers humans ens representam la realitat, és a dir, com percebem, imaginam, representam i interpretam els diferents fets i situacions.\nSegons els estoics, no sols representam la realitat, sinó que també tenim la capacitat d’ assentir o no a les nostres representacions, és a dir, podem formar judicis.\nPer al pensament estoic, qualsevol judici ens provoca un “impuls” (moviment instintiu d’ acostament o rebuig i una certa emoció). Quan aquest impuls s’ origina en un judici errat, automàticament es torna irracional i excessiu, donant lloc a les “passions” (pertorbacions anímiques o emocions negatives).\nPerò els homes posseïm la capacitat per discernir entre les representacions i distingir entres les que s’ ajusten a la realitat i les que no, d’ assentir o no a elles. Aquesta capacitat, segons el mateix Epictet, ens permet afirmar: “ets una representació i no, en absolut, el que és representat”. Aquesta capacitat està estretament relacionada amb la idea de llibertat, ja que és la nostra llibertat interior la que possibilita que no siguem arrossegats per les nostres representacions, abans d’ atorgar la nostra aprovació.\nL’ estoïcisme és una de les doctrines filosòfiques que més vitalitat han tingut en la història d’ Occident i penso que la raó d’ aquest fet, segurament recau en la seva capacitat per transcendir les diferències històrico-culturals i les modes intel•lectuals, centrant-se en les constants existencials de tot ésser humà.\nAnònim 28 de març de 2010 a les 20:37\nAl llarg d'aquest text es presenta una de les diverses interpretacions que s'han fet al llarg de la història sobre un dels aspectes més profunds de la conducta humana, la FELICITAT. Es pot considerar, doncs, que la falta d'una definició concreta d'aquest terme, difícil de realitzar segons Aristòtil, s'uposa l'acceptació de conceptes diversos tot originant grups filòsofics que realitzen la formulació d'un conjunt de teories.\nEl paràgraf proposat però, exposa un dels representats dels estoics, Epitect, qui disposa d'una educació filofòfica magnífica. Amb correspondència amb la seva formació, realitza una obra extensa que tracta sobre el terme de la FELICITAT. L'autor, considera l'aplicació de la virtut, igual que Aristòtil, com a mitjà per assolir el benestar. Tot i això aquesta virtut presenta conceptes diversos; mentre que des del pensament aristotèlic, la virtut es presenta com el terme mig sent els extrems dels desitjos vicis i perjudicials, Epitect considera que el terme de la virtut és únicament l'acceptació de les situacions que s'ens presenten tal com són, obra sempre de la divinitat. Així per tant, es presenta com una figura de fortalesa i impertorbabilitat, mai canviant l'actitud malgrat el moment que ens toqui viure. Un fet es presentarà positiu o bé negatiu segons l'acceptació que nosaltres en fem d'ell, presentant inicialment un caràcter neutre. Alterar-nos, per tant, pel que la vida ens dibuixa no ens porta benefici algún, únicament un empitjorament del nostre estat d'ànim.\nTot però, no vé determinat pel destí. Nosaltres també tenim posibilitat d'elegir els nostres sentiments, desitjos, idees, apreciacions... Serà el conjunt d'aquests termes anomenats anteriorment que ens facilitaràn l'assoliment anunciat anteriorment, havent una fusió entre dos caires, un propi i l'altre determinat.\nD'acord amb l'idea exposada fins aleshores, quan la vida ens llançi un llàgrima, nosaltres li hem de donar un motiu per sonriure. Si per situacions diverses la nostra vida canvia en un petit instant per l'aparició d'una malaltia, per exemple, hem d'assolir una meta que ens permetrà veurer-la com alguna cosa que es pot superar, mai deixant que una actitut negativa i pesimista guanyi la batalla. Això però, resulta d'allò més difícil.\nPodríem considerar per tant, que Aritòtil, els cínics i els estoics, es caracteritzen per la recerca de la FELICITAT, sempre però adoptant postures diverses per a l'obtenció d'aquesta, fet que dificulta una connexió directa entre els tres grups.\nJa per acabar aquesta petita exposició sobre el text, concloure que l'idea que planteja l'autor és pot entendre fàcilment, tot i que la seva posada en pràctica resulta d'allò més difícil. Tan sols una persona no capacitada per transmetre els seus sentiments podria acceptar les coses així com són, en la majoria de vegades l'assoliment de la situació, especialment si és negativa, es trobarà perllongada en el temps, creant algunes vegades un sentiment d'impotència davant la negativitat. És realment cert però, que malgrat el que puguem pensar, no podrem escriure el destí amb unes altres lletres. Així doncs, lluitem per evitar les decepcions, per trobar cada matí al llevar-nos mil motius per continuar, persones que estiguin al nostre costat i ens robin algun somriure, una abraçada, un petó, un moment bonic i únic, unes paraules escrites amb el bolígraf que resideix al cor... Tan sols d'aquesta manera podrem comprendre que hi ha mil motius per avançar una passa cada dia en el camí que hem de recòrrer.\nXisca Serra Cabanellas\nAnònim 3 d’abril de 2010 a les 20:11\nAristòtil defensa una teoria eudemonista.entrada en l’autorealització (la pràctica de la virtud d’acord amb la raó: el terme mitjà) i els cínics i estoics una felicitat que es basa en la autosuficiència, entesa pels primers, com a llibertat absoluta i pels segons com la impertorbabilitat.\nEpictet va ser un filòsof grec, de l'escola estoica, que va viure part de la seva vida com esclau a Roma. Fins a on se sap, no va deixar obra escrita, però dels seus ensenyaments es conserven un Enchyridion o "manual", i uns Discursos, editats pel seu deixeble Flavio Arriano.\nEpictet va fundar la seva escola en Nicópolis, a la qual es va dedicar plenament, doncs ell, a imitació de Sócrates, un dels seus models, no va escriure gens. Els ensenyaments de Epicteto tenien la seva base en les obres dels antics estoics.\nSegons ells, el paper del filòsof i mestre estoic consistiria a viure i predicar la vida contemplativa, centrada en la noció de eudaimonia ("felicitat"). La eudaimonia, segons la doctrina estoica, seria un producte de la virtut, definida mitjançant la vida acord a la raó. A més de l'autoconeixement, la virtut de la raó estoica consisteix en la ataraxia ("imperturbabilitat"), apatia ("desapasionament") i les eupaties ("bons sentiments"). El coneixement de la pròpia naturalesa permetria destriar allò que el cos i la vida en comuna exigeixen de l'individu; la virtut consisteix en no guiar-se per les aparences de les coses, sinó en guiar-se per a tot acte per la motivació d'actuar racional i benvolentment, i, sobretot, acceptant la destinació individual tal com ha estat predeterminat per Déu.\nPer Epictet, aprenguen a acceptar les coses tal com són, aconseguirem la felicitat, i d'aquesta forma poder gaudir de la pròpia naturalesa que ens ve donada. Segons ell, hi ha un destí creat i el qui l'accepta és savi.\n"No cerquis pas que les coses s'esdevinguin tal com vols que s'esdevinguin, sinó que has de voler que s'esdevinguin tal com s'esdevenen i viuràs feliçment"\ntots nosaltres sempre volem les coses que no tenim, quan aconseguim aquetes ja tornam a tenir-ne una altre i no valoram el que tenim, per això el sentit d'aquesta frase consisteix en acceptar el que passa, i sobretot valorar el que tenim, ja que per molt que ho volguem canviar tenim un camí marcat per el nostre destí; i la millor manera de ser feliç en aquesta vida és acceptant-lo.\nCristina Llompart Mariano\nAnònim 7 d’abril de 2010 a les 12:48\nN'Aristòtil fou el principal representant de l'eudemonisme, que és aquell concepte filosòfic d'origen grec d'eudaimonia (paraula grega) que està compost per “eu” bo i “daimon” divinitat menor que recull diferents teories ètiques i que té com a característica comú ser una justificació de tot allò que es serveix per a aconseguir la felicitat.\nS'ha considerat eudemonisme, l'hedonisme, la doctrina estoica, així com també al utilitarisme. Totes aquestes doctrines basen les seves normes morals en la realització plena de la felicitat, entesa com a estat de plenitud i harmonia de l'ànima, diferent del plaer i es poden presentar aquesta de forma personal, com en Demòcrit, Sòcrates, Aristòtil, Aristip i l'escola Cirenaica, l'estoïcisme o el neoplatonisme, o bé de forma col.lectiva, com es va establir a partir de David Hume.\nEntre els eudemonistes cal destacar Aristòtil que va ser un dels primers i el més important, i a més, als eudemonistes que afirmaven que per arribar a la felicitat s'ha d'actuar de manera natural. És a dir, amb una part animal (béns físics i materials), una part racional (cultivant la nostra ment) i una part social, que es concretaria en practicar la virtut, que segons Aristòtil se situava en el punt mitjà entre dues passions oposades.\nEls seguidors d'aquesta teoria ètica afirmaven que no es pot ser sempre plenament feliç. Segles més tard Tomàs d'Aquino afirmava que sí que es podia arribar a aquesta felicitat plena i total, però en una altra vida, ja que en aquest món només hi ha felicitat relativa. Els eudemonistes pensaven que el plaer era un complement de la felicitat. La proposta principal de l'eudemonisme és "el bé és allò que ens fa feliços i la felicitat és l'augment de les nostres forces per a obrar".\nAquesta impertorbabilitat només serà assolible en el coneixement i l'assumpció de la raó universal (o destí) que regeix la natura, i per tant, en una vida complement d'acord amb esta raó universal.\nDes del meu punt de vista, ara ja explicades les tres maneres d'entendre la felicitat, estic bastant d'acord amb Epictet però cal recalcar que l'estoïcisme i el cinisme estan molt relacionats ja que la felicitat s'entén en el primer, amb la impertorbabilitat i els segons, amb la llibertat absoluta entesa com a autosuficiència però si ens endinsam en els conceptes podrem veure clarament que la impertorbabilitat duu a la llibertat absoluta i per tant, a l'autosuficiència. Cal destacar que en aquesta vida sempre ens succeeixen fets inesperats, que no ens agraden o que simplement “ens allunyen de la felicitat” però per això, crec que l'autosuficiència i la impertorbabilitat és necessària ja que tenguent en compte aquests dos conceptes com a bases de la nostra felicitat podrem aconseguir, no solament apropar-nos a la felicitat sinó també allunyar-nos dels mals.\nPer últim vull remarcar que, des del meu punt de vista, pens que la felicitat és un concepte, en el sentit més ampli de la paraula, “abstracte” i que és molt difícil arribar a ella i mantenir-la ja que el que solem assolir els éssers humans són com a petites gotes de felicitats que en ajuntar-les podem aconseguir allò que anomenem felicitat. Però aquesta coordinació de crear moments, aconseguir-los i ajuntar-los és molt difícil, encara que no és impossible. Un home digué: “únicament si creus que allò que vols ho aconseguiràs, únicament si hi creus, es farà realitat”.\nCatalina Neus Seguí Crespí\nEn canvi, el cinisme és una doctrina ètica hel·lenística difícil de definir perquè no consisteix exactament en un conjunt de teories, sinó en una actitud o tarannà vital: "Ser cínic" és un temperament o una idiosincràsia. Encara vull el mot serveix per designar un falsari, un personatge que "va a la seva", amoralista, descregut i irònic… i que gaudeix en la seva provocació. Els cínics antics eren anomenats cratini (peluts) i, tot i no ser sempre considerats com a personatges d’una moralitat superior, se’ls valorava pel seu paper de revulsiu social.\nPerò d’una manera arquetípica el cinisme constitueix un exemple del que avui s’anomena "moral d’actituds", en què el realment valuós és la personalitat i l’acte és un gest exemplar o simptomàtic que cal interpretar més en funció de "qui" el fa, que no pas de "què" es fa. Tota l’ètica grega és actitudinal, però aquesta característica s’accentua d’una manera especial el cinisme. Històricament hi ha el costum d’usar per definir el cinisme una frase que va pronunciar Plató quan li demanaren què opinava de Diògenes de Sínope. Per a Plató, Diògenes era un Sòcrates embogit. Els cínics, com els cirenaics i els megàrics no es poden comprendre sense valorar la reacció de desànim que es va produir després de la mort de Sòcrates. Si la ciutat havia assassinat el més just dels homes, aleshores resultava evident que no hi havia res a esperar de la democràcia. Perquè tota democràcia consisteix en un govern de les opinions, i no es pot passar de l’opinió a la ciència. Les opinions són sempre subjectives, interessades, mentre que la veritat és objectiva, de manera que no hi pot haver compromís entre tots dos nivells perquè constitueixen formes contradictòries de copsar la realitat.\nPer últim, l'estoïcisme és un sistema filosòfic Fundat per Zenó de Cítion (336 aC-264 aC). El nom de l'escola estoica prové del lloc on Zenó impartir els Seus Ensenyaments: un pòrtic (stoa) d'Atenes. En un sentit ampli, es poden considerar estoiques totes les doctrines ètiques que defensa la indiferència envers els plaers i dolors externs, i l'austeritat en els propis Desitjos. Ara bé, en un sentit estricte és coneix com estoïcisme tant el corrent filosòfic grecoromà, iniciat per Zenó, com la teoria ètica mantinguda per aquests filòsofs. L'ètica estoica es basa en una particular Concepció del món: el cosmos està governat per una llei o raó universal que determina el destí de tot el que s'hi, esdevé, i que és la mateixa per a la natura que per a l'ésser humà. Per tant, l'ésser humà està limitat per un destí inexorable que no pot controlar i davant el qual només pot resignar-se. Tenint en compte això, considera que la conducta correcta tant sols és possible en el si d'una vida tranquil·la, aconseguida gràcies a la impertorbabilitat de l'ànima, és a dir, mitjançant la insensibilitat envers el plaer i envers el dolor.\nAnònim 7 d’abril de 2010 a les 13:26\n"Todo el mundo desea ser feliz; pero no, que lo sea todo el mundo.\nJaume Perich "\nAl llarg de la història s’han intentat trobar teories per assolir la divinitat més apreciada per tot ésser humà; la felicitat.\nLa clau dels estoics per ser feliç és com diu el text mantenir-se impertorbable als sentiments vivint així d’acord amb la naturalesa. Segons aquesta teoria l’univers està regit per unes lleis fixes i inflexibles. La persona que assolirà la felicitat, és aquella que passi el que passi acceptarà el destí. Els estoics creien que s’havia d’estar previngut dels fets que en qualsevol moment podrien arribar ja que la clau és acceptar el que ha passat.\nTot i això els estoics accepten que hi ha determinats valors que en ells regeixen una certa llibertat: són flexibles, que no són inevitables o que es pot lluitar contra ells; aquets són les passions, els impulsos, el rebuig, el desig i el raonament.\nAcord amb els estoic la serenitat, la impertorbabilitat és l’única font de felicitat, per la qual el savi és autosuficient. Els cínics creuen que per assolir la felicitat cal bastar-se d’un mateix, cosa que s’aconsegueix per mitjà de l’ascetisme ( pràctica que subordina el cos de l’ànima) i l’autodomini. L’epicureisme basa l’ideal de saviesa sobre un plaer ben calculat, és savi qui sap calcular quines són les activitats que li proporcionen més plaer i menys dolor. Per d’utilitarisme es basa en elegir les accions per a fer el bé comú, i sabrem si una acció es bona o dolenta, si s’ha de triar una o l’altre analitzant les conseqüències d’aquella acció. Per acabar hem estudiat l’eudemonisme que defensa l’obtenció de la felicitat a partir del perfeccionament de la raó (autorealitzar-se).\nRepassant aquestes teories; no fa falta aprofundir-les per adonar-se de que totes elles tracten una felicitat individual; cada una de les citades anteriorment ens proporcionen les llavors per aconseguir el nostre propi camp de blat de la felicitat (excepte l’utilitariseme, que fa referència a un bé comú).\nL’absència d’unes teories col•lectives m’ha fet destapar la meva ment i escriure una petita teoria de la felicitat.\nUs convido a llegir-la:\nVet aquí la meva teoria de la felicitat;\nL’humà te dos subtipus de felicitat que per aconseguir la plena ha d’assolir les dues:\nPer una banda tenim la felicitat propera; aquella que és fruit dels esdeveniments que ens succeeixen juntament amb les persones dels nostres cercles. Aquest tipus de felicitat s’aconsegueix vivint experiències noves, fer de petits instants inoblidables moments, riure, demostrar a aquestes persones que donaries el món sencer per a elles i que aquesta acció sigui corresposta igual cap a tu ...\nAquesta felicitat és una felicitat que depèn de cada un. Pròpia. No molt recercada i fàcil d’aconseguir si ets capaç d’apreciar i estimar.\nAra bé; hi ha un altre subtipus de felicitat; una felicitat global.\nEstem parlant d’una felicitat conjunta, una felicitat que obtindríem si l’home estàs dispost a compartir, a estimar el seu planeta, si els bens essencials fossin ben repartits, si l’aigua potable no fos privilegi tan sols d’uns quants, si tothom tingués dret a la salut i a la medicina, si s’acabessin les guerres i la pau fos repartida per tot aquest planeta...\nAquesta felicitat que aconseguiríem si es portessin a terme les accions dites anteriorment seria immensa; podríem aixecar-nos i dir:\n-Sí, realment soc feliç!\nPerò no ho podem fer, seria d’ignorants com si una vena en els ulls ens ocultés la realitat en que vivim. No podem aixecar-nos i dir que som feliços sabent que cada 3 segons moren persones per injustícies, per falta d’aliments i d’aigua, a causa de les guerres, per tortures, a causa de l’esclavitud, per falta de medicines...\nNo puc aixecar-me i dir que soc feliç mentre sigui conscient de totes aquestes injustícies. No puc, tot això hem destrossa el meu apreciat camp de blat. Tan sols puc aixecar-me i dir:\n-SÍ, REALMENT SOC AFORTUNAT!\nCatalina Capellà Payeras\nAnònim 12 d’abril de 2010 a les 0:42\nAutors com Aristòtil i els cínics i els estoics han intentat trobar una definició per FELICITAT; el primer defensa una teoria eudemonista i centrada en l'autorealització, els altres dos defineixen la felicitat que està basada amb l'autosuficiència; però dintre d'aquestes dues escoles els primers l'entenen com a llibertat absoluta i l'altre com l'impertorbabilitat.\nEl pensament d'Epictet estava basat en el antics estoics, a l'autocontrol i a aceptar el destí predeterminat. No sempre ha de succeir el que hem proposat davant del nostre destí. Segons aquest hi ha dues categories: una en la que hi incorporam la salut, les riqueses, la fama... I en la segona s'inclouen els conceptes com el raonament, el desig, els impulsos, les pasions...\nEn la meva opinió estic bàsicament d'acord que les influències externes no ens han de provocar problemes ni mal de caps perquè no són culpa nostra i no podem fer res perquè no passin, peró si que podem fer que no ens afectin. Si ens enduim per les crítiques destructives que comenta la gent pels nostres fets, no podrem viure mai en tranquilitat, sinó amb un condicionament sobre nostre que probablement ens dugui a la malaltia psíquica i fins hi tot la mort.\nLa teoria de Epictet relacionat amb els cínics és que els dos es basen en l'autosuficiència, peró Epictet vol assolir la felicitat mithançant l'ataraxia i, en canvi, els cínics diuen que per aconseguir la felicitat completa es necessari viure segons la naturalesa.\nPer una altre banda Aristòtil afirmava que només existia un món(categoria)que era el real, físic i la seva contínua transformació, però Epitect diu el contrari, que hi ha dues categories anomenades anteriorment.\nAnònim 12 d’abril de 2010 a les 17:04\nCom bé diu Aristòtil, l’important no és ser feliç o deixar de ser-ho , el que realment és important és que quan ens centrem en aquesta paraula, aleshores ningú en coneix el significat i molt menys el camí per arribar-hi. Per aquesta raó han sorgit tres models de felicitat totalment distints per els quals cada persona pot elegir el camí que més li convingui. L’eudemonisme, defensat per Aristòtil, on és defensa que ser feliç és autorealitzar-se, l’autarkéia, defensat per els cínics i els estoics, on és defensa que per assolir la felicitat el que s’ha de fer és valer-se per un mateix sense dependre de res ni de ningú, i finalment l’hedonisme, defensat pels epicuristes i utilitaristes, on s’explica que ser feliç és experimentar plaer. Doncs bé, n’Epictet d’Hieràpolis va ser un filòsof grec del qual es conserven textos on s’hi veu reflectida la felicitat com a producte de la virtut, definida mitjançant la vida acord amb la raó. Per tant cal dir que la virtut defensada pels estoics, a més de l’autoconeixement consisteix en no guiar-se per l’aparença de les coses sinó en actuar d’una forma racional i acceptant el destí tal i com ens ha estat donat, per això el que cal fer és assegurar la pau interior i fer-nos forts d’avant l’adversitat, és a dir, consisteix en el desapassionament i en els bons sentiments. El camí que Epictet proposa per arribar a la felicitat és aquell en el que s’accepta que tot està en mans del destí. Però cal esmentar que els éssers no ens trobam totalment determinats, sinó que disposem d’una llibertat amb la qual podem escollir el que volem ser o tenir. D’aquí en podem extreure la relació amb els cínics ja que aquests consideren que és savi qui viu valora la llibertat d’acció i de paraula. Per tot i això, finalment acabaré dient que considero que aquesta llibertat de la qual gaudim s’ha de saber utilitzar d’una manera intel•ligent, és a dir, la vida ens ha proporcionat aquesta llibertat per decidir posar barreres a aquelles coses o fets que volem que ens afectin o bé, que no entrin en la nostra vida. Per tant com bé diu aquest autor, no realment tan important el que passa, sinó els judicis que fem sobre el que passa.\nAntònia Porquer Díez del Valle\nAnònim 12 d’abril de 2010 a les 18:13\nSegons Epictet, el fets no venen motivats per nosaltres, de manera que quan una cosa passa, el que hem de fer és acceptar-ho resignadament i no torbar-nos pel que ha passat, sinó més be torbar-nos pels judicis que es puguin fer al voltant del que ha passat.\nBaix el meu punt de vista, si féssim cas a aquesta teoria podríem ser molt més feliços del que ho som preocupant-nos del que passa i del que deixa de passar. Preocupant-nos solament del que la gent jutgi al voltant de tal cosa, la vida ens seria més fàcil, però per altra banda, se’m planteja la qüestió que si acceptem els fets tal i com ens venen, ens tornaríem uns conformistes, una posició que no consider excessivament recomanable, ja que quan un es conformista li es igual tot i s’adapta solament al que hi ha, sense voler millorar mai el que passa, el que és té a causa dels fets, i es limita a obeir.\nEs a dir, distingeixo dues parts entre la teoria de Epictet, la primera amb la que estic conforme i la segona amb la que no.\nPer altre banda, està el haver de fer cas al que es jutja, i en aquesta part també puc reconèixer-hi una subdivisió, una en la que estic d’acord, i l’altre amb la que no. Veritablement, si ens haguessin d’importar més els judicis que en puguin fer els demés que no pas els fets, no podríem viure degut al gran torbament que tindríem interiorment, sempre preocupant-nos del que han dit, del que diuen i del que diran, de manera que no podríem viure de la forma que més ens agradés a causa del que podrien dir els altres.\nPer altre banda, hi estic d’acord ja que, quan no es dona importància als fets (en el cas d’Epictet), se li podrien donar importància als judicis, ja que llavors vendria la pregunta de, doncs, al voltant dels fets, a què podria donar importància? I basant-me en la teoria d’Epictet no observo res en el que li pugui donar una importància sense que m’afecti de una manera negativa.\nMaria Antòni Socies Cladera.\nAnònim 12 d’abril de 2010 a les 19:50\nEl comentari que està entre el de na Catalina capellà i de n'Antònia porquer és de na Joana Maria Batle\n1r Batxiller A\nAnònim 13 d’abril de 2010 a les 16:51\nEn aquest text l'autor ens presenta la interpretació que va fer Epictet a la paraula felicitat. A aquesta paraula se li ha donat diferents significats. Aristòtil va relacioar la felicitat amb la capacitat d'obrar bé, per a ell la felicitat consistia en l'autorealització, en aconseguir aquelles metes dignes d'un ésser humà (eudemonisme). Els cínics, igual que els estoics, van defensar la felicitat com a autosuficiència. Els cínics van defensar que la felicitat consisteix en la llibertat radical d'un individu davant de totes les normes i les institucions socials. En canvi els estoics defenses que per a ser feliç cal acceptar el destí, que aquest no es pot canviar.\nEpictet defensa que per a aconseguir la felicitat cal acceptar les coses així com es donen lloc, que no ens hem de proucupar per allò que no podem canviar, sinó que ens hem de preocupar per allò que si podem canviar.\nEpictet i Aristòtil tenen alguna semblança en la seva forma de definir la felicitat, els dos filosofs pensen que la virtud és el camí per arribar a la felicitat, però per a Aristòtil aquesta virtud es trobar el terme mig i per a Epictet la virtud és la d'acceptar les coses així com són i així com tenen lloc.\nEpictet defensava que els agents externs no ens han d'influir en la felicitat, que nosaltres no podem fer res per evitar-los, l'únic que podem fer es intentar que no ens afectin, ja que depèn de nosaltres mateixos que ens afectin o que no ho facin.\nEn realitat, jo no hi estic molt d'acord amb la visió que tenia Epictet sobre la felicitat. Està clar que sempre hi ha uns agents externs que ens poden afectar o no, però tot individu avui en dia intenta que aquests agents externs també li produesqui un estat de felicitat. La majoria de vegades no hi podem fer res contra aquests agents externs, però de totes maneres sempre intentam fer alguna cosa degut a que si no ens aporten felicitat no els volem acceptar.\nPersonalment estic més d'acord amb la felicitat vista des del punt de vista d'Aristòtil, no defens com ell que per aconseguir la felicitat haguem d'assolir aquelles metes que ens són pròpies pel fet de ser èssers humans, sinó que defens que el terme mig ajuda molt a aconseguir la felicitat. Una persona pot tenir molt d'una cosa que li proporcioni felicitat però n'hi pot haver una altra que anuli la bona. Si les persones aconseguisim o centressim la nostra vida en aconseguir el terme mig de les coses seriem més feliços que no sabent o tenint molt d'una cosa en concret i de les altres no saber-ne res.\nMiquel Nadal Salom\nAnònim 13 d’abril de 2010 a les 17:12\nPer a fer una introducció i deixar una idea clara sobre els pensaments d’Epictet i de la seva escola, vull centrar-me en un exemple esmentat en el text: la mort.\nAristòtil tractaria aquest tema de manera raonada, defensant que la mort és el final de la vida i que tots, tant homes com animals hi arribarem, per donar pas a futures generacions.\nEls cínics, caracteritzats pel seu ascetisme i pel seu esperit natural, es prepararien i es conscienciarien pel seu darrer camí i intentarien viure’l, d’acord amb els seus principis naturals i crítics.\nEn tercer lloc, els estoics, es sotmeten al destí, saben que la mort arribarà en un moment o altre, i per això, segons la seva naturalesa impertorbable, accepten la mot com a una alliberació d’aquesta vida. No es torben pel seu futur, sinó que es mantenen serens i accepten els fets així com succeeixen, no intenten evitar-los, al contrari, els accepten tal i com els reben i així aconsegueixen una vida feliç.\nAmb aquest exemple, vull donar la idea de que els estoics, no intenten canviar la seva vida per a millorar-la d’acord amb les seves preferències o conveniències, sinó que accepten allò que els ve donat pel destí, encara que no els afavoreixi del tot, no acceptant-ho com una desgràcia, sinó intentant treure-li l’element positiu. De la mateixa manera, si ens identifiquem amb els estoics, argumentarem que no som senyors de dominar les influències externes, perquè no està en la nostra mà, però el que sí podem fer es evitar que ens influeixin en el nostre caràcter o en el nostre estat d’ànim, tot controlant la nostra ànima i valent-nos de l’autosuficiència mereixedora de la felicitat.\nMaria Antònia Perelló Mir\nAnònim 16 d’abril de 2010 a les 16:05\nSandra Henkel Martorell\nAnònim 17 d’abril de 2010 a les 19:19\nEn l’actualitat el concepte de felicitat s’entén com a meta que dóna sentit a la nostra vida. No s’utilitza el dret de la persona a la felicitat com a premi a les obres bones dutes a terme, sinó com la gairebé obligatorietat de ser feliç, de viure en un estat satisfactori permanent. Els éssers humans tenim el dret a ser feliços i el deure, com a persones intel•ligents, sensibles i sociables que som, de guiar la nostra vida en una direcció i un sentit que ens ofereixi més plaers que disgusts.\nEpictet proposa un model de felicitat que consta de dues categories on podem classificar tot allò que ens envolta: en la primera hi inclou tot allò que no podem decidir nosaltres, com ara la salut, les riqueses materials, la fama, l’honor... i per altra banda, en la segona hi figuren aquelles coses que nosaltres sí podem elegir, com per exemple el raonament, el desig, el rebuig, els impulsos i les passions. D’aquesta manera suggereix arribar a la felicitat fent que no ens afectin ni ens influeixin els trets seleccionats en la primera categoria (les coses externes) i que no ens condicionin a l’hora de realitzar les nostres determinacions, ja que no estan sota el nostre control ni podem evitar-les. Aquest procediment, juntament amb l’ataràxia i l’autosuficiència ens permetria assolir la felicitat.\nEncara que la felicitat és personal, subjectiva i abstracta; no obstant a això, penso que en la nostra civilització occidental podem considerar uns elements bàsics que es requereixen per ser feliç: bona salut, una ocupació laboral gratificant, amics que ens complaguin, una vida amorosa agradable, afectiva i familiar, possibilitats i temps per a desenvolupar les nostres aficions, benestar psicològic i emocional, bona situació econòmica... Amb això el que vull dir és que tal i com es presenten les coses avui dia, el model plantejat per Epictet es formula com un projecte utòpic, irrealitzable. Tot i això, m’agradaria destacar que com bé diu el filòsof, el que torba i difereix a les persones és la importància que concedim a cadascun d’aquests apartats (fet i judici). Està clar que com menys transcendència donem als fet que som incapaços de canviar més facilitat tindrem per aconseguir la felicitat.\nHi ha persones que malgasten les seves vides en una recerca incessant de la felicitat quasi permanent. Però la felicitat és normalment una situació fugaç que s’esfuma sense avisar ni deixar rastre. Aquestes persones, dominades per l’objectiu d’assolir la felicitat absoluta, entenen que han de millorar la seva situació perquè viuen amb la convicció que hi ha un estadi superior, més intens i confortable, que altres individus han abastat. Però, la comparació amb els altres, lluny de proporcionar-nos alguna cosa bona, tendeix a sumir-nos en la tristesa. En última instància, l’alternativa és ser conformistes o ambiciosos, i com sempre, el més racional es troba en el terme mig, concepte defensat per Aristòtil. D’aquesta manera no hem de deixar de lluitar per millorar el nostre benestar, ja sigui material o emocional, però hem de saber apreciar el que ja s’ha aconseguit.\nSense dubte ser feliç és una aspiració inherent a l’ésser humà, que cada persona ha de cultivar individualment. És un dret i un deure de cadascun de nosaltres. Però, ser feliç no equival a viure una alegria constant, sinó veure’ns involucrats en cada detall de les nostres vides, connectats amb l’emoció que ens proporciona cada moment, prestant atenció al que ens passa i gaudint de cada situació.\nEn definitiva, penso que hem d’adoptar una actitud positiva ja que aquesta en ajudarà a delectar dels moments feliços. Aquesta ens animarà a tenir un predisposició d’apassionar-nos amb les coses que fem i que vivim, sentir-les com fruit de la nostra pròpia creació, valorar-les i enorgullir-nos-en d’elles.


