Ude godt hjemme bedst - PDF\nDownload "Ude godt hjemme bedst"\n1 Ude godt hjemme bedst fødse 7 helt unikke hjemmefødselshistorier 1\n2 Denne lille bog er lavet som et dejligt minde. Vi har hver især skrevet vores hjemmefødselshistorie, som vi gerne vil dele med dig... Tak til, Rikke, Kristin, Didde, Helle, Anna, Trine, Line. Samt til Jordemødrene Tina og Susanne, for en fantasktisk støtte. Ude godt hjemmefødsel bedst 7 helt unikke hjemmefødselshistorier 1. udgave 2010 I samarbejde med Hjemmefødselsordning Sjælland Kopering af denne bog er ikke tilladt uden tilladelse kontakt Trine Louise Pihl, Pihl grafisk design, Omslag og layout: Pihl grafisk design Grafisk tilrettelæggelse: Pihl grafisk design\n3 Indhold Forord En hurtig førstegangsfødsel Alle gode gange tre Januars Johannes En god start på livet Halfdans hypnosefødsel En fantastisk luksus oplevelse På naturligste vis Idéliste til hjemmefødsel En stolt far og mands beretning Små gode råd Forord En fødsel, som er en meget privat begivenhed for kvinden og en meget intim begivenhed for parret, er samtidig en meget lærende og berigende begivenhed for en jordemoder at være part i og vidne til. Den fælles transformation, som fødslen er for mor, barn og familien, vil i hvert enkelt tilfælde være ligeså individuel som de fødende kvinder uanset hvor fødslen finder sted fordi kvinderne hver især oplever netop deres fødsel på deres egen helt specielle måde. Disse fortællinger om hjemmefødsler viser, at selv om kvinderne har haft hver deres helt specielle, individuelle oplevelse i forbindelse med fødslen af deres 1., 2., 3., eller 4. barn, så er deres fortællinger og fødsler alligevel præget af fællestræk, som adskiller hjemmefødsler fra hospitalsfødsler. Fordi der har været god tid og ro ved graviditetsbesøgene i hjemmene, er familierne velinformerede om forudsætninger, sikkerhed og udkomme i forbindelse med hjemmefødsler. Det giver en oplevelse af tryghed, og de forbereder sig til fødslen som til en glædelig, social begivenhed i familiens skød. Kvinderne giver udtryk for den tryghed, det har givet dem at kende deres to jordemødre fra graviditeten. De har vished for, at én af disse to jordemødre, som kender deres ønsker og behov, vil være deres støtte gennem hele deres fødsel og vil være der for dem også i den første tid efter fødslen. Det personlige kendskab til jordemoderen giver den fødende kvinde vished for, at hun, der kommer til fødslen, også ønsker og arbejder for, at fødslen fremover vil blive husket som en glædelig og styrkende begivenhed. Kvinderne har sammen med deres partner selv valgt og sat rammerne for deres fødsel. De føder der, hvor de er allermest trygge; nemlig hjemme hos sig selv. Her har parret mulighed for at slappe af, og som da selve undfangelsen af barnet skulle ske, kan de her opnå den intimitet, som er så befordrende for den naturlige fødselsproces. Her vil den fødendes og de tilstedeværendes flow af egne gode rus -midler give kvindekroppens kræfter mulighed for at udfolde sig uforstyrret. Når kun den fødende, hendes partner og jordemoderen, samt i nogle tilfælde en nærtstående ven eller et familiemedlem til den fødende, skal finde sammen i et harmonisk, tidløst univers, hvor det lille, nye menneske kan modtages med størst mulig kærlighed, opstår en stemning, hvor også jordemoderen kan føle sig tryg. Hun kan være afslappet, nærværende, fordi hun kan koncentrere sin opmærksomhed om netop denne begivenhed, denne kvindes fødsel. Disse fortællinger bevidner samstemmigt, at når kvinden vælger en hjemmefødsel med kendt jordemoder, får hun de bedste betingelser for en fødsel, der også fremover vil fremkalde en god følelse i hendes krop, hjerte og sind. Det engelske ord for jordemoder (midwife) betyder, frit oversat, iblandt kvinder, og vi er glade for at være iblandt de hjemmefødende kvinder og giver hermed ordet videre til dem. Susanne Andersen & Tina Lysgaard Jordemødre Hjemmefødselsordning Sjælland 4 5\n4 En hurtig førstegangsfødsel Vores lange samtaler og den utroligt gode forberedelse vi fik af jordemødrene, havde stor indflydelse på fødslens forløb Jeg har egentlig aldrig villet have børn. Mest fordi jeg altid har været bange for fødslen, og de smerter der følger med. Og da jeg var yngre, lavede jeg altid sjov med, at hvis jeg SKULLE have børn, ville jeg adoptere dem, for at undgå selve fødslen. Men da jeg mødte min mand Simon, blev tanken om på et tidspunkt at skulle have børn en naturlig del af vores liv, og min forestilling om at jeg skulle adoptere forsvandt. Familie fakta: Baby: Kathrine, født den 23. januar 2010, kl. 7.15, 51 cm, 3000 g. Mor: Rikke, 31 år, HR konsulent Far: Simon, 32 år, Snedker Fødsels fakta: Første hjemmefødsel Fødslens varighed: 8 t. og 45 min. fra første ve Hvor: I fødekar i stuen i Juellinge Apgar score: 1/10 og 5/10 Ideen til at føde hjemme Vi besluttede os for at forsøge at blive gravide i foråret 2009, og meget kort tid efter vi havde taget beslutningen, ventede vi os. Det hele gik meget stærkt, men vi forsøgte så godt vi kunne at indstille os på, at vi nu snart skulle være forældre. Tankerne om at fødslen ville blive meget smertefuld dukkede op igen. Jeg havde hørt mange beretninger om, hvordan fødsler foregik på et hospital, men ingen af dem