Peregrinatio ad Tarraconem | Aracne fila i fila\nPeregrinatio ad Tarraconem\nEls alumnes de Llatí i Grec de quart d’ESO, primer i segon de batxillerat de l’institut Isaac Albéniz de Badalona vam fer el passat dia 6 de novembre una sortida a Tarragona (l’antiga Tàrraco), l’objectiu de la qual era ensenyar-nos i fer-nos veure com era la vida dels romans en l’antiguitat a la Colonia Ivlia Vrbs Trivmphalis Tarraco.\nLa sortida va tenir un ritme força dur, ja que vam quedar tots a dos quarts de vuit a l’institut, i a més, a Tarragona vam haver de caminar molt, i la tornada a casa semblava no arribar mai, amb anècdotes que després explicarem.\nTot va començar a les 7:30, que era l’hora indicada per trobar-nos tots a la porta de l’institut, però fins i tot alguns alumnes despistats (m’hi incloc) vam haver de pujar a l’aula a buscar les fitxes de l’excursió. Tothom va arribar a l’hora, sense retards, tal i com estava previst. A les 7:40 pujàrem a l’autocar. Va començar el viatge d’anada cap a Tarragona i l’ambient de l’autocar era molt silenciós, es notava que tots estàvem adormits. A les 9:15 vam baixar de l’autocar a esmorzar, a una gasolinera propera a Tarragona. Cap a tres quarts d’onze vam fer la nostra segona parada. Va ser a l’aqüeducte, on l’Anna (alumna de segon de batxillerat) ens va explicar una mica la història de Tarragona, abans de l’arribada dels romans, i després ja passat l’aqüeducte, en Victor explicà la construcció i història del monument. El trajecte per l’aqüeducte va ser molt divertit i interessant, ja que des d’allà dalt hi ha unes vistes espectaculars. Per tornar a l’autobús, teníem dues opcions: travessar per sobre l’aqüeducte, o anar per baix. Uns quants vam optar per fer el camí que semblava més difícil, i anàrem per baix, però tot va resultar més fàcil del que semblava. Després vam tornar a l’autocar i vam reprendre el nostre viatge, que va ser molt curt (més o menys uns 10 minuts) fins a arribar a Tàrraco. La nostra primera parada a Tarragona va ser l’amfiteatre, i ens vam asseure a les grades, a la zona corresponent a les persones de classe mitjana (tribuna alta) per completar la fitxa específica de l’amfiteatre i per sentir l’explicació dels companys de primer de batxillerat.\nA continuació, vam anar al museu, en el qual primer vam veure un vídeo amb la història de Tàrraco i després anàrem per feina. Vam veure l’escriptura dels romans a les pedres, després escultures de Juli Cèsar i Júpiter. A continuació pujàrem a les altres sales per veure-hi més escultures, objectes que utilitzaven els romans i altres coses. A una sala on hi havia escultures (però només els caps) vam veure els pentinats tan treballats que es feien, i la Teresa fins i tot va dir que qui es faci un pentinat femení a l’estil romà (si és possible, és clar), li pujaria un punt a l’avaluació. Alguns van dir que s’ho farien… Però una cosa és dir-ho i l’altra fer-ho, veurem si ho aconsegueixen.\nDesprés del museu, anàrem a les escales de la catedral, on les tutores ens van dir que ens deixaven dues hores per menjar, i en definitiva, fer un volt per l’antiga Tàrraco. A un quart de quatre ens havíem de retrobar tots i totes a les escales. Ens vam separar com vam voler, en grups d’amics de classe o el que fos, i vam anar a fer un volt. Compràrem menjar i descansàrem una estona. Ens retrobàrem a dos quarts de quatre a les escales, tal i com estava previst. Sortosament ningú es va perdre!\nComençava una nova ruta per la ciutat. Primer vam anar a l’antiga audiència, on la Cristina ens va explicar la història de les classes socials a l’antiga Tàrraco; hi havia una maqueta treballadíssima de la ciutat i molts van agafar apunts per a les fitxes d’activitats. Després d’això va començar la gran caminada resseguint la muralla, per anar fins a la torre del Pretori, on va tenir lloc la caminada més cansada. Centenars i centenars d’escales que semblava que no s’acabessin mai. Més amunt va venir la part divertida, ja que per pujar a la torre hi havia unes escales amb molt poc espai i la gent tenia por de caure’s, però al final tot va sortir bé. I per fi vam arribar al nostre objectiu, la terrassa, amb vistes perfectes de tota la ciutat, on s’observava tot al detall i on es respirava d’allò més bé. Ens vam fer fotos, descansàrem, i baixàrem de la torre cap a a baix, i anàrem a veure les restes que quedaven del antic circ. Després que els de batxillerat ens contessin la història del circ, ja anàrem a esperar l’autobús. Arribà a un quart de sis, i reprenguérem el camí cap a casa, que va resultar molt fatigós per la interminable caravana que hi havia. Arribàrem cap a dos quarts de vuit, i ens acomiadàrem fins al dia de classe següent.\nVa ser una sortida interessant i divertida, on vam aprendre i, el més important, on ens vam fer una idea de com era la vida a l’antiga Tàrraco. Va ser tot molt interessant i divertit, menys la tornada a casa.\n1. Descriviu alguna peça específica del museu i digueu per a què la utilitzaven els romans.\n2. Quina parada us va agradar més i per què?\n3. Comenteu la vostra experiència personal en pujar al terrat del Pretori.\nText: Artem Shramchenko\nFotografíes: Natalia Alert Franco\nAlumnes de quart d’ESO del INS Isaac Albéniz de la matèria de Llatí\nThis entry was posted in General, Llatí 1r, Llatí 2n, Llatí 4t and tagged Arqueologia, Excurssió, Llatí, Sortida, Tàrraco on 15 desembre 2012 by chenko.artem.\n← Cartes a Io i a Mínia Cèrber en animes! →\n42 thoughts on “Peregrinatio ad Tarraconem”\nTeresa Devesa i Monclús 22 desembre 2012 at 22:21\nSi durant la sortida ja vaig tenir la percepció que estàveu aprofitant al màxim l’experiència, ara en quedo del tot convençuda.\nM’agrada la diversitat de peces del Museu que heu comentat (tot i que la preciosa nina guanya de carrer), les experiències que heu descrit i les reflexions sobre la crueltat humana o la magnificència de les creacions de l’ésser humà. Trobo sensacional que us hagueu sentit déus, gladiadors, plebs romana a l’amfiteatre, guies històrics… i que us hagueu deixat portar per l’encís de les col·leccions d’un Museu.\nMissió, acomplerta, Núria!\nPer acabar, estic d’acord a felicitar l’Artem i la Natàlia per la seva feina exhaustiva, però deixeu-me destacar el moment en què l’Andrea s’ha aturat a agrair la tasca de l’alumnat que ens va fe de guies, tot destacant la dificultat de parlar al davant de 38 companys. M’hi sumo i agraeixo a tots, el respecte amb què vau escoltar els companys i companyes. Suposo que sou conscients que qualsevol dia es podran canviar les tornes i us heu comportat com us agradaria que es comportessin amb vosaltres.\nClaudia Soler 27 desembre 2012 at 19:55\nHeu resumit molt bé tot el dia a Tarragona, felicitats a tots dos per la feina realitzada!\nResponc a les preguntes :\n1.La peça que més hem va impactar del museu va ser sens dubte la Nina articulada d’ivori, ja que no m’imaginava que al segle III dC haguessin creat nines per que les nenes juguessin, fins i tot articulades, com una ‘’Barbie’’ d’ara. També hem va impactar les peces i vestidets que complementaban la nina.\nÉs d’una mida normal : 23 x 6,5 x 1,5 cm\nTé tant els braços com les cames articulades.\nEstà feta sobretot de cerámica, però també d’ossos.\n2. La parada de l’excursió que més hem va agradar, i on més vaig gaudir va ser al amfiteatre, sentar-me on antigament s’havia assegut gent a gaudir d’espectacles, va ser sens dubte una bona experiencia, també hem va agradar molt travessar l’aqüeducte.\n3. Pujar un munt d’escales cargolades amb un munt de gent davant i darrera fa fer que tots ens agoviesim una mica, però allà dalt vaig poder gaudir de les vistes de tota Tarraco i fer fotos amb els meus companys.\nPaula Almeida 4 gener 2013 at 12:06\nLa peça que més em va agradar va ser; La nina articulada d’ivori.\nAmb els braços i les cames articulades. Aquesta nina pertanyeria a una nena d’apròximadament uns\ncinc o sis anys. També s’han trobat moltes més nines fetes amb ossos, ivori i ceràmica. Amb la nina es van trobar restes d’or que confirmen que aquestes nines portaven vestits que les pròpies nenes o mares li feien, perquè així semblessin més reals.\nPersonalment a mi em va agradar molt tant l’aqüeducte com el circ. L’aqüeducte perquè al passar per sobre, m’imaginava com l’aigua passava per allà, encara que em va agradar perquè mai havia passat per res semblant.\nPer començar, les escales tan recargolades i aquell espai tan petit i fosc, no em va agradar gaire, però quan ja hi ets adalt ho agraeixes, ja que les vistes de ”Tarraco” eren realment bones.\nPingback: Aracne fila i fila » Blog Archive » Invisa Tarraco\nNoelia Roldan 8 gener 2013 at 11:52\nAquest article em sembla molt interessant. Felicitats a la Natalia i a l’Artem per el text i les fotografíes!La peça que més em va agradar i cridar l’atenció va ser la nina articulada d’ivori. A gairebé tothom és la peça que més li va cridar l’atenció per els seus braços i cames articulades. Aquesta peça es va realitzar amb diversos materials però sobretot amb ceràmica. Per les restes de fils d’or que es van trobar al costat d’aquesta peça va confirmar que aquestes nines estaven abillades amb vestidets que imitaven la roba dels nens i dels adults.\nLa parada que més em va agradar primer va ser l’aqüeducte, perquè mai l’havia vist i les seves vistes i les seves dimensions em van impactar molt. També una altre parada que em va agradar va ser l’amfiteatre, tenia una sensació com si en aquell moment fos un romà assegut a les grades.\nEl que més em va sorprès són les escales de cargol tan petites i fosques que vam tenir que passar per anar al pretori. D’una banda em va agradar perquè avui dia no es veu unes escales aixó, però d’altre banda no em va agradar perquè eren molt estretes i estava fosc. Quant vam pujar al pretori vaig pensar que havia valgut la pena passar per aquelles escales tant estretes per veure aquelles vistes.\nAlba Malagón 8 gener 2013 at 11:57\nPrimer de tot felicitats Artem i Natàlia per l’article i el resum que heu fet de l’excursió.\nUna de les peçes del museu era la Nina articulada d’ivori,\nque era una nina amb els braços i cames articulades.\nLa parada que més em va agradar va ser la de l’aqüeducte ja que mai havia estas caminant per sobre d’un i em va semblar fantastic. Una altre de les parades que més em va agradar va ser la de l’amfiteatre, tenia molta ilusió en visitar-lo perquè mai havia visitat cap. La excursió en general em va semblar molt interessant.\nSònia Juan 11 gener 2013 at 15:47\nMoltes felicitats per el reportatgede Taarraco està molt ben explcat.\n1.Una peça que feien servir els romans per exemple una llantia que la feian servir per iluminar-se quan es feia fosc; també hi havia un pedestalq ue servia per posar escultures o figures inportants devant i poder observar-la.\n2.La parada que em va agradar més va ser la de l’amfiteatre perquè podiem veure des de molt aprop com obserarien l’espectacle i va ser molt interessant asseuresal mateix lloc que es romans i fins hi tot baixar abaix on fa molts anys feien un munt d’espectacles per entretenr a la gent.\n3. L’experiènca del Pretori va ser molt interessant i hem va agradar molt encara que fos cansat i encara que vam tenir que pujar moltes escales va valer la pena per veure des de una pespectiva molt amplia la ciutat i veure detalls que si no fos d’aquesta manera no es podrien apreciar be. També em van agradar molt les escales que vam pujat al final perquè encara que eran molt estretas jo mai havia pujat o baixat per una escala tant original.\nBlanca Pérez 6 març 2013 at 19:08\nAmi la peça que més em va agradar va ser la nina. Era una nina que s’utilitzava per jugar, possiblement d’una nena romana petita. La nina estava feta de fusta però per les restes d’or que portava (encara que fosin petites) es sabia que la nina era d’una nena rica.\nLa parada que em va agradar més va ser la de l’aqüeducte perquè em va impressionar molt el fet que fos un pont tan gran on cabíem nosaltres i que, antigament, s’utilitzes per a què l’aigua passés.\nDoncs ami les escales per pujar i baixar, sobretot a la hora de pujar se’m van fer llarguíssimes i em vaig marejar una mica i tot però, en arribar al terrat i veure les vistes se’m va passar tot i vaig gaudir de la bonica vista des de allà dalt.\nMolt bona feina Artem! Molt chules les fotos Natalia!\nPingback: Aracne fila i fila » Blog Archive » El pentinat de la dona romana\nPau Molar Vilà 25 setembre 2013 at 18:53\nJo també hi vaig anar perquè tinc una casa a prop d’allà. Vaig veure l’aqüeducte de Ferreres, que portava aigua a l’antiga Tàrraco i del qual n’estaven molt orgullosos els romans i el trobaven molt més important que les piràmides egípcies, absurdes al seu parer, els temples grecs i les construccions mesopotàmiques.\nEs tracta d’una infraestructura molt ben conservada i que està a Ferreres, als afores de Tarragona. L’Ajuntament de Tarragona ha condicionat la zona per fer més agradable la visita. També he anat a veure la Torre dels Escipions, que és una tomba familiar dels Escipions, un llinatge dels més importants de la Roma republicana. Està restaurat, com l’aqüeducte, i es conserva en bon estat.\nTeresa Devesa i Monclús 26 setembre 2013 at 01:20\nTens raó, Pau, fa ben poc que podem gaudir de la recent restauració de tots aquests espais.\nEvelyn Mota 22 octubre 2013 at 10:50\nPer el que puc observar a les imatges es que va ser una excursió molt interesant i per els comentaris que a tothom li va agradar molt.\nDes del meu punt de vista les imatges estan molt ben fetes, sobretot les que estan fetes amb la gent desprevinguda fent apunts , son les que queden millor. Vull felicitar per el treball de la Natalia per totes aquestes imatges i per qui ha escrit tot el text sobre aquesta excursió tan interesant a la antiga Tàrraco.\nAquest any seré jo la encarregada de fer totes les fotos a la excursió i veient aquestes imatges m’ha tret ideas del fet de fer colaigs, de fer fotos amb la gent quan estan desprevinguts, fins i tot fer fotos a les hores de descans. Per molt que surtin moltes imatges posar les millors i les que es vegin com la gent ha treballat en aquesta excursió, el interés que tenen tots i tot el que hem vist!\nMarc Cecilia 22 octubre 2013 at 10:55\nPel que sembla va ser una maca excursió. Nosaltres els alumnes de 4t d’aquest any farem una sortida semblant, però aquest any a Bàrcino. Està molt més a prop i sortosament no haurem de patir el llarg i esgotador viatge cap a Tàrraco.\nJo seré l’encarregat de la redacció de la sortida, i amb la lectura d’aquest article m’he fet una bona idea sobre com redactar el de la nostra excursió a l’antiga Bàrcino. La meva tasca és opinar sobre el muntatge de la redacció, i he de dir que crec que està bastant bé; un llenguatge no molt elaborat però fàcil d’entendre, i els fets explicats en ordre cronològic d’una certa manera que la fa més entretinguda i et convidi a imaginar com va ser aquella gran sortida.\nEsperem que la nostra sortida sigui tan interessant i divertida com la de l’any passat, i jo m’encaregaré de que tots us assabenteu de la millor manera possible com vam passar el dia a Bàrcino.\nTeresa Devesa i Monclús 24 octubre 2013 at 20:57\nEvelyn i Marc, veig que heu entès la tasca que teniu encarregada a Bàrcino i heu pres bona nota de la tasca realitzada pels companys de l’any passat. Tant l’Artem com la Natàlia van fer bé la seva feina, malgrat el cansament físic que has sabut captar, Marc, a partir del reportatge. A Barcelona no hi passarem tot el dia, és clar, però crec que igualment en traureu molt de suc.\nAinhoa Astasio 6 octubre 2014 at 14:09\nDesprés de veure aquest article, he recordat la sortida que vam fer a Tarraco i les coses tan interessants que vam poder veure.\nAquest any, la sortida que farem serà a Emporiae i veurem tantes o més coses relacionades amb la vida romana.\nPenso que el llenguatge de l’article no ha de ser molt tècnic, ja que tothom l’ha de entendre bé. Crec que l’Artem ha explicat bastant bé l’experiència tarragonina i en el meu article sobre la sortida intentaré utilitzar un llenguatge semblant.\nUn inconvenient que hi veig es que les fotografies son una mica petites. Ja que veurem un paisatge amb restes romanes, jo intentaré posar fotografies una mica més grans per mostrar una mica millor el lloc que visitarem (amb l’ajuda de l’Amar segur que en traiem molt bones fotos!)\nPau Molar Vilà 3 octubre 2015 at 22:11\nLa primera fotografia està presa al fòrum de la Colonia Iulia Urbs Triumphalis Tarraco; la segona, la tercera i la quarta representen l’aqüeducte de Ferreres. Pel que fa ala resta, veiem imarges que retraten l’amfiteatre, el museu, la torre del Pretori i la volta del circ.\nUna peça específica del Museu de Tarragona és un fragment d’un vas de terra sigilada de l’època romana.\nUn lloc que vaig visitar és l’aqüeducte de Ferreres. Aquest aqüeducte, en concret, portava aigua del riu Gaià cap a la Colonia Iulia Urbs Triumphalis Tarraco (Colònia Júlia Ciutat Triumfal Tarraco). Un petit punt sobre l’atribució de l’aqüeducte de Ferreres al diable: com que, amb la desaparició de l’Imperi Romà d’Occident, els medievals no sabien qui havia edificat les obres romanes, les van atribuir, en alguns casos, al < >. I és que la desaparició de l’Imperi romà va significar una important regressió en els camps de la ciència, l’urbanisme, la higiene, etc.\nQuan vaig pujar a la torre del Pretori, vaig experimentar la sensació de posar-me en la pell d’un autèntic romà i de sentir la petja de la història i el llegat del patrimoni.\nPaula Cortés 23 novembre 2015 at 14:35\nA la sala I (epigrafia) vam observar pedestals (bases de les estàtues). Aquests pedestals informaven sobre el personatge en qüestió, fent referències dels déus. Cal destacar que sempre es troben en datiu singular masculí o femení.\nEn una d’elles posava: “FABIAE COLENDAE EROS LIB” , i era un pedestal dedicat a Eros i els seus fills.\nLes parades que més em van agradar van ser la Torre del Pretori per les seves vistes espectaculars i el circ, ja que era molt fàcil imaginar com era abans i això em va sorprendre.\nCom bé he dit abans, em va agradar molt perquè les vistes cap a la ciutat eren precioses, però ho aig passar molt malament en pujar les escales, ja que eren molt recargolades, fosques i estretes i em produïen angoixa.