Shona Learoyd, esposa d’Ian Anderson; La seva vida de Marriel amb nens - Gent Famosa\n1 Learoyd continua casat amb el marit?\n2 El marit net de Learoyd\nShona Learoyd és famosa com l'esposa de Ian Anderson, que és un músic, cantant, multiinstrumentista i compositor britànic britànic.\nVa néixer a Shona Learoyd El regne unit als pares britànics. Learoyd té una nacionalitat britànica mentre pertany a una formació ètica blanca.\nLearoyd continua casat amb el marit?\nShona Learoyd és una dona casada, es va casarIan Anderson. Tanmateix, la parella es va casar l’abril de 1976. A partir del matrimoni, la parella té dos fills, a saberGael Anderson, i James Duncan Anderson. El seu fill, James, és músic, mentre que la seva filla Gael actualment treballa a la indústria del cinema.\nTítol: Shona Learoyd amb la seva família\nA partir d’ara, el seu matrimoni va fort, ja que estan passant una vida casada molt feliç i beneïda. Anteriorment, el seu marit, Ian es va casar amb Jennie Franks de febrer de 1970 a 1974.\nEl marit net de Learoyd\nEl seu marit, Ian Anderson té un valor net aproximat 30 milions de dòlars actualment, va guanyar a través de la seva carrera com a músic, cantant, multiinstrumentista i compositor.\nTítol: el marit de Shona Learoyd, Ian Anderson\nAnteriorment, Shona i el seu marit, Ian vivien en una masia del segle XVI de redbrick a la propietat Pophleys i de 500 hectàreesn Radnage, Anglaterra, a la casa Kilmarie. La casa es trobava a la seva propietat Strathaird a l’illa de Skye a Escòcia, així com a poca estona a Montreux, Suïssa. A partir d’ara, la parella viu a Wiltshire, Anglaterra i torna a tenir una casa a Suïssa, a prop de Montreux.\nEl seu marit, Ian Anderson és un músic, cantant, multiinstrumentista i compositor britànic britànic que és àmpliament famós pel seu treball com a vocalista principal, flautista i guitarrista acústic de la banda de rock britànica. Jethro Tul. Inicialment, Anderson treballava com a assistent de vendes als grans magatzems de Lewis a Blackpool.\nDesprés es va formar The Blades el 1963 al costat Michael Stephens (guitarra), John Evan (teclats), Barriemore Barlow (tambors) i Jeffrey Hammond (baix).\nCapítol: Shona Learoyd i el seu marit\nLa gent es refereix a Ian com a flamenc per la seva famosa postura de flauta amb un peu. Després de diversos anys en Jethro Tull, va començar la seva carrera en solitari i va escriure l'àlbum A com a discos solitaris el 1980. Més tard es va publicar amb el nom de Jethro Tull. El seu primer disc en solitari Camina cap a la llum l'any 1983.\nÀlbums d'estudi de Ian Anderson\nA més, Ian ha llançat cinc àlbums d'estudi com a artista solista, concretament Divinitats: Dotze danses amb Déu, El llenguatge secret dels ocells, Dansa de Rupi, gruixuda com un maó 2, i Homo Erraticus. A més, Anderson també és director de quatre empreses: Jethro Tull Production Limited, Ian Anderson Group Company Limited, Ian Anderson Limited i Calliandra Productions Limited. A més, va publicar el disc d'estudi Jethro Tull - The String Quartets el 24 de març de 2017.\nA més, ha rebut el Premi Ivor Novello per a la realització internacional. A més, també ha rebut un doctorat honorari de literatura de la Universitat Heriot-Watt. A més, va designar diputat de l'Ordre de l'Imperi Britànic el 2008. Anderson és un orgullós destinatari del Doctorat Honorífic (doctor en lletres) de la Universitat Abertay.\nFets de Shona Learoyd\nNom complet Shona Learoyd\nLloc de naixement Regne Unit\nCònjuge Ian Anderson (1976)\nNens Gael Anderson, i James Duncan Anderson\nbio de Cindy Costner