var positive eller fokuserede på fødslen som en god oplevelse, så mine egne forestillinger om hvordan det ville være, var naturligvis ikke særlig positive, og jeg var bestemt ikke særlig forventningsfuld. Snarere lidt skræmt. Og de fleste af mine tanker kredsede om, hvornår vi dog skulle køre ind til hospitalet, om vi ville blive sendt hjem igen, og om hvor ubehageligt, jeg forestillede mig, det ville være at have så stærke smerter og samtidig at skulle være omgivet af fremmede mennesker på et fremmet sted. Sådan kredsede mine tanker om fødslen, indtil jeg en dag læste en artikel om en kvindes hjemmefødsel. Artiklen omhandlede hele forløbet, og man blev præsenteret for hendes tanker og forberedelser til fødslen. Blandt andet var kvindens veninde med ved fødslen som fødselshjælper, og denne tanke tiltalte mig umiddelbart meget. Derudover beskrev artiklen hendes positive og rolige oplevelse med fødslen og inspirerede mig til idéen om, at jeg selv ville føde hjemme. Jeg fortalte min mand om mine tanker, og hans første reaktion var, at han var en smule overrasket og uforstående overfor min idé. Han bakkede mig dog ubetinget op og sagde at det vigtigste var, at vi gjorde det, der gjorde mig mest tryg. Med tiden blev han mere og mere stolt over og glad for tanken om, at vi skulle føde hjemme. Hans opbakning kom desuden til at betyde meget for mig i tiden der kom, for det viste sig (til min store overraskelse), at ikke alle i vores omgangskreds var lige forstående. Faktisk var mange af dem, både folk med og uden medicinsk baggrund, kritiske overfor idéen. Heldigvis bakkede både vores oprindelige jordemoder og vores læge op om den, så som tiden gik, blev jeg mere og mere overbevist om, at en hjemmefødsel var det rigtige for os, og vi kontaktede Hjemmefødselsordning Sjælland. Forberedelserne Jeg kunne hurtigt mærke, at jeg for at have mest mulig ro på situationen, ville få god glæde af en fødselshjælper til at bistå Simon med de praktiske ting, der skulle ordnes under selve forløbet. Det ville gøre mig mindre bekymret og frigive tid til, at Simon kunne være der for mig. Derfor spurgte jeg min gode veninde Sarah, om hun ville deltage ved fødslen og hjælpe os med de praktiske ting, og det ville hun heldigvis gerne. Og selv om det ikke helt kom til at gå som forventet, var jeg lykkelig, da hun trådte ind i rummet, og det er stadigvæk ét af de mest vidunderlige minder fra fødslen at kunne dele så stor en oplevelse med et andet menneske. Vi fik fire hjemme-konsultationer af vores kommende jordemødre inden fødslen, og under disse konsultationer var der afsat god tid til at tale om den forestående fødsel, om hvordan vi forestillede os og håbede det ville blive, om smerterne, vejrtrækningen, veerne, karret med vand, Simons rolle og alle de tanker vi gjorde os. Vi blev desuden præsenteret for en række bøger, det kunne være rart for os at læse, og vi brugte i de følgende måneder mange timer på at tale om fødsler, idéer, andres erfaringer og så videre. Vi fandt ud af, at vi gerne ville føde i vand, og at Simon skulle være i karret sammen med mig, hvis det stadigvæk føltes rigtigt og rart, når tiden kom. Jeg tror, at vores lange samtaler og den utroligt gode forberedelse, vi fik af jordemødrene, havde stor indflydelse på fødslens forløb og på vores måde at håndtere det hele på. I dagene op til min termin, begyndte vi så småt at arrangere de sidste ting, der skulle på plads. Simon bar en seng ind i stuen og arrangerede den med puder og dyner, så jeg havde et rart sted at ligge under veerne og efter fødslen. Vi pustede karret op med luft og testede slangerne og tilkoblingen til vandet og bar en stor mænge brænde ind, så vi ikke ville komme til at mangle. 6 7\n5 Fødslen Veerne startede så småt om aftenen d. 22. januar, og omkring kl målte vi tiden mellem dem til at være ca. 10 og 12 minutter. Vi havde fået at vide, at fødslen ville blive hård, og at det var en god idé hvis vi kunne hvile os lidt, så vi gik i seng og sov et par timer. Simon havde en del forberedelser, han skulle gøre sig, blandt andet at fylde karret og sørge for at der var ild i brændeovnen, så han stod imidlertid op kort tid efter. Jeg vågnede ved 2 tiden ved, at veerne havde taget til, og Simon kom ind til mig. Veerne var ikke så stærke endnu, men jeg brugte alligevel al min energi på at trække vejret ned i maven, når de kom. Min intuition sagde mig, at hvis jeg tabte kampen mod veerne og lod mig rive med i, at de var smertefulde, så ville jeg være magtesløs. Jeg følte, at det ville gøre det endnu sværere og mere smertefuldt at komme igennem veerne og hele fødslen. Simon kom ind til mig, når han kunne høre, at en ve var på vej, men det gik hurtigt op for mig, at hvis han ikke nåede at lægge hænderne på min lænd, inden veen gik i gang, så skulle han helt lade være med at røre ved mig. Det blev simpelthen for forstyrrende for min koncentration. Kl ringede jeg til jordemoder Tina for at sige, at der var to minutter mellem veerne. Jeg havde regnet med, at hun ville sige at hun ville køre med det samme, men hun sagde i stedet, at jeg skulle ringe igen når veerne tog til i styrke, og der var længere tid i mellem dem. Jeg kan huske, at jeg blev lidt nedslået over at høre, at fødslen ikke var mere i gang, end