Marcela Sancristóbal - COS Cooperativa\nSoc llicenciada en psicologia, màster en teràpia familiar i diplomada en traumateràpia infantil sistèmica. En el meu exercici com a psicòloga m’he centrat sobretot en la intervenció familiar, sobretot amb famílies en risc d’exclusió social i famílies migrants. En els darrers anys he desenvolupat la intervenció infantil amb nens i nenes amb trauma complexe.\n“El vostre ajut ha sigut molt important per mi, m'ha donat molta confiança i he tingut les lesions apartades. Aquest triomf i les marques personals aconseguides fins la data, també són part de COS.”\nAmalio Rubio, runner i soci usuari de COS\n“Resumeixo la meva experiència com a oient en un grup de preparació al part: molts professionals van passar pel grup, però a les mans de Maria és on vam estar més temps. A cada reunió es van donar espais de respecte, d'acolliment mutu, d'autoconeixement, de pertinença, d'enamorament, d'acceptació (...) L'experiència va ser tan positiva que quan em toqui a mi estar embarassada, tornaré!


venda d’aniversaris de skincare tata harper a tots els nostres productes preferits - Història\nFeliç aniversari de bellesa!\ncolton haynes bisexuals\nRes ens il·lumina l’estat d’ànim que tractar-nos d’alguns productes de bellesa. Especialment, si es diuen productes a la venda. Perquè no només estem cuidant la pell que estem, sinó que també estem pendents del nostre pressupost. Per tant, sempre que les nostres marques de luxe fave ofereixen ofertes importants som al capdavant. Dit això, els fans de Tata Harper Skincare, es alegren. La nostra marca de bellesa neta preferida celebra els aniversaris dels seus fundadors, Tata Harper. I com que el fet de compartir és solidari, el lloc ofereix un 20% de descompte en totes les comandes de Tata Harper per sobre de 100 dòlars amb codi promocional CONCELLS. Això significa que tot és apte per al descompte (excepte conjunts de valor i targetes de regal) fins al 31 de juliol. Des dels seus millors venedors, com ara el Netejador Regenerant, l’oli de rostre nutritiu retinoic i la màscara de rehabilitació, fins a nous llançaments com el seu Hidratant Gel Hialuronic, és el moment perfecte per provar la bellesa natural.\nbosses escolars adolescents\nJa ho sé, em faré el lliurament del seu netejador regenerador. Com algú que pateix d’èczema, el seu netejador és l’únic producte que puc posar a la cara quan tinc un raig de foc sense voler treure’m la pell. A més, el deixa suau i hidratat. Així, tot i que sé que val la pena invertir sense descompte, evidentment aprofitaré la venda.\nI també ho hauríeu de fer. Per davant, trobaran alguns dels seus venedors que no decebran.\nCompra ara mateix de $ 42 Tata Harper Skincare\nMàscara de reciclatge\nCompra ara mateix de $ 65 Tata Harper Skincare\nHidratant Gel Hialurònic\nCompra ara per 116 $ Tata Harper Skincare\nCompra de $ 48 Tata Harper Skincare ara\nRubor neuropèptid anti-envelliment molt entremaliat\nCompra ara per a cura de la pell de Tata Harper de 39 $\nCLARIFICACIÓ DE LA SOLUCIÓ DE PUNT\nCompra ara per a cura de la pell de Tata Harper de 35 dòlars\nComerç de paraula clau: bellesa