L'ANC replica a Junqueras i Sànchez que l'1-O obliga a una declaració d'independència "efectiva" com més aviat millor La República\nL’ANC replica a Junqueras i Sànchez que l’1-O obliga a una declaració d’independència “efectiva” com més aviat millor\nACN Barcelona.-L’ANC ha replicat tant al president d’ERC, Oriol Junqueras, com al secretari general de Junts, Jordi Sànchez, que l’1-O obliga a fer una declaració d’independència “efectiva” com més aviat […]\nACN Barcelona.-L’ANC ha replicat tant al president d’ERC, Oriol Junqueras, com al secretari general de Junts, Jordi Sànchez, que l’1-O obliga a fer una declaració d’independència “efectiva” com més aviat millor. En un comunicat, l’entitat també avisa que renunciar a la unilateralitat per exercir el dret d’autodeterminació en el marc de l’estat espanyol és “renunciar a la independència”. D’aquesta manera l’entitat independentista es pronuncia després que Junqueras hagi aparcat la via unilateral i Sànchez digués que l’1-O va ser concebut més per forçar una negociació amb l’Estat que no pas declarar de manera efectiva la independència. L’ANC afirma que les seves bases es van abocar per fer possible l’1-O des de la convicció que el referèndum seria vinculant.\nEn el comunicat, l’ANC diu que l’experiència demostra que les vies de negociació amb l’Estat són vies abocades al “fracàs”. I posa d’exemple quan a l’octubre del 2017 es va deixar en suspens la declaració d’independència apel·lant al diàleg amb l’Estat. Com a resposta, segons l’entitat, l’estat espanyol va activar el 155 i va empresonar els presidents de l’ANC i Òmnium. Després de l’encreuament de cartes d’aquesta setmana entre Junqueras i Sànchez, l’ANC es reafirma en el mandat expressat per la ciutadania a l’1-O que, segons diu, “obliga a fer una declaració d’independència efectiva al més aviat possible”, sense fixar terminis.Per això, l’Assemblea assegura que es conjura a “tornar a exercir de catalitzador” del moviment popular perquè aquest recuperi l’agenda del moviment. Segons l’entitat, s’ha de preparar el país per a un “nou moment de desbordament unilateral” que culmini el procés d’autodeterminació amb una declaració d’independència “efectiva”.L’ANC conclou que “les setmanes i mesos que venen seran clau per avançar de manera efectiva i evitar l’operació d’Estat que pretén acabar amb els anhels independentistes”.


