Telèmac: de juliol 2019\nAquesta és una lectura que havia posposat durant molt temps, anys fins i tot, i que ara que he acabat puc dir que no deixa indiferent. És l'obra mestra de l'autor britànic Lawrence Durrell (1912-1990), i també cal reconèixer la seva importància en la literatura britànica del segle vint. L'experimentació tècnica i formal que el modernisme va iniciar als anys vint va arribar a un altre nivell quan, a partir dels anys cinquanta i seixanta, salta pels aires la pròpia noció de veritat o de subjecte narrador. Les quatre novel·les que conformen el Quartet d'Alexandria, publicades entre 1957 i 1960, i després com un sol volum el 1962, ens ofereixen versions diferents dels mateixos fets, sense arribar a aclarir amb precisió quina d'elles preval sobre les altres.\nCom un prisma que refracta la llum en diferents colors, la història dels protagonistes se'ns descompon davant dels ulls adquirint diferents matisos en funció de qui percep els fets i de la seva actitud en cada moment. El mirall és un dels grans símbols que domina tota la narració: els personatges es presenten davant de miralls, s'interroguen els uns als altres davant dels seus propis reflexos, i ens ofereixen perspectives, múltiples i variades en tot moment, sobre els seus papers en els mateixos fets. Les tres primeres entregues de la tetralogia, Justine, Balthazar i Mountolive, ens ofereixen aquest joc de perspectives fragmentades sobre el mateix argument.\nAls anys trenta a la ciutat d'Alexandria, Justine ens presenta l'afer sexual que s'estableix entre Darley, el narrador en primera persona, que és un mestre irlandès aspirant a escriptor que sobreviu a base de petites feines, i Justine, casada amb Nessim Hosnani, un ric home de negocis de la ciutat. Darley s'enamora de Justine perdudament, mentre traeix a la vegada la seva parella Melissa, una prostituta grega. A mesura que l'afer continua en el temps, Darley s'introdueix al cercle d'amistats dels Hosnani, mentre que comença a sospitar, amb una paranoia cada cop creixent, que Nessim planeja matar-lo. Cap al final de la novel·la es desencadena un desenllaç més o menys precipitat, que porta el protagonista a exiliar-se a una illa grega.\nLa segona novel·la, Balthazar, ens ofereix el mateix relat des del punt de vista d'un altre personatge, Balthazar, un metge jueu que pertany al cercle d'amistats dels Hosnani. Després de llegir el contingut de Justine, Balthazar li envia a Darley un manuscrit propi que contradiu en determinats punts la versió que havíem vist a la primera novel·la. Les contradiccions comencen a fer-se patents a mesura que descobrim interessos secrets que movien els personatges i que Darley ignorava, que comencem a aprofundir en el caràcter i les motivacions d'alguns d'ells, i coneixem la resta de membres de la família Hosnani: Leila, la mare de Nessim, i el germà petit d'aquest, Narouz.\nA la tercera novel·la, Mountolive, Darley es desdibuixa totalment de l'argument i assistim a una narració en tercera persona des del punt de vista d'un altre protagonista, David Mountolive, un diplomàtic britànic que és destacat a Alexandria en la seva joventut, on s'allotja amb els Hosnani. Mountolive es converteix en amant de Leila, i aquesta relació el marca profundament durant tota la seva vida. Tanmateix, l'argument de seguida es torna polític: de seguida ens n'adonem que els fets que ja coneixíem de les dues anteriors novel·les encara tenien implicacions i motius molt més profunds del que pensàvem, i Darley acaba essent un peó insignificant en una trama d'espionatge i lluita pel control polític i econòmic en un Egipte colonial en què l'imperi britànic està començant a perdre poder i creix el nacionalisme egipci, canalitzat principalment a través de la fe musulmana. La minoria copta, a la qual pertanyen els Hosnani, i la dels jueus, a la qual pertanyen Justine i Balthazar, entre d'altres, tenen molts interessos en joc en aquest escenari. Els sacrificis que tots els personatges implicats hauran de realitzar, però, seran molt més durs del que semblaven al principi. És a Mountolive que el joc de miralls es desplega en la seva màxima amplitud: en determinats moments de la tercera novel·la assistim a escenes senceres que ja hem presenciat en les altres dues entregues, i que revelen importants diferències si fem l'esforç de tornar enrere i comparar els respectius moments de la narració.\nLa quarta entrega, Clea, és la que rebla el clau a l'hora d'aportar un matís nou al conjunt. Aquesta és l'única entrega que esdevé una autèntica seqüela de les tres anteriors. La cronologia es trasllada ara al final de la segona guerra mundial, en què Darley, un altre cop narrador en primera persona, torna a Alexandria per retrobar-se amb Nessim, Justine, i la majoria dels altres personatges. Allà inicia una relació amb Clea, una artista que en el passat havia estat la seva amiga i confident. Si l'accent de les altres novel·les havia estat en la veritat com a qüestió de perspectiva, ara la quarta de les novel·les ens presenta la memòria defectuosa del protagonista. Des del primer moment observem els personatges coneguts profundament canviats, quasi irreconeixibles, i la pregunta central que es fa el protagonista és si realment han canviat d'aquesta forma o si el record que tenia d'ells era fragmentari, esbiaixat, o directament fals. Aquests canvis acabaran afegint noves llums i nous matisos al relat del passat, que caldrà posar un altre cop en perspectiva a la llum de tot el que s'ha esdevingut.\nPerò més enllà de l'argument, que donaria per omplir un serial i que en determinats moments desafia la pròpia plausibilitat com a relat realista o històric, la tetralogia ens ofereix també moments de reflexió metatextual i literària molt interessants, i que revelen molt també de l'actitud vital de l'autor mateix. El quartet d'Alexandria és també una novel·la sobre la relació entre l'art i la vida, que reflexiona sobre si es poden tenir ambdues coses a la vegada o si sempre s'ha de sacrificar una de les dues per tal de poder preservar l'altra. És també una pregunta constant i oberta sobre l'amor, el sexe, i les relacions humanes: l'argument ens presenta una cadena quasi interminable d'amors no corresposts, en què cada personatge haurà d'invertir un esforç en la relació que no es veurà compensat sinó de forma subsidiària i inesperada. La pregunta que acaba planant sobre el text a propòsit d'aquest tema és si realment es pot arribar a l'altre estimat o tota relació està condemnada a ser un impuls narcisista vers un mateix.\nNo és la lectura que recomanaria a tothom, i entre els seus defectes destacaria les parts del text que han envellit pitjor: el seu tracte obert i desinhibit de la sexualitat traspassa línies vermelles quan es tracta la pederàstia o la prostitució infantil d'una forma frívola, i hi ha moments en què el racisme i la misogínia del text, hàbilment velats, es llegeixen entre línies a través de les actituds dels personatges. És cert que la novel·la fa molt per retratar una època i un escenari que han passat a la història, i és fàcil imaginar-se com aquestes actituds i situacions podien ser habituals als anys trenta en una ciutat altament cosmopolita a cavall entre orient i occident. Ara bé, comprendre-ho tot no vol dir haver de perdonar-ho tot, i això es fa especialment punyent en un relat que ens convida precisament a explorar multiplicitat de perspectives. És una lectura complexa i monumental, que reclama temps i esforç per part del lector i que no acomodarà lectors deixats o mandrosos: hi ha passatges més interessants i d'altres de més feixucs, i haver arribat fins al final és una experiència variada, a moments gratificant i a moments agredolça.\nNada de Carmen Laforet (1921-2004) es va publicar l'any 1944, quan l'autora tenia vint-i-tres anys, i va esdevenir un èxit immediat quan va rebre el Premi Nadal de 1945. Després va quedar oblidada, i l'autora no va rebre en vida el reconeixement que hagués merescut per la seva producció literària. Crec que és una de les novel·les clau de la postguerra espanyola, i sobta precisament quan es va escriure i publicar amb tan poca distància dels fets mateixos de la guerra, i no sols en plena dictadura, sinó també durant els seus anys més durs.\nCrec que un dels grans encerts de Nada és l'elecció d'estil i d'argument que fa l'autora a l'hora de presentar la vida a la postguerra: l'única forma de representar aquest període històric, i més en un moment tant proper als fets, sembla ser, en mans de Laforet, com a relat de fantasmes. No és només que gran part de l'argument se situï en l'interior d'una casa plena de personatges traumatitzats per les seves experiències passades, que arriben a pesar tant en la narració que quasi es presenten ells mateixos com a espectres, sinó que, a més, tota la ciutat de Barcelona, l'escenari de la novel·la, acaba rebent aquest tractament.\nEl relat cobreix el pas a la majoria d'edat d'Andrea, una adolescent de províncies que arriba a Barcelona per començar una carrera universitària i s'allotja en un pis del carrer Aribau amb la seva àvia i els seus oncles. Aviat la família es revela com una presència asfixiant i opressiva per a la protagonista: des de les contínues baralles i violència domèstica que presencia tots els dies, fins a la pròpia intrusió en la seva privacitat. La novel·la fa molt per dibuixar la realitat sociocultural més crua de la dictadura: basada en la hipocresia del nacional-catolicisme aliat amb un masclisme estructural que actua amb cruesa contra totes les dones. En un món en què la dona que surt al carrer sense acompanyant és titllada directament de puta, els familiars es poden creure en la prerrogativa no tan sols de remenar-li les possessions personals, sinó fins i tot de fer-ne un inventari exhaustiu, per exemple. Aquesta lluita per passar el cos, el comportament i fins i tot el pensament de les dones pel filtre del model de la "dona com cal" arriba al seu paroxisme quan aquest control s'hagi d'exercir a través de la violència física, i quan els homes que han perdut el poder o el seu estatus social s'aferrin a aquesta com a taula de salvació perversa.\nSí, hi ha moments molt durs en el llibre, de violència no tan sols física sinó psicològica, i el més impactant de tot plegat és que els personatges masculins principals, els oncles de la protagonista, viuen en la necessitat de maltractar. Andrea de seguida traça una línia molt definida entre el món sòrdid i miserable de dins la casa i el món de la ciutat i de la universitat, que li obre una llibertat per a ella desconeguda fins al moment: els seus amics d'universitat li obriran també un món de relacions humanes més fluït, no tan contaminat per aquesta lluita de poder que s'estableix al nucli familiar. Tanmateix, la divisió també és política: és molt fàcil romantitzar les famílies burgeses que formen l'elit cultural del país a base de complicitats amb el règim, que es llegeixen entre línies però no apareixen pròpiament a la novel·la, mentre es viu del racionament i s'han de vendre els mobles per aconseguir sobreviure unes setmanes més.\nLa veu de la protagonista és totalment aliena a la política, i parla molt més directament des de les emocions que des de la raó, de forma que és totalment incapaç de fer aquestes valoracions. La novel·la va passar la censura en el moment de la seva publicació precisament per la forma com desdibuixa, si no obvia totalment, la realitat política de la dictadura: al final del relat, les oportunitats de futur es troben a Madrid per a la protagonista, feliç de deixar enrere una Barcelona deprimida per la guerra, que es revela com a món desolat i espectral. Però aquest romanticisme intrínsec en la narració també és un dels seus aspectes més atractius: part de l'encant de la novel·la és la batalla que es presenta entre aquest romanticisme exaltat de la protagonista, la puresa de les seves emocions i la seva ànsia de llibertat, amb la sordidesa de les relacions humanes que se li presenten davant dels ulls i que a moments fins i tot l'arrosseguen inexorablement. La seva amistat amb una companya d'estudis, Ena, serà la seva inesperada taula de salvació, en canalitzar precisament tot aquest romanticisme adolescent.\nD'alguna manera, és un relat de dues noies que s'enfronten a monstres, aconsegueixen derrotar-los i acaben salvant-se l'una a l'altra, així com a altres personatges femenins: aquesta trama colpeix l'últim terç del llibre amb la seva bellesa i la seva simplicitat. És una lectura imprescindible per entendre la postguerra espanyola, especialment des del punt de vista de les dones, però també de les diferències socials que s'estableixen en aquesta nova societat: la divisió de classe d'abans de la guerra ha saltat pels aires quan, ara, el que defineix l'estatus social és el nivell d'afecció al règim.