Amics de Gràcia: de gener 2010\nAnima't - Cap27 - Starcraft II\n29/1/10 4 per Arnau\nCom ja hem comentat en algún capítol anterior, Blur ha anat assolint força presència en el món dels videojocs i ha creat trailers tan espectaculars com el que vam veure d'Star Wars.\nTambé són els autors del tràiler del tant esperat Starcraft II, amb el que segur han aconseguit que la gran quantitat de gent que espera ansiosament el joc hagi augmentat encara més, i és que comença ser difícil de distingir imatges reals d'escenes digitals, sobretot pel que fa a l'armadura del soldat i tota la maquinària.\n"Starcraft II" by Blur Studio\nPublicat per Arnau a les 19:19 :: Afegir comentari. Hi ha 4 comentaris\nQui ha vist AVATAR ho entendrà...\n28/1/10 1 per Axel\nPublicat per Axel a les 16:25 :: Afegir comentari. 1 comment\nEtiquetes de comentaris: Cinema, Imatges\nLa nova joguina d'Apple. L'iPad\n5 per Longinus\nFinalment Apple s'ha decidit a treure el seu propi dispositiu tablet PC, o més aviat tablet Mac en aquest cas.\nEl nou dispositiu combina les prestacions ja conegudes dels iPhone amb les de la última generació d'iBook, en un espai realment reduït, tenint en compte la pantalla de 9.7 polçades de qué disposa.\nAltres prestacions de l'aparell son:\n-CPU creada per la pròpia Apple, denominada A4, a 1GHz\n-Ressolució 1024x768 píxels.\n-Wi-fi 802.11n i Bluetooth 2.1\n-GPS, acceleròmetre i brúixola, com el seu germà petit, l'iPhone 3GS.\n-1.32cm de gruix i 680 grams.\n-Capacitats als models de llançament entre 16 i 64GB\n-Autonomía aproximada de 10 hores si estem navegant per Internet.\nTeniu més informació a l'enllaç del títol.\nEl preu? Entre 499 i 829$, segons capacitat i versió amb o sense 3G. Els fanàtics dels gadgets d'última generació ja podeu començar a estalviar ;)\nEl llançament a nivell mundial serà a finals de març pel model bàsic, mentre que pel model 3G haurem d'esperar aproximadament un mes més.\nVideo curt introductori:\nPresentació de l'iPad. Insereixo la primera part i deixo el link a la resta per no sobrecarregar el blog.\nPublicat per Longinus a les 14:54 :: Afegir comentari. Hi ha 5 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Articles, Informàtica, Jocs, Videos\nModificar el temps atmosfèric a voluntat? El projecte HAARP\n25/1/10 1 per Longinus\nFa bastants anys que les forces militars nord-americanes (qui sino...) porten diversos projectes i estudis basats en la mateixa atmosfera terrestre. Normalment sempre es van vendre com estudis de caire científic, però no és cap secret quina sol ser la vertadera intenció de tot aquest tipus de recerques.\nA priori es feien estudis per millorar les comunicacions, o empitjorar les del enemic. En el mòn modern l'arma més poderosa és la informació. I tenir millors mitjans per transferir la informació que l'enemic és ben bé millor que disposar de més i millors armes.\nEl projecte al que ens referim va més enllà. Qué passaria si excitem la ionosfera amb ones a molt alta freqüència amb la potència suficient?\nExisteixen una serie de corrents elèctrics a la ionosfera, els Electrojets. Una de les fites és aprofitar aquests corrents elèctrics com si d'un enorme generador elèctric es tractés. Amb això s'obté energia elèctrica gairebé infinita a un cost relativament baix.\nPerò existeixen altres fites, aquestes realment impactants.\nModificant el comportament de la ionosfera seria, en teoria, possible, modificar la pressió atmosférica, canviant la meteorología. D'altra banda també, excitant la ionosfera, es pot aconseguir que aquesta retorni ones a baixes i molt baixes freqüències, que a priori poden utilitzar-se per trobar dipòsits armamentístics, túnels subterranis, o d'altres coses que no pot captar un satél·lit per si sol.\nD'altra banda els més alarmistes diuen que amb aquesta tecnología podrien fins i tot provocar-se desastres naturals com terratrémols, o afectar a tota forma de vida mitjançant radiació electromagnética...\nA Haití no hi havia hagut un terratrémol de les dimensions del que l'ha assolat fa unes setmanes des del segle XVIII. I passats pocs dies, multitud de tropes dels EEUU han estat enviades a la zona de la catàstrofe per "normalitzar la situació". I ja està? No oblideu que Haití és considerat el "patio trasero" de Cuba.\nTeniu una explicació acurada sobre tot aquest tema a l'enllaç del títol, i per complementar-la, al següent video:\nPublicat per Longinus a les 14:48 :: Afegir comentari. 1 comment\nEtiquetes de comentaris: Articles, Curiositats, Societat, Videos\nLa Pau a través de la música. Toquem pel canvi!\n22/1/10 3 per Axel\nEl projecte "Playing for Change" surgeix de la convicció que la música no té fronteres. Tan se val d'on siguis, a on vagis, quines ideologies polítiques o espirituals tinguis, que la música sempre tindrà el poder d'unir-nos com a habitants que som del mateix planeta.\nEl propòsit de Playing for Change és unir a músics provinents de diferents cultures, tan professionals, com consagrats o de carrer per donar un missatge de pau a reu del món.\nTot comença l'any 2005 amb en Roger Ridley (mort al mateix 2005, en pau descansi) cantant al carrer, i donant peu a la unió de molts músics a reu del món gràcies al clàssic Stand by Me d'en Ben E. King.\nDurant quatre anys han reunit a més de 100 músics de reu del món i han fet versions de les millors cançons que poden transmetre el missatge de Playing for Change.\nAra estan de gira, de fet aquest més passat varen està a Madrid. Amb la recaptació que porten fins ara han aconseguit construir centenars de escoles de música dotades d'equips de gravació i accés a Internet per així poder trencar fronteres entre diferents cultures.\nA més, gràcies a aquest projecte, ja està en peu a Gugulethu (Sud-àfrica) l'escola Ntonga Music School. A Johannesburg s'està construint el centre d'arts Mehl per a la formació d'escriptors. També es col·labora en la lluita contra la SIDA o la reconstrucció i millora dels refugis tibetans a Dharamsala, Índia i Kathmandu a Nepal.\nAfortunadament aquesta primavera Starbucks amb el seu segell Hear Music traurà a la venda el DVD del documental i el CD amb la banda sonora.\nSi teniu Spotify podeu escoltar el CD pitjan en aquest enllaç.\nUs deixo aquí alguns dels vídeos que es poden trobar a la seva web, a més a la wikipedia podeu trobar els músics que han col·laborat en cada una de les cançons. Si voleu buscar més vídeos a la web del projecte heu d'anar a la secció de "episodes". Val la pena.\nPer cert, fixeu-vos en la cantant Israelita i en els altres músics, estan grabats a Barcelona en llocs com un terrat de Gràcia, la plaça Sant Felip Neri, o el Passeig Sant Joan.\nA veure quan venen a Barcelona...\nWar / No More Trouble - Carlton Barrett / Allen Cole / Bob Marley\nDon't Worry - Pierre Minetti\nChanda Mama - Ananda Giri / Enzo Buono\nPublicat per Axel a les 19:29 :: Afegir comentari. Hi ha 3 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Música, Societat, Videos\nAnima't - Cap26 - Ark\n4 per Arnau\nUn estrany virus ha acabat amb pràcticament tota la humanitat, i els supervivents fugen per mar a la recerca d'una terra inhabitada. Un home lidera l'èxode amb la responsabilitat de la supervivència de la humanitat.\nCurt polonès, de caràcter introspectiu, sense diàlegs, amb un alt tractament de les textures, i que es val d'idees prou conegudes com l'arca per a la supervivència o l'efecte demolidor d'un virus per construir un fil argumental ple de dramatisme.\nPremiat internacionalment durant el 2007 i el 2008, és una altra mostra de la bona salut del gènere.\n"Ark" by Grzegorz Jonkajtys\nPublicat per Arnau a les 15:13 :: Afegir comentari. Hi ha 4 comentaris\n20/1/10 3 per Arnau\nEstic segur que més d'un recordarà el mític Konami Code. Una convinació de botons que activava trucs en alguns jocs. Va aparèixer per primera vegada en el joc Gradius de NES tot i que es va fer famós gràcies al Contra de la mateixa consola.\nLa convinació era la següent:\nDiversa gent s'ha dedicat a implementar el Konami Code en pàgines web amb petits secrets amagats, i no es tracta de quatre nostàlgics sinó que ho podeu trobar en pàgines com Facebook o Google Reader.\nSi voleu investigar-ho, aquí teniu una llarga llista. Ah per veure la llista s'ha d'introduir una convinació, endevineu quina.\nPublicat per Arnau a les 15:02 :: Afegir comentari. Hi ha 3 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Curiositats, Informàtica, Jocs\nPeter Jackson, hiperactiu de mena!\nEl passat dia 13, en el portal web Ain’t it Cool, van publicar una entrevista amb en Peter Jackson que esmentava grans noticies pels fans d'aquest gran director de cinema.\nPer una banda, tenim l’imminent estrena (26 de Febrer) de la seva última pel·lícula, "The Lovely Bones" ("Desde mi Cielo"), inspirada en el best-seller de Alice Sebold on podreu veure el trailer en castellà i la sinopsis en la pàgina oficial del film que, per cert, està cuidada al detall. Del perfil de Facebook en podem veure el trailer en HD i amb subtítols en castellà (us el recomano).\nDesprés tenim l'adaptació del guió del Hobbit per a la pel·lícula de Guillermo del Toro i la direcció conjunta de Peter Jackson amb Steven Spealberg de l'adaptació al cinema de Tintín.\nPerò si amb tot això no en tenia prou, aquest any 2010 li espera, a més, l'adaptació d'una altre saga literària: Temeraire, el nom d'un drac que un capità de la marina britànica aconsegueix entrenar per enfrontar-se contra les forces napoleòniques.\nTemeraire consta actualment de 6 volums, però l'autora, Naomi Novik té intensió d'arribar als 9. Una dada curiosa és que Naomi Novik va participar en el disseny d'una de les expansions del videojoc Neverwinter Nights: Shadows of Undrentide.\nPeter Jackson diu que aquesta vegada no reduirà els llibres i potser s'aventuri en crear una minisèrie de 7 o 8 episodis. Mentre, l'estudi Weta Workshops ja treballa amb les maquetes i animacions de l'adaptació.\nAmb tot això, a l'entrevista mostra el seu entusiasme amb els videojocs i com l'ha atrapat l'últim joc de Call of Duty: Modern Warfare 2 i si no té prou feina, a més, està totalment involucrat en l’actual desenvolupament dels videojocs del Tintín i el Hobbit.\nPodeu veure tota l'entrevista des d'aquest enllaç (en anglès).\nQuè sortirà de tots aquests projectes? Confio en el seu criteri. No hi ha res com treballar en el que més t’agrada i per a un mateix. Ara bé, les coses una per una surten millor\nPublicat per Axel a les 13:48 :: Afegir comentari. Hi ha 0 comentaris\nLa realitat augmentada al nostre abast.\n19/1/10 3 per Axel\nRecordareu que l'Arnau al juny de l'any passat va ensenyar-nos el que poden ser les joguines del futur.\nUn dels vídeos ens mostrava un dispositiu amb la targeta gràfica per a sistemes mòbils TEGRA de NVIDIA. La potència d'aquest dispositiu és sorprenent i un clar exemple era com podia crear una realitat augmentada amb un joc en un dispositiu mòbil.\nFa uns mesos també hi havia rumors que el Iphone de tercera generació, l'actual Iphone 3GS, portaria una gràfica TEGRA. Encara que al final no ha estat així, el sistema mòbil de Apple no s'ha quedat sense la realitat augmentada.\nTots els que teniu la sort de poder gaudir d'un Iphone 3GS, podeu descarregar bastants aplicacions de realitat augmentada, com la de lacaixa per poder localitzar en temps real el caixer més proper o el de TMB per trobar la parada de metro de Barcelona que busquem. Però a més amb un "simple" Iphone 3G podem tenir a un MiniDarth Vader corretejant pel nostre escriptori a través d'una realitat augmentada.\nOrange Israel, amb la nova oferta que també inclou l'Iphone porta una aplicació per veure un exemple de Realitat Augmentada semblant al joc de PSP InviZimals.\nNo queda gaire per trobar al mercat, mòbils amb el nou processador de Nvidia Tegra 2, amb el doble de capacitat de processament que el seu predecessor i capaç de fer moure, per exemple, el "unreal engine 3" en mòbils amb pantalles fins a 15 polzades, vídeos en FullHD (1080p) en 16 hores d'autonomia i 140 hores amb música contínua. En principi aquest any començaran a sortir els primers.\nDe totes formes, no crec que calgui tenir al mòbil tanta potència i la necessitat de veure pel·lícules en alta definició en una pantalla tan menuda... Però les aplicacions de realitat augmentada son una gran integració d'Internet en el nostre voltant que ens facilita encara més les "necessitats cotidianes".\nEl futur queda molt a prop, sembla que el SixthSense cada cop és més aprop...\nPublicat per Axel a les 13:19 :: Afegir comentari. Hi ha 3 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Ciència, Curiositats, Informàtica, Jocs, Publicitat, Videos\nAnima't - Cap25 - Replay\n15/1/10 2 per Arnau\nAmbientat en un mon post-apocalíptic, un nen viu amb la seva mare i somia poder jugar en llibertat com qualsevol nen.\nUn curt de gran nivell tècnic que aconsegueix tocar la figra sensible, realitzat per estudiants d'una escola d'art francesa.\n"Replay" by Ecole Superieur des Métiers Artistiques\nPublicat per Arnau a les 19:45 :: Afegir comentari. Hi ha 2 comentaris\nLa nova Llei per tancar webs explicada per l'advocat David Bravo\nPer si algun despistat encara no ho sap, s'ha acceptat ja una llei que deixa a les institucions del ministeri de cultura tancar webs amb contingut que, des del seu punt de vista, infringeixen els drets d'autor i lucratiu, tan directe com indirecte.\nAtents a l'explicació del que el ministeri de cultura entén com a ànim de lucre indirecte.\nEn fi, us deixo amb el vídeo de l'entrevista amb David Bravo de La 2.\nSi voleu un anàlisis més rigorós d'aquesta llei en podeu trobar un a la web derechoenred.com on podrem trobar un artícle de FAQ (preguntes freqüents).\nPublicat per Axel a les 14:56 :: Afegir comentari. Hi ha 2 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Articles, Societat, Videos\nKaroshi, l'executiu suicida\n12/1/10 4 per Axel\nVoleu posar-vos a la pell d'un empresari japonès? En aquest joc l'objectiu no es viure, si no morir.\nSegona part, crec que en aquest cas et pots convertir en una espècie de superman superguerrer de l'espai... Estan sonats!\nEn el primer val la pena jugar les últimes pantalles que son força originals i us trencareu el cap pensant que coi has de fer per poder-te suïcidar. El segon no hi he jugat.\nSi us quedem amb ganes de més, podeu anar a la web del joc i descarregar-vos gratuïtament versions millorades del joc per jugar localment (no requereix connexió a Internet).\nPublicat per Axel a les 16:27 :: Afegir comentari. Hi ha 4 comentaris\nAnima't - Cap24 - In the Rough\n8/1/10 2 per Arnau\nA Blur també saben que una bona animació no és suficient i que de poc serveix si no es basa en un guió atractiu. Un bon recurs sempre és tirar pel camí de l'humor, com ja hem vist a A Gentlemen's Duel i a Gopher Broke. En aquest cas els conflictes de parella són el centre de l'acció i està clar que no és una cosa que ens hagim inventat a l'era moderna.\n"In the Rough" by Blur Studio\nPublicat per Arnau a les 19:11 :: Afegir comentari. Hi ha 2 comentaris\nHumor absurd amb els personatges dels millors jocs de la Nintendo. Un vídeo bastant estressant que al final rius encara que no vulguis.\nDesactiveu les notes perquè si no es fa insuportable.\nCompte amb les Pokemons...\nPublicat per Axel a les 13:59 :: Afegir comentari. Hi ha 2 comentaris\n4/1/10 4 per Axel\nJoc Flash que narra una petita i trista història fent servir les bases dels jocs clássics retros. Plataformes difícils, i enemics de fase. Bastant original. Crec que us agradarà.\nPublicat per Axel a les 11:02 :: Afegir comentari. Hi ha 4 comentaris\nAnima't - Cap23 - Red's Dream\n1/1/10 1 per Arnau\nDesprés de l'experiència i els bons resultats obtinguts amb "The Adventures of André and Wally B." y "Luxo Jr.", Pixar seguia experimentant amb l'animació i sobretot amb la capacitat de donar vida a objectes a través de l'expressivitat.\nAl 1987, Pixar tornava a sorprendre amb la melancòlica història d'un monocicle i el seu somni de convertir-se en una gran estrella de circ.\n"Red's Dream" by Pixar\nPublicat per Arnau a les 21:21 :: Afegir comentari. 1 comment\nModificar el temps atmosfèric a voluntat? El proje...\nLa nova Llei per tancar webs explicada per l'advoc...