den tilsyneladende var, og at veerne åbenbart skulle blive stærkere. Jeg tror egentlig, at jeg følte mig lidt alene om at håndtere veerne, og havde set frem til at hun nu ville komme. Derfor tænkte jeg, at så kunne vi da lige så godt komme i gang med de næste veer, og da vi havde lagt røret, kom den næste ve med fuld styrke. Af frygt for at jeg tog fejl, og at veen ikke var stærk nok, ville jeg dog ikke ringe til hende igen med det samme. Derfor ventede vi, og selv om det blev nogle hårde timer, følte jeg mig helt tryg og kunne koncentrere mig fuldt om vejrtrækningen. Jeg kom igennem veerne ved enten at hænge i Simons arme, eller gå rundt i stuen. Noget af tiden var jeg tvunget til at sidde på toilettet med lukkede øjne og koncentrere mig om at trække vejret, og det er de perioder, jeg husker som de værste. Sikkert fordi min krop var låst i denne position, og jeg dermed ikke kunne bevæge mig og løsne op for smerterne. Vi havde ikke fået ringet til Sarah, fordi jeg var så meget i tvivl om, hvor fremskredent det hele var, men da klokken var ca. 5.30, kunne jeg pludselig mærke, at barnet trængte længere ned i mig, og jeg tænkte, at nu skulle jeg snart føde. Simon foreslog nu, at vi skulle ringe til Tina og fortælle hende om, hvordan det gik, og jeg indvilgede. Hun sagde, at hun syntes jeg skulle tage et brusebad, og at hun ville pakke sin taske og køre. Jeg var utrolig lettet over, at hun nu ville komme, og Simon ringede til Sarah, som skyndte sig af sted fra København. Selvom jeg egentlig slet ikke havde lyst til et brusebad og tænkte, at det da var fjollet at begynde på nu, gjorde jeg det alligevel. Det var rart med et bad og det varme vand på lænden, men også ukomfortabelt og hårdt at stå op, og jeg begyndte at få pressetrang og måtte gispe mig gennem veerne. For at hvile mig lidt mellem veerne satte jeg mig på et tidspunkt ned på hug, men det resulterede i, at barnet endnu hurtigere sank ned i mig, og Simon måtte hjælpe mig op at stå med det samme igen af frygt for, at barnet skulle komme til verden dér. Tina ankom kl. 6.30, og jeg kom op i karret. Det var dejligt, fordi det lindrede veerne, og det varme vand var skønt mod min hud, men samtidig var det også lidt ukomfortabelt for mig, og jeg havde svært ved at finde en rigtig god stilling at ligge i. Jeg blev undersøgt og var fuldt udvidet, og Tina bad mig om så småt at begynde at presse. Nu fik Simon et chok, for han havde haft en forestilling om, at fra Tina kom, ville der stadigvæk gå nogle timer, før barnet blev født. Men nu gik det op for ham, at det kunne være snart, så han satte sig ned i karret bag mig, og holdt om mig og støttede min krop og mit hoved. Dette gav mig en dejlig følelse af tryghed og omsorg, og min krop faldt til ro i denne stilling, og jeg kunne koncentrere mig om fødslen og veerne. Kort efter kom hovedet så småt til syne, og det var en fantastisk oplevelse at mærke det lille hoved med alt det lange hår med fingrene, inden det kom ud. Tina bad mig igen om at presse, men jeg kunne mærke, at hvis jeg pressede så meget, som jeg kunne, ville barnet flyve ud gennem stuen, så jeg holdt igen og pressede kun ganske lidt. Få veer efter kom vores lille pige ud, og blev nænsomt viklet ud af navlestrengen og taget op af vandet og lagt ind til mig. Hendes øjne var fuldstændig sorte, og det første hun gjorde, var at skide i Simons hånd. Jeg fik selv lov til at kigge efter, hvilket køn hun var, og jeg blev så glad for, at hun var en pige, at jeg bad Tina om at tjekke det. Det var den mest fantastiske følelse at sidde sammen med Simon og holde det lille barn som havde ligget inden i mig, få sekunder forinden. Umiddelbart efter fødslen, fik jeg meget stærke veer, og Simon og Kathrine stod op af karret, og Tina spurgte mig, om jeg ville op og føde moderkagen. Jeg blev lidt forvirret og spurgte, om jeg nødvendigvis skulle op for at føde den. Det sagde Tina nej til, og få minutter efter var den ude. Bagefter hjalp Tina mig op af karret, og jeg blev støttet over i sengen. Jeg havde meget stærke efterveer, men Tina sagde, at det var fordi min livmoder bare skyndte sig at trække sig sammen igen. Jeg havde kun en minimal rift og havde det i det hele taget godt og var ikke træt. Da vi havde ligget i sengen i fem minutter kom Sarah, og jeg var lykkelig over at se hende. Selvom hun ikke havde været med til selve fødslen, var det så vidunderligt, at hun kom og tog del i det hele, hyggede om os, lavede morgenmad, gav mig gode råd og i det hele taget bare var der. Simon, barnet og jeg lå i sengen i mange timer, mens Tina og Sarah gik og hyggede om os, og gennemførte alle de tests barnet skulle igennem og så videre. Det var så roligt, trygt og fyldt med kærlighed og omsorg og absolut den bedste stund i mit liv! 8 9\n6 Alle gode gange tre Jeg har aldrig følt mig tryggere før, under og efter en fødsel Noah Johannes blev født på en luftmadras på gulvet midt i stuen, og selvom jeg aldrig vil påhæfte oplevelsen ord som smuk eller romantisk eller lignende rosenrøde superlativer, (for sådan opfatter jeg ganske enkelt ikke fødsler), så var det alligevel en fantastisk stor oplevelse og uden sidestykke den bedste af mine tre gode fødsler. Det blev på en måde bare helt naturligt på den ikke-øko-flipperagtige