\nPublicada el 1963, aquesta va ser la primera novel·la del poeta canadenc Leonard Cohen (1934-2016). El 1966 en publicaria una altra, Beautiful Losers (Bells perdedors), i aquí acabaria la seva incursió en el món de la ficció. La seva carrera literària va passar a centrar-se exclusivament en la poesia i la música a partir d'aquí. Si a Beautiful Losers va forçar l'experimentació literària fins als seus extrems, de forma que es va convertir en una de les novel·les més arriscades i innovadores de la seva dècada, The Favourite Game, el seu debut com a autor de ficció, és una novel·la força més convencional i intimista.\nAixò no li resta mèrit, però. Podríem dir que les virtuts d'una són els defectes de l'altra, i a l'inrevés. Beautiful Losers és extremadament bella en la forma, en el to i en l'estil; és una mostra de l'experimentació psicodèlica dels seixanta que colpeix en l'ús de les seves imatges sense cap mena de restricció ni de límit a la imaginació. Pel que fa al seu contingut, es fa excessivament pretenciosa, a moments, perquè la veu narrativa no és del tot consistent i l'argument es fa massa rebuscat. A The Favourite Game li passa el contrari: la forma és molt més senzilla; les imatges són simples vehicles per a explicar una experiència tan simple i quotidiana com la de tothom; d'altra banda el contingut és tan realista i honest que cal apreciar l'exercici d'autoretrat en esbós del poeta emergent.\nEls elements autobiogràfics del relat són indiscutibles: a Montreal durant la segona guerra mundial, Lawrence Breavman, l'alter ego de Cohen, creix en el si d'una família jueva acomodada. La mort del pare és un dels fets crucials que el marcarà per a tota la vida. Els jocs d'exploració sexual que inicia amb una amiga d'infància també l'acompanyaran la resta de la seva vida, si llegim la resta de la narració com a complicat intent de recuperar quelcom de la infància perduda. En aquesta direcció crec que apunta l'última secció de la novel·la, en què el protagonista va a unes colònies d'estiu a treballar com a monitor; i reconec que el Cohen monitor de colònies, amb el seu humor descarnat i les seves inquietuds existencials, ha estat una faceta de l'autor, per més que sigui en el pla de la ficció, que més m'ha agradat descobrir.\nAquest viatge no es podria acabar d'entendre sense el guiatge, un punt massa desdibuixat per al meu gust, de l'amic de la infància, Krantz, que l'acompanyarà des de la distància ben bé fins a l'edat adulta. Breavman i Krantz creixen junts durant la seva infància i adolescència, són còmplices en les primeres aventures sexuals i després es distancien cadascun per emprendre diferents camins acadèmics i professionals. Breavman inicia la seva carrera com a poeta en la bohèmia literària de Montreal i Nova York als anys cinquanta i seixanta, i ha d'aprendre a conviure amb un èxit incipient i amb les expectatives que tenen d'ell tots aquells que l'envolten. També ha d'acomodar-se a les necessitats de les seves múltiples parelles, i acaba fent-se a mida una imatge idealitzada de l'amant sense arribar a comprometre's personalment en cap moment. La concepció que té Cohen de l'amor i del desig sexual (per a ell indestriables) no s'ajusta a cap concepció prèvia que pugui existir sobre l'amor romàntic. Cohen és un episodicista de manual, no un narrativista. Per a ell, cada moment concret de la vida, cada instant, cada experiència, té una autonomia pròpia, deslligada de la imatge de conjunt. La novel·la que en resulta, per tant, és un collage d'episodis diferents, més o menys inconnexos, que connecten el lector a la bellesa d'un present concret, sense més implicacions. Les responsabilitats, els judicis i els retrets queden en un altre pla, totalment diferent, que el Cohen del desig no es preocupa d'analitzar.\nAquesta és la grandesa de la novel·la, i també potser la seva feblesa. Els elements autobiogràfics hi són massa presents i marcats com per no analitzar-la a la llum de la vida del seu autor; com a relat en si mateix, el conjunt queda una mica massa desdibuixat si es pretén deslligar-lo d'aquesta relació biogràfica amb el que sabem del Cohen real. En conjunt és una lectura molt agradable i una bona recomanació si no coneixeu la vida i obra de Leonard Cohen i, si ja hi esteu familiaritzats, és un autèntic plaer i una lectura molt reveladora respecte del Cohen dels inicis.\nAquesta novel·la es va publicar la primavera passada i és la tercera incursió de l'autor pratenc Sergio Colomino en l'univers de Sherlock Holmes. Les altres dues van ser novel·les gràfiques (Sherlock Holmes y la conspiración de Barcelona i Sherlock Holmes y el legado de Moriarty), dibuixades per Jordi Palomé i publicades per Norma Editorial. A Sherlock Holmes y el enigma de las muñecas rusas, trobem el famós detectiu a la ciutat de Sant Petersburg l'any 1891, durant la seva famosa desaparició després de la caiguda per les cascades Reichenbach. A Sant Petersburg ha reprès les seves tasques d'espionatge per al govern britànic i ha estat detingut durant una missió per la policia secreta del tsar, l'Okhrana. Tanmateix, s'està produint una onada d'assassinats inexplicables a la ciutat, i la policia tsarista oferirà un tracte a Holmes per tal que els ajudi a desemmascarar el culpable. A partir d'aquest moment es desplega un relat trepidant i ple de misteri en què, al més pur estil de les narracions de Sherlock Holmes, el detectiu sempre anirà una passa per davant en tot moment i haurà d'actuar contra rellotge per tal d'evitar la propera catàstrofe.\nLa narració és molt més complexa del que podríem esperar d'un simple pastitx de Sherlock Holmes: el relat juga amb la plausibilitat històrica en tot moment, i ens ofereix unes descripcions de llocs i d'ambient que demostren l'ampli coneixement de Colomino de la matèria primera amb què treballa, i de l'ambient històric, social i cultural que recrea. No ens trobem davant d'una revisó contemporània del personatge, com les que estan de moda des de fa uns anys; el que trobarem a les pàgines d'aquesta novel·la és un relat amb el regust i l'estil dels originals, i una obra totalment recomanable per a aquells que ja sigueu fans dels contes i novel·les de Doyle. Per si això fos poc, una de les parts més divertides del relat és el joc intertextual que l'autor proposa en aquesta novel·la: en les seves pàgines hi trobarem personatges de Dostoievski i de Gogol, i un dels protagonistes principals, el cronista que en aquest cas fa el paper de Watson, és Harry Blount, que apareixia a Michel Strogoff de Jules Verne. D'entrada pot semblar agosarat voler barrejar-hi tantes coses, però la combinació funciona perquè l'argument és prou sòlid, i la història acaba formant un tot coherent. Com passa també amb els relats originals, la trama criminal acaba relacionant-se amb un context més ampli, el de les relacions polítiques i socials convulses del tombant de segle, que als relats originals eren les de l'Anglaterra victoriana i aquí són les de la Rússia imperial, al si de la qual es comencen a covar idees revolucionàries. Tot plegat, és una lectura molt entretinguda i que manté el suspens fins al darrer moment. Segur que agradarà a tots els fans de les novel·les i relats de Sherlock Holmes.\nEscrita entre 1968 i 1974, aquesta és la novel·la de maduresa de Mercè Rodoreda (1908-1983), tot un clàssic de la literatura catalana i, possiblement, una de les millors novel·les mai escrites. El seu argument cobreix les vicissituds familiars d'una nissaga de l'alta burgesia barcelonina durant tres generacions: la primera durant l'últim terç del segle dinou, la segona al tombant de segle i a les primeres dècades del segle vint, i la tercera, que amb prou feines tindrà temps d'arribar als temps de la República i la guerra civil perquè quedarà estroncada tràgicament. Les vides d'aquests personatges queden marcades per les seves passions secretes, que en tot moment tornaran a turmentar-los en forma de recances i records.\nEls Valldaura són una família amb tendència a les passions furtives i els fills no reconeguts. Cada nivell de la història es va emmirallant en els anteriors d'aquesta forma, creant paral·lelismes entre uns personatges i uns altres. Però només amb l'argument no n'hi ha prou per comprendre el mèrit d'aquesta novel·la. El seu encant no es fa obvi en començar a llegir, però és una novel·la que enganxa i sedueix pàgina a pàgina, i que va descobrint la seva bellesa poc a poc, així que ens anem endinsant en els seus misteris, el seu estil hipnòtic i els secrets de la família protagonista. El títol és prou eloqüent sobre el seu contingut, i també sobre la forma com els símbols juguen un paper imprescindible dins de la narració: un mirall ens proporciona una realitat reflectida, una imatge que com a lectors hem de provar d'interpretar; a la vegada, aquest és un mirall trencat, de forma que la narració que se'ns ofereix és fragmentària, construïda a base d'ajuntar petits fragments de la percepció, els pensaments i els records de diversos personatges i contraposar-los, sense que realment arribin a formar del tot una unitat. Perquè és impossible recomposar el mirall original un cop s'ha trencat.\nDe la mateixa forma, la narració se'ns va desgranant a través d'imatges recurrents (flors, colors, objectes quotidians, animals domèstics, arbres) que acaben prenent significats cada cop més suggestius a mesura que reapareixen. Aquests motius se'ns van descobrint amb més nitidesa a través d'una narració no lineal: molts anys després, tenim personatges que retornen a fets del passat i ens aporten informació clau per tal de comprendre'ls millor. Teresa Valldaura, la matriarca, és un dels personatges més complexos. El seu ascens social crec que és part de la seva explicació. De classe humil, Teresa despatxa peix en una parada de mercat, però fa fortuna amb el seu primer matrimoni amb Nicolau Rovira, un propietari ric, i des de llavors aprèn el paper i adopta l'aparença d'una dama de l'alta societat, a través dels cercles d'amistat del seu marit. El seu secret és un fill de soltera que havia tingut d'una relació amb un home casat. Teresa s'acaba afillant el fill bastard, amb qui mantindrà una relació tensa i ambigua al llarg de la seva vida: tot i que Teresa reclama la seva atenció en una mena de relació de vassallatge que el fill acata per interès econòmic, l'afecte maternal li és negat perquè la barrera social que els separa és una línia infranquejable.\nA la mort del seu primer marit, Teresa es casa amb un altre propietari ric, Salvador Valldaura, que li compra una torre a Sant Gervasi on la família s'instal·la i que esdevé el centre de la narració. Valldaura té un altre secret, un amor de joventut amb final desgraciat que d'alguna forma s'interposa en la relació entre el matrimoni. Teresa i Salvador tenen una filla, Sofia. Aquí comencen a entreveure's els motius freudians, en tant que Sofia està enamorada del seu pare, i aquest fet determinarà la seva relació amb tots els altres personatges. Sofia es revela incapaç d'estimar la seva mare, potser pera gelosia o potser també perquè entreveu el seu origen social humil i, més endavant, també es revolta contra el seu marit Eladi, un personatge lamentable amb qui Rodoreda s'acarnissa en particular. La filla il·legítima d'Eladi és portada a la casa a viure amb la família, tot i que sense donar a conèixer la seva identitat autèntica, i és a través d'aquest personatge, profundament contradictori i ambigu, que es desencadenarà la tragèdia amb una severitat insospitada.\nEl quadre no quedaria complet sense el servei, i la fidel majordoma, Armanda, que presencia les anades i vingudes dels personatges guardant-ne tots els secrets, esdevé finalment una de les veus narratives més importants a l'hora de transmetre'ns la imatge de conjunt. La casa i el seu jardí, però, esdevenen tan centrals per a la narració com els personatges mateixos, en tant que defineixen els espais on aquests es mouen, de forma que adquireixen una presència altament simbòlica: si la casa és el món de les aparences, on es posen en escena les relacions socials, el jardí és el món de la natura i l'alliberament dels instints. Tanmateix, per més que resulti fàcil traçar la línia divisòria en aquests termes, tots dos móns poden resultar acollidors o inhòspits per diferents motius al llarg de la narració, i l'amor, la mort, la passió i el dolor acaben estenent-se en totes direccions.