Sis dies de gresca i disbauxa al carrer - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nSis dies de gresca i disbauxa al carrer\nEl Carnaval infantil i la 69a són alguns dels actes que se sumen a la rua de disfresses i als concerts\nanna costa 14.02.2020 | 19:29\nArribada del rei Carnestoltes l'any passat a Sallent arxiu/oscar bayona\nArribada del rei Carnestoltes l'any passat a Sallent\nEl Carnaval sallentí fa moure grans i petits\nUna comparsa disfressada de papallones\nL'enterrament tancarà la festa el dimecres 26\nEl Carnaval és una de les festes més esbojarrades de l'any i el de Sallent és el més sonat i multitudinari del Bages. Més enllà de la comarca també és un referent i atrau molts visitants.\nLa programació és extensa, amb sis dies d'activitats per a tots els públics, i amb la rua de comparses i carrosses del dissabte a la tarda (22 de febrer) i el ball i concert de la nit com a gran reclam.\nDes de les disfresses més tradicinals fins als personatges de moda. Els nens i nenes ompliran els car-rers de Sallent de varietat, color i diversió. A la majoria d'infants els agrada disfressar-se i ho fan a qualsevol època de l'any, però per Carnaval llueixen més que mai. I a Sallent, a més, tenen un dia per a ells. El divendres 21 de febrer serà la jornada dels petits carnavalerus, amb una programació dedicada a ells.\nAl migdia arribarà el Pollanstrunski i donarà el tret de sortida a la rua de disfresses. Després, dinar popular, i a la tarda, espectacle infantil, rua mortuòria i berenar i ball minimaqui.\nArribada i 69a\nEl mateix divendres 21 es farà la rua de la 69a, que recupera el seu dia original (l'any passat els actes de la 69a es van fer el dilluns de Carnaval). Les dones en són les protagonistes i faran la seva festa a l'envelat, amb sopar. En acabat, s'ajuntaran amb els homes per fer tots junts el cercatasques, i després, concert.\nLa programació del Carnaval de Sallent no passa per alt les actuacions musicals i, un any més, El Carrilet fa una aposta convençuda per la música en directe. El divendres 21 de febrer, després del cercatasques es podrà gaudir del primer dels concerts amb la Fumiga i DJ Markus Wolf. L'endemà, dissabte, al ball de disfresses, actuaran Nativa, Boikot i Arradio Rossita. I el dimecres 26 ho rematarà Banda Neon, amb un concert que servirà per posar punt final al Carnaval de Sallent 2020.\nLes matines, l'arròs popular, la mostra de foc i cultura, el teatre, la vetlla i la sardinada són altres propostes del Carnaval sallentí. (Vegeu tots els actes i horaris a la pàgina següent).