måde. Familie fakta: Baby: Noah Johannes, født den 25. januar 2010, kl , 55 cm, 4600 g. Mor: Kristin, 35 år, Phd. studerende Far: Jonas, 34 år, kunde- og adm. chef Storesøstre: Lucca 8 år og Asta Helene 2 år Fødsels fakta: Første hjemmefødsel Fødslens varighed: 3,5 timer fra de første veer Hvor: På knæ på en luftmadras i stuen Apgar score: 1/10 og 5/10 En nem beslutning Valget faldt på hjemmefødsel lidt tilfældigt. Der var en brochure med i den bunke papirer, som vi fik på det første møde hos jordemoderen. Jeg har haft to gode fødsler på hospitalet, så det var ikke dårlige oplevelser, der var årsagen til, at jeg kiggede opmærksomt i folderen og tænkte, at det måske godt kunne lade sig gøre? Måske ville det endda være en fordel, da de to andre fødsler havde taget relativt kort tid. Så undgik jeg da i det mindste at føde i bilen på vej til hospitalet. Jonas var heller ikke afvisende overfor idéen. Det forekom mig, at han syntes, at det kunne være lige så godt som alt muligt andet, og at det måske endda var bedre, da vi ikke skulle skynde os på hospitalet. Hans perspektiv var, at jeg ville være mindre stresset. Så jeg ringede til en af jordemødrene og spurgte, om ikke det var noget svineri, og hvordan det fungerede i praksis (lad mig lige sige med det samme, at vi endte med at kassere ét eneste håndklæde, som sagtens kunne have været vasket, hvis vi altså gad de andre håndklæder var stor set ikke beskidte!). Jeg overvejede også, om mit hus overhovedet var egnet. Jeg havde en forestilling om, at hjemmefødsler kun kan ske steder, hvor der er klinisk rent og mulighed for at fyre helt op for naturgasvarmeanlægget, så der kan være varmt nok til den lille ny. Vi bor derimod småt, og med 5 katte og to andre børn er huset stort set aldrig klinisk rent. Desuden har vi en masseovn til at sørge for varmen i hele huset om vinteren, så det er begrænset, hvor meget temperaturen kan reguleres fra det ene øjeblik til det andet, og her er ret køligt i januar. Vi aftalte et møde, hvor Tina skulle komme, og vi kunne tale videre om det. Jeg tror, hun var her i to timer, og vi talte om alt muligt. Jeg havde besluttet mig allerede ganske kort tid efter, hun var ankommet, og Jonas var heller ikke i tvivl. Vi havde mange gode og lange møder med begge jordemødre gennem hele graviditeten. Vi glædede os til, at de kom på besøg på skift, og vi nåede at vende mange emner - også emner, der var svære at tale om, som for eksempel min uforklarlige angst for at føde. Lucca blev født på Glostrup hospital, Asta Helene på Næstved og Noah kom til verden i Skovstræde.. Tina havde været der om formiddagen for at se, om hun kunne sætte gang i fødslen. Det var ca. en uge før, jeg ellers ville være blevet sat i gang på hospitalet, og tanken om vestimulerende midler, alle mulige indvendige undersøgelser i en i forvejen øm krop, kunne få mig til at bryde tudende sammen, så jeg tog gerne imod alle Tinas og Susannes tips og tricks til at få det i gang. Efter hun havde været der, gik jeg i seng og sov roligt i nogle timer. Ganske kort tid efter jeg var kommet op at stå, begyndte veerne, og der var ikke meget rum imellem dem. Jonas fik mig overtalt til ikke at tøve, og jeg ringede derfor med det samme til Tina og spurgte hende, hvad hun lavede, og hun svarede, at hun stod i kø i et supermarked. Vi aftalte, at jeg skulle time veerne, og når de kom med et bestemt interval, skulle jeg ringe igen. Kort tid efter ringede jeg til hende og derpå til bedsteforældrene, som skulle hente de to store piger og til min bedste veninde Christina, som havde sagt ja til at være praktiske gris under forløbet. Det var hendes opgave at rydde lidt op og lave the, og hvad der ellers kunne blive behov for. Sagen ved en hjemmefødsel er, at vi selv skal stå for det hele: det der skal spises og drikkes, rene håndklæder og andre praktiske ting. Vi så en risiko for, at Jonas ville bruge det meste af tiden på at rende rundt og hente ting og gøre klar, og det ønskede vi ikke, så vi arrangerede, at Christina skulle komme og hjælpe. På den måde udnyttede vi fordelen ved at være på hjemmebane og kunne gøre, hvad der passede os, når det passede os, og vi fik fjernet ulempen ved at skulle gøre det hele selv. Det var en vigtig beslutning, som gav ro under hele fødslen. Jeg vidste, at jeg ikke pludselig skulle til at tage stilling til praktiske ting, og at Jonas kunne være ved mig, når jeg havde brug for ham. Tina ankom minutter efter, jeg havde ringet anden gang. På det tidspunkt gik jeg hvileløst rundt i stuen med veer, der tiltog i styrke. Tina anbefalede, 10 11\n7 at vi fandt en måde, hvorpå jeg kunne få hvile. Vi placerede et par sækkestole på luftmadrassen, som jeg lagde mig ind over på maven. På den måde kunne jeg stå på knæ og samtidig hvile overkroppen på sækkestolene. Det endte med, at jeg blev siddende sådan resten af tiden. Jeg havde slet ikke lyst til at flytte mig. Det var rart selv at få lov at bestemme, hvordan jeg ville ligge. Til begge fødsler på hospitalerne havde de prøvet at få mig til at ligge på ryggen og på siden, selvom jeg havde gjort opmærksom på flere gange, at det var kunstige og meget ubehagelige stillinger for mig, bl.a. fordi smerterne i min lænd blev helt ulidelige. Jeg følte mig meget presset og