\nAquesta és la recomanació d'una lectura força original. Per als fans de Neil Gaiman pot suposar una sortida de la zona de confort, i per als amants en general de la mitologia pot resultar tota una descoberta. Mites nòrdics és la narració que fa Neil Gaiman d'alguns relats dels Edda islandesos, uns textos compilats al segle tretze que probablement provenen de tradicions orals més antigues. És la font d'on beuen la imatgeria de Wagner, la de Nietzche i en part la de Tolkien, i el llibre, a un nivell força introductori, pot ajudar a comprendre temes i personatges que aquests autors donen per suposats.\nHe de dir d'entrada que els mites grecs - i els bíblics, a un altre nivell - han estat els que he après i llegit des de petita i, per tant, em són molt més familiars. La mitologia germànica em deixa una mica més perduda, i per això he gaudit d'aquest llibre com no m'esperava. Aquesta és la mitologia compartida pels pobles nòrdics i germànics, amb Odin, el seu fill Thor i el seu germà Loki com a protagonistes. El cosmos està dividit en nou móns: dos per a les dues espècies de déus que hi ha, un per als elfs, un per als nans (o elfs foscos), un per als gegants, un per als humans (Midgard, o el món intermedi), el món de foc, el món de boira, i Hel, el món dels morts que no van a Valhalla amb els déus. D'entrada impressiona, però de seguida ens n'adonarem que els relats continguts amb aquest recull toquen quasi exclusivament Asgard, el món dels Aesir, regit per Odin i habitat pels déus. El món que visiten més sovint a part d'Asgard és el dels gegants, on tenen diferents aventures, i hi apareix algun altre, com el dels nans o el dels morts, de forma puntual. Els mortals amb prou feines hi apareixen o es relacionen amb els déus.\nCosta trobar paral·lelismes amb la mitologia grega, en ser totes dues tan diferents: potser només aspectes menors, com el fet que els déus poden canviar de forma o disfressar-se quan els convé, i la importància que donen als animals, comprensible en societats ramaderes que depenen exclusivament de bèsties com les cabres, els bous o els cavalls per a la seva subsistència. La guerra oberta entre els déus i els gegants també apunta cert paral·lelisme amb la dels olímpics i els titans, però realment aquestes semblances acaben essent anecdòtiques, especialment a la llum de les diferències.\nEn la mitologia grega hi ha un sentit d'unitat en el cosmos: el seu panteó és fruit d'una integració creixent de divinitats de diferents tradicions i procedències. Per més que els mortals haguem d'acceptar l'arbitrarietat del poder dels déus, al cap i a la fi tots pertanyem al mateix cosmos, i n'acceptem la jerarquia sense qüestió. Si aquests equilibris es trenquen o es transgredeixen, sempre queda alguna forma de compensar, equilibrar o restaurar l'ordre original. La mitologia nòrdica no funciona així: per més poderosos que siguin els déus, hi ha dimensions de la realitat que queden fora del seu abast, i així doncs gran part dels relats es basen en la dicotomia entre nosaltres i els altres. Son aquests altres amenaçadors, perillosos i traïdors, que mai poden arribar a ser integrats, els que desencadenaran la fatalitat.\nAixí doncs, l'aspecte més extraordinari i distintiu de la mitologia nòrdica respecte de la mediterrània és que conté un relat escatològic, sobre la fi del món. Els Edda contenen el relat del Ragnarok, el dia de la fi dels temps, en què els déus lluitaran la seva última batalla contra els seus enemics més ancestrals i perdran irremeiablement. La certesa que això passarà i que aquest destí és inamovible no els impedeix acceptar-lo amb totes les conseqüències quan es fa present: així és com tot començarà i així és com tot s'acabarà. Hi ha quelcom d'aquest amor pagà a la derrota en la mitologia grega, és cert, per exemple, en l'actitud dels troians durant la guerra de Troia, però enlloc hi he trobat aquesta referència a la fi del món com a tot. Ara bé, els déus lluitaran contra els seus rivals i seran vençuts i morts en aquesta contesa, però el destí de l'univers queda suspès en un pla d'ambigüitat. Ha de venir, el Ragnarok, o ja s'ha esdevingut en el passat? El Ragnarok també podria ser una explicació de com hem arribat al present, de per què vivim en un món sense déus i màgia, en tant que la fi dels temps va ser la fi dels seus temps. Tot i que l'ombra d'un destí final que acabarà amb tot el que coneixem, amb la calidesa de la llar, de la família i de les relacions humanes també pot amenaçar-nos en un futur incert. Neil Gaiman també juga molt hàbilment amb aquesta ambigüitat intrínseca de les seves fonts: el seu desenllaç és memorable a l'hora d'interpretar el que suposa aquest final.\nGaiman també hi posa quelcom del seu estil narratiu a l'hora de recrear els personatges i oferir-nos un relat coherent de les seves anades i vingudes. Hi ha una temptació essencial que calia evitar i que crec que aquí se supera sense problemes: l'autor no ens ofereix una novel·lització dels personatges i esdeveniments, sinó que respecta el to mític dels relats originals. Hi ha dues opcions, en aquest sentit: o bé donar als personatges una psicologia moderna, o bé respectar el fet que són figures mitològiques, amb qualitats essencialment planes i estàtiques que, tanmateix, poden ser pintades amb els colors més vius. Gaiman escull aquesta última opció, i aquí em penso que rau l'encert d'aquest llibre. La seva narració és vívida en els detalls i en les descripcions, en els motius que es repeteixen de forma recurrent i en el rol fix jugat per cada déu. En definitiva, és una lectura molt amena i interessant si us interessa la mitologia, i pot ser molt profitosa a l'hora de reconèixer referents i imatges en altres textos literaris.


Home > Infermeria > Recursos d'aprenentatge\nRECURSOS D´APRENENTATGE DEL GRAU EN INFERMERIA\nAccés a la Biblioteca del Campus universitari de Manresa.\nDiferents models anatòmics: Cranis desmuntables, esquelets, columnes vertebrals, laringe desmuntable, cor, cervell diferents mides, ull, mandíbules, sistema auditiu...\n• Aula simulació avançada: Equipada per simular una habitació de cures intensives (capçal amb tomes de gasos, llitera, carro d’aturada i carro de cures) disposa de llit amb Simulador SimMan, monitors per la simulació i sistema avançat de vídeo que permet la gravació d’imatges i el posterior debriefing. Disposa d’un espai annex d’observació\n• Aula per simulació: Dos llits, simulador Megacode Kelly, monitors per la simulació i sistema avançat de vídeo que permet la gravació d’imatges i el posterior debriefing.\n• Aula per simulació: Polivalent per simular una consulta, un domicili.. . Es poden dissenyar diferents escenaris per la simulació clínica. Disposa d’un sistema avançat de vídeo que permet la gravació d’imatges i el posterior debriefing. Disposa d’un espai annex d’observació per unes 15-20 persones.\n• 3 aules amb diferent material hospitalari: llis, lliteres, grues, ples de sèrums, carros de cures, aparell per la realització d’ECG, cadires de rodes, simuladors per cures bàsiques adults (2) i pediàtrics (1) i neonats (1). Simuladors per la pràctica de les maniobres de SVB i SVA tant adult com pediàtric (Little Anne, Little Junior, Baby Anne, Ressucitador ANNE, Ressucitador JUNIOR ,Megacode Baby, Desibriladors semiautomàtics) altre material per la simulació: caps d’intubar adults, pediàtrics i neonatals, braços punció IV, simulador per sondatge vesical femení i masculí.....\n• Totes les aules estan equipades amb ordinador, videoprojector, pantalla, altaveus i connexió a xarxa informàtica i a internet, i és possible visualitzar l’activitat de les aules de simulació.\n• Bloc quirúrgic equipat amb làmpada quirúrgica, columna anestèsia, columna cirurgia, taula quirúrgica, equip filmació proximitat i ambient ... Disposa d’un sistema avançat de vídeo que permet la gravació d’imatges i el posterior debriefing. Compta amb un ampli espai annex de vidre, per a l’observació directa de l’activitat quirúrgica real o simulada.\n• Vestidors alumnat


FEPEVAL reclama “màxima implicació als Ajuntaments per al desenvolupament d’entitats de Gestió i Modernització” – RiberaTV\nA la cloenda ha acudit la Secretària Autonòica de Model Econòmic\nEl president de FEPEVAL, Santiago Salvador, va demanar ahir als Ajuntaments “màxima implicació per a recolzar el desenvolupament d’Entitats de Gestió i Modernització d’Àrees Empresarials (EGM) per part d’aquelles entitats que així ho aproven per majoria dels seus membres”.\nAquesta petició s’ha produït en el transcurs de la Junta Directiva de FEPEVAL desenvolupada en Beniparrell, en la qual ha fet d’amfitrió l’Associació d’Empresaris d’aquesta localitat, AEMBE.\nEl president també va aprofitar per a ressaltar “el moment de maduresa en el qual es troba FEPEVAL, que ha passat en uns anys de 7 a 38 membres i ha aconseguit aprovar una Llei històrica en favor de les Àrees Empresarials”.\nTambé ha recálcate que la reunió ha sigut molt productiva i molt treballada.\nA més, a la Junta Directiva s’ha mostrat la preocupació pels ajustats terminis en les ajudes del IVACE.\nEn aquest sentit, el gerent de l’entitat, Diego Romá, ha recordat que “hi ha municipis que van fer molt bon treball, per part d’associacions empresarials i Ajuntaments, mentre en uns altres hem detectat una deixadesa total de l’administració municipal; el resultat és que uns han aconseguit inversions milionàries, mentre en uns altres es troben amb que no ha arribat ni un euro”.\nPer a la conclusió de la Junta Directiva, s’ha comptat amb la presència de la Secretària Autonòmica de Model Econòmic, María José Mira.\nLa secretària autonòmica s’ha compromès, a instàncies dels empresaris, a recolzar a les associacions amb menys mitjans a afrontar el trànsit a Entitats de Gestió i Modernització.\nFEPEVAL reclama “màxima implicació als Ajuntaments per al desenvolupament d’entitats de Gestió i Modernització” added by Ribera Televisió on 17 octubre, 2018


Cultura - Turisme d'Andorra la Vella\nLa cultura contemporània i la popular coexisteixen a Andorra la Vella i s’influeixen mútuament. El present i el passat, la tradició i la modernitat hi conviuen i es complementen. El cicle festiu ressegueix les celebracions al llarg de l’any.\nFolklore i tradicions\nCAPELLA DE SANT ANDREU\nCONJUNT DE SANT VICENÇ D’ENCLAR\nLA ROUREDA DE LA\nLA TORRE DELS RUSSOS\nDE SANT ESTEVE\nAndorra la Vella compta, entre el seu patrimoni artístic, amb nombroses escultures contemporànies situades en diversos indrets de la parròquia\nEL JARDÍ INTERIOR\nDE PRADA CASADET\nGaleries d'art i museus\nLes sales d’exposicions i les galeries d’art són les protagonistes d’una de les facetes més actives de la vida cultural de Principat.\nEl Centre Cultural La Llacuna també és un espai que programa exposicions d’art de tot tipus.\nCHAMPION BY 99\nMUSEU DE ROQUES\nMUSEU DELS FRESCOS\nDE ST. COLOMA\nPORTAL DE LA VALL\nDescobreix la variada oferta museística\nde què disposa Andorra amb el\nInforma't a la oficina de Turisme d'Andorra la Vella\nLa cuina andorrana és d’allò més extensa i està estretament relacionada amb la manera de viure dels habitants del país fins al començament del segle XX.\nSent una societat principalment ramadera, un dels aliments de base era la llet i els seus derivats, essencialment el formatge, del que hi havia moltes varietats, com el formatge de tupí, que encara s’elabora. I tot i que la majoria de cases tenien gallines i conills, l’animal per excel·lència era el porc. Amb la matança del porc, normalment al mes de desembre, trobem una gran varietat d’embotits com la donja, la bringuera, els bulls, la llonganissa i les botifarres, i de carn confitada o salada.\nLa caça ha tingut sempre una importància considerable. Els civets de senglar, d’isard i de llebre, guisats amb vi i xocolata, i els arrossos amb esquirol són sens dubte els més coneguts. Pel que fa a la pesca, es pot assaborir la truita de riu a l’andorrana, que es prepara amb ametlles.\nUn dels plats més típics del Principat però es fa amb verdures i hortalisses. El Trinxat és un plat elaborat amb col verdal, patates i unes rostes de cansalada o una arengada, d’aspecte semblant a una petita truita, i que es consumeix normalment al hivern. El producte estrella, la col, sobretot la de cabdell, també s’aprecia molt en un altre plat típic, l’escudella. Els boscos i els prats també ofereixen una gran varietat de bolets, que es poden consumir tant sols com d’acompanyament.