Fotografia a l'aguait, 2 - Revista Mètode\nEn el darrer lliurament d’«Instants», que, per cert, complia cinc anys de la secció, vam parlar dels hides, els aguaits portàtils, que és el procediment clàssic per a aquesta modalitat de caça fotogràfica. Però també es pot fer fotografia a l’aguait des d’altres llocs. De fet, pot servir un arbre, una pedra, un arbust, una casa abandonada, el mateix cotxe… qualsevol cosa que et mantingui a cobert i que et permeti esperar l’animal des d’un indret idoni. Tanmateix, a un fotògraf que comença potser li resulti difícil trobar un bon lloc, de manera que el més raonable és que vagi a un amagatall artificial fix, dels que es construeixen precisament amb la intenció de fer bones observacions… i bones fotos.\nFoto: A. Masó & E. Gallo\nResulten molt recomanables perquè, com és lògic, es munten en punts especialment adequats per a la fauna. A més, solen estar a parcs naturals, refugis o àrees protegides, de manera que els animals no s’espanten tant com els de llocs on es pot caçar. Al nostre país, la major part d’aquests observatoris estan situats en zones humides, com ara els aiguamolls de l’Empordà, el delta del Llobregat, la reserva de Sebes, l’albufera de València, el Clot de Galvany, el delta de l’Ebre… i tants d’altres, també de l’interior.\nMés avantatges: solen tenir una tanca que oculta el camí d’accés al recinte, de manera que els animals no veuen qui hi entra o en surt. Per tant, no cal accedir-hi abans de la sortida del Sol, com dèiem en parlar dels hides. Finalment, no s’han de demanar els permisos que requereixen aquests últims i, com que són construccions fixes (habitualment de fusta i que respecten l’estètica de l’entorn), la fauna no s’hi ha d’acostumar com passa amb qualsevol hide o amagatall que instal·leu de nou en un lloc. Fins i tot no és rar veure alguns ocells criar a tocar mateix de l’observatori.\n«Dins de l’observatori cal estar amb el màxim silenci si volem donar confiança als animals i esperar que s’hi acostin»\nAra bé, dins l’observatori cal estar amb el màxim silenci si volem donar confiança als animals i esperar que s’acostin. La major part d’animals que observareu seran aus aquàtiques, però sempre pot sortir alguna serp, granota, peix (que treu el cap si el nivell baixa massa i manca oxigen), tortuga o mamífer… mai se sap.\nMoltes d’aquestes instal·lacions tenen llargues finestretes practicables per tot el perímetre, de manera que podreu «disparar» en totes direccions. Així mateix, paral·lelament a les finestres, unes banquetes us permetran seure i recolzar-vos amb més seguretat i menys vibracions quan prengueu les fotos. I el truc definitiu: entre la banqueta i la finestra us heu d’espavilar per col·locar-hi el vostre trípode. Aquest muntatge permet captar imatges de gran qualitat tècnica, tot i que l’angle sempre serà similar, això sí.\nAmb la tranquil·litat que no destorbeu gens la vida dels habitants de l’ecosistema escollit, podreu passar-vos tot el dia de manera més confortable que dins d’un hide i, a sobre, amb companyia, la qual cosa perllonga molt l’estona que podeu aguantar «a l’aguait» i la fa més fructífera, ja que us podeu repartir els «sectors a vigilar». A més, aquesta modalitat permet aguantar força fent un mos de tant en tant i, és clar, portar guies de camp per anar determinant les espècies que has fotografiat o que simplement treuen el cap a l’altra punta, la qual cosa no deixa de ser divertida, instructiva i fa passar el temps mentre espereu que s’acosti la propera «víctima» del vostre teleobjectiu. En algun cas, fins i tot hi podríeu dormir.\nEn el supòsit que ja esteu digitalitzats, els observatoris permanents us permetran buidar les targes còmodament, evitar l’odiada pols, processar i ordenar les imatges, i analitzar-les detingudament. Per tant, podreu anar esborrant les defectuoses i, en saber les espècies que ja estan ben fetes, anar a per les altres.\nA la primera imatge, veiem una femella de fotja vulgar (Fulica atra) alimentant les seves cries, que han nascut a prop d’un observatori. A la segona, un grup de pollets de cabusset (Tachybaptus ruficollis) encara no gosa disgregar-se ni allunyar-se del niu, que va ser construït a tocar mateix de l’observatori. La tercera foto –un adult de martinet blanc (Egretta garzetta)– ha estat presa com les altres dues, és a dir, des d’observatoris fixos de València i Catalunya.


MOVIMENTS AL VOLTANT DE L’ESTAT DEL BENESTAR(I). La necessitat -malgrat tot- de reiterar el que hauria de ser obvi – El blog de Josep Maria Via\nPARAULA DE DÉU¡¡¡\nAquest fet permet manipular la informació i adulterar la realitat, creant estats d’opinió que van calant fins instal·lar-se en àmplies capes de la societat.\nUn exemple d’això és la pretesa privatització de la sanitat pública. No cal dir que el moment en què es llença aquest missatge coincideix amb un període en el que la gent ho ha passat i ho passa malament i la reacció primària fa que desaparegui qualsevol possibilitat de debat racional en el que es puguin aportar arguments per sustentar aquesta posició o la contrària. No cal, ho diuen per la TV, surt als diaris i no para de circular per les xarxes socials. Per tant, és cert i no se’n parli més. Els profetes del populisme, conscients que les concessions al sentit comú són directament proporcionals a la disminució de l’espai per practicar la demagògia i la manipulació dels que més pateixen, ja s’encarreguen d’impedir que es donin les condicions per al debat serè, racional i objectiu.\nAprofitant que l’esquerra tradicional no va prioritzar mai l’eficàcia i l’eficiència del sector públic -i molts dels que més pateixen militaven, votaven, simpatitzaven amb partits d’esquerra- i que la dreta ha donat per suposat a priori que la gestió privada és millor que la pública -i a la dreta se la identifica especialment amb els causants del patiment abans esmentat-; l’aposta ha de ser en favor, no ja del sector públic, sinó de la gestió pública d’una banda, i contra la privatització de l’altra. Els manipuladors en tenen prou en promoure la confusió entre gestió privada i privatització i equiparar privatització a corrupció.\nBé, anem per parts. La bona gestió no és la privada o la pública. En ambdós sectors hi ha casos per a tots els gustos. La bona gestió és la més eficient.\nEn segon lloc, gestionar amb instruments propis del sector empresarial el sector públic, no és privatitzar que, tot sigui dit de pas, en sí mateix no és ni bo ni dolent.\nEn diferents posts he demostrat amb dades dues realitats pel que fa a l’evolució del sistema sanitari català des dels anys 80 del segle passat fins als nostres dies:\n1.- El que era un sistema sanitari públic de provisió mixta a partir de centres públics, fonamentalment de l’ICS i centres privats, fonamentalment sense ànim de lucre (Fundacions, hospitals d’ordres religioses, de mutualitats, de la Creu Roja), ha evolucionat cap a un sistema de provisió menys mixt i més públic. Bàsicament per l’entrada de la Generalitat sota la forma de Consorcis Sanitaris i Empreses Públiques Sanitàries.\n2.- L’anàlisi de les dades disponibles -les he aportat en almenys dos posts- demostra que, globalment considerats, els centres sanitaris menys eficients són els públics-públics, és a dir, els de l’ICS, i els més eficients són els privats que, excepció feta d’un o dos casos, no tenen ànim de lucre. Els Consorcis Sanitaris i les Empreses Públiques Sanitàries, amb el que ha comportat l’entrada de la Generalitat en termes de proliferació de normes que fan cada dia més difícil la gestió professionalitzada capaç d’actuar per obtenir bons resultats; només els hi queda espai per a la simple administració de procediments. Resultat: perden eficiència. A mesura que s’allunyen del model de gestió empresarial i s’aproximen al model d’administració de l’ICS, empitjoren els resultats. I això té múltiples impactes negatius que van des de major dificultat d’accés al sistema (llistes d’espera) fins increment dels costos que, en la mesura que ja no es poden finançar a crèdit, tard o d’hora acabaran repercutint en un increment dels impostos dels que en paguem i que no formem part precisament de la minoria social més rica que controla el poder real al món.\nAcabo -no sense una clara sensació de repetició del que és evident i de predicar en el desert- amb tres elements per a la reflexió:\n1.-El caràcter públic del sistema, no depèn de la naturalesa jurídica dels proveïdors. El sistema sanitari català, finançat per impostos, sota la responsabilitat d’un Govern que planifica, regula, compra serveis, avalua, controla i si cal sanciona, al qual hi poden accedir tots els ciutadans, és públic. No és privat. Que la provisió sigui pública o privada no canvia aquesta realitat. Però és que a més a més a Catalunya, la provisió privada ha disminuït en relació a anys enrere.\n2.-En termes estrictament de provisió, el que és important és que les fòrmules emprades per gestionar siguin les més eficients. La gestió d’un sector tan complex tècnicament i canviant com el sanitari, ha de poder funcionar amb comptabilitat financera -no pressupostària com els centres de l’ICS i cada dia més, per desgràcia, altres-, amb sistemes de contractació laboral -no funcionarial, com els de l’ICS-, s’ha de centrar en els resultats -i no en els procediments, com passa a l’ICS- i ha de poder gestionar amb autonomia el patrimoni i amortitzar, cosa cada vegada més difícil en el conjunt del sistema sanitari públic. Estem anant en la direcció contrària de la que caldria seguir, per garantir el millor ús possible dels recursos si el que es té al cap és l’usuari del servei.\n3) En un context de recursos escassos, no es pot descartar per apriorismes ideològics de cap classe, la col·laboració amb el sector privat. Ni en l’assegurament complementari, ni en la gestió, ni en la provisió, ni en la inversió.\nOpino que si es continua apostant pel foment de la confusió entre gestió empresarial i privatització com a sinònim de corrupció i augment del patiment de les víctimes de la crisi, el resultat serà el retorn al sistema de beneficència. Un sistema a dues velocitats en el que els pobres seran mal atesos en un sistema públic que atès com evoluciona el marc normatiu, serà car, ineficient i en definitiva insostenible. Els que s’ho puguin permetre mínimament, buscaran cobertura en l’assegurament i la prestació privada.\nSeguir manipulant l’Estat del Benestar com arma llancívola en la lluita política pot tenir efectes contraproduents pels que més pateixen.\nCatalunyaConsorcis SanitarisCreu RojaDiariseficàciaEficiènciaEstat del benestarGeneralitatGestiógestió empresarialsGovernICSIESEinformacióinversióJosep Maria ViaPrivatitzacióSanitat PúblicaSector públicTVXarxes socials\nOne thought on “MOVIMENTS AL VOLTANT DE L’ESTAT DEL BENESTAR(I). La necessitat -malgrat tot- de reiterar el que hauria de ser obvi”\n9 març, 2015 a les 13:11\nComparteixo la teva anàlisi Josep Maria, però tinc la sensació que prediques, o prediquem, en el desert.\nHi ha molta incultura i desconeixement (interessat) del que és el sistema sanitari català per part dels que tenen altaveu (Comentaristes, periodistes, diputats, tertulians, etc.)i sovint els que el volen explicar no tenen capacitat per fer-lo entenedor de cara a la ciutadania. Alguna cosa hem fet i estem fent molt malament!.