stresset, når de fik mig mast rundt i forskellige stillinger. Jeg havde ikke styrken til at diskutere med erfarne jordemødre, når jeg var i stærke smerter og på udebane, men rettede mig så godt jeg kunne efter deres anvisninger og ignorerede min egen krops signaler i en forhåbning om, at de nok vidste bedre end jeg. Ved Noahs fødsel sad Tina bagved mig det meste af tiden og duppede med noget koldt vand. Det var rart og dæmpede den svidende følelse. Hun kom med forslag og anvisninger og lyttede ofte til Noahs hjertelyd. Hun havde 100 % styr på forløbet. Jonas lå modsat over puderne, så jeg kunne bruge ham som støtte, og selvom jeg havde forsvoret, at der skulle tages nogen billeder, så har Christina (heldigvis) alligevel taget et par stykker bl.a. et hvor man kan se, at jeg har helt hvide fingre af at hægte mig fast i Jonas nakke under en ve. Det, at han var så tæt på mig hele tiden, gav mig styrke og ro i forhold til på hospitalet, hvor jeg husker ham som værende ude på sidelinjen det meste af tiden. Pressetrangen begyndte et par timer efter den første ve. Vandet var ikke gået endnu, og jeg var temmelig utålmodig og forundret over det. Ville bare gerne have det overstået og kunne ikke forstå, at vandet ikke gik, når jeg nu gerne vil presse det barn ud. Kun et par minutter efter gik vandet i en skylle, så både Tina og Christina blev helt forskrækkede. Det føltes som om, Noah gled længere ned med skyllen. For mig virkede det som en evighed, men i fødsels- og barselsjournalen er det noteret, at der kun gik 10 minutter fra jeg aktivt begyndte at presse, til jeg første gang kommenterede, at jeg ikke synes han rykkede sig. Jeg blev frustreret, selvom jeg godt vidste, at jeg holdt igen, fordi jeg var bange for det, der snart ville komme; at hovedet skulle passere. På den ene side ville jeg virkelig gerne have smerten overstået, på den anden side kunne jeg næsten ikke få mig til at presse ham det sidste stykke. Da hovedet blev født, havde han den ene hånd oppe ved ansigtet. Dvs. at den ene arm på en måde sad i klemme og blokerede for at skuldrene kunne komme med. Jeg lyttede intenst til Tinas anvisninger for at få ham resten af vejen, uden at han skulle tage skade, og jeg fik endelig presset skuldrene fri, og han blev født kl knap 3,5 time efter de første veer. Jeg stod nu på mine knæ, og Noah blev rakt op imellem os, i sin fars og mors arme. Det var en på mange måder hårdere fødsel end de to andre, men han var også et helt kg tungere end den tungeste af pigerne, og det gjorde det ikke nemmere, at han skulle have den ene arm ud før den anden. Senere blev jeg med møje og besvær vendt om med sækkestolene som støtte i ryggen og med min skønne dreng i armene, der endnu ikke var frigjort fra sin navlestreng. Der lå jeg og kiggede på det smukke barn, mens jeg ventede på moderkagen og dermed blev helt fri til at sætte mig ordentlig til rette og lægge min søn til brystet. Det var mig, der klippede navlestrengen denne gang, Jonas havde jo fået lov sidste gang. Tina konstaterede, at jeg ikke skulle syes. De næste timer gik med, at han blev målt og vejet og nusset og puttet med. Vi hyggede os alle sammen med at snakke, drikke the og spise boller, og Tina satte sig i sofaen og skrev om begivenhedernes gang. Tre timers tid senere tog hun hjem. Både hun og Susanne besøgte os de efterfølgende dage. Eftertanke Jeg har ikke fortrudt eller tvivlet på min beslutning et sekund under hele forløbet. Jeg har aldrig følt mig tryggere før, under og efter en fødsel både tryg ved at mit barn skulle komme sikkert til verden og tryg ved, at jeg selv var i gode hænder såvel fysisk som psykisk. Bare tanken om en fødsel kan give mig klamme håndflader og hjertebanken af angst, og hospitalerne forstærker denne følelse. Det, der lå mig mest på sinde før fødslen, var, at jeg var bange for det. Jeg kunne ikke falde til ro om aftenen ved tanken om det forestående. Det er lidt uklart, hvad det egentlig var, jeg var bange for. De to andre fødsler havde jo forløbet efter bogen og helt uden komplikationer. Men jeg kunne stadig huske fornemmelsen af barnets hoveds vej ud fra de to tidligere fødsler, og jeg skammede mig ved at indrømme, at lige det punkt var grænseoverskridende for mig. Tidligere erfaringer sagde mig, at jeg ikke ville blive taget alvorligt, hvis jeg sagde det til nogen. Jeg var bekymret over, at jeg ikke turde presse, når jeg skulle, og at jeg på den måde ville gøre det hele værre for barnet og mig selv. De mange bekymringer fik dog ikke lov at have en særlig stor indflydelse på selve fødslen, og jeg tror, at jeg kan finde årsagen i en række faktorer, der gik op i en højere enhed. Her nævner jeg blot nogle stykker: Jeg kendte og var tryg ved jordemoderen, Jonas var tættere på og til stede, jeg var på hjemmebane, kunne selv bestemme, og jeg blev taget alvorligt i de tanker og følelser, jeg havde under hele forløbet. Disse faktorer og flere til gjorde Noahs fødsel til en positiv og lykkelig oplevelse, som jeg vil tænke tilbage på med glæde\n8 Januars Johannes Jeg ser ud af stuevinduet, ud på morgensolen, der langsomt stiger op imellem grantræerne og ud på naboens have, hvor alt er dækket af sne. Sneen daler stille fra januars kølige himmel, og lyset og den frostklare luft får