\nPodríem citar encara molts altres plats, senzills però saborosos: les coques, les amanides de xicoies o d’enciam de font, els cargols, el bacallà... Vine a degustar la cuina Andorrana!\nACCÉS LLISTAT RESTAURANTS\nROQUES AL CARRER\nTemporada de Música i Dansa Morabanc\nFesta Major del Puial\nFira concurs d'Andorra\n(Fira del Bestiar)\nRevetlla de Sant Joan: Les Falles\nFestival Internacional d'Orgue\nc/ Sant Andreu 16. AD500 Andorra la Vella\nSituada al carrer Sant Andreu, la capella del mateix nom és de planta rectangular; l’absis és semicircular i el campanar d’espadanya té un sol ull. Tot i que és difícil datar-la, ja que ha sofert moltes modificacions, alguns dels seus elements permeten incloure-la originàriament dins l’època romànica: l’orientació llevant-ponent, la porta amb arc de mig punt situada a la paret de migjorn i l’aparell de la paret de l’absis i de part de la nau. Un altre element que confirma la seva pertinença al romànic és la lipsanoteca procedent d’aquesta capella, conservada al Museu Episcopal de Vic, datada del segle XII.\nMuseu World Champion by 99\nCarrer Dr. Molines, 38, AD500 Andorra la Vella, Andorra\nPreu entrada 10€. Preu entrada per Infants i jubilats 5€.\nDimarts, dimecres i dijous de 12 h a 22 h\nDivendres de 12 h a 02 h\nDissabte de 10 h a 02 h\nDiumenge de 10 h a 20 h\nDilluns tancat (excepte festius i ponts).\nVine a descobrir la col·lecció privada de peces úniques sobre campions del món de la F1 i del motociclisme del pilot Jorge Lorenzo!\nSi ets un amant del motor, no t’ho pots perdre. D’entre altres, s’hi troben 27 peces de pilots com Jim Clark, Gilles Vileneuve, Emerson Fittipaldi, Niki Lauda, Alain Prost, Ayrton Senna, Michael Schumacher, Fernando Alonso, Sebastian Vettel i Lewis Hamilton, entre altres; cascs de 16 campions del món de MotoGP i de l’antiga categoria 500cc com Barry Sheene, Kenny Roberts, Fredie Spencer, Eddie Lawson, Wayne Rainey, Kevin Schwantz, Michael Doohan o Àlex Crivillé... i per si no fos poc, el Museu World Champions té una zona multiespai amb la que podràs experimentar la sensació de pilotar un F1 o una Moto GP amb simuladors o seguir retransmissions de les curses en pantalles gegants.\nDe nit, visita el seu restaurant tematitzat on podràs menjar alguna cosa i prendre una copa amb música i DJs.\nPortal de la Vall Madriu-Perafita-Claror\nEl “Portal de la Vall” és un centre d’atenció al visitant de la vall del Madriu-Perafita-Claror. Està ubicat al c/Prat de la Creu 74-76, baixos (edifici comunal) a Andorra la Vella. En aquest centre trobareu tota la informació sobre la vall. Al Portal també es projecta el documental dels fotògrafs Àlex Tena i Jaume Riba sobre la vall, i us podreu apuntar a algun dels tallers que s’hi fan periòdicament.\nTambé hi podreu adquirir el material de marxandatge de la vall.\nEl centre està obert de les 9:00 a les 13:00 i de les 14:00 a les 17:00, de dilluns a divendres. Horari d’estiu (del 26 de juny fins al 7 de setembre) de les 08:00 a les 15:00.\nL'accés és gratuït\nPodeu demanar informació trucant al (+376) 823 000 o bé per correu electrònic al portal@madriu-perafita-claror.ad\nCarrer de la Vall - AD500 Andorra la Vella\nSituada al centre d’Andorra la Vella, la Casa de la Vall és un dels monuments més coneguts d'Andorra que dóna l'oportunitat de conèixer la particular història i el sistema institucional del Principat d’Andorra. L'edifici data de final del segle XVI i el 1702 es va convertir en la seu d’un dels parlaments més antics i amb més continuïtat d’Europa, el Consell General, creat el 1419.\nEstà oberta al públic amb un servei de visites guiades, en diversos idiomes, amb reserva prèvia.\nPreu entrada 5€\nPreu entrada per grups superiors a 10 persones, entitats i societats col·laboradores, estudiants estrangers i majors de 65 anys 2,5€\nPer les escoles i estudiants nacionals, serveis socials, persones amb discapacitat, persones inscrites en el Servei de Treball, titulars de la targeta jove, menors de 10 anys, membres de l’ICOM i del ICOMOS, titulars de la targeta magna i tots els ciutadans del Principat d’Andorra el primer i tercer dissabte de cada mes, l’entrada és gratuïta.\nMaig a Octubre : De 10:00 a 14:00h i de 15:00 a 18:00h. Diumenges per la tarda i dilluns tancat.\nNovembre a Abril : De 10:00 a 14:00h i de 15:00 a 18:00h. Diumenges i dilluns tancats.\nEl 5 de gener, el museu obre de 10:00 a 14:00\nEl museu tanca l’1 i 6 de gener, el 14 de març, el 8 de setembre, l’1 de novembre i el 25 i 26 de desembre.\nReserves: +376 829 129\nPl. de la Rotonda, s/n - AD500 Andorra la Vella\nAquest museu obert invita als visitants a recórrer els carrer d’Andorra la Vella per conèixer i observar la gran diversitat geològica dels seus edificis. Aquest itinerari urbà consta de 35 panells explicatius i esta format per diversos exemplars de roques sedimentàries i fòssils de gran qualitat i originaris d’Andorra.\nA cada parada el plafó us farà observar un detall de la roca que s’integra a l’edifici i us presentarà un tema relacionat amb la geologia.\nMuseu dels frescos de St.Coloma\nDurant el 2018 està prevista la construcció i inauguració del museu que acollirà els frescos i que establirà un diàleg amb l’església de Santa Coloma, que es troba a uns 100 metres de la futura construcció.\nEls frescos romànics de Santa Coloma d'Andorra, un conjunt pictòric del segle XII considerat el més representatiu del romànic andorrà, van retornar al principat l’any 2007, procedents d’Alemanya. A les pintures hi ha representat un pantocràtor, que estava situat originalment a l'absis central de l'església de Santa Coloma, un col·legi apostòlic constituït per sis deixebles, dos frisos, i una anunciació.\n“Roques al Carrer, Museu Obert de Geologia” és un museu atípic que aprofita l’entorn urbà per posar en valor la geodiversitat mundial i el patrimoni d’Andorra a través de l’observació i l’anàlisi d’elements que pertanyen al nostre quotidià; a moltes façanes comercials d’Andorra la Vella s’hi troben representades una bona part de les roques que existeixen al món i de vegades fòssils d’una gran qualitat.\nJardí de Roques: Ubicat al Parc central on hi trobarem diferents mostres de roques que afloren en diferents punts del Principat.\nItinerari geològic: Que comença a la plaça Príncep Benlloch i transcorre per diferents carrers de la parròquia on observarem diferents roques i minerals integrats als edificis\nItinerari de l’Arquitectura de Granit: Aquest itinerari comença al costat de la plaça Príncep Benlloch i transcorre per diferents carrers de la capital. Cada parada ens permetrà veure les característiques d’aquest corrent arquitectònic i de la seva importància en el context andorrà.\nPrenent com a punt de partida l’aparcament d’Enclar, s’ha dissenyat un itinerari –L’arc patrimonial– que uneix tots els punts d’interès patrimonial del sud de la parròquia. Són uns cinc quilòmetres d’un trajecte que discorre majoritàriament per senders, que es pot fer còmodament en dues hores i permet la visita relaxada d’alguns dels principals monuments d’Andorra: l’església de Santa Coloma, la torre dels Russos, la balma i el pont de la Margineda, i el jaciment de la Roureda de la Margineda.\nItinerari matí: 15€\nItinerari dissabte amb dinar: 29€\nInformació i reserves: Oficina de turisme (+376) 750 100\nDe juny a setembre, el bus turístic permet visitar els punts més interessants del país d’una manera còmoda,\nresseguint 6 itineraris diferents:\n1- Paisatge i romànic\nCada dilluns i dijous de 09:00h a 13:30h\n2- Paisatge i hàbitat urbà\nCada dimarts de 09:00h a 13:30h\n3- Paisatges i oficis\nCada dimeres de 09:00h a 13:30h\n4- Paisatge, llac i energía\nCada divendres de 09:00h a 13:30h\n5- Paisatge i tradicions\nCada dissabte de 09:00h a 16:00h (s'inclou dinar)\n6- Paisatge i país de muntanya\nCada diumenge de 09:00h a 13:00h\nL’Anella Verda és un projecte interpretatiu que inclou un conjunt d’itineraris que ens mostren com ha evolucionat Andorra la Vella i com s’ha anat configurant l’espai urbà. Gràcies a la unió del rec del Solà , el de l’Obac i d’altres espais, s’ha creat una gran franja perifèrica al voltant de la parròquia. El projecte inclou diverses caminades fàcils i de poc desnivell, per interpretar el medi geològic i la relació d’aquest amb els nuclis urbans, el romànic andorrà o el paisatge agrícola.\nActualment existeixen tres itineraris diferents:\nLa transformació del paisatge agrícola de la vall\nEl creixement i la urbanització de la Vall d'Andorra\nL’ésser humà i la seva adaptació als riscos naturals\nEl centre històric d’Andorra la Vella és la part més antiga de la ciutat i comprèn els barris del Pui, del Puial, del Cap del Carrer, del Barri Antic, la plaça Rebés i la plaça del Poble.\nLa seva estructura urbana no ha canviat amb el pas del temps, amb carrers estrets, placetes i algunes cases antigues, entre les quals la Casa de la Vall, antic parlament del Principat.\nEl centre històric ha conservat la seva personalitat al marge del creixement de la ciutat i és, a més, l’escenari de moltes de les manifestacions de la cultura tradicional andorrana.\nLa Casa de la Vall és un dels monuments arquitectònics més característics del Principat. Construïda l’any 1580, és l’antiga seu del consell general d’Andorra. Es troba al cor del Centre Històric de la capital i és una mostra fefaent de la bellesa de les construccions tradicionals d’Andorra la Vella.\nVa ser bastida per la família Busquets i el 1702 la va adquirir el Consell General a fi de disposar d’una seu on tenir les seves reunions. Les diverses modificacions que s’hi han fet amb el pas dels anys, sobretot durant la segona meitat del darrer segle, no han fet sinó realçar la bellesa interior i exterior d’un dels edificis més representatius d’Andorra.\nL’arquitectura de la Casa de la Vall és mixta, ja que incorpora elements defensius en una construcció destinada a usos civils: la talaia de la façana, el matacà sobre el portal, i també la torre adossada, amb matacans i espitlleres a la part superior. La porta és feta amb pedra de talla, amb arc de mig punt; a la seva dreta es pot observar l’antic escut d’Andorra, al damunt l’escut de pedra policromada del 1763, i a la clau de l’arc l’escut de la família Busquets i la data de construcció.\nL’edifici consta de dos pisos i un cap de casa. A la planta baixa hi havia antigament les quadres, en les quals els consellers que procedien de les parròquies més apartades deixaven les seves cavalcadures; aquest espai va ser agençat fa uns quaranta anys per adequar-hi les dependències de l’administració de justícia. En arribar al primer pis es troba, a mà esquerra, el despatx del síndic, destinat en altres temps a sala de reunions del Comú d’Andorra la Vella i a escola i biblioteca, a l’interior del qual s’exhibeixen unes pintures murals del segle XVII procedents de l’església de Sant Romà dels Vilars. Al saló noble, antic menjador, es poden admirar unes pintures murals de finals del segle XVI, que representen escenes de la passió de Crist; aquestes pintures ocupaven originàriament la totalitat dels murs del despatx del síndic. Des del saló noble s’accedeix a la sala de reunions del Consell General, al fons del qual hi ha la capella dedicada a Sant Ermengol, amb un retaule sobre taula, i l’Armari de les Set Claus, en el qual es guarden els documents més importants del Principat i que només pot ser obert amb la presència de consellers de les set parròquies. Des de l’antic menjador s’accedeix també a la cuina, que s’utilitzava en temps passats quan les sessions del Consell General duraven més d’un dia; en aquest cas els consellers dormien també a l’edifici, a les habitacions que havien estat habilitades per a ells al cap de casa.\nVora la casa es conserva també un colomer de torre i en els jardins que l’envolten es poden admirar objectes d’art de diferents èpoques i diverses escultures, entre les quals destaca La dansa, de Josep Viladomat.\nEl conjunt arquitectònic de Sant Vicenç d’Enclar està situat sobre un promontori que domina el poble de Santa Coloma al peu de la Serra d’Enclar. El jaciment és un llibre obert sobre la història i l’evolució d’Andorra. Des de la vall es pot veure l’església fortificada, el temple més antic del país, datat del segle VIII i únic vestigi de tot el que hi havia hagut a la zona.\nMalgrat que estava abandonada des de feia temps i en ruïnes, els importants panys de paret que quedaven dempeus i la documentació aportada per fotografies antigues i pels materials apareguts durant unes recerques arqueològiques van permetre, el 1980, reconstruir de forma fidedigna les parts enrunades. Dels espais d’habitació i del castell que es va construir en aquest lloc, se’n conserven els fonaments.