Roses acull el XVIII Simposi de la Societat Catalana d’Urologia - Vila de Roses\nInici Cultura Roses acull el XVIII Simposi de la Societat Catalana d’Urologia\nXVIII Simposi Socitat Catalana d'Urologia al TMR\nEl Teatre Municipal de Roses (TMR) esdevé en tot un Palau de Congressos per encabir a 150 uròlegs d’arreu Catalunya per portar a terme el Simposi anual de la Societat Catalana d’Urologia\nXVIII Simposi Societat Catalana d’Urologia al TMR\nUn dels objectius de l’Àrea de Cultura de l’Ajuntament de Roses era ampliar els usos del Teatre Municipal com a Palau de Congressos. L’edifici té una infraestructura per encabir activitats més enllà dels espectacles escenogràfics que normalment es desenvolupen.\nI com el consistori rosinc treballa de manera transvesal din els seus respectius departaments, l’Àrea de Turisme és la que ha fet possible que el TMR acollís, durant divendres i disssabte, el 18è Simposi de la Societat Catalana d’Urologia. Un congrès que encara continua avui, però com donat que el teatre ha de fer les funcions de col·legi electoral durant les votacions de les eleccions al Parlament, s’ha traslladat a l’Hotel Terraza.\nL’organitzatció d’aquesta trobada anual de metges especialitzats en urologia se celebra en funció de la demanda d’una hospital d’arreu Catalunya. L’any passat va ser el Trueta de Girona el que ho va demanar i l’empresa organitzadora, el Grup (+) congressos+incentius, va decidir, després de mirar per tot el territori gironí, fer-ho a Roses “perquè el teatre s’adaptava a les necessitats del congrès, amb l’utilització de 3 sales (sala 1 del 1er pis, l’auditori i la sala Miralls) de manera simultània i la possibilitat d’utilitzar el vestíbuil com a stand per als patrocinadors”, ha afirmat Lali Sabartés, fundadora jutament amb Margarita Carbonell i Lluís Carmona del Grup (+) congressos+incentius. Així mateix, Sabartés va trobar que econòmicament “el preu per poder desenvolpar el Simposi al teatre era molt raonable, i a més el mateix hotel a on ens allotjem ens fa el servei de catèring”.\nEn aquest 18è congrès de la Societat Catalana d’Urologia, que va ser inaugurat ahir per l’alcalde Carles Pàramo i la regidora de Turisme, Montse Mindan, hi participen un total de 150 uròlegs de diferents hospitals del país, on presenten els seus darrers treballs d’investigació. Uns treballs de recerca que són aprovats per un comité i que serveixen per ampliar coneixements entre el col·lectiu sanitari. És, en definitiva, un espai on interactuen els centres sanitaris de Catalunya, on es posa sobre la taula la manera de treballar de cadascun d’ells en favor de l’especialitat d’urologia i, en benefici, finalment, del pacient.\nCal destacar que l’enòleg, polític i escriptor figuerenc, Eduard Puig de Vayreda, va oferir una conferència als assistents sota el títol “La vinya en el paisatge empordanés”\nArticle anteriorL’A.E. Roses organitza un Casal de Nadal de futbol\nArticle següentRoses diu prou de violència masclista


Falten xips en el sector de l'automoció - Notícies - IEF\nEl grup sorgit entre PSA i Fiat ingresa 37.000 milions en el primer trimestre\nEl grup Stellantis sorgit de la fusió entre PSA i Fiat Chrysler Automobiles (FCA) ha reduït en un 11% la seva producció de vehicles a nivell global durant el primer trimestre del 2021 en comparació amb el mateix període del 2020. El motiu d’aquesta disminució és l’escassetat de xips o semiconductors en el mercat.\nEn aquests moments i amb un increment del 14% en la facturació de Stellantis en el primer trimestre d’enguany, s’evitarà el tancament de plantes i acomiadaments, però el problema de la falta de xips pot allargar-se fins al 2022 i hem d’esperar a veure com impacta aquesta situació en la fabricació.\nLa pandèmia comporta incerteses no resoltes, com per exemple els potencials nous confinaments en el seu vessant més limitatiu i el trencament de la cadena de subministraments.\nHem de recordar que la fusió entre FCA i PSA constitueix el quart grup automobilístic més gran del món i esperem que el mercat de xips es revitalitzi evitant així la clausura d’unitats operatives i impactes en l’ocupació. A Espanya el pes de l’automoció sobre el PIB és ni més ni menys que d’aproximadament el 15%.\nFont d’informació: Cinco Días, 5 de maig de 2021 – Stellantis advierte de que la crisis de los chips puede alargarse hasta 2022


Petits herois que volen salvar el planeta - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nPetits herois que volen salvar el planeta\nEls infants de P-4 de l'escola Collbaix de Sant Joan guien un treball sobre el respecte al medi ambient\nqueralt casals sant joan de vilatorrada 08.05.2019 | 00:20\nEls alumnes i les educadores de P-4 de l'escola Collbaix, ahir al matí a l'ajuntament amb l'alcalde, Gil Ariso QUERALT CASALS\nEls alumnes i les educadores de P-4 de l'escola Collbaix, ahir al matí a l'ajuntament amb l'alcalde, Gil Ariso\nTot va començar mentre a la classe de P-4 de l'escola Collbaix de Sant Joan de Vilatorrada estaven explicant un conte. En una de les imatges hi sortien excavadores destruint la selva. Un fet que, davant la sorpresa de les educadores, va «indignar» i no va agradar gens als nens i nenes. Davant l'interès dels menuts, que van mostrar una gran preocupació per la desaparició dels animals i dels arbres i per la brutícia que hi ha als boscos, es va iniciar tot un treball de respecte a la natura, que han anat guiant els mateixos infants. Ahir van portar la seva reivindicació fins a l'ajuntament del municipi.\nL'interès sobtat que van mostrar els infants perquè no es destrueixi el planeta va portar les educadores dels curs, Mariona Vall de Vilaramó i Sabina Codina, a iniciar un projecte que donés sortida a les seves inquietuds, sempre capitanejat pels nens i nenes. «Ells mateixos han anat guiant tot el que hem fet», explica Vall de Vilaramó, que reconeix que el projecte «és molt potent tenint en compte que són nens de P-4», que s'han mostrat molt sensibilitzats en aquest aspecte.\nEl projecte «No ens destrosseu el planeta» que ha dut a terme la classe de Les Ganyotes ha inclòs un vídeo protesta on expliquen «tot allò que creuen que no està bé» i que han difós a través de Twitter «perquè arribi a aquells que manen més», van argumentar els alumnes.\nA banda d'això, també han fet una excursió al bosc de Sant Joan de Vilatorrada per tal de netejar-lo i van classificar la brutícia que van trobar, la van pesar i separar segons si era vidre, paper o plàstic. Vall de Vilaramó destaca el paper de les famílies, que «ens han ajudat moltíssim perquè la majoria del material l'han treballat a casa i ens l'han portat a l'escola».\nAmb tot aquest material, bàsicament dibuixos i imatges, que reivindiquen que es cuidin el mar i els boscos, han fet l'exposició que ahir es va inaugurar i que es pot veure fins divendres. De fet, van ser els mateixos alumnes qui van trucar a l'alcalde de Sant Joan per demanar-li permís per fer l'exposició, que s'ha instal·lat al vestíbul de l'Ajuntament.\nAl consistori els va rebre, ahir al matí, el mateix alcalde de Sant Joan, Gil Ariso, que va escoltar atentament les reivindicacions dels infants i els va animar a seguir per aquest camí: «És important que no embrutem i respectem el medi ambient» i, a petició dels alumnes, es va comprometre a difondre la seva reivindicació «a tots els alcaldes de la comarca». Un primer pas per aconseguir el repte de salvar el planeta.


Vols a Tivat - Ofertes de vols barats a Tivat, Montenegro amb VolsBarats.cat\nVols barats > Calendari d'ofertes > Vols barats a Europa > Vols barats a Montenegro > Vols barats a Tivat\nMostra vols a Tivat des de:\nTroba vols barats a Tivat fent servir el nostre motor de cerca. Reserva els teus vols a Tivat als millors preus a Vols Barats. Pots fer una cerca personalitzada per trobar els vols a Tivat que s'adaptin millor a les teves necessitats, o bé seleccionar una de les ofertes de vols a Tivat que hem seleccionat per a tu.\nOfertes de Vols Tivat (Anada i tornada) Vols d'anada\nVols Barcelona - Tivat per 300 €\nVols Màlaga - Tivat per 306 €\nVols Madrid - Tivat per 369 €\nVols a Podgorica, Montenegro - aprox. 47 km de Tivat\nVols a Dubrovnik, Croàcia - aprox. 55 km de Tivat\nVols d'altres països a Tivat:


La C-245, de carretera a carrer | AMB Metròpolis Barcelona AMB Metròpolis Barcelona\nUn carrer urbà i un eix metropolità prioritari per al transport públic.\nL’antiga carretera comarcal C-245 fou construïda com una via ràpida de connexió cap al sud-oest del territori de Barcelona. El seu traçat responia a la lògica de connectar la ciutat amb els nuclis urbans de camí cap a Calafell i el seu traçat es va dimensionar com una carretera comarcal, de doble sentit, d’entre 3 i 4 carrils i vorals variables.\nCom a conseqüència del creixement urbà, industrial i demogràfic, entre el 1950 i el 1975 es va construir l’autopista C-32, una via ràpida variant, gairebé paral·lela a l’antiga carretera, que recollia la mobilitat de vehicles i mercaderies d’entrada pel sud a la ciutat de Barcelona i alliberava així els municipis de Castelldefels, Gavà, Viladecans, Sant Boi de Llobregat i Cornellà de Llobregat del trànsit pesant i del de llarg recorregut.\nDarrerament, la C-245 ha estat objecte de diversos estudis i projectes, com per exemple la proposta de Busbaix, que va plantejar una plataforma segregada per al transport públic, o l’ambiciosa proposta del 2007 que estudiava convertir la carretera en eix cívic i verd. El projecte actual és molt més realista d’acord amb el context socioeconòmic i planteja un primer “pas de gegant”. La proposta focalitza en la integració urbana de la C-245, la millora del transport públic, la implantació de la bicicleta, i en conseqüència, la millora de la qualitat de l’aire.\nEl transport públic eficient, en un context interurbà discontinu com el que ens ocupa, és molt rellevant per a garantir l’accessibilitat al territori i als serveis i evitar l’aïllament i la segregació social. Les estratègies de categorització i jerarquització de les vies secundàries, les propostes d’alternatives per al trànsit ràpid i pesant i la transformació o pacificació d’algunes vies, ara ja amb caràcter més urbà, van lligades necessàriament a una bona implantació del transport públic interurbà.\nConcretament, la millora del transport públic de la C-245 incidirà directament en l’alleugeriment del trànsit rodat i en la millora de la qualitat de l’aire i el confort urbà de l’espai públic més proper. Si bé la C-32 té la funció de recollir el trànsit de mercaderies i del vehicle privat, d’entrada i sortida de Barcelona, la C-245 es diferencia per la seva nova condició de carrer interurbà, amb unes característiques molt més urbanes i un disseny de viari integrat en el teixit dels nuclis existents. Es tracta, doncs, d’una carretera amb molta intensitat urbana i amb potencial per aportar continuïtat urbana al conjunt de municipis; una proposta que aposta per un nou model de mobilitat que prioritza el transport públic eficient i l’adaptació del carril bici integrat a la xarxa ciclable metropolitana.\nLa condició supramunicipal del vial fa que la seva gestió sigui diferent a cada municipi i, per tant, cal una mirada metropolitana que aporti unitat al conjunt i una estratègia coherent amb el territori. Al llarg dels 13 km de recorregut del tram objecte del projecte, es troben casuístiques diverses a cadascun dels municipis involucrats i sectors de planejament pendents d’executar.\nTot i que el trànsit de la C-245 es va reduir considerablement gràcies a la construcció de la C-32, avui en dia la carretera segueix absorbint una alta densitat de trànsit local i interurbà entre els cinc municipis, sobretot en hora punta. La composició de la seva secció no s’adapta al teixit urbà ni s’hi relaciona i el disseny és d’ample irregular i de caràcter divers, segons el municipi per on passa. Mentre que en el seu pas pel nucli urbà de Gavà la via és de dos carrils, a Viladecans es converteix en una avinguda molt concorreguda i, en el seu tram pel Pla de Ponent de Gavà, presenta una secció de carretera més convencional.\nEl projecte replanteja el disseny de la carretera i encaixa els espais de vorals i carrils sobrants al llarg de tota la via. S’hi proposa una nova plataforma reservada per a l’autobús i un carril bici, aprofitant al màxim les infraestructures existents i minimitzant les afectacions municipals i les expropiacions. L’opció de plataforma reservada, a diferència de la segregada, evita la monofuncionalitat del carril i permet que el sistema d’autobús tingui flexibilitat d’ús i es pugui adaptar en les interseccions i els enllaços amb altres modalitats de transport.\nEntre la proximitat i la intermodalitat metropolitana\nQuan parlem de mobilitat sostenible, ens referim a una mobilitat socialment inclusiva, que dona oportunitats a tothom, que proporciona accessibilitat al territori, al proper i al llunyà, i que, per descomptat, compleix amb els requisits ambientals d’emissions de carboni. Els moviments de curta distància –la mobilitat a peu o amb bicicleta– o la mobilitat per aquells que no tenen accés al transport motoritzat, són temes que estan sobre la taula quan es parla de mobilitat metropolitana, un debat que tracta les distàncies llargues i les curtes, i la interrelació entre tots els modes de transport. Així doncs, és en la naturalesa metropolitana de la C-245 d’on s’extreu aquesta doble condició de proximitat i d’eix metropolità, perquè és una connexió de gran escala que enllaça les relacions entre els diferents modes de transport de proximitat a cada nucli urbà, a través de les connexions intermodals amb Renfe, les línies d’autobús, els serveis per a la bicicleta i les zones d’aparcament municipal.\nUn dels punts claus del projecte són la intermodalitat metropolitana. Els nodes d’intermodalitat són espais on es pot fer un canvi de mode de transport, equipats per a aquesta funció. Tenen una gran importància per a la mobilitat metropolitana, ja que són espais amb capacitat per a multiplicar les possibilitats de transport i l’accessibilitat per a poder recórrer el territori metropolità des de qualsevol localització i fins a qualsevol destinació.\nEn el projecte s’han detectat quatre nodes d’intermodalitat: a Castelldefels, a Gavà, a Viladecans i a Cornellà de Llobregat. Concretament a Cornellà, el projecte reconeix un espai intermodal en la intersecció entre la carretera d’Esplugues i l’avinguda de Can Corts, d’una banda, i l’estació de metro de Cornellà Centre, la parada del tram i l’estació de Renfe, de l’altra; aquest punt coincideix amb un dels extrems de la línia d’autobús exprés que materialitzarà l’espai d’interconnexió amb els modes de transport que connectaran el passatger amb els municipis centrals de la metròpolis.\nUn autobús d’altes prestacions\nLa línia d’autobús d’altes prestacions o, com es coneix internacionalment, BRT (Bus Rapid Transit) és una línia exprés d’alt rendiment i velocitat comercial que garanteix un servei eficient a totes les franges horàries perquè és una modalitat de transport prioritària. El BRT va adquirir notorietat a començaments de la dècada passada. Els seus inicis es remunten al 1937 a Chicago, amb un pla que proposava substituir les línies ferroviàries per serveis de bus exprés amb carrils exclusius, però no va ser fins al 1970 que hi van haver els primers casos operatius.\nEn el cas que ens ocupa, la solució proposada ofereix les màximes prestacions i uns costos econòmics molt més reduïts que una plataforma segregada per a autobús, tramvia o altres modalitats terrestres, i és el sistema que més beneficis aportaria a curt termini per als usuaris, en una via que, actualment, ja compta amb més de 35.000 usuaris de mobilitat diària i per on circulen 17 línies diürnes i 3 línies nocturnes, amb un total de 635 autobusos cada dia.\nCom a mode de transport, l’autobús és una aposta decisiva perquè és molt rentable i sostenible. Es pot implantar amb una inversió ajustada i fraccionada a les necessitats de cada moment; s’adapta amb agilitat a les infraestructures existents, i té una alta capacitat de restitució i reparació a cost assequible per a una amortització econòmica eficient. La proposta concreta planteja la utilització de 10 autobusos híbrids o elèctrics articulats per cobrir el servei Cornellà de Llobregat – Castelldefels, amb una freqüència de pas de 10 minuts.\nEl vehicle articulat híbrid proporciona molts avantatges enfront de l’autobús convencional: té una capacitat que és més del doble que la d’un autobús no articulat, i permet, gràcies al motor híbrid, reduir les emissions de CO2 en un 30% (fins a 1.464,4 g de CO2/km).\nLa xarxa ciclable metropolitana\nEn la línia de progrés cap a un transport més sostenible, el projecte aprofita l’ocasió per encaixar un carril bici continu entre els cinc municipis, al llarg de tota la C-245, que cus la xarxa ciclable metropolitana. L’estructura urbana compacta afavoreix els desplaçaments a peu i en bicicleta, i el nou projecte farà possibles unes condicions i un disseny de carrer (dimensions, velocitats, equipament com el mobiliari, les parades d’autobús, els semàfors, entre altres) més propis dels centres urbans, de manera que es facilitarà la mobilitat obligada i quotidiana dels residents. El seu abast però, anirà més enllà, ja que enllaça longitudinalment tots els camins que donen accés al Parc Agrari del Llobregat en el seu límit nord-oest i que permeten recorre el territori deltaic en tota la seva extensió.\nEl traçat del carril bici és fàcil d’encaixar en la secció de la via i té una adaptabilitat òptima perquè és una via gairebé plana, sense desnivells, que permet circular-hi en bicicleta sense dificutats. Moure’s en bicicleta entre municipis pot ser una alternativa útil i sostenible per a la mobilitat de proximitat, alhora que promou hàbits de vida saludable –s’estima que de Sant Boi de Llobregat fins a Gavà es tardaran 12 minuts en bicicleta.\nEn definitiva, la transformació del C-245 de carretera a carrer és un primer i gran pas per la mobilitat metropolitana, per una nova cultura de la mobilitat amb més qualitat ambiental i social que ens fa protagonistes dels espais i dels desplaçaments quotidians de la nostra petita gran metròpolis.


Platja de la Barceloneta / Jordi Play\nS’estreny el setge als fumadors. Si el juny del 2021, Sanitat va prohibir fumar en terrasses i espais a l’aire lliure si no es podia garantir la distància de seguretat -arran de les restriccions de la Covid-19-, ara l’executiu espanyol prepara una nova bateria de restriccions per evitar que es fumi en espais públics. En concret, a les platges i a les terrasses.\nLa reforma de la llei del Tabac que es va aprovar l’any 2005 està emarxa actulment i té definides noves restriccions que, si res no canvia, entraran en vigor abans que acabi aquest any. Un eix principal és que la prohibició de fumar en terrasses de bars i restaurants serà definitiva, al marge de les distàncies. I encara més, tampoc no es podrà fumar a la platja! A més a més, tampoc no es podrà fumar en instal·lacions esportives a l’aire lliure, ni tampoc en vehicles privats quan hi viatgin nens o dones embarassades.\nEl tabac mata més de 50.000 persones a l’any a l’Estat espanyol. L’objectiu és que el 2025 s’hagi reduït el consum de tabac un 30 % respecte al 2010. Altres mesures que impulsarà el govern espanyol amb aquesta reforma seran la pujada del preu del tabac i impulsar la venda d’un paquet de tabac genèric, per així disminuir l’atractiu comercial de les marques.\nA Barcelona, però, aquet estiu ja es va fer una prova pilot que prohibeix fumar en quatre de les platges de la ciutat, a Sant Miquel, Somorrostro, Nova Icària i Nova Mar Bella. El consistori va admetre aleshores que no tenia competències per sancionar a qui incompleixi la nova restricció. L’Escala, Sant Feliu de Guíxols, Lloret de Mar i el Masnou són munucipis que també han prohibit fumar a les platges.