iskrystallerne til at glimte. I stuen giver ilden i brændeovnen og de tændte stearinlys ro og varme. Jeg er midt i fødslen af vores 3. søn, veerne arbejder, og jeg glæder mig inderligt til at stå med vores nyfødte søn i armene. Vil han vende sig? For Nikolaj og jeg var der ingen tvivl om, at vi også ønskede os en hjemmefødsel ved fødslen af vores tredje søn. Den ro, tryghed og styrke, som jeg havde oplevet under mine tidligere fødsler, var mit anker, når jeg svømmede på fødslens kraftfulde hav. Min oplevelse var, at når jeg fødte hjemme, så gjorde roen og trygheden, at min krop vidste, hvilken opgave den skulle udføre. De hjemlige omgivelser betød også, at vi kunne træffe de rigtige beslutninger, der gjorde, at fødslen blev en god oplevelse for os alle. Derfor blev jeg også lidt bekymret, da Johannes ikke havde lagt sig med hovedet nedad 6 uger før termin, for en sædefødsel i eget hjem kunne man ikke få lov til at kaste sig ud i, og tanken om en sygehus fødsel eller et kejsersnit var meget bekymrende for mig. En tidlig morgen ca. 5 uger før termin, vågnede jeg ved, at jeg kunne mærke en stor bevægelse i maven, det var Johannes, der vendte sig, han havde hørt mit ønske! Familie fakta: Baby: Johannes født den 29. januar 2010, kl , 58 cm, 4600 g. Mor: Didde, 35 år, Stud. pæd. pæd. psyk. Far: Nikolaj, 39 år, Mindfulness konsulent Storebrødre: Valentin 8 år og Leonard 5 år Fødsels fakta: Tredje hjemmefødsel Fødslens varighed: 2 timer og 36 minutter fra fostervandet gik Hvor: På madras i stuen i vores hus i Langebæk Apgar score: 1/10 og 5/10 De tidligere fødsler Vores første hjemmefødsel var endt med en overflytning til Næstved hospital, da fødslen var meget lang, og veerne ikke arbejdede effektivt nok. Overflytningen forløb helt udramatisk, og på hospitalet fik jeg lagt et ve-stimulerende drop og med hjælp fra det, kom Valentin til verden. Inden da havde der både været tale om epiduralblokade og kejsersnit inde på fødestuen, men heldigvis havde jeg min hjemmefødselsjordemor med på hospitalet, og hun fik talt personalet fra de tanker. Vores anden hjemmefødsel gik efter planen. Leonard blev født en dejlig forårsmorgen i et stort fødekar midt i vores stue. Lige inden den sidste presseve, hørte vi Valentin s fodtrin på 1.sal, han var vågen og kom ned i stuen lige tidsnok til at se sin nyfødte bror blive løftet op af karret. Min oplevelse var, at når jeg fødte hjemme så gjorde roen og trygheden, at min krop vidste, hvilken opgave den skulle udføre Skulle de store brødre deltage ved fødslen? I tiden op til Johannes fødsel, var det derfor ikke tanker om, hvorvidt vi skulle vælge en hjemmefødsel eller ej, som vores overvejelser gik på. Men snarere om vores to store sønner skulle være med til fødslen? En del af mig havde et romantisk billede af, at de var med ved denne begivenhed, og at de selv skulle kunne gå til og fra fødslen, som de ønskede det sammen med en barnepige. På det tidspunkt var de 7 og 4 år og vores holdning var, at hvis den ene skulle med, så skulle den anden også tilbydes muligheden. Samtidig var jeg meget i tvivl om, hvorvidt Leonard på 4 år kunne rumme det og ikke mindst om jeg selv kunne! Jeg vidste fra mine tidligere fødsler, at jeg trækker mig en del ind i mig selv under ve-arbejdet og mister fornemmelsen for tid. Jeg vil helst passe mig selv, når det rigtigt går løs og skal ikke have hverken mange ord, våde klude eller hænder omkring mig og helst slet ikke svare på spørgsmål. I lyset af det valgte vi, at vores store drenge ikke skulle deltage i fødslen. Og derfor lavede vi en aftale med vores søde genboer om, at Valentin og Leonard kunne komme derover, hvis vi fik behov for det. Det endte med at blive en rigtig fin løsning for os. Fødslens Forløb Johannes blev født fredag d. 29. januar 2010, 12 dage over termin. Før I ugen op til Johannes fødsel var tiden meget lang. Jeg var nu gået 8 dage over termin og havde ikke tegn på veer eller andre begyndende tegn. Min mave var stor, og jeg havde en klar fornemmelse af, at det 14 15\n9 var en stor baby, der lå derinde. Valentin havde vejet 3750 gram ved sin fødsel til terminen og Leonard 4250 gram ved fødslen 7 dage over termin. Her stod jeg nu med en kæmpe mave og var gået 8 dage over termin, og i mit stille sind vidste jeg, at dette barn var større end det foregående. Jordemødrene bekymrede sig ikke om det og tippede babyen til at være omkring de 4 kg. Og så måtte jeg jo også slippe min bekymring. Hver dag i ugen op til Johannes fødsel kom Tina jordemor og besøgte mig. Hun forsøgte på en mild måde at påvirke hinderne indvendigt fra og samtidig skabe kontakt mellem Johannes hoved og min livmodermund, for hans hoved stod bevægeligt og manglede kontakt ned mod åbningen, og det gav ikke det fornødne pres på livmodermunden, som kunne udløse nogle veer. Efter fire dage med dagligt besøg af vores fantastiske jordemor Tina, fik jeg torsdag eftermiddag zoneterapi af Anna, som er zoneterapeut. Anna kom og trykkede mig under fødderne på de punkter, der står i forbindelse med fødsel. Endelig havde jeg murren og småveer! Under Torsdag aften gik jeg tidligt i seng, og klokken vågnede jeg med blødning og slimproppen gik. Nu tiltog veerne og jeg ringede til Tina. Hun skulle køre igennem isvinter-vejret fra