\nEl roc d’Enclar va constituir, per la seva situació a l’entrada de la vall i per la facilitat de la seva defensa, un lloc estratègic que va ser utilitzat sobretot entre els segles IX i XII pels comtes d’Urgell per controlar el pas des de la part alta del país. L’expansió cap al sud que van emprendre els comtes de Foix i els conflictes que els van oposar durant bona part del segle XIII als bisbes d’Urgell van portar, el 1278 i el 1288, a la signatura d’uns acords, els Pariatges, entre aquests dos senyors. En el segon d’aquests documents es va establir que el comte de Foix havia d’aturar les obres de construcció d’una fortificació que estava portant a terme en aquest lloc i que, a més, s’havia d’enderrocar tot el que ja havia estat edificat. Aquest acord justifica en gran part les febles restes que han perdurat del recinte emmurallat i de les torres que el completaven.\nL’habitació en aquest lloc va durar segles; els materials apareguts durant les diferents campanyes d’excavacions arqueològiques i que comprenen des d’una moneda i restes de ceràmica d’època romana fins a ceràmica d’època paleocristiana, altmedieval i posterior al segle XV, com també monedes de diferents moments del segon mil·lenni, hi confirmen la presència humana fins a èpoques recents.\nL’església de Sant Vicenç va ser construïda probablement a la darreria del segle VIII o al començament del IX, i el culte hi va perdurar fins al segle XIX. La nau és rectangular, sense cap més obertura que les portes d’entrada i d’accés al campanar, aquesta darrera limitada per un muntant de pedra en una banda i amb un arc de construcció molt tosca; la coberta està sostinguda per encavallades de fusta. A la part de llevant es troba l’absis, de planta quadrada i amb coberta de volta de canó, al qual s’accedeix per l’arc triomfal, més estret que aquell, obert a la paret est de la nau. L’absis s’il·lumina mitjançant dues finestres d’esqueixada simple situades als murs de llevant i de migjorn. El campanar, no gaire alt, és circular; té un sol pis de finestrals, de factura molt rudimentària, i sota mateix del llosat presenta set petites finestres en forma de ferradura.\nLa construcció de l’església va comportar l’enderrocament d’una edificació anterior, les restes de la qual encara són visibles. Al voltant de l’edifici religiós es conserven també altres estructures, com ara sitges per guardar blat o un cup de vi, i també una important necròpoli amb vint-i-dues tombes excavades a la roca i que daten dels segles IX i X, catorze enterraments en cista dels segles XI i XII i sis tombes realitzades en tècnica mixta. A moltes d’aquestes tombes s’hi van trobar, en el moment de fer les excavacions, els esquelets corresponents i també alguns objectes d’aixovar funerari.\nCarrer Major - AD500 Santa Coloma\nL’església de Santa Coloma és una de les joies del romànic andorrà i un dels temples més antics del Principat. La nau, construïda en el preromànic, i el seu característic campanar de planta circular del segle XII, en formen un conjunt d’una rara perfecció. Es troba ubicada al centre històric del poble de Santa Coloma, un marc immillorable que proporciona una entorn d’una especial bellesa.\nL’església apareix ja esmentada al segle IX a l’acta de consagració de la catedral d’Urgell.\nEl temple preromànic ha sofert amb el pas del temps diferents modificacions, entre les quals destaca la construcció del campanar d’estil llombard i la reforma de la porta d’entrada al segle XII, i també, en èpoques posteriors, l’edificació d’un pòrtic davant el mur de migjorn i la col·locació d’un retaule barroc.\nLa nau, rectangular i amb la coberta sostinguda per encavallades de fusta, té a llevant un absis de planta quadrangular cobert amb una volta de canó. La comunicació entre els dos espais es fa per mitjà d’un arc triomfal ultrapassat. La porta d’accés a la nau des de l’exterior acaba amb un arc de mig punt, decorat a la part frontal amb un fris de dents de serra. Sobre la clau de l’arc descansa un bloc de pedra tosca amb una creu esculpida. També es pot veure una altra creu de pedra tosca, aquesta totalment exempta, al capdamunt de la paret de llevant de l’absis.\nEl campanar és una torre cilíndrica d’uns 18 metres d’alçada, adossat a la paret sud de la nau, prop de l’absis. Encara que la seva base és circular, es va deformant en els diferents pisos. Aquests són quatre i cadascun presenta quatre finestres geminades (llevat del primer, en què una de les finestres és senzilla). Exteriorment, presenta una decoració de bandes i arcuacions llombardes que emmarquen els finestrals dels diferents pisos. Els de la planta superior conserven restes de policromia, amb predomini del vermell. Sota la coberta es poden observar dos caps humans esculpits.\nL’església posseïa un dels conjunts pictòrics murals més rics i més extensos del Principat.\nA més de les pintures, es pot admirar a l’interior una talla romànica de fusta policromada de la Verge del Remei i el retaule d’estil barroc dedicat a la santa titular, que data del 1721. A l’exterior, davant l’església i al centre de l’espai ocupat antigament pel cementiri, es conserva una creu de ferro forjat del segle XIII.\nCarrer Bisbe Príncep Iglesias, 2 - AD500 Andorra la Vella\nLa Creu Grossa és una creu de terme situada avui una mica més avall del seu emplaçament original, vora el camí ral que unia Andorra la Vella i Escaldes. Construïda en pedra, és d’estil gòtic, segurament de finals del segle XVI o començament del XVII. A una banda de la creu es representa Crist clavat a la creu i a l’altra la Mare de Déu amb l’Infant en braços. El pas del temps ha fet que el desgast de la pedra no permeti apreciar el detall de l’escultura, però aquesta conserva tota la bellesa pròpia d’unes proporcions i d’una factura molt ben resoltes.\nLa Roureda de la Margineda\nMolt a prop de Santa Coloma, en direcció sud, es troba un dels grans descobriments arqueològics dels Pirineus: el jaciment de la Roureda de la Margineda. Situat al peu de la carretera general, en una elevació sobre la plana, el jaciment té diverses fases. La principal és una imponent fortificació medieval, el castell de Sant Vicenç, construït vers el 1190 pel vescomte Arnau de Castellbò i que va ser el cap de pont dels comtes de Foix a Andorra fins a la signatura del segon pariatge, el 1288. Els treballs arqueològics encara no han acabat, però hi ha visites guiades per poder veure el monument.\nEs tracta d’un edifici de propietat privada, dissenyat per Cèsar Martinell, que va guanyar el concurs convocat per l’Escola d’Arquitectes de Barcelona.\nRestaurada l’any 1997 a partir dels seus plànols originals, constitueix un dels exemples de l’arquitectura del granit.\nÉs probablement la primera obra d’Andorra feta per un arquitecte prestigiós. D’estil modernista amb traces noucentisme, està construïda en els terrenys propietat del periodista americà Fiske Warren que tenia per soci el rus refugiat a Europa, Nicolás Popoff.\nAl costat del pont es pot admirar una obra de l’escultor valencià Andreu Alfaro que commemora la celebració del II Congrés de la Llengua Catalana.\nPlaça Príncep Benlloch - AD500 Andorra la Vella\nSituada a la vora del Comú, a l’entrada del nucli antic, Sant Esteve és l’església parroquial d’Andorra la Vella. L’edifici actual és el resultat de diverses modificacions i ampliacions de l’església romànica, les més importants fetes al segle passat, i entre les quals destaca la portada de ponent, obra de l’arquitecte català Josep Puig i Cadafalch.\nDe l’església primitiva, del segle XII, se’n conserva només l’absis semicircular, una part de les parets de la nau i una absidiola. L’absis és el més gran i ric en decoració escultòrica dels conservats a Andorra d’època romànica; té dues finestres de doble esqueixada i la seva coberta, de quart d’esfera, va ser feta amb pedra tosca. A l’exterior, sota el llosat, s’estén de banda a banda un fris de dents de serra i per sota d’aquest n’apareix un altre d’arcuacions cegues, tots dos d’estil llombard; cadascun dels arquets és sostingut per una petita mènsula amb decoracions geomètriques.\nTotes les parets de l’absis i del presbiteri estaven decorades amb pintures murals, probablement del segle XIII, que es conserven en part al Museu Nacional d’Art de Catalunya. Iconogràficament constitueixen el conjunt més elaborat del Principat; els fragments conservats representen diferents escenes de la vida de Jesús, i també arquitectures figurades i motius vegetals i geomètrics. De la mateixa època seria la biga policromada que travessa l’absis de banda a banda i que devia sostenir un baldaquí, malauradament desaparegut.\nA l’interior es conserven diversos retaules barrocs: el dedicat a Sant Joan Baptista (datat el 1707), el de Santa Llúcia, el del Sant Crist i el retaule major consagrat al sant titular, i també la pintura anomenada Quadro de les ànimes, igualment del segle XVIII.\nGRAN ORGUE DE L'ESGLÉSIA SANT ESTEVE\nEl gran orgue de l'església arxiprestal de Sant Esteve va ser construït per l'orguener Georges Danion (1922-2005) i va ser instal·lat a Andorra la Vella l'any 1991. L'estètica de l'instrument és neoclàssica, unint el millor de l'orgue clàssic francès (definit per Clicquot) amb les experiències dels factors romàntics i simfònics (principalment de Cavaillé-Coll). Es tracta d'un orgue modern molt versàtil que permet interpretar totes les èpoques de la literatura organística.\nEn aquest instrument musical s’hi ha celebrat anyalment el Festival Internacional d’Orgue d’Andorra, esdeveniment que ha permès escoltar més de 100 concerts d'orgue sol o amb altres instruments a càrrec dels més prestigiosos organistes del món.\nL’escultura de Salvador Dalí, La Noblesse du temps, és una obra monumental de bronze, d’uns 1400 quilograms de pes i 4,90 m d’alçada, 1,70 m de fondària i 2,60 m de llargada.\nPertany a una sèrie d’obres de gran format i simbolitza el pas del temps. El rellotge es troba sobre un tronc d’arbre i té una corona que representa el domini del temps sobre la humanitat. L’any 1999 va ser cedida al Govern d’Andorra pel col·leccionista d’art i home de confiança de Dalí, Enric Sabater.\nL’any 2010 es va instal·lar en el seu emplaçament actual, a la plaça de la Rotonda.\nÉs un conjunt escultòric format per set figures humanes que remeten als estilites de Constantinoble, i es pot considerar com una metàfora de les set parròquies andorranes. És una imatge de reflexió enmig del brogit de la ciutat.\n“Els poetes són una peça clau de la societat. Estan condemnats al fracàs, perquè saben que no vendran ni tres llibres, però són una font de fertilitat, com una pluja molt fina que va penetrant en la terra. Per mi, aquest procés tan llard, com is fossin camperols, té molt valor” - Jaume Plensa\nEstà situat a la plaça Lídia Armengol d’Andorra la Vella, davant de l’edifici administratiu del Comú i de les noves instal·lacions del Consell General.\nEl Jardí Interior de Prada Casadet\nCarrer de Prada Casadet - AD500 Andorra la Vella\nDavant mateix de l’aparcament comunal de Prada Casadet hi ha un pati, obert al públic durant el dia, on hi ha una excel·lent mostra d’escultura contemporània, propietat del Grup Immobiliari Cierco. Entre d’altres, hi podem contemplar l’obra Overflow, de Jaume Plensa, Mobili 2001 de Miquel Barceló, Doble Imagen de Manolo Valdés o Robot en Suspensió de Paul Van Hoeydonck.\nJardins de Casa de la Vall\nA l’entorn de Casa de la Vall hi ha tres escultures estretament relacionades amb esdeveniments centrals de la història d’Andorra: La Morisca, de Josep Viladomat, en homenatge a la Nova Reforma del 1866, el Setè Centenari del 1r Pariatge, de Luigi Terruggi, i la Proclamació de la Constitució, d’Emili Armengol.\nDes de l’accés sud a la parròquia, a la rotonda de la Margineda, on ens rep l’escultura d’Andreu Alfaro 1r Congrés de la Llengua, fins al límit amb Escaldes-Engordany, hi ha una constel·lació d’obres escampades per tots els racons d’Andorra la Vella. Peces —entre d’altres— de Josep Viladomat, Sergi Mas, Roger Mas, Judit Gasset, Joan Brossa, Nerea Aixàs, Joan Canal… Cada passejada és una descoberta.\nEl sometent és una organització de participació ciutadana formada pels caps de casa que té com a missió la defensa de la parròquia i que pot ser convocada per les autoritats locals en cas de necessitat.