Cerqueu per categoria Allotjaments ---Allotjament rural ------Agroturisme ------Allotjaments rurals ---Apartaments turístics i habitatges d'ús turístic ------Apartaments turístics ------Habitatges d'ús turístic ---Àrea d'autocaravanes ---Càmpings ---Cases de colònies ---Hotels, hostals, fondes i pensions Bars i Restaurants ---Servei de menjar per emportar DESTACATS PORTADA Esdeveniments i congressos Fires i mercats Gastronomia i productes ---Comerç de proximitat ---Productes agroalimentaris ---Productes singulars del Lluçanès ---Productors i elaboradors de productes agroalimentaris ------Carn ------Cerveses ------Embotits ------Fruita i verdura ------Llegums ------Melmelades i conserves ------Pa i coques ------Productes làctics ------Tòfona ---Rutes agroalimentàries Identitat i tradicions ---Balls i danses ---Bandolerisme ---Bruixeria ---Festes i aplecs ---Transhumància Lluçanès actiu ---Activitats, rutes i visites guiades ---Esdeveniments esportius ------Curses BTT ------Curses d'orientació ------Curses de muntanya ---Lluçanès a cavall ---Rutes agroalimentàries ---Rutes BTT ---Rutes urbanes ---Senderisme ------Camins de transhumància ------Circuït permanent d'orientació ------Itineraris familiars ------Xarxa de camins Lluçanès esdeveniments ---Esdeveniments culturals, musicals i gastronòmics Lluçanès natural ---Arbres monumentals ---Balmes ---Fonts i safareig ---Gorgs i goles ---Miradors ---Pedres amb encant ---Rieres, gorgs i pantans ---Serrats Patrimoni i cultura ---Barroc i neoclàssic ---Castells ---Centres d'Interpretació ---Edificis emblemàtics ---El món de la forja ---Esglésies i criptes ---Jaciment arqueològic ---Museus, exposicions i col·leccions ---Ponts medievals ---Romànic Punts d'Informació turístics\nCerqueu per població Alpens La Torre d'Oristà L'Alou de Sant Agustí de Lluçanès Lluçà Olost Oristà Perafita Prats de Lluçanès Sant Agustí de Lluçanès Sant Bartomeu del Grau Sant Boi de Lluçanès Sant Feliu Sasserra Sant Martí d'Albars Santa Creu de Jutglar Santa Eulàlia de Puig-oriol Santa Maria de Merlès Sobremunt Tot el Lluçanès\nL’horta sempre ha format part del rebost de la pagesia.\nEl cultiu de llegums al Lluçanès, es centra en la varietat local del Cigró d’Oristà.\nLa tòfona és un tresor que prové de la terra amb qualitats gastronòmiques excepcionals.\nEl territori compta amb una bona xarxa de productors que elaboren formatges, llet, iogurts i altres productes làctics.\nAmb gustos i sabors diferents, totes elles produïdes de forma artesanal al territori.\nEl Lluçanès destaca, entre moltes altres coses, pel gran nombre de productors i elaboradors d’embotits.\nDescobreix l’autèntic gust de coques i pans elaborats en forns de la comarca.\nLes melmelades del Lluçanès s’elaboren de forma tradicional i artesana.\nAl Lluçanès, trobem un gran nombre de granges que produeixen porc, xai, vedella i cabrit per tot el territori.\nÉs un bonic pont d’estil gòtic, construït durant els segles XIV o XV, d’esquena d’ase que comunica els dos nuclis: Santa Maria i Sant Martí de Merlès salvant el pas de la riera de Merlès.\nLes primeres notícies sobre l’església de Sant Miquel daten de l’any 1011, referides a l’existència d’un nucli de població i a la construcció de l’església, la qual fou substituïda al segle XII per l’actual.\nCada any, per Sant Cristòfol, 10 de juliol, s’hi celebra una missa i s’hi canten els goigs en honor a Sant Cristòfol.\nÉs una església d’estil barroc-neoclàssic, de planta rectangular, d’una nau coberta amb volta i amb capelles als laterals, i absis carrat orientat al nord.\nÉs un temple d’estil barroc popular d’una sola nau, amb tres petites capelles laterals a cada banda, acabada en presbiteri i façana curvilínia.\nEl camí de la Cendra forma part de l’antic camí ral que connectava Berga i Vic.\nÉs un bonic i robust pont d’uns 25 metres de llarg amb un massís pilar central i dos ulls.\nL’Església de Sant Martí d’Albars és d’estil barroc-neoclàssic de mitjanes dimensions constituït per una nau i un campanar de torreta.\nEls retaules barrocs de Sant Boi de Lluçanès constitueixen un conjunt excepcional de l’art barroc i neoclàssic de Catalunya.\nLa col·lecció de fòssils del museu, consta d’uns cinc mil exemplars i d’unes 70 espècies diferents, la majoria són marines i provenen de terrenys sedimentaris.\nL’interior de l’església conserva un conjunt excepcionals de 8 retaules barrocs i neoclàssics que representen un patrimoni artístic molt valuós i singular que es va salvar de la Guerra Civil espanyola.\nL’Església Vella es situa al lloc anomenat el Grau, prop del cingle, és l’origen del poble i conserva una part de la seva construcció i les traces del que fou una església romànica del segle X.\nSant Jaume d’Alboquers forma part d’un conjunt arquitectònic situat en un indret elevat.\nAquesta església es trobava dins l’antic terme del castell de Gurb, al lloc de Fenollet. No degué passar de capella rural dependent de la parròquia de Sant Bartomeu del Grau.\nEl pantà de Garet és una reserva natural privada, un espai paisatgístic i natural molt bonic.\nBonica alzina situada al peu de la pista forestal per on discorre el GR-1, prop del Monestir de Lluçà.\nTot un espectacle paisatgístic que no us deixarà indiferents!\nElaboren de forma tradicional, una gran varietat d’embotits.\nBotiga Cal Penyora\nVenda de productes d’alimentació i de proximitat, fruita, verdures, pa i coques del forn Cal Pujals de Sant Boi de Lluçanès, i articles d’estanc.\nVenen productes d’alimentació, fruita, verdura i xarcuteria.\nForn de pa Cal Jan\nVenda de productes d’alimentació, frescos, productes locals i de proximitat del Lluçanès, plats preparats per emportar, complements i articles de regal.\nBetara ensenya com és una ramaderia ecològica a Catalunya, d’una manera didàctica i divertida. Formen part de la Ruta de la Llet.\nForn de pa Griera\nVenda de varietat de pa, pastes, brioxeria i coques de PAVICSA.\nOfereix productes fresc d’alimentació, de qualitat i proximitat, així com productes de xarcuteria d’elaboració pròpia.\nFita ramadera envoltada de llegendes. Tradicionalment s’hi celebra l’aplec de Cinquagesma al voltant de la Pedra Dreta (2a Pasqua)\nPàgina 1 of 5


El Fons Mallorquí de Solidaritat invertirà 60.000 euros en un centre maternoinfantil a Mali\nEs destinaran doblers a projectes municipalistes, d'igualtat i relacionats amb les persones refugiades a la Mediterrània\nJurado i Rosselló durant la roda de premsa d'aquest dijous\nPalmaEl Fons Mallorquí de Solidaritat i Cooperació invertirà durant el 2017 60.000 euros en la construcció d'un centre maternoinfantil a Kouniana, a Mali. També es destinaran 27.000 euros a la posada en marxa d'un centre sanitari per a persones refugiades i locals sense recursos a l'illa de Quios (en concret, es rehabilitarà una part d'una antiga clínica i s'equiparà la consulta de ginecologia).\nSón dues de les iniciatives a les quals, afegint-ne d'altres que ja estan en marxa i que han tingut finançament en convocatòries anteriors, es contribuirà des de Mallorca. Antònia Rosselló, gerent del fons, ha explicat aquest dijous durant la presentació dels projectes que enguany s'ha cercat "impulsar els projectes relacionats amb l'àrea Mediterrània", tot i que les línies de cooperació inclouen dos grans eixos més: el suport a projectes municipalistes i les iniciatives relacionades amb l'empoderament de la dona.\n"En situacions de guerra i violència, les dones són el sector de la població més vulnerable", ha afirmat Jesús Jurado, conseller insular de Participació Ciutadana i Presidència, qui també ha recordat que "la igualtat de gènere i la sensibilització són una premissa que influeix de manera transversal a l'hora d'elaborar polítiques públiques" i que el Consell de Mallorca contribueix amb 750.000 euros a projectes de països del sud, 100.000 més que l'any passat.\nA més del de Grècia, es donarà suport a altres projectes d'emergència, com l'assistència obstètrica i ginecològica a refugiades palestines i sirianes al Líban, a la qual s'invertiran 16.500 euros. "Al Líban existeix el copagament i les dones refugiades estan en una situació molt precària", ha explicat Rosselló. No obstant això, la gerent del Fons Mallorquí de Solidaritat també ha recordat que els doblers destinats a projectes amb dones com a protagonistes (un 30% del total) no són només de caràcter "assistencial", sinó que es vol fomentar "l'empoderament econòmic, polític, social i familiar" de les dones a les seves comunitats.\nEn aquest sentit, les iniciatives relacionades amb igualtat en les quals invertirà el fons (amb l'aportació del Consell de Mallorca com a soci principal) són diverses: campanyes de promoció de la igualtat a Bolívia, d'enfortiment de col·lectius de dones a Burkina Faso i d'empoderament al Perú i millorar els serveis socials bàsics a una regió del Marroc en són alguns.\nFons Mallorquí Solidaritat Consell de Mallorca Jesús Jurado


La nostra cultura i la nostra societat té les seves arrels en l'humanisme cristià. Els valors evangèlics i la figura de Jesucrist han sigut el motor d'Europa i han permès arribar a assolir grans fites altrament impensables.\nEl col·legi Sant Pau, hereu i transmissor del contingut evangèlic, fomenta en el seus alumnes el coneixement i desenvolupament d'aquests valors des d'una perspectiva oberta i centrada en la persona. El coneixement de la història de l'Església i la figura de Jesucrist són el centre de les classes de religió catòlica que es complementen amb programes de reflexió filosòfica o coneixement d'art i simbologia religiosa en el cas dels alumnes més grans, com és el cas del programa fe, filosofia i ciència dels alumnes de batxillerat o el programa coneix l'art i els símbols religiosos a 4t d'ESO.\nEn una entrevista, el Dr. Francesc Torralba, un dels pensadors catalans més reconeguts i respectats, i professor de la Universitat Ramon Llull de Barcelona i autor de nombrosos llibres, ens deia: "Posaré només un exemple. A la universitat, fa molts anys que rebo alumnes de primer i sempre acostumo a demanar-ne la procedència. Observo que els que venen d'escoles cristianes tenen, com a mínim, més formació bíblica que la resta, més coneixements de filosofia cristiana i, fins i tot, de la història de l'església, quelcom que els fa hàbils per comprendre moltes manifestacions històriques, culturals i artístiques del passat i del present. En canvi, els que no han rebut aquesta formació estan orfes i no podran interpretar moltes manifestacions artístiques, des del paleocristià o el romànic, fins al gòtic o, fins i tot, el surrealisme.”\nEl departament de pastoral del centre s'encarrega de fer la difusió des de la vessant de la Fe a tots els alumnes, nois i noies, que volen fer, a més, un seguiment interior de la vivència evangèlica, celebracions, convivències i accions de voluntariat són l'extensió de la necessitat d'impregnar la nostra societat d'un missatge mai caduc i sempre necessari.