La compravenda d'habitatges s'estimba a l'agost\nEl nombre d'operacions baixa un 14,9% a Catalunya en ple estiu en comparació amb el 2018\nper Redacció VIA Empresa Barcelona. 10 d’octubre de 2019 09:53\nUn bloc de pisos de nova construcció al centre de Girona | ACN\nLa compravenda d'habitatges va baixar un 14,9% a Catalunya a l'agost en comparació amb el mateix mes de l'any passat, segons l'Institut Nacional d'Estadística (INE). En total es van fer 5.921 compravendes d'habitatges registrats, mentre que al juliol del 2018 van ser 6.957. La xifra d'aquest agost és la més baixa des de principis d'any. Del total, 5.468 eren habitatges lliures i 453 de protecció oficial. A més, 880 eren nous i 5.041 de segona mà. El nombre total de compravendes als registres de la propietat a Catalunya per cada 100.000 habitants va ser de 100, xifra per sobre dels 95 de la mitjana espanyola.\nAl conjunt de l'Estat, la compravenda va baixar un 21,1% fins a les 35.371, la seva xifra més baixa en un mes d'agost des de 2015. Amb aquest descens, la compravenda d'habitatges torna a taxes interanuals negatives després que al juliol avancés gairebé un 4%.\nLa reculada registrada a l'agost va ser conseqüència de la caiguda de les operacions sobre habitatges usats en un 21,1%, fins a 28.945 transaccions, i del descens en un 21% en la compravenda d'habitatges nous, fins a 6.426 operacions. El 91,4% dels habitatges transmesos per compravenda en el vuitè mes de l'any han estat habitatges lliures i el 8,6%, protegides.\nLa compravenda d'habitatges lliures ha baixat un 20% a l'agost en taxa interanual, fins a sumar 32.329 transaccions, en tant que les operacions sobre habitatges protegits han caigut un 31,5%, amb 3.042 transaccions.\nCau el preu de l'habitatge a Barcelona per primer cop des del 2013\nEl preu de l'habitatge puja un 5,2% a Catalunya


Premi Gemma Rosell i Romero 2017 - Santako.com\nTedi Roca 7 junio 2017 Premi Gemma Rosell i Romero 20172017-06-07T19:02:39+02:00 No Comment\nEl Premi Gemma Rosell i Romero, inaugurat al 2005, pretén potenciar la\nRecerca realitzada per estudiants universitaris i promoure la investigació\nbiomèdica amb ponències fonamentades en les seves investigacions.\nS’assistirà a conferències a càrrec d’investigadors de prestigi, i a la\npresentació de les ponències que opten a guardó.\nRequisits bàsics dels ponents:\nEn el moment de la inscripció, ser estudiant de Medicina, Biologia,\nBioquímica, Farmàcia, Genètica, Química, Biotecnologia, Enginyeria\nbiomèdica o algun altre grau de l’àrea de Biomedicina a una universitat\ncatalana. Haver participat en un projecte científic experimental de\nrecerca biomèdica a una universitat nacional o estrangera.\nQueden excloses/os aquelles/s estudiants que en el moment de la\ninscripció gaudeixin de titulació universitària relacionada amb l’àmbit de\nles ciències (Grau, Diplomatura o Llicenciatura). Igualment els treballs\nbasats únicament en revisions bibliogràfiques.\nTots els participants (oients i ponents) hauran d’omplir el formulari\nd’inscripció que trobaran a la web del Premi (www.gemmarr.com).\nLes dates d’inscripció seran des de l’1 de maig fins al 23 de juny de\n2017 per als ponents i de l’1 de maig al 22 de setembre de 2017 per als\nEls ponents hauran d’enviar el resum del seu treball i CV segons el format\nque consta a la web, a l’adreça de correu electrònic premigrr@gmail.com.\nEls resums tindran una extensió màxima de 1000 paraules, i hi haurà Llegir més …\nhttps://www.santako.com/premi-gemma-rosell-i-romero-2017/ 2017-06-07T19:02:39+02:00 Tedi RocaGeneralEl Premi Gemma Rosell i Romero, inaugurat al 2005, pretén potenciar la Recerca realitzada per estudiants universitaris i promoure la investigació biomèdica amb ponències fonamentades en les seves investigacions. S'assistirà a conferències a càrrec d'investigadors de prestigi, i a la presentació de les ponències que opten a guardó. Requisits bàsics dels ponents: En el moment...Tedi RocaTedi Rocatedi.roca@gmail.comAdministratorSantako.com\n« Festa de Relleu!\nPodem porta la defensa del riu Besòs al Congrés »


Traducció jurada en la combinació català-japonès: Barcelona | LinguaVox\nEsteu cercant una agència de traducció a Barcelona o una empresa de traducció que presti els seus serveis de traducció a Barcelona? Des que va iniciar la seva activitat l'any 2000, LinguaVox ha traduït milions de paraules en més de 1500 combinacions de llengües, com ara la de català-japonès, per a clients particulars, pimes, institucions i grans empreses.\nNomés treballem amb els millors professionals. Tots els nostres traductors i intèrprets de català-japonès són parlants nadius de/d' japonès i experts en els seus camps d'especialitat. A més, comparteixen els nostres valors: fidelitzar els clients mitjançant la millora continua, la cerca de la perfecció i l'excel·lència.\nEl vostre projecte de traducció jurada en la combinació català-japonès està en les millors mans\nEls nostres lingüistes tenen estudis universitaris superiors, normalment en traducció i interpretació; viuen o tenen contacte quotidià amb els seus països d'origen i les seves llengües maternes, i estan en disposició de traduir al/a l' japonès el vostre projecte de traducció jurada.\nLa majoria dels nostres traductors de Barcelona i d'altres llocs són especialistes en traduccions tècniques, jurídiques, mèdiques o empresarials. El vostre projecte de traducció jurada en la combinació català-japonès sonarà tan natural en japonès que el lector no percebrà que la llengua de partida era el català.\nEn les combinacions d'«idiomes exòtics» o amb molt pocs traductors, és possible que la traducció hagi de passar per l'anglès. En aquest cas, n'informem primer el client. Per regla general, sempre que els documents originals també estiguin disponibles en anglès, és millor optar per una traducció en la combinació anglès-japonès, ja que serà més econòmica i més ràpida.


Queixes per les altes temperatures a l'Hospital del Vendrell\nQueixes per les altes temperatures a les sales i els quiròfans a l'Hospital del Vendrell\nLa situació s'ha donat per la fallada d'un dels sistemes d'aire condicionat\ndilluns, 1 de juliol 2019 - 11:07h\nEntrada de l'Hospital del Vendrell. | BPDiari\nEl Comitè d'Empresa de l'Hospital del Vendrell ha denunciat públicament la situació d'altes temperatures que hi ha hagut al centre hospitalari des del passat dimecres 26 de juny, per la fallada d'un dels sistemes d'aire condicionat. Des del comitè han lamentat que les plantes d'hospitalització estaven treballant «sense refrigeració en plena onada de calor» i acusava la Xarxa Sanitària Santa Tecla de «no posar solució al problema».\nEn declaracions al diari Més, Òscar Blasco, del comitè d'empresa, ha assegurat que la temperatura arribava als 28 graus a les plantes i als 26 graus als quiròfans, una situació que «no és l'adequada per l'atenció quirúrgica». Pel que s'apunta des del comitè, un dels tres sistemes d'aire condicionat que té l'Hospital va fallar dimecres, i no s'ha solucionat l'avaria durant la resta de la setmana, coincidint amb els dies de més calor de l'onada que ha patit Catalunya.\nLa direcció afirma que ja es treballa en la reparació de la màquina\nDes de la direcció de l'Hospital del Vendrell han admès a aquest mitjà que una de les màquines de l'aire s'havia espatllat, però han afegit que aquest dilluns ja s'estava treballant en la seva reparació. «Ara mateix ja està funcionant, per bé que no al 100%», han apuntat des de la direcció, que esperen que aviat pugui estar la incidència resolta. El dijous a la tarda es va decidir ajornar algunes intervencions quirúrgiques de trauma que no eren urgents, ja que la temperatura de les sales no eren la més òptima.\nUna situació similar es va donar l'estiu passat al consultori mèdic de Coma-ruga, ja que els aparells d'aire condicionat es van espatllar, arribant la temperatura fins als 30 graus a la sala d'espera o a la mateixa sala de consulta. Finalment, la situació es va poder solucionar quan van portar nous aparells d'aire condicionat a principis del mes de juliol. El consultori mèdic de Coma-ruga també és gestionat per la Xarxa Sanitària Santa Tecla, per bé que les instal·lacions són de propietat municipal.\nL’estiu amenaça la sanitat pública de Tarragona i l’Ebre: més demanda assistencial; menys llits i serveis.\nSanta Tecla fixa pel 2020 l'ampliació de les Urgències i el pàrquing de l'Hospital del Vendrell.


ARRIBA EL NOU RECTOR A GATA ( I ): Entrada | CRONISTA DE GATA DE GORGOS\nARRIBA EL NOU RECTOR A GATA ( I ): Entrada\nEl nou rector, En Francisco Manuel Murillo Roldán, ha inaugurat aquesta vesprada el seu ministeri sacerdotal en Gata, sustituint a En Santiago Bohigues.\nA les 18.30 hores, com s’havia anunciat, ha arribat a la Plaça d’Espanya. Allí ha estat rebut pels germans sacerdots, presidits pel Vicari Episcopal de la zona (Vicaria VIII) Jesús Sánchez Domínguez. L’ha saludat l’alcaldessa de Gata, Ana María Soler Oliver qui li ha presentat a la Corporació Municipal.\nDesprés s’ha dirigit cap a l’església passant pel carrer La Bassa, davant de l’Ajuintament i Plaça de l’Església. Cal destacar que el carrer La Bassa es trobava adornat amb plantes i cobertors, alguns d’ells molt preciosos. En la comitiva encapçalada pel vicari episcopal, el nou rector i Don Alberto, entre altres, anava tota la família de En Francisco i la feligresia de Gata.\nA l’arribar a les portes del temple. S’ha col·locat l’estola, ha besat el "lignum crucis" (la creu), Don Alberto li ha lliurat simbòlicament la clau de l’església i ha agafat l’hisop amb aigua bendita beneïnt a tots els fidels fora i dins del temple. L’església es trobava completament plena, no sols de gaters sinó de gent que ha vingut de les parròquies on ell ha estat allà a Requena amb dos autobusos.\n(Continua en l’altre article...la celebració)