\nTenien l'obligació d'acudir al toc de sometent tots els homes menors de 60 anys i majors de 16. Les despeses, anaven a raó de meitat i meitat, l'una pel Senyor feudal i l'altra pel Comú, tot i que posteriorment es garantia un sou per part pel govern mitjançant els impostos municipals i cada membre s'ocupava de mantenir en bon estat la seva arma (normalment un trabuc) a casa. És també un altre referent de les arrels andorranes.\nL'Esbart és una associació cultural de dansa tradicional i popular del País i dels seus voltants, que es va fundar el 1981 amb el propòsit de recollir i recuperar danses i tradicions del país.\nParticipa en trobades amb altres esbarts i grups dansaires, així com en festivals folklòrics internacionals d'arreu del món, cosa que el converteix en un dels ambaixadors de les tradicions d’Andorra.\nLa Gresca Gegantera d’Andorra la Vella és un associació que té per objecte ensenyar, divulgar, promoure i preservar la tradició de la Gresca Gegantera d'Andorra la Vella com a patrimoni cultural, tant dins del Principat d'Andorra com a l'estranger, utilitzant les figures representatives de la colla gegantera cedides expressament per l'Hble. Comú d'Andorra la Vella, qui n'és titular de les mateixes.\nLa Consòrcia de Casats\nLa Consòrcia de Casats d’Andorra la Vella es reuneix el Dimecres de Cendra.\nAquesta germandat d’ajuda mútua deu segurament el seu naixement, el 21 de febrer de 1776, a un neguit per corregir en certa mesura els excessos de les festes de Carnestoltes.\nLes funcions de la Consòrcia són vetllar els malalts, traslladar els consorciants difunts al cementiri, disposar d’un fons de capital per prestar-lo amb un interès mòdic als consorciants que es trobin en dificultats i organitzar les festes de Carnaval. No tothom, però, pot ser consorcià: cal ser andorrà, casat, cap de casa i veí d’Andorra la Vella.\nLes representacions rituals lligades al cicle natural de la terra o a creences ancestrals també es retroben a Andorra la Vella.\nUn dels exemples més clars són les que es desenvolupen a l’entorn de la festa de Sant Joan i del solstici d’estiu, amb el giravoltar de les falles enceses com a màxim exponent.\nEls Focs de Sant Joan cremen a tots els barris de la parròquia; preparada pels més joves, aquesta festa és una ocasió única per aplegar els veïns del barri entorn de la coca de Sant Joan, el moscatell, els petards i el foc durant bona part de la nit. A Andorra la Vella, un grup de joves anomenats els fallaires encenen trossos d’escorça de beç, les falles, i fan una cercavila al llarg de la qual les fan girar al seu voltant, lligades a l’extrem d’una cadena.\nEl contrapàs és el ball per excel·lència d’Andorra la Vella i la seva Festa Major.\nPopular a mitjans del segle XIX, el seu nom fa referència a la combinació de passos que s’han de marcar, o sigui, un pas seguit d'una altre en direcció contrària al primer. És considerat l'origen de la sardana actual.\nA Andorra la Vella el balla l’Esbart Dansaire i el balla el poble. És una dansa antiga que la capital va recuperar fa uns anys i que avui viu la seva màxima esplendor el diumenge de la Festa Major.\nLa ciutat d’Andorra la Vella li ret homenatge amb un monument col·locat a la placeta de Sant Esteve.\nL'escudella, sabor i tradició.\nA començament dels anys 70, uns amics de l’avinguda Meritxell que celebraven la seva onomàstica el dia de Sant Antoni van decidir festejar-ho, a l’entorn dels seus negocis, oferint escudella i carn d’olla als veïns i conciutadans ja que per la festivitat de Sant Antoni, 17 de gener, s’acostumava a repartir menjar entre els més pobres de la Parròquia.\nMés tard, i per causa de la multitud que s’aplegava en aquell punt, es va decidir traslladar la celebració al centre d’Andorra la Vella, primer a la plaça Rebés i després a la plaça del Poble, i a partir de llavors es constituí la Confraria d’Escudellaires, responsable de l’Escudella de Sant Antoni d’Andorra la Vella.\nL’escudella i els escudellaires han portat al segle XXI un costum que ha arrelat amb vigor en el calendari festívol del nostre poble.\n• Arròs 150g\n• Botifarra blanca 435g\n• Fideus 150g\n• Careta de porc 490g\n• Fesols 100g\n• Cansalada virada 250g\n• Cigrons 100g\n• Vedella 245g\n• Patates 1.250g\n• Bringuera 250g\n• Porro 250g\n• Ossos (vedell i pernil) 135g\n• Carrotes 200g\n• Ossos de gallina 75g\n• Api 200g\n• Mandonguilles (*) 825g\n• Col 350g\n• Carbassa 250g\n• Botifarra negra 675g\nsal, pebre, julivert, all i farina\n* 275g de porc, 275g de vedella i 275g de gallina\n1. Posem a bullir l’aigua. Quan bull, hi posem els ossos i la cansalada per fer el brou (30 minuts).\n2. Mentrestant, preparem les mandonguilles o pilotes amb la carn de porc, vedella i gallina, i ho barregem tot amb all i julivert, sal i pebre.\n3. Fem les pilotes i les passem per la farina. Les coem en una olla a part, perquè si hem d’afegir brou a l’escudella, aprofitarem el de les mandonguilles (1 hora).\n4. Tallem les verdures i les patates; normalment hem d’anar traient l’escuma del brou fins que no en quedi gens.\n5. Quan faci 30 minuts que bullen els ossos, hi afegim la carn de vedella i ho deixem que bulli 1 hora més.\n6. Passat aquest temps, traiem els ossos i la carn i hi afegim la botifarra negra i la botifarra blanca, ho deixem bullir uns 30 minuts més, i després ho traiem tot.\n7. Afegim les verdures perquè bullin uns 30 minuts i després les patates uns 25 minuts més; hi tirem els fideus i l’arròs, deixem bullir uns 15 minuts i, finalment, hi afegim els fesols i els cigrons cuits, i que bullin 15 minuts.\n8. Mentrestant, tallem la carn, la bringuera, les botifarres i la cansalada, per tal de servir-les amb les pilotes al plat abans de posar-hi l’escudella. Call acompanyar-la, si és possible, amb pa morè.\n• Cols Verdes\nEl trinxat és un menjar senzill, sa i de fàcil elaboració que s’acostuma a fer en temporada d’hivern. Amb ingredients del camp com la col verda, les patates i els alls aconseguim un plat ben gustós. El podem acompanyar tant amb cansalada com amb arengades.\n1. Poseu les cols a bullir (uns vint minuts).\n2. Quan ja estiguin cuites, afegiu-hi les patates tallades a trossos.\n3. A part, sofregiu en una paella uns grans d’all sencers. Quan estiguin rossos, traieu-los i en el mateix oli fregiu-hi unes rostes de cansalada fines dins que estiguin ben daurades.\n4. La verdura, escorreu-la ben escorreguda i poseu-la en una cassola amb l’oli de les rostes i amb una escassadora aneu-la fent ben menuda i que quedi tot ben barrejat.\n5. Serviu-la en una plata acompanyant amb les rostes. També és bo amb arengades.\n6. Aquest trinxat és molt bo rescalfat i també el podeu fer amb una truita.


La Sala Russafa alça el teló de la seua novena temporada amb una programació especial de cinc espectacles - Diari La Veu\nEscriba el número 517795\n9 setembre 2019 12:46h\nAquest espai se suma als centres culturals que activen la seua programació després de l'estiu i ho fa mitjançant 'Alcem el teló', una selecció de cinc activitats que del 3 al 13 d'octubre porta al seu escenari la música, la dansa i el teatre per a xiquets i adults. Imatge d'arxiu. / SALA RUSSAFA\nVALÈNCIA. La novena temporada de Sala Russafa de València ix a escena el 3 d'octubre amb la programació especial 'Alcem el teló', que inclou, entre altres propostes, TEDxRussafa; teatre per a xiquets i adults; música medieval + dansa contemporània, i màgia en blanc i negre.\nAixí, aquest espai se suma als centres culturals que activen la seua programació després de l'estiu i ho fa mitjançant 'Alcem el teló', una selecció de cinc activitats que del 3 al 13 d'octubre porta al seu escenari la música, la dansa i el teatre per a xiquets i adults.\nLa primera d'elles és A Circle In The Water, un espectacle amb música en directe i dansa que el 3 i 4 d'octubre reuneix dos grans talents a la Sala Russafa. La música en directe del segle XVI conviu amb la dansa contemporània en aquesta peça nascuda com a banda sonora de l'adaptació cinematogràfica de l'obra teatral La Estancia, de Cremen Produccions, que s'estrenarà la pròxima tardor.\nEs tracta d'una compilació de temes giren al voltant de la malenconia, una emoció capaç de remoure i activar sentiments despertant una sensibilitat que en la societat del segle XXI moltes vegades sembla anestesiada.\nLa segona proposta és Las picardías de Molière, que el 5 i 6 d'octubre ompli d'encant l'escenari. Iria Márquez signa i dirigeix aquesta obra, que reprén personatges de Le bourgeois gentilhomme, Les dones sàvies i El misantrop, comèdies de Molière que salten del segle XVII al XX en una peça de nou encuny.\nLa seua suggeridora trama està ambientada en una nit d'estiu del París del 1973, coincident amb el 300é aniversari de la mort de l'autor francés. Al ritme de cançons de Françoise Hardy o Serge Gainsburg i recolzant-se en projeccions audiovisuals, avança una comèdia en la qual protagonistes d'alguns dels seus clàssics interactuen descobrint filies i fòbies, construint un fresc embolic amorós.\nLa producció naix d'un antic projecte de Márquez i l'estrena la formació valenciana Pànic Escènic, dins de la programació especial d'obertura de Sala Russafa.\nLa segona setmana d''Alcem el Teló' es dedica a recuperar els espectacles favorits dels qui van passar per les butaques del teatre la passada temporada. Així, del 10 al 12 d'octubre hi ha noves funcions de Shhhh!, guanyadora del guardó al Millor Espectacle Valencià de l'última edició dels Premis del Públic de Sala Russafa. Marian Villaescusa signa i dirigeix, amb el suport de Chema Cardeña, aquesta comèdia, que s'atreveix amb una de les paraules i malalties que més eufemismes rep: el càncer.\nI, per als més xicotets, s'ha programat la versió en valencià de l'obra guanyadora de l'últim Premi de Públic de Sala Russafa al Millor Espectacle Familiar, La caverna del foc, un muntatge de la formació valenciana Dinamo Producció Teatral que proposa una aventura amb els primers pobladors de la Terra com a protagonistes.\nAquesta agenda es completa amb una mostra de programació musical de la mà de Innerlands. El 8 d'octubre a les 20.30h, la banda valenciana integrada per Paloma Grueso, Juliol Rierol, Marcos Carcelén, Rubén Torres, Santiago Álvarez, Vicente Merodio i Alfonso del Corral presenta en concert una nova etapa que ha materialitzat en el seu últim disc, Amar Nacer.\nDesprés de la presentació de la temporada, a l'octubre arranca el XIX Cicle de Companyies Nacionals de Sala Russafa, que fins al 8 de desembre oferirà 11 propostes per a xiquets i adults de companyies vingudes de diferents punts del país. La primera és l'estrena al País Valencià de Macbeth. Yo no me voy a morir. Del 18 al 27 d'octubre pot veure's aquest curiós acostament del director i dramaturg Jorge Eines al clàssic de Shakespeare, que hi arriba després d'haver sigut posat en peus a Buenos Aires el 2017 per part d'una companyia argentina, amb gran acolliment de la crítica.\nEl teatre acollirà una jornada de les xarrades TEDx\nAl costat d'aquesta programació escènica, el teatre acull una jornada de les famoses xarrades TEDx. El 17 d'octubre, de 19.30h a 22.30h, el barri de Russafa es converteix en espai de reflexió per a cinc ponents entre els quals ja s'ha confirmat Sonia El Hakim, analista, investigadora, formadora i consultora en Comportament No Verbal.\nTambé participarà Emilio Vesica, fundador de l'associació valenciana Bioagradables, coordinador de projectes de conservació i sensibilització ambiental. I la dramaturga Marian Villaescusa, que tornarà a pujar-se a l'escenari de Sala Russafa, aquesta vegada com a ponent. A aquestes veus se sumaran unes altres, i una actuació que completa una vetlada animada per la curiositat, el coneixement i la creativitat.\nA l'octubre, el teatre de Russafa suma altres dues propostes escèniques per a tota la família, a més de la Campanya Escolar que organitza, com cada temporada. Els dies 19 i 20, la formació andalusa La Fosa i OriolO fan un divertit repàs a la història de la creativitat humana en La primera obra de art. Grans artistes, populars quadres i famoses tècniques van teixint aquest muntatge per a espectadors a partir de quatre anys, que defensa la imaginació i la capacitat de crear per damunt de tot. Els seus protagonista són el clown Oriol Boixander, col·laborador de Comediants; Leo Basi, i una de les joies europees, el Circ Roncali, que combina la pantomima, els malabars, la interpretació musical, el ball i fins a la màgia en una particular posada en escena carregada d'humor.\nFinalment, el 26 i 27 d'octubre el Mag Black i el Mag White ofereixen una espectacular sessió de prestidigitació en blanc i negre. Paco Santofimia i José Manuel Rodrigo van començar la seua marxa conjunta el 2011 en la formació andalusa Produccions Avanti.\nEscriba el número 743869