Espanya registra 3.723 nous casos de covid-19 i 90 defuncions des de dimarts – La Manyana\nEspanya registra 3.723 nous casos de covid-19 i 90 defuncions des de dimarts\nLa incidència acumulada a 14 dies baixa a 101 casos per cada 100.000 habitants\nACN / Pla mitjà d'una professional del sector sanitari administrant una vacuna contra la covid-19 a una veïna de la Seu d'Urgell al nou espai de vacunació massiva habilitat a la pista polivalent. Imatge del 13 d'abril de 2021\nEspanya ha registrat 3.723 positius de covid-19 i 90 defuncions des de dimarts. D’aquesta manera, la xifra d’infectats des de l’inici de la pandèmia el març del 2020 és de 4.922.249 i la de víctimes és de 85.638, amb una incidència acumulada a 14 dies de 101,55 infeccions per cada 100.000 habitants, 7,83 punts inferior que l’últim registre. Catalunya encapçala els contagis en els últims 7 dies amb 3.761 casos, seguida per Madrid (3.018) i Andalusia (2.751). Des de l’inici de la pandèmia, Catalunya és on més contagis s’han acumulat amb 907.754 casos, seguida per Madrid (885.566) i Andalusia (795.815). En els darrers 7 dies hi ha hagut 251 víctimes mortals, 39 de les quals a Andalusia i 34 a Madrid. A Catalunya n’hi ha hagut 15.\nEn aquests moments al conjunt de l’Estat hi ha 4.425 pacients ingressats per la infecció, que ocupen el 3,7% de tots els llits disponibles. Un total de 1.097 persones estan ingressades a l’UCI, el 12% del total de llits per a crítics a l’Estat. A Catalunya hi ha 928 pacients a l’hospital per coronavirus, el 5,33%, i a l’UCI n’hi ha 233, cosa que suposa un 19,8% de la capacitat total.\nEn les darreres 24 hores hi ha hagut 3087 persones hospitalitzades a l’Estat per la infecció i 529 han estat donades d’alta. Del total d’hospitalitzacions, a Andalusia n’hi ha hagut 59, a Madrid 56 i a Catalunya 49.\nEl 75% de la població espanyola ja té la pauta completa de la vacunació\nPel que fa a les xifres diàries de vacunació que aporta el Ministeri de Sanitat, el 75% dels habitants de l’Estat té les dues dosis de la vacuna. Són 35.571.661 persones. En paral·lel, el 78,6% de la població ha rebut almenys una dosi. Són 37.303.202 persones.\nA Catalunya, el 71,4% de la població (5.556.522 persones) ha rebut els dos vaccins, mentre que el 74,7% (5.8135.881) en té almenys una. Fins ara s’han rebut 11.863.410 vacunes i se n’han subministrat 10.727.914, el 90,4% del total.\nEl govern espanyol ha entregat a les comunitats autònomes i a l’Exèrcit fins a aquest 15 de setembre 75.250.911 dosis de les vacunes contra la covid-19 i fins ara se n’han administrat 68.820.573, que representen el 91,5% del total.\nLa comunitat que més n’ha rebut ha estat Andalusia (13.392.170) i fins ara n’ha administrat el 93% (12.453.918. Astúries ha injectat fins ara totes les vacunes que ha rebut, mentre que Melilla és el territori amb el percentatge administrat més baix a dia d’avui (98.224 de 141.100, el 69,6%).\nLa Unió Europea ha adquirit per a Espanya, fins al tercer trimestre de l’any, 93.509.245 vacunes, de les quals fins ara l’Estat n’ha rebut el 82,3%, 76.946.439. A les que ha distribuït a les comunitats autònomes cal afegir les 30.030 que s’han entregat a Andorra, l’1.664.598 pendents d’entrega, les 212.238 que ha rebut l’Exèrcit (fins ara n’ha administrat 170.940, el 80,5%) i les 7.965 per a la Sanitat Exterior (se n’han punxat 5.457, el 68,5%).\nSalut declara 3 crítics més a l’UCI (197) i 30 ingressats menys (553), amb 614 nous casos i 8 morts\nEl Departament de Salut ha declarat 30 hospitalitzats menys a causa de la covid-19 en les darreres hores (553) però...\nPugen a 206 els grups escolars confinats (+35) i hi ha 6.230 persones en quarantena (+990)\nEls grups escolars confinats per covid-19 han pujat a 206, 35 més que aquest dimarts. Representen el 0,29% dels aproximadament...\nLes residències de la gent gran sumen gairebé un de cada tres morts d’aquesta onada a la Plana\nLes residències de gent gran de la Plana de Lleida sumen gairebé la tercera part dels morts a la regió...\nEl govern espanyol proposa prorrogar els ERTO fins al 31 de gener del 2022\nEl govern espanyol ha proposat als agents socials allargar els Expedients de Regulació d'Ocupació Temporal (ERTO) fins al 31 de...


Innivaci� artificial - Transport per cable - Projectes obra civil - Plans directors Andorra - Projectes industrials Andorra - Equipaments muntanya - Neu artificial - Instal�lacions neu artificial\nEstudis i planificaci� d'estacions de muntanya\nInstal·lacions de neu artificial\nProjectes d'obra civil i industrials\nA m�s ...\nSEMSA realitza estudis de planificaci� per a la creaci� de noves estacions de muntanya, per� tamb� per a la millora i l'optimitzaci� de les existents.\nAquests estudis, en base a l'an�lisi d'un conjunt de variables del medi, inclouen propostes que abasten tots els aspectes intr�nsecs de les estacions de muntanya: xarxa de remuntadors, pistes de descens, xarxes d'innivaci� artificial, pistes d'esqu� de fons, itineraris, restauraci�, escoles d'esqu�, edificis de serveis, locals t�cnics, subministraments b�sics, maquin�ria, personal,...\nTamb� tenen en compte l'entorn extern de l'estaci�: oferta d'allotjament, accessos, altres punts d'inter�s tur�stic, ...\nS'avalua la viabilitat t�cnica de les propostes per� tamb� l'econ�mica, establint un calendari d'inversions que permeti l'equilibri financer a curt i llarg termini. La visi� integral en aquests tipus d'estudis tan complexos �s essencial per al seu �xit. Els documents de planificaci� marquen el full de ruta a seguir per al desenvolupament de les estacions de muntanya\nSEMSA elabora projectes b�sics i constructius d'instal�lacions de transport per cable, seleccionant els tra�ats �ptims, l'equilibri amb les pistes de descens i la resta d'infraestructures, la tecnologia disponible que millor s'adapta a les condicions espec�fiques i el millor rati servei/cost.\nLa nostra intervenci� en el disseny i la construcci� de remuntadors pot fer-se a diferents nivells: gesti� integral del projecte, elaboraci� dels documents t�cnics i direcci� d'obres, obtenci� de les autoritzacions administratives i incl�s un assessorament puntual.\nEn remuntadors ja en explotaci� actuem en la supervisi� t�cnica i la millora dels aparells, així com en l'adaptaci� a les noves necessitats normatives, de gesti� i comercials.\nEl transport per cable �s el camp on mostrem de manera m�s clara la nostra especialitzaci� t�cnica i experi�ncia, avalada per les nombroses instal�lacions realitzades.\nSEMSA t� capacitat t�cnica per a dissenyar pistes de descens, d'esqu� n�rdic, zones per a debutants i per a nens, aix� com espais per a les noves tend�ncies que ofereixen les estacions d'esqu� (Snow parks).\nLa racionalitzaci� del tipus de tra�ats dins el conjunt de l'estaci�, el confort i l'atracci� que ofereixen a l'esquiador i la integraci� en l'entorn, s�n essencials a l'hora de portar a terme els projectes de pistes.\nSEMSA planifica, projecta i dirigeix l'execuci� de les obres de tots els elements que conformen aquest tipus d'instal�lacions: captacions d'aigua, basses i dip�sits per a l'emmagatzematge de l'aigua, centrals de producci� de neu, xarxes de distribuci� en pistes i gesti� en explotaci�.\nEl bon funcionament i l'optimitzaci� dels recursos s�n els nostres objectius prioritaris en els projectes d'instal�lacions de neu artificial.\nSEMSA tamb� desenvolupa la seva activitat en l'elaboraci� de projectes i direccions d'obra en l'�mbit de l'obra civil i industrial: edificaci�, elements estructurals, instal�lacions, equipaments, etc... Amb la filosofia d'oferir un servei integral, elabora els estudis complementaris necessaris en els projectes d'infraestructures: projectes el�ctrics, hidrol�gics i hidr�ulics, pneum�tics, dimensionament d'equips, etc... formularitornar\nSEMSA dóna resposta a les diferents necessitats dels seus clients, tot oferint-los:\nAssessorament en l'adquisici� d'equipaments\nEstudis de seguretat i riscs


L'unionisme es baralla públicament per marcar paquet sobre la fundació de Societat Civil Catalana - Per Catalunya\nÉs aquesta jove alemanya l’amant de Pedro J. per qui ha trencat amb Ruiz de la Prada?\nL’unionisme es baralla públicament per marcar paquet sobre la fundació de Societat Civil Catalana\nEl vocal de la Junta de l’entitat ultra espanyolista ‘Somatemps’ Javier Barraycoa ha desmentit l’altra entitat unionista Societat Civil Catalana, que ahir va afirmar en un tuit que Barraycoa no va ser soci fundador de l’entitat espanyolista. Es dóna la circumstància, però, que el mateix Barraycoa en una entrevista al Diari ‘El Món‘ afirmava que ell era el fundador de SCC i on carregava contra aquesta entitat i, sobretot, contra l’ara president Mariano Gomà criticant la politització de l’entitat i l’acostament d’aquesta cap a determinats partits.\nLa “guerra” entra Barraycoa i Gomà continuava. I Barraycoa, davant les acusacions de Gomà de negar que ell fos el fundador, Barraycoa ha insistit en un escrit al seu blog on es reafirma i posa de manifest que sí que hi va ser: “Segueixo afirmant que no només vaig ser soci fundador de SCC, sinó a més membre de la Junta fundacional, i si SCC ho nega, tenim un problema”.\nEn el text, Barraycoa lamenta que des de SCC “es pretén matar al pare de l’entitat”, que ell personifica en la seva persona i en la de l’expresident Josep Ramon Bosch, a qui explica com va conèixer i quan van començar a treballar junts per crear una associació que reunís d’altres que tenien l’objectiu de lluitar contra el nacionalisme català. Barraycoa, per demostrar que sí que és el fundador- dóna detalls d’on es van produir les primeres reunions (hotels, assistents, reunions, dies, etc.) i cita entre altres, a l’empresari Mariano Ganduxer, l’expresident de SCC Rafael Arenas, i els socialistes Manuel Cruz i Joaquim Coll, entre d’altres- i assegura tenir fotos i documentació que demostra que ell hi era.\nPer tot això, Barraycoa escriu: “Vaig estar present des de la primera reunió de Somatemps, fins a la primera de SCC i en la preparació del llançament de SCC des de la primera junta fundacional. És estrany que ningú de l’actual junta ho recordi”.