Sobre el sexe dels àngels i dels contes. La tendència que retorna a la censura franquista | Diari de Tarragona\nSobre el sexe dels àngels i dels contes. La tendència que retorna a la censura franquista\nQue no entabanin la canalla. Aquests dies difícils cal entretenir més la mainada. Però seria bo respectar el patrimoni cultural històric, literari i sentimental que conformen els contes tradicionals\n28 de Marzo de 2020 - 14:40 hs\nPassada la tradicional festivitat de la Dona Treballadora, i en més difícils i tristes circumstàncies, toca continuar la feina quotidiana a favor de la igualtat de les persones, contra la discriminació, la violència de gènere, els atacs a la llibertat sexual i el masclisme. Però malgrat aquestes justes i nobles causes, la perspectiva de gènere no hauria de manipular la història ni la realitat. Ni tampoc tergiversar la tradició literària enganyant la mainada en nom del «canvi cap a una societat més igualitària en què siguin presents més dones referents en totes les esferes de la vida», segons va dir a Tortosa una membre de l’Institut Català de les Dones (ICD) i va reafirmar l’alcaldessa. Entre altres raons, perquè, segons com, es corre el perill d’establir una nova censura amb efectes retroactius, d’empobrir la riquesa del llenguatge i de caure en el ridícul.\nQue cal eliminar els estereotips sexistes entre les futures generacions és inqüestionable\nQue cal eliminar els estereotips sexistes entre les futures generacions és inqüestionable. Però que això es faci mitjançant falsificar el patrimoni cultural i popular que són els contes clàssics és discutible. I encara més si s’utilitza l’alumnat de les escoles, com van fer a Tortosa. Una senyora de l’ICD ho va defensar tot dient: «Estem acostumats que la protagonista sigui una xiqueta guapa, presumida i dèbil i els nois han de ser valents i forts. Les xiquetes poden ser valentes i decidides i els xics sensibles. Educar en valors a través dels contes és una bona manera».\nTanmateix, aquest descobriment de la sopa d’all no justifica que es canviï el sexe de la Caputxeta Vermella, del llop i de la iaia. Perquè això, ho faci una dona o un home, suposa retornar a aquella censura franquista que va condemnar a trenta mil pessetes de multa Juan Marsé i Vázquez Montalbán quan van escriure un conte a la revista d’humor Por Favor en el qual la Caputxeta seduïa el llop sense cap escena sexual explícita.\nLa nova tendència del llenguatge políticament correcte, inclusiu i no sexista ha estat debatut pels acadèmics de la llengua sense arribar a les conclusions i acords que volien alguns polítics de zero ciència filològica. Igual com els mitjans de comunicació han decidit no fer servir, per inútil i redundant, allò de companyes i companys, ells i elles, etc. Tampoc quasi ningú s’apunta a la moda d’un partit polític que només usa el femení en nom de tothom.\nSón modes que duren quatre dies per la senzilla raó que són impracticables, encara que es vulgui canviar el món des dels seus orígens i es digui que Adam va donar una poma a Eva i la serp era bisexual. Com aquelles inútils discussions bizantines sobre el sexe dels àngels durant el segle XV que es van acabar amb la victòria dels turcs, que eren més pràctics.\nPerò que això es faci falsificant un element com ara els contes clàssics és discutible\nSi es continua en aquesta línia de revisionisme històric infantil, pot passar que s’entri en un conte de mai acabar i la Patufeta acabi a la panxa d’una vaca. Que la princesa faci la guerra i el príncep blau sigui un gandul que sempre dorm. Que el gat escombri l’escaleta i la rateta el mati a mossegades. Que els tres porquets siguin tres verres. Que el Petit Príncep esdevingui Petita Princeseta. Que la madrastra del Ventafocs sigui una santa i el pare un sàdic... I així, successivament, fins que nenes i nens avorreixin els contes per tota la vida i que, en arribar a la maduresa, perdin la fe en la persona políticament estricta que cada nit els entabanava amb un conte falsificat.\nEmpobrir encara més el lèxic\nUn altre risc de la correcció forçosa és perdre paraules i empobrir encara més el lèxic. Si es consulta el llistat dels dos mil insults catalans, es comprova que els pròpiament femenins són minoritaris i no arriben ni al tres per cent.\nEn aquest aspecte sí que la discriminació i la invisibilitat del gènere femení és enorme. Però cal desitjar que, en nom de la bona educació i el ben parlar, mai no s’arribi ni a la paritat.\nAlguns exemples quasi desconeguts, que només es poden citar fora de l’horari infantil, són: barjaula, beata farinera, bleda assolellada, cacatua, cagarrina, cantonera, cara de cony, cotilla, cul de bugadera, escalfa cigales, figaflor, figa tova, foca, gata maula, gatamoixa, mala pècora, mitjanera, pàmfila, viola de femer… I continuar per aquesta via no seria pedagògicament correcte.\n* Periodista. Amb arrels familiars a la Terra Alta, Joaquim Roglan va ser corresponsal a Ràdio Reus i cofundador de Informes-Ebre. Professor universitari, ha treballat als principals mitjans de comunicació de Catalunya i ha escrit vint llibres. Viu retirat a l’Empordanet.


IB3 | Divisió dins el Pacte per l”esmena Nadal’\nPortada > política > Divisió dins el Pacte per l”esmena Nadal’\nDivisió dins el Pacte per l”esmena Nadal’\nMÉS per Menorca i Podem anuncien que votaran en contra de l'esmena i reiteren que es retiri de la futura llei d'habitatge\nMÉS per Menorca fixa com a data límit el 29 de maig perquè s’aprovi la llei d’habitatge al Parlament. La formació ha denunciat que la seva aprovació s’està retardant de forma intencionada. A més, acusen el PSIB i Podem de demanar-los que mirin cap a un altre costat i permetin que la futura norma surti endavant amb la polèmica ‘esmena Nadal’. El portaveu de MÉS per Menorca, Nel Martí, reitera que es derogui aquesta esmena perquè, diu, s’ha fet amb traïdoria per part del Govern i suposa urbanisme a la carta.\nEn declaracions posteriors, el portaveu de Podem, Alberto Jarabo, ha reconegut que la formació morada hagués preferit que l’esmena s’inclogués a la llei òmnibus enlloc de la d’Habitatge. De tota manera, ha criticat el PSIB per haver consensuat amb el PP l”esmena Nadal’ perquè, diuen, desvirtua el sentit de la futura norma.\nPer la seva banda, el PSIB nega cap tipus de mesura de pressió cap als socis del Pacte i lamenta que no vegin les oportunitats de diversificació econòmica que suposarà que l’acadèmia de tennis de Rafel Nadal tingui també un ús turístic.


Experiències d'Aprenentatge Servei al Grau d'Infermeria\nTreball Fi de Grau - Cuidadors familiars de persones amb Alzheimer\nTreball Fi de Grau - Esport i discapacitat intel·lectual\nTreball Fi de Grau - Estudi sobre la identitat i sexualitat en adolescents amb síndrome de Down\nTreball Fi de Grau - Estudi sobre la figura del cuidador i cuidadora de Parkinson\nTreball Fi de Grau - Projecte transversal de lluita contra l'estigma\nTreball Fi de Grau – Vivències familiars amb infància i celiaquia\nTreball Fi de Grau – Conseqüències dels desnonaments en el benestar físic, psicológic i emocional de les persones afectades\nTreball Fi de Grau - Noves tècniques de psicoestimulació per a persones afectades de demència\nTreball Fi de Grau - Elaboració d'una guia pràctica d'hàbits saludables per a persones amb discapacitat intel·lectual\nProfessora: Mª Antònia Martorell Poveda (mariaantonia.martorell@urv.cat)\nDestinatari del servei: Associació de Familiars d'Alzheimer de Tarragona (AFAT)- Centre Rosa d'Abril\nResum: L'objectiu d'aquesta experiència és realitzar un Treball de Fi de Grau que té com a objectius principals detectar les necessitats sentides pels cuidadors familiars de persones amb Alzheimer i conèixer quines demandes fan i què necessiten la infermera d'Atenció Primària. Per tal d'arribar al nostre propòsit es treballarà a partir de la realització d'entrevistes semiestructurades individuals i grups de discussió a persones cuidadores familiars de persones amb Alzheimer que acudeixen al Centre Rosa d'Abril de l'Associació de Familiars d'Alzheimer de Tarragona (AFAT). Per la descripció del perfil de les persones cuidadores, també s'aplicarà l'escala de sobrecàrrega del cuidador de Zarit i l'escala que mesura la qualitat de vida dels cuidadors amb una perspectiva infermera ICUB97.\nRealitzant aquesta experiència seran partícips del projecte engegat per la mateixa AFAT, que persegueix dissenyar un Pla Integral d'Atenció a les famílies.\nProfessora: Maria Dolors Burjalés Martí (mdolors.burjales@urv.cat)\nDestinatari del servei: Taller Baix Camp\nResum: El projecte es deriva del I Mercat de Projectes Socials realitzat en Reus. L'experiència es portarà a terme deriva en la realització del Treball de Fi de Grau i té com a objectiu principal estudiar els beneficis psicosocials (integració, socialització i autoestima) que aporta la pràctica de l'esport en persones amb discapacitat intel·lectual i generar idees respecte al cuidat de la seva salut. Per assolir aquest propòsit es treballarà a partir de la revisió bibliogràfica i de la realització d'entrevistes semiestructurades a un grup d'usuaris del Taller Baix Camp. Una de les conclusions destacades va ser que les persones usuàries percebien els beneficis físics, psicològics i recreatius de l'esport i que la principal motivació per a practicar l'esport era la motivació intrínseca.\nPòster: “Percepción sobre la salud y los beneficios del deporte en la mejora de la calidad de vida de las personas con discapacidad intelectual”, Natalia Salamero Ayén.\nProfessora: Maria Isabel Font Jiménez (mariaisabel.font@urv.cat)\nDestinatari del servei: Associació Down Tarragona\nResum: El projecte es deriva del II Mercat de Projectes Socials de la URV i té com a objectiu realitzar un Treball de Fi de Grau que pugui oferir una aproximació a les percepcions actuals sobre la identitat i sexualitat en adolescents amb síndrome de Down. Per tal d'arribar al nostre propòsit es treballarà a partir de la revisió bibliogràfica i amb la informació i experiència aportada per l'associació els seus usuaris/es.\nProfessora: Silvia López Reyes (silvia.lopez@urv.cat)\nDestinatari del servei: Associació de Parkinson de les Comarques de Tarragona\nResum: L'objectiu d'aquest projecte és conèixer les vivències del cuidador i/o cuidadora principal d'una persona amb Parkinson. Es tindrà en compte com conviuen pacient i cuidador/a, identificant els factors que influeixen en l'adaptació a la malaltia, comparant les diferències del rol de cuidador segon gènere i estudiant com repercuteix la malaltia a la vida del cuidador/a. El treball serà a través d'una metodologia d'investigació qualitativa d'entrevistes en profunditat.\nDestinatari del servei: Fundació Pere Mata\nResum: Aquest projecte sorgeix a partir del I Mercat de Projectes Socials. La finalitat d'aquesta experiència va ser realitzar un Treball de Fi de Grau que tenia com a objectiu principal oferir una aproximació a les percepcions actuals sobre l'estigma en salut mental, per tal de poder valorar accions destinades a generar, si es considerava, canvis en la perspectiva social. Per tal d'arribar a aquest propòsit, es va treballar a partir de la revisió bibliogràfica i de grups de discussió amb els quals es pretenia arribar a dibuixar una panoràmica sobre el sentit i el significat dels participants envers la salut i la malaltia mental. Es va veure un gran desconeixement i desinformació sobre la salut mental, que repercuteix en la permanència d'estereotips i prejudicis en la societat actual. També es va evidenciar la necessitat d'abordar la lluita contra l'estigma en educació, sanitat i ciutadania. De la mateixa manera, es va destacar la importància de treballar la sensibilització ciutadana, aportant informació i potenciant el contacte entre la població general i les persones amb malaltia mental a través de xarxes de suport comunitari.\nPòster: “Una mirada social a la salud mental: percepciones actuales sobre el estigma”, Sara Lasheras González.\nProfessora: Isabel Font (mariaisabel.font@urv.cat)\nDestinatari del servei: Associació Celiacs de Catalunya\nResum: La cura d’infants amb celiaquia està rodejada de certa desinformació, pel que són els pares els encarregats de formar l’entorn escolar dels fills; és per això que la informació i les experiències dels pares són molt útils per la formació general de la societat sobre la celiaquia. L’objectiu d’aquest projecte és conèixer les vivències de les famílies amb infants celíacs per analitzar com van viure el moment del diagnòstic, els reptes que van haver de superar i els canvis que es van donar a la seva vida a nivell social i familiar. Per a dur a terme aquest treball, s’han realitzat entrevistes, que, posteriorment, s’han analitzat seguint la metodologia fenomenològica. Amb aquest projecte concret es cerca donar visibilitat a uns col·lectius habitualment ocults.\nTreball Fi de Grau - Conseqüències dels desnonaments en el benestar físic, psicológic i emocional de les persones afectades\nProfessor: Josep Barceló Prats (josep.barcelo@urv.cat)\nDestinatari del servei: Associació Casal Cultural Panxampla\nResum: Es tracta d'un estudi encaminat a explorar les conseqüències dels desnonaments sobre el benestar físic, psicològic i emocional de les persones afectades. Aquest estudi s'emmarca dins un projecte interdisciplinari amb la Plataforma d'Afectats per la Hipoteca Terres de l'Ebre (PAH TE), el Grau d'Infermeria i el Grau d'Educació Social de la URV, desenvolupat en el marc dels Treball Fi de Grau. L'estudiantat realitza un treball de camp qualitatiu, sobretot d'observació participant a les assemblees de la PAH al territori i d'entrevistes en profunditat amb persones afectades, amb la finalitat de visibilitzar la problemàtica social que hi ha darrera de les casuístiques individuals. De la mateixa manera, identificarà de quina manera la PAH funciona com un moviment comunitari de suport i acompanyament emocional a les persones afectades.\nProfessora: Lina Cristina Casadó Marín (linacristina.casado@urv.cat)\nDestinatari del servei: Residència STS Misericòrdia\nResum: El treball respon a la necessitat de l'entitat per explorar noves tècniques i sistemes de psicoestimulació per a persones afectades de demència a l'entitat. L'estudiantat realitza un diagnòstic previ del centre (personal, recursos i perfils) amb l'objectiu d'identificar quines tècniques són més beneficioses per a les persones a les quals atenen, d'acord als recursos disponibles. L'objectiu és elaborar un programa de tècniques d'atenció que també posi en valor qüestions com les històries de vida i que es basi en activitats significatives per a les persones afectades de demència.\nTreball Fi de Grau - Elaboració d’una guia pràctica d’hàbits saludables per a persones amb discapacitat intel·lectual\nDestinatari del servei: Fundació la Tutela\nResum: Es tracta d'un projecte interdisciplinari entre el Grau de Nutrició Humana i Dietètica i el Grau d'Infermeria, desenvolupat en el marc dels Treball Fi de Grau. L'objectiu és l'elaboració d'una guia pràctica d'hàbits saludables per a persones amb discapacitat intel·lectual que es troben sota tutela pública i que es troben en una situació d'autonomia o que son susceptibles de ser-hi. L'estudiantat farà un treball de camp conjunt d'entrevistes obertes i observacions amb dues persones usuàries de l'entitat amb l'objectiu de detectar què entenen per dieta saludable i hàbits saludables. Elaboraran una guia d'hàbits saludables pràctica i entenedora, dirigida a aquest col·lectiu específic amb la supervisió de les responsables de l'entitat. Per últim, dissenyaran i desenvoluparan un taller per posar en pràctica els continguts del materials amb les persones usuàries de l'entitat susceptibles d'entrar en una situació d'autonomia.