Næstved til Langebæk. Tina ankom kl. 1.30, men veerne gik lidt i sig selv igen, og alle hvilede vi indtil den tidlige morgen. (Ved en indvendig undersøgelse viste det sig, at livmodermundens åbning var uændret 6 cm). Vores erfaring var fra de tidligere fødsler, at jeg har nogle seje fosterhinder, der kan bremse det videre forløb. Vi besluttede, at Tina skulle foretage hindepunktur (prikke hul på fosterhinden). Dog viste erfaringen også, at der kom godt skred i veerne, når fosterhinden var brudt, og derfor valgte vi at vente til Valentin og Leonard var kommet over til genboen. Nikolaj vækkede dem og de fik lidt morgenmad, imens jeg gik rundt med veer og pustede. Det lo de af og fik tegnet en lille tegning, hvorpå der stod lillebror kommer. Der var tændte stjernelys i deres øjne, forventningen var stor! Kl blev de fulgt over til vores genboer, som kørte dem i skole og børnehave og så havde jeg fred til at føde. Efter at fosterhinden blev brudt under en ve, gik det stærkt. Veerne arbejdede og jeg understøttede dem med mavedanse bevægelser i den varme stue. Tina gav mig nogle rysteture med et tørklæde om mit bækken for at ryste Johannes hoved mod udgangen. Der var fint fremskred. Ved denne, vores tredje fødsel, havde vi fravalgt fødekarret, dels fordi at vi med 2 børn i forvejen havde en mere praktisk tilgang til fødslen og så mest fordi, at jeg ikke havde oplevet den store forskel med vandfødslen. Jeg havde både frosset lidt og følt mig mere bundet til ét sted ved Leonards fødsel. I stedet havde vi nu flyttet en madras ind midt på stuegulvet og ovenpå den en sækkestol. Jeg endte med at ligge på knæ med overkroppen ind over sækkestolen. På denne måde var der optimal plads i bækkenet til barnet. Da Johannes hoved var født, holdt veerne en meget lang pause. Det gav anledning til at Nikolaj kunne holde Johannes pulserende hoved i sin hånd en speciel oplevelse. Da der ikke var tegn på at en ny presseve meldte sig, bad Tina mig om at presse alligevel, og alt imens jeg gjorde det kom veen og Johannes kom til verden i Nikolaj s hænder. Efter Den fred og lykke der spreder sig i hjemmet efter en fødsel er enestående. Hvis evigheden kunne tænkes at findes, så findes den i de jomfruelige minutter efter at det nyfødte barn er kommet til verden. Her oplevede jeg mig også selv som nyfødt. En nyfødt glæde over at være blevet mor til endnu et barn og glæden over, at man klarede strabadserne og smerten, og at jeg havde alle de kræfter, der skulle til. Og lettelsen over nu at kunne hvile, dufte, røre, se og nyde min nyfødte søn, imens det rolige og søde team, som Nikolaj og Tina udgjorde hele vejen igennem, ordnede alle de praktiske gøremål, der følger i kølvandet på en hjemmefødsel. For vist var der ting at gøre; oprydning, afvaskning, kogevaske der skulle sættes over, servering af mad, journalskrivning, et barn der skulle hjælpes på vej med at sutte, en moderkage, der skulle håndteres, et par telefonopkald, en lille, som skulle måles og vejes osv. Alt imens jeg som nyfødt mor bare kunne lade tiden stå stille og svæve på den nyfaldne sne i haven. Da Johannes blev målt og vejet, viste han sig også at være lidt af en krabat med sin længde og vægt. Jeg har efterfølgende fået flere kommentarer fra venner og bekendte om, at de synes, at det var modigt, at jeg fødte, så stort et barn hjemme. Til det vil jeg sige, at den ramme, som hjemmefødselsordningen tilbyder gravide og fødende kvinder, er enestående og tryghedsskabende, og at holdningen fra jordemødrenes side er, at sunde og raske kvinder uden komplikationer også sagtens kan føde store børn hjemme. Her er tiltroen til kroppens evner og kvindens styrke og velbefindende i fokus, og det smitter af på den fødende! Her vil jeg også fremhæve at min jordemor Tina blev mit ét og alt, både før og under fødslen, blot det, at hun var der, gjorde, at jeg følte mig båret i de tryggeste arme. Med Nikolaj og Tina i huset var tanken om, at noget kunne gå galt, ikke-eksisterende! Stor var forventningen hos de to brødre, da de om eftermiddagen kom hjem fra skole og børnehave tænk, at tage i skole og børnehave om morgenen, for så at komme hjem, til sin nyfødte lillebror, der ligger og putter med mor i en seng midt i stuen! Denne gang havde jeg besluttet mig for at holde mine barselsdage hellige jeg blev i barselssengen i nogle dage, og lod familiens øvrige liv forme sig om det. Uden for lå den halvanden meter høje sne, bilen kunne fint blive forvandlet til en stor hvid boble i indkørslen vi nød at være sneet inde med vores lille nyfødte Januar Johannes\n10 En god start på livet Før jeg overhovedet selv tænkte på at få børn, spurgte et dejligt vennepar, om jeg ville være fødselshjælper ved deres forestående fødsel i deres hjem. Det ville jeg selvfølgelig gerne. Det var en kæmpe oplevelse, og alt var bare naturligt, fredeligt og dejligt. Senere da jeg selv blev gravid, var jeg slet ikke i tvivl om, at jeg ville føde hjemme, og heldigvis bakkede Anders hurtigt op om det. Min første hjemmefødsel Erik, som nu er 11 år, blev født i vores lille lejlighed på Vesterbro, hvor vi fik en tilfældig jordemoder fra Hvidovre hospital ud. Vi havde egentlig besluttet, at det skulle være en privat jordemoder, så vi havde den samme igennem hele forløbet. Den