Sense incidències en les primeres nits de confinament nocturn | Ràdio Calella Televisió\nLa Policia Local de Calella de moment no ha sancionat a ningú per saltar-se el confinament nocturn. Així ho ha anunciat aquest matí al programa La Ciutat l’alcaldessa, Montserrat Candini, qui també ha agraït que el nivell de compliment del toc de queda hagi estat tan alt entre la ciutadania i ha apel·lat a la responsabilitat de tothom per poder frenar la propagació del virus i reduir les xifres epidemiològiques. Ho ha dit l’alcaldessa després que ahir es tornés a reactivar el Comitè de Crisi per fer un seguiment de la crisi de la Covid i avaluar la necessitat de prendre noves mesures per evitar el contagi entre la població. La primera mesura que s’ha pres en el marc d’aquest comitè ha estat tornar a posar en marxa la bossa de voluntaris.\nLa declaració del nou estat d’alarma, des del 25 d’octubre i fins al 9 de novembre, per contenir la propagació de la Covid-19 implica l’obligació de portar a terme un confinament nocturn de les 22 a les 6 h. Les primeres 48 hores del confinament nocturn han transcorregut a Calella sense incidències i el seguiment ha estat del 100%. Ho ha explicat l’alcaldessa Candini qui ha dit que de moment la Policia Local no ha hagut de sancionar a ningú.\nDurant aquests dos dies el compliment del toc de queda ha estat molt elevat i no s’ha donat cap circumstància d’incompliment. La policial el que està fent és concentrar els seus actius fent actuacions preventives, no únicament al centre ciutat, sinó també en parcs, jardins i places, per evitar concentracions de persones.\nLes multes per ser al carrer sense un motiu justificat poden anar dels 300 als 6.000 euros.\nCandini també ha agraït l’elevat grau de compliment de la ciutadania de Calella i ha fet una crida a seguir per aquest camí. Apel·la a la responsabilitat de tothom per poder frenar la propagació del virus i reduir les xifres epidemiològiques que tenim a dia d’avui.\nVull demanar al conjunt de la ciutadania que estiguem a l’altura, des del punt de vist de compliment de les mesures. Amb aquest grau de compromís i corresponsabilitat, ens podrem en sortir, malgrat que hi ha un pacte econòmic molt gran amb el tancament de la restauració i centres d’estètica.\nEl primer cap de setmana amb el toc de queda en vigor coincidirà amb Tots Sants i quan la Romeria de Calella puja a Montserrat. Malgrat que s’ha suspès el viatge, tal com Ràdio Calella TV informava fa uns dies uns 300 calellencs aniran aquest cap de setmana Montserrat. Amb tot, Candini els demana molta prudència i responsabilitat.\nTot i que per nosaltres la romeria és molt important, per tot el que representa i la pau i espiritualitat que ens dóna, però és evident que si no es respecten les mesures, poden tenir un component de perill i risc importantíssim. Per tant jo els hi demano màxima prudència i responsabilitat amb les activitats que volen fer.\nDavant l’impacte de la segona onada l’Ajuntament de Calella també ha reactivat el Comitè de Crisi que farà un seguiment exhaustiu de la pandèmia i de les noves mesures que puguin entrar en vigor. De moment s’ha tornat a obrir la bossa de voluntaris. Una xarxa de persones que donaran suport a l’Àrea de Política Social per a l’atenció de persones en situació de vulnerabilitat.\nSegüent Porti: “Si no tinc el suport de totes les forces polítiques, no acceptaré el càrrec de síndic municipal”\nAnterior Els comuns confirmen la moció per auditar Urbaser: “Segur que se’n poden treure millors resultats”


Club Triatló Baix Montseny - Duatló Campionat de Catalunya per Equips\nDuatló Campionat de Catalunya per Equips\nCreat el Dissabte, 15 Febrer 2014 20:29\nEl passat dissabte es va disputar el Campionat de Catalunya per Equips. Per primera vegada els integrants del Triatló Baix Montseny vam formar equip. La prova es va celebrar al Prat al costat de l’Aeroport en modalitat 4.5 km run 20km bike i per acabar uns últims 2km.\nL’equip estava format per 2 juniors l’Arnau i l’Erik que ens van fer de llebres al run, 2 Absoluts l’Oriol i el Laurio i 1 Veterano 2 el Jesús, (que personalment està molt fort aquest any).\nAl ser campionat de Catalunya per equips la sortida era en format contrarellotge, és a dir els equips sortien cada minut, igual que les contrarellotges d’equip del Tour de França, Una vegada ens van donar la sortida cap allà a les 16:10 els dos juniors es van posar a marcar un fort ritme que constantment els hi havíem d’anar recordant que havien d’anar més lents.\nUna vegada passats els primers km vam entrar a box per fer la primera transició, una mica lents ens vam posar casc i bambes i vam sortir amb les bicis per fer 4 voltes al circuit. Era un circuit completament pla, on es podia rodar molt ràpid. També hi havia vent lateral i això podia dificultar anar a rodar si no s’està acostumat.\nAl acabar les 4 voltes de bici vam entrar al box aquesta vegada per deixar les bicis i així afrontar els últims km de run.\nFinalment comentar que va ser una molt bona experiència per tots els participants i ens va ajudar a fer pinya de CLUB.


DESESCALADA avui 4 d'agost: ¿En quina fase està la vostra província?\nLa desescalada avui, 4 d'agost: ¿En quina fase està la vostra província?\nBarcelona i el seu entorn i les comarques lleidatanes del Segrià i la Noguera apliquen restriccions\nMúrcia ordena que el municipi de Totana retorni a la fase 1 pel brot originat en un pub\nBarcelona - Dimarts, 11/08/2020 - 08:54\nTot Espanya ja ha entrat en la nova normalitat després que el final de l’estat d’alarma marqués la conclusió del pla de desescalada del confinament decretat pel Govern per vèncer la Covid-19, que va durar 52 dies en la seva fase més dura. De tota manera, poden produir-se retrocessos en funció dels rebrots.\n-En quina fase de desescalada està la vostra província avui\nEn quina fase de desescalada està la vostra província avui\nTot Espanya ja està en la nova normalitat, després de l’acabament de l’estat d’alarma diumenge 21 de juny.\nLes úniques excepcions són les següents:\n- A Catalunya, s’apliquen restriccions similars a les de la fase 2 a Barcelona i el seu entorn més pròxim, i a les comarques lleidatanes del Segrià i a la Noguera.\n- A Aragó, la comarca central –amb Saragossa capital–, el Baix Cinca, el Baix Aragó-Casp i Monegros retrocedeixen a la fase 2 estricta. Segueixen en fase 2 flexibilitzada les comarques de la Llitera i Cinca Mitjà, Osca capital i la ciutat de Barbastre.\n- A Navarra, el Govern foral ha tornat un barri de Pamplona, el de Mendillorri, a la fase 2 a causa de l’increment dels contagis.\n- A Múrcia, la Conselleria autonòmica de Salut ha ordenat que Totana retorni a la fase 1 de la desescalada i prohibeix l’entrada i sortida del municipi per l’augment de casos relacionats amb el brot originat en un pub de la localitat.\n- A Castella i Lleó s’ha ordenat el confinament de les localitats d’Íjar i Pedrajas de San Esteban pels rebrots apareguts.\n-Els viatges entre províncies estan limitats a trasllats per motius de feina o acudir a una vetlla.\n- Perruqueries: en aquesta fase els usuaris podran anar sense necessitat de cita prèvia sempre que l’establiment hagi pres mesures de seguretat i higiene per garantir que s’impedeixen els contagis.\n- Centres d’alt rendiment esportiu: es contempla l’obertura de centres d’alt rendiment amb mesures i higiene i protecció reforçades i si és possible torns, i si és possible es permetrà l’entrenament mitjà en lligues professionals.\n-Vetlles: sí, amb número limitat de familiars, amb protocols de distància física i seguretat.\n-Anar amb barco: es permetrà la navegació d’embarcacions en grups limitats.\n- Educació: Els centres escolars podran obrir només per a activitats de reforç, garantir que els menors de sis anys puguin acudir si els dos pares han de treballar presencialment i per celebrar l’EBAU. Els cursos 4t ESO, 2n batxillerat, 2n FP mitjana i superior, i últim any d’ensenyaments de règim especial podran tornar alternant grups de no més de 15 estudiants.\n-Vetlles: per a grups una mica menys limitats de familiars, i amb distància física i seguretat.\n- Cine, teatre, concerts: es podran celebrar espectacles culturals amb menys de 50 persones en llocs tancats amb un 50% de l’aforament i a l’aire lliure seran possibles quan congreguin menys de 400 persones sempre que sigui assegut.\nEl 21 de juny va acabar l’estat d’alarma, per la qual cosa ja es permet la mobilitat total per tot el territori nacional. A partir d’aquesta data es va instaurar la «nova normalitat» amb una sèrie de mesures que tots els ciutadans hauran de complir. Per això, el Govern ha aprovat un decret llei en què es regulen diferents aspectes.\nEntre els més destacats, hi ha l’ús obligatori de mascaretes fins que hi hagi una ‘vacuna eficaç’ contra el coronavirus o el manteniment de la distància social d’un metre i mig. [Coneixeu-ho tot sobre la nova normalitat. Preguntes i respostes]


FCF | S’obre convocatòria per a tres nous Cursos de Coordinador de Futbol Sala fins a final de temporada\nS’obre convocatòria per a tres nous Cursos de Coordinador de Futbol Sala fins a final de temporada\nComitè Entrenadors | 26/03/2019\nLa gran demanda actual ha comportat que el CTEFS hagi decidit obrir convocatòria per a tres nous Cursos de Coordinador de Futbol Sala, arreu del territori català, després d’haver-ne organitzat dos la present temporada.\nMalgrat que fa uns mesos el Comitè Tècnic d’Entrenadors de Futbol Sala de la Federació Catalana de Futbol anunciava l’organització del darrer Curs de Coordinador de Futbol Sala de la temporada, la demanda actual de clubs i delegacions ha obligat a convocar nous cursos per a totes aquelles persones interessades en formar-se com a coordinadors.\nÉs per aquest motiu que a partir del mes d’abril, fins al mes de juny, es duran a terme tres nous Cursos de Coordinador de Futbol Sala a Barcelona, Lleida i Tortosa.\nDel 15 al 23 d’abril de 2019 es durà a terme el Curs de Coordinador de Futbol Sala a les aules de formació de la delegació de Terres de l’Ebre de l’FCF (C/ Adrià d’Utretch, 5. Baixos. Tortosa (Tarragona)). Les classes s’impartiran, de 19.00 a 23.00 hores.\nPel mes de maig, concretament, del 9 al 17 de maig de 2019, el Curs de Coordinador de Futbol Sala es desplaçarà fins a terres lleidatanes. El Consell Esportiu del Segrià (Av. Segre, 7. Lleida) acollirà aquest curs, que s’impartirà en dijous i divendres, de 18.00 a 22.00 hores.\nFinalment, del 17 de maig al 7 de juny de 2019, s’obrirà el darrer Curs de Coordinador de Futbol Sala de la temporada, de nou, a les aules de formació de la seu central de la Federació Catalana de Futbol (C/ Sicília, 93-97, entresol. Barcelona). Les classes s’impartiran els divendres, de 18.00 a 22.00 hores.\nA continuació es poden consultar les agendes dels nous curos programats, on es detallen els horaris, les assignatures i l’adreça de la seu:\nPer poder realitzar la inscripció al curs de Coordinador de Futbol Sala, els alumnes de l’Escola d’Entrenadors, han d’accedir a la seva Intranet d’alumne i, a través de ‘Fitxa de l’alumne’, han d’accedir a ‘Sol·licitar nou curs’ > ‘Curs a demanar’ > ‘Coordinador Futbol Sala 2018/2019’. A través d’aquests passos quedarà activada la seva inscripció al curs de referència.\nTota l’oferta formativa que ofereix l’Escola d’Entrenadors de Futbol Sala i el Comitè Tècnic d’Entrenadors de Futbol està disponible, al llarg de la temporada, al seu web específic, al qual es pot accedir clicant aquí\nPer qualsevol dubte o consulta es pot contactar directament amb l'Escola d'Entrenadors de Futbol Sala enviant un correu electrònic a escolafutsal@fcf.cat.


Hotel Orchidea Cervia Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nLungomare Grazia Deledda 30, Cervia, Cervia, Itàlia, 48015 - Veure al mapa\nConvenientment situat a Cervia, Hotel Orchidea és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Hotel Orchidea és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, instal.lacions per a minusvàl.lids, express check-in/check-out, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes són només algunes de les comoditats que fan que Hotel Orchidea sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nEls clients poden triar d'entre 36 habitacions, i totes desprenen una atmòsfera de pau i harmonia total. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com camp de golf (a 3 km), jardí. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Hotel Orchidea la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Cervia.