Conèixer Catalunya: Recollir-se davant l'infinit\nEn els nostres recorreguts per les terres properes del Moianes, hem tingut ocasió de comprovar com l’altiplà facilita, sinó clarament esperona les activitats de recolliment, de meditació , de recerca d’allò de transcendent que – malgrat la vida actual - tothom porta en el seu interior.\nActualment podeu trobar a Sant Joan d’Oló, a la masia coneguda com la Plana, oferta d’activitats en aquesta línia de meditar, recollir-se,...\nD’antic, la vida monàstica va reeixir al Moianes, l’Estany que actualment te terme municipal, va ser de bon començament la seu únicament d’un monestir on s’honorava i s’honora encara la Mare de Déu; les relacions entre els veïns de Santa Maria d’Oló i el monestir que es trobava dins dels seus límits, van acabar de la pitjor manera possible, però això amic lector acostuma a ser la conseqüència previsible d’algunes accions que l’església hauria d’haver evitat; en tot cas avui a l’Estany, el Monestir d’aquest nom, es un reclam del màxim interès pel que fa al turisme.\nEn el límit oposat , dalt d’una carena, davant per davant de Sant Julia d’Uixols, trobem la casa anomenada les Pujades, des d’aquella alçaria s’aprecien els cingles de Gallifa, a l’hivern les neus del Montseny, del Cadi i les muntanyes del pre-pirineu , la silueta inconfusible de la serralada monserratina, embolicada dolçament en ocasions per la boira, i en la distància s’intueix més que s’aprecia una línia blavenca , l’horitzó de la mediterrània. Està clar que si pateixes d’alguna mena d’agarofobia , de por als espais oberts, aquest no es el teu lloc.\nEn aquella casa, durant un llarg període de temps, les tècniques de ioga, la meditació i la recerca d’altres vies per enriquir la vida espiritual, varen trobar aixopluc en un període en que fora de la religió “Oficial”, tot semblava pecat i disbauxa.\nL’efecte “novetat” que acostuma a funcionar meravellosament quan s’engega una nova activitat, te però una consistència escassa, i sovint el temps ens ensenya que en massa ocasions, tot plegat s’acaba com un foc d’encenalls; una flama de curta durada que no deixa caliu.\nEls que tenim per afecció i costum descobrir indrets com aquest que esmentem, no necessitem cap Mestre o Guru, per seguir les seves indicacions, sabem per experiència pròpia que assolir un cim, ni que sigui modest constitueix un motiu de joia; l’afegit de poder contemplar des de l’alçada les meravelles d’aquest país nostre, es sens dubte un premi addicional.\nHabitualment els llocs elevats – en totes les religions – tenen una especial consideració, i aquesta i no un altra, és la raó per la qual trobem – habitualment - ermites, petites esglésies i oratoris en llocs elevats.\nSi pensem en un Déu que està en el Cel, qualsevol esforç per aproximar-nos físicament a Ell , es – no en tinc cap dubte – una forma de pregaria.\nAscendir fins a les Pujades, Sant Julià d’Uixols , Marfà , Sant Cugat de Gavadons, Sant Feliuet de Terrassola, Sant Jaume de Vallhonesta, Sant Miquel d’Olò, i tants i tants punts elevats ,sense altre presència humana que la vostra, es un exercici benèfic per a la salut , alhora que tindreu clarament la percepció de trobar-vos més a prop de Déu.\nPublicat per antoniomora.verges@blogger.com a 9:58


La Gasol Foundation posa en marxa la segona edició de l’estudi PASOS per avaluar l’evolució de l’obesitat infantil a Espanya - Gasol Foundation\nLa Gasol Foundation posa en marxa la segona edició de l’estudi PASOS per avaluar l’evolució de l’obesitat infantil a Espanya\nMés de 150 escoles ja han confirmat la seva participació en l’edició 2022, que permetrà conèixer l’impacte de la COVID-19 en els estils de vida i en la salut dels nens i nenes\nLa nova edició de PASOS manté la modalitat d’estudi transversal per comparar les xifres d’excés de pes infantil i els hàbits de salut entre 2019 i 2022, permetent així valorar l’impacte de la pandèmia en la salut dels més petits.\nL’estudi PASOS 2022 incorpora també una modalitat d’estudi longitudinal, que permetrà fer un seguiment dels participants de l’edició de 2019 i avaluar, així, els factors que prediuen l’aparició de l’obesitat infantil.\nLa primera edició de l’estudi va revelar xifres preocupants sobre l’estat de salut dels nens i nenes i adolescents a Espanya: més d’un de cada tres presentava excés de pes.\nDimarts, 12 d’abril de 2022. Conèixer l’impacte de la COVID-19 en la salut dels nens i nenes espanyols de 8 a 16 anys serà possible gràcies a l’estudi PASOS. La Gasol Foundation −fundació dels germans Pau i Marc Gasol la missió de la qual és prevenir l’obesitat infantil− ja ha posat en marxa l’edició 2022 de l’estudi PASOS, que estudiarà els hàbits d’alimentació, la prevalença d’obesitat i els estils de vida dels nens i nenes de 8 a 16 anys a Espanya.\nLa segona edició de l’estudi PASOS està en marxa des del passat mes de gener, i es troba en una de les fases més rellevants per assegurar l’assoliment dels objectius: la vinculació de les escoles que participaran a PASOS 2022. Els centres educatius d’aquesta xarxa, seleccionats de manera aleatòria respectant la representativitat de tot el territori espanyol, són els llocs en els quals es realitza la recollida de dades antropomètriques (pes, talla i circumferència de cintura) als nens i nenes: un total de 180 escoles ja han confirmat la seva participació, el que suposa un 73,47% de les escoles necessàries. A més, gràcies a la col·laboració amb la Sociedad Española de Farmacia Clínica, Familiar y Comunitaria (SEFAC), serà possible el seguiment dels participants de 2019 que ja no es troben en el centre educatiu, a través d’una extensa xarxa de farmàcies comunitàries.\nPau Gasol, cofundador i president de la Gasol Foundation, ha destacat la rellevància que tindrà l’estudi: “PASOS 2022 ens permetrà conèixer com han variat els hàbits de vida dels nens i nenes espanyols dos anys després de l’inici de la pandèmia. “La investigació és essencial per conèixer l’entorn en el qual ens movem i, així, dissenyar estratègies eficaces per la reducció de les xifres d’obesitat infantil”, ha afegit.\nL’evidència científica, base de l’estudi PASOS\nL’elaboració de l’estudi PASOS comporta una sèrie de fases per avançar cap als resultats finals, els quals es coneixeran a finals d’aquest any. La seva metodologia, igual que la de tots els programes de la Gasol Foundation, compta amb la validació del Comité Ético de Investigación (CEIm) de la Fundació Sant Joan de Déu.\nD’aquesta manera, amb la primera fase de vinculació dels 244 centres escolars participants ja començada i la formació inicial dels grups d’investigació ja realitzada, l’estudi està entrant en la fase de recollida de dades junt amb Fundación Probitas, en la qual s’avaluaran al voltant de 4.000 nens i nenes i adolescents de tota Espanya. Una vegada completada aquesta fase, s’analitzaran i prepararan les dades per la seva publicació i divulgació a finals d’aquest any.\nL’investigador principal de l’Estudi PASOS i responsable d’Investigació i Programes de la Gasol Foundation, el Dr. Santi F. Gómez, ha posat en relleu la importància de l’estudi PASOS 2022: “Conèixer la tendència de l’obesitat infantil i dels estils de vida dels nens i nenes espanyols és fonamental per dissenyar iniciatives que permetin prevenir l’excés de pes infantil”. “La segona edició de l’estudi PASOS és, si cap, encara més transcendent que la primera, ja que permetrà conèixer l’impacte de la COVID-19 en els menors espanyols”, ha assenyalat.\nUna xarxa d’aliats compromesos amb la salut infantil\nLa complexitat d’aquesta segona edició de l’estudi PASOS requereix la col·laboració, compromís i suport d’una gran xarxa d’aliats que fan possible l’estudi. En aquest sentit, Fundación Probitas, entitat compromesa amb la millora de la salut dels menors en situació de vulnerabilitat, torna a donar suport a l’estudi representatiu PASOS com a col·laborador principal, com ja va fer en la primera edició. Grupo IFA, col·laborador estratègic de la fundació en diversos programes i en l’estudi PASOS 2019, també torna a repetir com aliat saludable. És el mateix cas que la Fundació Fútbol Club Barcelona, que ja col·labora amb altres programes de la fundació, i de Banco Santander, que treballa amb la Gasol Foundation en diverses iniciatives. Laureus participa per primera vegada com a col·laborador en l’Estudi PASOS.\nD’altra banda, la xarxa de centres educatius PASOS és fonamental per dur a terme l’estudi: en total participaran 244 escoles de tota Espanya, les quals s’encarregaran de la comunicació amb els menors i les seves famílies per realitzar la recollida de dades. Els 14 grups d’investigació, que conjuminen a uns 74 investigadors/es, seran els encarregats de realitzar aquesta recollida de dades, a més de col·laborar en l’anàlisi d’aquestes. En aquesta segona edició s’han incorporat dos nous grups d’investigació, un de la Sociedad Española de Farmacia Clínica, Familiar y Comunitaria (SEFAC) i un altre de la Universidad Alcalá de Henares.\nLa segona edició de l’estudi PASOS també compta amb l’aval de les institucions públiques: el Alto Comisionado contra la Pobreza Infantil, el Ministerio de Educación, la Agencia Española de Seguridad Alimentaria y Nutrición (AESAN), el Consejo COLEF i la Consejería de Educación e Investigación del Gobierno de Madrid la Consejería de Educación de la Región de Murcia ja han mostrat el seu suport a la realització de l’estudi.


Les obres a la Seu Vella revelen traces que van guiar arquitectes i picapedrers per construir el claustre al segle XIII | UA1 Lleida 104.5 FM\nLes obres de restauració de la Seu Vella han posat al descobert unes traces a les pedres de la teulada, que van servir de guia a arquitectes i picapedrers per a la construcció de la decoració dels finestrals del claustre romànic del monument. Aquestes marques gravades damunt la pedra són de les més antigues d'Europa i permeten descobrir el disseny dels finestrals. Van ser descobertes en restituir una part de la plataforma de la teulada del claustre i han estat qualificades de "molt importants" pels arqueòlegs i historiadors.\nA les traces es pot apreciar el disseny que després es plasmaria en la construcció dels finestrals del Claustre, amb els dibuixos dels pètals i el punt d'ancoratge del compàs per donar forma. Des de la Paeria expliquen que són gairebé úniques i equiparables a les de les catedrals de York i de Narbona. L'alcalde accidental, Toni Postius, ha visitat aquest migdia les obres i ha explicat la importància de la troballa perquè aporta més valor afegit al patrimoni de la ciutat.\nLa descoberta d'aquestes traces fa que la Paeria treballi amb l'objectiu de poder consolidar aquesta troballa, per la qual cosa, expliquen, buscaran nou finançament que permeti excavar un nou tros de la teulada, segons ha explicat Postius.\nEls treballs de restauració de la Seu Vella se centren en tres fases: la Porta dels Apòstols, amb la finalitat d'aturar-ne els processos de degradació a més d'intervenir en el remat de la façana i millorar la coberta; els pisos interiors i el templet del campanar, i inclouen una primera fase de restauració i sanejament de les cobertes del claustre, per millorar-ne la seva impermeabilització, així com l'evacuació correcta de les aigües i l'alleugeriment de càrregues en els nervis de les voltes. En aquesta darrera actuació és on ha aparegut la descoberta.