Unknown 16 de gener de 2017, a les 0:35\nQue bo! Això supera la postveritat.\nAllau 16 de gener de 2017, a les 0:44\nJa és la post-mentida, Enric.\nSanti 16 de gener de 2017, a les 0:53\nSanto Súbito aka Joan Pau II. Segur que San Escobar no havia estat una colònia polonesa?\nAllau 16 de gener de 2017, a les 0:57\nHome, la majoria de les bromes se les han inventat els mateixos polonesos fent broma del seu ministre.\nGalderich 16 de gener de 2017, a les 1:12\nAllau 16 de gener de 2017, a les 1:14\nAlmenys Honduras existia. Hauria pogut dir "Viva San Teodoros!", com va fer Tintín.\nClidice 16 de gener de 2017, a les 9:51\nVaig a avisar a ma mare que d'ençà que té smartphones s'ho creu tot 😋\nAllau 16 de gener de 2017, a les 14:00\nA veure si t'ha organitzat unes vacances allà!\nPons 16 de gener de 2017, a les 12:13\nEls lectors d’aquest blog demanen, no més aviat exigim, que l’equip d’investigació Daily Avalanche es desplaci al país en qüestió i faci un reportatge de tan interessant país que entri com a mínim al mateix nivell de detall que el reportatge de les terres pulleses\nCaldrà esperar a l'estiu i auguro que les fotos sortiran borroses.\nAnònim 17 de gener de 2017, a les 22:57\nHi ha una altra llegenda urbana que diu que l'Allau és un exbanquer fill de puta infecte malparit conspirador.\nAnònim 17 de gener de 2017, a les 23:55


Comencen a baixar els ingressats a les UCI aquest dijous a Catalunya - XCatalunya.cat\nComencen a baixar els ingressats a les UCI aquest dijous a Catalunya\nSalut declara 5 crítics menys (576) i 68 hospitalitzats menys (2.080), amb 35 morts i 3.090 nous contagis\nEl Departament de Salut ha declarat 5 ingressats menys a les Unitats de Cures Intensives (UCI) en les darreres 24 hores, baixant el total a 576, mentre que els hospitals tenen 68 ingressats menys per covid, fins a 2.080. A més, Salut ha notificat 3.090 nous contagis confirmats per PCR o TA, que situen el total des de l’inici de la pandèmia en 850.299. L’Rt es manté a 0,74, mentre el risc de rebrot disminueix 24 punts, fins als 578. S’han notificat 35 noves morts i el total de defuncions des de l’inici de la pandèmia és de 22.795.\nEl 12,47% de les proves que s’han fet la darrera setmana han donat positiu. La incidència acumulada a 14 dies passa de 830,84 a 804,56, mentre que a set dies passa de 325,17 a 314,04. El risc de rebrot era de 917 entre el 19 i el 25 de juliol, i es queda a 578 en l’últim interval. Pel que fa a l’Rt, es manté a 0,74, un valor inferior al de la setmana anterior (0,84). La incidència a 7 dies és de 314,04 entre el 26 de juliol i l’1 d’agost, per sota dels 490,52 de l’interval anterior. A 14 dies, la incidència és de 804,56 entre el 26 de juliol i l’1 d’agost, per sota dels 1.118,43 de l’interval anterior.\nPel que fa als casos confirmats per PCR o tests d’antígens, en el període del 26 de juliol i l’1 d’agost n’hi va haver 24.424, per sota de l’interval anterior, quan se’n van declarar 38.150.\nDurant l’última setmana analitzada s’han fet 144.975 PCR i 98.168 tests d’antígens, dels quals el 12,47% ha donat positiu, inferior al valor de l’interval anterior (17,25%). La mitjana d’edat de les persones positives se situa en els 34,74 anys.\nDes de l’inici de la pandèmia s’han confirmat 916.656 casos, dels quals 850.299 per PCR/TA. Pel que fa a les morts, se n’han declarat 35 en les darreres hores, amb 22.795 des de l’inici de la pandèmia.\nEntre el 26 de juliol i l’1 d’agost s’han declarat 222 defuncions, mentre que la setmana anterior se’n van notificar 177. En l’últim interval hi havia ingressades a l’hospital 2.299 persones. La setmana de 19 al 25 de de juliol n’hi havia 2.244.\nEntre les persones que viuen en residències, s’informa de 33.392 casos confirmats per PCR o TA des de l’inici de la pandèmia, 68 més. Amb la resta de proves, el nombre total de casos acumulats és de 36.988. En total, han mort des de l’inici de la pandèmia 8.946 persones, 9 més en 24 hores.\nBaixen els crítics de menys de 30 anys\nPel que fa als pacients ingressats a les UCI, n’hi ha 138 de menys de 50 anys i 338 de més d’aquesta edat. Hi ha 15 crítics de menys de 30 anys (-4). En concret, 14 tenen de 20 a 29 anys (-4), no n’hi ha cap entre 10 i 19 i un té menys de deu anys. A partir dels 30 anys, 41 tenen de 30 a 39 anys (+3), 82 van dels 40 a als 49 anys (-3), 95 tenen de 50 a 59 (-1) i 162 tenen de 60 a 69 anys (+2). Hi ha 69 malalts crítics de 70 a 79 anys (+8), 11 de 80 a 89 (-3) i 1 de 90 anys o més (ídem).\nPel que fa a les dades d’ingressats general, dels 2.080 que hi ha actualment als hospitals catalans, 1.419 tenen més de 50 anys i 526 són menors de 50. De la resta no hi ha registrada l’edat. Un total de 105 tenen menys de 30 anys (-8). En concret, 89 tenen de 20 a 29 anys (-8), 10 tenen de 10 a 19 anys (ídem) i sis tenen menys de 10 anys (ídem).\nPel que fa a la incidència acumulada a 7 dies per edats, la franja de 20 a 29 segueix sent la més afectada, amb 523 casos per cada 100.000 habitants. La franja de 10 a 19 té 512 casos per cada 100.000 habitants. La següent franja més afectada és la de 30 a 39, amb 404 casos. En les tres franges la incidència va a la baixa en els darrers dies.\nA la regió sanitària de Barcelona ciutat, que inclou la capital catalana, Montcada i Reixac i una ABS de Sant Adrià de Besòs, hi ha 686 nous positius, i el número total de confirmats per PCR o TA des de l’inici de la pandèmia se situa en 198.589, xifra que s’eleva a 218.612 amb totes les proves. Des de l’inici de la pandèmia, han mort 6.951 persones, 13 més.\nEl risc de rebrot cau 30 punts, i se situa en 653. El de la setmana del 19 al 25 de juliol era de 1.062. L’Rt baixa una centèsima, fins a 0,72, per sota del valor de la setmana anterior (0,77). La incidència a 7 dies és de 340. El 15,10% de les proves que es fan surten positives. A la regió actualment hi ha 511 pacients ingressats, 12 menys que fa 24 hores.\nRegió metropolitana nord: 22 ingressats menys (557)\nLa regió metropolitana nord suma 213.839 confirmats per PCR/TA des de l’inici de la pandèmia (+781) i 232.574 amb totes les proves. Des de l’inici de la pandèmia el territori ha registrat 5.069 defuncions, 10 més. El risc de rebrot baixa 23 punts, fins a 582. El de la setmana del 19 al 25 de juliol era de 948. La velocitat de propagació es manté a 0,73, mentre que la setmana anterior era de 0,87.\nLa incidència a 7 dies és de 310. L’11,55% de les proves que es fan surten positives. Segons les últimes dades, ara hi ha 557 ingressats, 22 menys.\nRegió metropolitana sud: 14 ingressats menys (380)\nLa regió metropolitana sud suma 147.115 casos confirmats per PCR o TA, 573 més en 24 hores. En total són 159.580 amb totes les proves. Les persones que han mort per coronavirus en aquesta regió són 3.883, nou més. El risc de rebrot disminueix 31 punts, fins a 620, i estava en 1.002 en l’interval anterior. La velocitat de propagació baixa una centèsima fins a 0,73. La setmana anterior era de 0,87.\nEl 13,88% de les proves que es fan surten positives. La incidència acumulada a 7 dies se situa en 331. Segones les últimes dades, en aquesta regió hi ha actualment 380 pacients ingressats per covid-19, 14 menys.\nCatalunya central: l’Rt torna a pujar\nLa regió sanitària de la Catalunya central té un total de 58.876 casos acumulats confirmats per PCR/TA, 165 més en les últimes hores. La xifra s’eleva a 63.865 si es tenen en compte totes les proves. Des de l’inici de la pandèmia han mort 2.387 persones en aquesta regió, cap més.\nEl risc de rebrot baixa 11 punts, fins a 494 punts, mentre que l’interval anterior era de 637. La taxa de reproducció puja una centèsima fins al 0,88, per sota de l’Rt de la setmana del 19 al 25 de juliol (0,95). La incidència a 7 dies és de 244 i el 8,98% de les proves que es fan donen positiu. La regió té actualment 75 pacients ingressats, vuit menys que fa 24 hores.\nCamp de Tarragona: el risc de rebrot baixa 24 punts (547)\nAl Camp de Tarragona s’han registrat 56.339 casos confirmats per PCR o tests d’antígens, 197 més. Si es tenen en compte totes les proves, el nombre de casos acumulats des de l’inici de la pandèmia és de 58.170. En aquesta regió han mort des de l’inici de la pandèmia 1.153 persones, tres més.\nEl risc de rebrot retrocedeix 24 punts, fins a 547, pels 890 de la setmana anterior. L’Rt baixa una centèsima fins a 0,72, per sota del 0,87 de la setmana del 19 al 25 de juliol. La incidència a 7 dies és de 296. L’índex de positivitat de les proves diagnòstiques és del 13,33%. Actualment hi ha 132 pacients ingressats, set menys que en el darrer registre.\nTerres de l’Ebre: positivitat del 7,93%\nA la regió sanitària de Lleida hi ha acumulats des de l’inici de la pandèmia 43.290 casos confirmats per PCR/TA, 144 més. Són 44.833 si es tenen en compte totes les proves. Un total de 664 persones han mort per coronavirus des de l’inici de la pandèmia, cap més.\nRegió de Girona: 5 ingressats més (198)\nA la regió sanitària de Girona, els casos confirmats per PCR i TA acumulats són 92.219 (+308) i 96.167 si es tenen en compte totes les proves. Des de l’inici de la pandèmia han mort 2.169 persones, cap més.\nEl risc de rebrot cau 22 punts, fins a 507, per sota dels 825 de la setmana del 19 al 25 de juliol. L’Rt es manté a 0,72. La incidència a 7 dies és de 273. L’11,63% de les proves que es fan surten positives. Actualment, hi ha 198 pacients ingressats, cinc més que en l’anterior balanç.\nMés de 63.500 noves dosis\n2 pensamientos sobre “Comencen a baixar els ingressats a les UCI aquest dijous a Catalunya”\nRetroenllaç: Nou greuge: La diferència de la factura de l'aigua a Catalunya i Espanya - XCatalunya.cat\nRetroenllaç: Tornen a pujar els ingressats a les UCI aquest divendres a Catalunya - XCatalunya.cat


【Majoni】 | Waveinn\nVeure-ho tot ( Majoni )\nMajoni a waveinn - la millor selecció de productes al millor preu. Mai havia set tant fàcil navegar i comprar per internet articles de botiga-nautica-pesca. I el millor de tot és que et portem el material de botiga-nautica-pesca que necessitis directament a la porta de casa. La majoria de productes Majoni s’envien ràpidament, 24 hores després d’haver fet la compra a waveinn. Com a distribuïdor autoritzat de Majoni tenim un ampli coneixement de tots els productes i últimes tecnologies. Podem assessorar-te amb els millors consells per utilitzar i cuidar el material Majoni de la millor manera. Sempre que ho necessitis rebràs el millor servei del nostre equip d’esportistes experts. Creiem que una part important per a la satisfacció del client és garantir que la compra es fa en un entorn 100% segur i confidencial. Volem que estiguis 100% satisfet amb la teva compra a waveinn, però si per algun motiu això no passés, tens 30 dies per fer la devolució de la compra. Si tens una pregunta o necessites que t’assessorem, no dubtis a contactar amb el nostre equip d’atenció al client de waveinn. Estarem encantats en donar resposta a totes les teves preguntes i a ajudar-te en tot el que necessitis!


Al volum també hi ha espai per parlar de l’evolució del paper de la dona, amb articles de Mª Carmen Palazón i Mara Ballester, o de la importància de l‘aigua amb els investigadors Sergio Rubio i Pablo Camarasa. L’apartat literari del llibre finalitza amb articles sobre l’esport escrits pels periodistes Pablo Orts i Juan Antonio Cloquell; i sobre turisme a càrrec d’Antonio Martin i Alba Soriano. A més a més, el llibre s’inicia amb uns versos sobre la temàtica a càrrec de José Ramón Cerdà, amb il·lustracions de Paco Roca.\nEl llibre de la Fira es podrà adquirir a partir de demà a la llibreria La Costera, a la papereria Muñoz i al quiosc de l'Albereda de Xàtiva.