Arxiu de la categoria: Pandèmia\nDurant els mesos de la primera onada de la pandèmia es va produir el fenomen que les progressies governants anomenen renaturalització de la ciutat. Els escocells dels arbres del carrer Balmes es van omplir de llucs i si els veies mirant cap a mar, feien un estrany goig. L’escocell es pot tapar amb una reixa –fa elegant- o amb productes sintètics porosos per no caure-hi i haver de demanar danys i perjudicis a l’ajuntament. També s’hi pot plantar flors, llavors rep el nom d’escocell vegetalitzat. Ara bé, qualsevol fill de pagès sap que són “xupons” que surten del peu de l’arbre, i és convenient de treure’ls perquè absorbeixen molta saba.\nPer instagram abundaven fotografies de les escales de Montjuïc d’on brotaven herbes de les juntes de les pedres. Els poetes han fet formoses composicions a aquesta victòria de la natura vegetal sobre les pedres mortes. Els jardins de davant de casa, dedicats a l’escriptor i amant de la natura Joaquim Ruyra, tot just es podien veure els baladres tapats per les males herbes: blets i catxurros usats per a penjar-los com llufes a la roba o emprenyar les noies llençant-los-hi a la cabellera.\nMentre estàvem tancats a casa, la intervenció municipal ha estat ràpida i amb una certa traïdoria que fins i tot puc compartir en la seva finalitat: hem d’humanitzar la ciutat, hem de destronar el regnat del rei automòbil. Metafòricament se’n diu pacificar la ciutat. Ja ho deien ells romans, Si vis pacem para bellum. Ni que sigui amb caràcter provisional de no se sap quant de temps, han omplert la ciutat de trinxeres fetes amb tanques New Jersey grogues, pilons fàl·lics delimitadors de terreny per mirar de guanyar espai per a les activitats socials que necessiten una distància segura. Els carrers comencen a semblar una combinació entre el joc de l’oca i un tauler de parxís a vuit.\nSón vistosos i perillosos: boles gegants com bombes de catapulta, bancs com sepulcres paleocristians, rases i cràters convexos destrossa-amortidors. Tot va bé per fer una vida lenta a 30 quilòmetres per l’hora com a molt.\nAviso, no farem una república sense automòbils. De moment ens haurem de conformar amb uns vehicles que no facin gaire soroll i no treguin fum. Diuen que el 2022 faran a Barcelona unes proves de taxis voladors per a persones i per a repartiment. Ja ho veurem, o no. Escepticisme. Els vehicles sense rodes ara els podeu veure a la sèrie The Mandalorian, us la recomano. Només per sentir: “Un home d’honor no té per què viure a l’exili” (T1, cap.7), ja paga la pena.\nAquesta entrada s'ha publicat en Pandèmia el 11 de novembre de 2020 per jfkami


Les falles per als fallers | Miope\nLes falles per als fallers\nDiumenge 15. Mare de Déu d’agost. Mai haguera imaginat escriure en estes sufocades dates una columna sobre falles. La Covid no només ens ha distanciat, també ha canviat moltes coses de lloc. I anem perduts, clar. Tant com atrevir-se a fer pronòstics en una (nova) realitat tan canviant. Vaja vostè a saber com anirà l’invent. Si serà fàcil el pas de la teoria a la pràctica. Si el que escriga jo hui no estarà desfasat en quinze dies. El que sí pareix inamovible és la il·lusió del col·lectiu faller.\nPerquè estes falles de setembre han de ser per als fallers. Per als de pro. Els de casal. Aquells que han currat (i patit) per aconseguir esta segona oportunitat. Per a ningú més. Primer, perquè no convenen les aglomeracions, la pèrdua del control,la fotografia o vídeo que perjudique. Temps hi haurà (esperem) d’obrir-se al públic. Segon, per dignificació. Per centrar-se només en els actes genuïns i donar-los valor. I, de pas, parlem clar, allunyar-se així de la imatge de festa sorollosa, de carrers tallats i alcohol. Recordant així que les falles són tradició, cultura i sentiment autòcton. Res més.\nAls casals no s’ha de perdre de vista l’altra corrent. La de que és una inconsciència permetre “unes falles” ara. Que és perillós. Que no estem per a festes. La posició de les autoritats és complicada. Per això no sorprèn que, entre altres, Torrent estiga entre els municipis amb toc de queda fins al dia 6. No pot ser casualitat. Però no es pot deixar caure un col·lectiu social i econòmicament tant important. Deuen tancar exercici. Cremar els monuments.\nSer imaginatius. Al final tot acaba en, respectant les normes i l’aire lliure,adaptar la vida festera. Fer-la d’altra forma. I així donar un paset més cap al final.\nQue sentim que la vida avança.\nNOTA: Artículo aparecido en el número 377 de La Opinión de Torrent.\nCom en casa en cap lloc


Qualsevol idea política parteix d'una experiència personal. Però també qualsevol expressió de l'art o del pensament neix d'una emoció subjectiva. Jo mateix he defensat sovint que s'escriu des de la ferida. La llum neix de l’explotació intel·ligent de la foscor, igual que la foscor avança cap allà on la llum és gestionada de manera injusta i maldestre. Díaz és escriptora. Deu saber que la comunicació és un artifici i que, per tant, els problemes personals no es poden servir al lector sense elaborar, ni tan sols quan s'utilitza la primera persona.\nNo es pot impartir justícia i ser part interessada. L'art i la política, igual que els tribunals, tenen la capacitat de redimir les víctimes en la mesura que tenen la capacitat d'elevar el seu dolor i donar-li un sentit universal. Ens queixem que els tribunals espanyols no són justos amb els presos polítics catalans perquè són part del problema que diuen voler jutjar. En el seu discurs, Jenn Díaz va assegurar que parlava com una supervivent mentre plorava. Després, alguns diputats independentistes van acusar de males persones els parlamentaris unionistes que no es van alçar a aplaudir-la.\nUn parell de dies més tard, l'articulista Joaquim Luna es va veure forçat a dedicar una columna a la celebrada intervenció, perquè Díaz l'havia barrejat amb violadors i assassins davant de tot Catalunya. La mateixa setmana, Luna havia estat linxat a Twitter per un article que parlava dels homes que s'alliten amb dones més joves. L'article no sortia del to que fa servir habitualment per parlar de les seves aventures de solter madur que veu passar els anys i l'alegria de la carn amb una barreja de resignació irònica i de nostàlgia blanca.\nUna diputada no hauria de convertir la seva experiència en l'única mesura del món que vol representar. Mentre escoltava el discurs de Díaz se m'acudien una colla de crítiques. Em feia la sensació que generalitzava, que establia relacions grolleres, que afavoria els interessos d'un cert capitalisme que mira, des de fa dècades, de destruir la família i la capacitat dels homes de relacionar-se amb les dones, sigui a través de la pornografia, sigui subvencionant l'esquerra guai, que és la que inflama les baixes passions dels sectors de la societat més febles.\nQuan Díaz es va posar a plorar, em vaig veure forçat a elevar el seu plor a una categoria superior, per no barrejar el seu cas personal amb el seu discurs polític. Llavors, vaig veure l'estratègia d'ERC de socialitzar el dolor que ha generat el fracàs del processisme. El dolor dels avis que van patir el franquisme, el dolor dels familiars dels presos, el dolor de les dones que han patit l'opressió dues vegades, en mans d'Espanya i en mans dels fatxendes que han gestionat la colònia durant segles. Vaig veure en Díaz l'antropologia de la pastoreta catalana que va aprendre a vestir-se de manera discreta per acontentar els capellans i evitar que els invasors, militars o no, la tractessin de puta.\nVaig veure l'estratègia que Oriol Junqueras explicava uns dies més tard en un article a La Vanguardia. Vaig veure Gabriel Rufián celebrant que ERC hagi fitxat el pare de Guillem Agulló, no pels mèrits que pugui tenir, sinó pel fet que li van assassinar el fill. Vaig veure el president del Parlament, Roger Torrent, fent servir les víctimes d'un accident de tren per parlar del dèficit d'infraestructures i de la situació de Carme Forcadell. Vaig veure el darrer llibre dels dos vells ideòlegs del Tripartit, Enric Marin i Joan Manuel Tresserres, que comença parlant de l'1 d'octubre a través d'un article d'Antoni Puigverd titulat: "Encara em tremolen les cames".\nVaig veure el president Companys traumatitzat per la mort dels seus amics en mans del pistolerisme. Vaig veure Miquel Badia, el cap de la policia catalana assassinat per la FAI, embogit per les tortures patides en les presons espanyoles. Vaig veure el ministre anarquista Garcia Oliver, un altre tocat de l'ala, que celebrava les matances de capellans que Companys no es va veure amb cor d'aturar, en part, perquè no podia anar contra els seus excompanys de lluita. Vaig veure els refugiats catalans tractant Mercè Rodoreda de puta perquè s'havia enamorat d'Armand Obiols. Vaig veure Obiols dormint amb Rodoreda sense follar-se-la, perquè la "respectava massa".\nEn definitiva, vaig veure la política catalana en mans de víctimes, com als anys 30. Vaig veure la deriva narcisista que les societats democràtiques han patit des que va caure el Mur de Berlín i mig món es va creure que la història s'acabava. Vaig pensar que Catalunya cometia els mateixos errors del passat i que Díaz podria haver sortit a dir que parlaria com a dona que havia patit maltractaments i no com a política. O que podria haver escrit un assaig, un fil de Twitter o fins i tot convocar una roda de premsa, per explicar el seu cas. I que, en realitat, no podria haver fet res de tot això perquè fa temps que és víctima de l'estratègia dolorista que segueix el seu partit.\nVal la pena de llegir l'article de l'Oriol Junqueras per entendre Díaz i el rerefons dels espectacles que hem vist darrerament. Té lògica que el líder d'ERC hagi anat a trucar a les portes de La Vanguardia per explicar als catalans que s'han de tornar a aliar amb els perdedors de la història. També té lògica que no parli tant de la independència com d'una república que podria ser federal espanyola. Junqueras diu que el "camí factible cap a la República" passa per demostrar davant d'Europa que el règim del 78 és injust i repressiu. Alhora, evita parlar d'autodeterminació i reivindica l'1 d'octubre sense donar-li categoria de referèndum.\nSegons el líder d'ERC, Catalunya hauria de recuperar el dret a decidir i aliar-se amb l'esquerra espanyola i, "especialment", amb el feminisme. Si jo cregués que Junqueras persegueix la independència, m'estranyaria que barregés la llibertat del seu país amb la promoció de categories ideològiques concretes. I més ara que fins i tot els liberals nord-americans demanen d'enfortir els valors patriòtics per combatre dictadors i demagogs. El New Yorker mateix adverteix aquesta setmana que, sense coneixements d'història nacional, els ciutadans esdevenen criatures indefenses davant les maniobres dels polítics.\nEn el món de la política no hi ha casualitats i els plors de Díaz encaixen massa bé amb l'estratègia de Junqueras d'explotar el victimisme i de llançar els catalans a democratitzar Europa ara que s'ha vist quin èxit han tingut les nostres intervencions a Espanya, des de la Transició. En el seu article estratègic, el líder d'ERC exigeix a l'Europa democràtica una responsabilitat que correspon als catalans. De manera conscient o no, repeteix l'error de Lluís Companys, que esperava l'ajut de França i la Gran Bretanya contra Franco, mentre permetia que comunistes i anarquistes campessin pels carrers armats fins a les dents.\nÉs possible que Companys caigués en l'error d'allargar el seu discurs, diguem-ne de caràcter podemita, per evitar que els espanyols l'assassinessin com van fer amb Salvador Seguí o amb Francesc Layret. Junqueras sempre ha dit en privat que l'Estat espanyol "matava fins fa quatre dies". Potser pensa les estratègies condicionat per la por de no tornar a sortir de la presó. El líder d'ERC fa temps que parla de la democràcia com aquell que demana d'acabar amb la fam a l'Àfrica per no haver de posar remei a la fam del seu poble.\n“Les dones n'estem fartes”, va dir Díaz, en començar el seu discurs, com si els homes fóssim d'un altre planeta. També va dir que la causa de les dones no té pàtria, com si les catalanes no tinguessin dret a disposar d'un país concret, i la seva situació no diferís de la que viuen a la Xina o Rússia, o fins i tot a Espanya. El dramatisme del seu discurs connectava amb el clima corromput per la por i amb el dolorisme que ha portat a els partits a forçar a l'ANC a acceptar un lema negatiu per defensar els presos polítics: “L'autodeterminació no és delicte”.\nCom Junqueras deu saber, dir que l'autodeterminació no és delicte és diferent que afirmar que l'autodeterminació és un dret. Tampoc no és el mateix sortir al Parlament a dir que les dones estan tipes de Joaquim Luna que defensar un seguit de polítiques definides per protegir-les dels homes violents. A Catalunya, sabem per experiència que les víctimes serveixen de carnassa. El sistema crema el ressentiment com el foc crema la llenya i, des de la por, no hi ha manera de pensar bé.\nJunqueras i Díaz haurien de tenir present que, poc abans d'ésser detingut per la Gestapo, després d'haver menyspreat durant anys els valors nacionals, i després d'haver comprovat com els republicans espanyols utilitzaven el seu país per resoldre els seus odis africans, Companys va declarar: "Al món hi ha moltes causes nobles, però la causa de Catalunya només té els catalans per defensar-la". Quan Companys va dir això ja no tenia res a perdre. Esperem que els nous líders d'ERC, igual que els dels altres partits independentistes que es refugien en el feminisme, no triguin tant a reaccionar.