private jordemoder, vi besøgte på Østerbro, var alt for alternativ i forhold til os, og prisen var over kr. på det tidspunkt, så det fravalgte vi. Da jeg var en uge over termin, sendte jordemoderen os til Hvidovre for at få kørt en strimmel. Den var rigtig fin, men trods det forsøgte de at overtale os til at blive sat i gang og føde på sygehuset. Tre forskellige forsøgte på stribe at overbevise os, og den sidste læge sagde, at det jo så var på eget ansvar, de kunne jo kun råde os. Jeg var rædselsslagen for at føde på sygehuset og ville bare hjem. Den følgende morgen røg slimproppen, og ved 12 tiden om aftenen gik veerne i gang. Vi ringede efter vores fødselshjælper Annleah og senere efter en jordemoder. Da jeg fik presseveer, ville jordemoderen have mig op af karret, og jeg endte inde i sengen med Anders siddende bag mig, mens han Familie fakta: Baby: Alvilda, født den 28. februar 2010, kl , 53 cm, 3500 g. Mor: Helle, 40 år, Statsaut. fodterapeut Far: Anders, 42 år, Politibetjent Søskende: Erik 11 år og Vilma 8 år Fødsels fakta: Anden hjemmefødsel Fødslens varighed: 3 timer Hvor: I fødekar på badeværelse Apgar score: 1/10 og 5/10 holdt mine ben. Sådan blev Erik født en skøn morgen den 1. september kl Annleah hentede morgenbrød, og jeg gik i bad, Anders sad med vores skønne baby og fældede et par tårer. Alt forekom så smukt og dejligt, lige som vi ville have det, bortset fra at jeg jo havde skrevet en ønskeliste, hvor der udtrykkeligt stod, at jeg ikke ville føde på ryggen men helst i karret. Jordemoderen kom tilbage næste dag og var selv helt høj over oplevelsen, det viste sig at være hendes første hjemmefødsel. Nogle år senere grinede vi af, at jordemoderen tog gummistøvler og plasticforklæde på, da jeg fik presseveer! Det så skægt men også lidt skræmmende ud. Min hospitalsfødsel Da jeg blev gravid anden gang flyttede vi til Sydsjælland, og da Vilma ville ud, var huset ikke et hjem, der endnu føltes trygt og dejligt, så jeg havde ikke lyst til at føde der. Så den 6. maj 2002 suste vi op på Næstved sygehus. Vi blev skrevet ind kl , og kl. Vores børn syntes, det var en selvfølge at skulle være med, jeg havde jo valgt at føde hjemme og her boede de ligesom var hun født. Vi havde så lige et vagtskifte kl. 23. Ikke at jeg opdagede noget, for jeg husker ingen af dem. Bagefter ville jeg bare hjem med det samme og nyde min baby uden at tage stilling til fremmede mennesker. Hjemmefødsel igen Der skulle så gå 8 år, før jeg blev gravid igen. Hos min læge fandt jeg ud af at den såkaldte fødselsordningen eksisterede. Så var der absolut ingen tvivl om, at det igen skulle være en hjemmefødsel. Egentlig tænkte jeg, at jeg var lidt ligeglad med, om jeg kendte jordemoderen eller ej, for det gik jo fint sidst. Det var og er bare vigtigt for mig at være hjemme i trygge og hyggelige rammer, hvor der er ro til at lytte til kroppen, og hvor der ikke er fyldt med fremmed hospitalspersonale, der fiser ind og ud af døren og snakker til en. En hjemmefødsel er efter min mening den bedste start på livet, jeg kan være med til at give mit barn. Ved den første graviditetskontrol kom Tina og næste gang Susanne, og sådan skiftedes de to til at komme. De er meget forskellige men kompletterer hinanden rigtig godt. Der var god tid, og samtalerne nåede vidt omkring. Undersøgelserne af maven og hjertelyd gjorde vi inde på sofaen. Vi talte selvfølgelig meget om forventninger og ønsker til fødslen. Denne gang ville jeg føde i bassinet, som blev indkøbt til det. Jeg ville selv tage imod mit barn og ja denne gang, som NU er min sidste gang, ville jeg bare ikke snydes for noget, DET VAR MIN FØDSEL, OG JEG GLÆDEDE MIG VILDT. Hvorvidt vi skulle lade børnene være med til fødslen var et stort samtaleemne. Vores børn syntes, det var en selvfølge at skulle være med, jeg havde jo valgt at føde hjemme og her boede de ligesom. Susanne fortalte positivt om andre fødsler, hun havde været med til, hvor børnene var med. Da vi mærkede efter og ikke lyttede til andre folks fordomme om, at vi kunne give dem traumer for livstid, føltes det faktisk rigtig dejligt at tage beslutningen om, at de kunne 18 19\n11 være med, hvis de havde lyst, i hvert fald ville de være hjemme hvor de så også havde mulighed for at gå op ovenpå og se tv eller lave noget andet, hvis ikke de ville overvære det. Vores fødselshjælper Annleah ville jo også være der for dem. Hvorfor egentlig snyde dem for den fantastiske oplevelse det er at se et lille menneske blive født, og ja de ser, hvor hulens ondt, det gør, men også at det går over igen. For at forberede dem talte vi om dengang, de selv blev født, og så billederne derfra. Vi så også en fødsel på youtube. Jeg sagde til dem, at hvis jeg skriger rigtigt højt, skal i sige til mig, at jeg skal brøle som en bjørn i stedet, så bruger jeg nemlig de rigtige muskler. Jeg fik ikke rigtig forberedt andet end børnene, det praktiske nåede vi kun lige inden fødslen, yogaen blev kun til et par enkelte gange trods indkøbt dvd, og intet nåede at blive læst. Jeg holdt mig til en udleveret bog fra lægen, hvor jeg kunne følge med uge for uge, hvad der skete med baby i maven. Hjemmefødselsgruppe på kryds og tværs Jordemødrene kom også til at være bindeleddet til, at et privat initiativ til en hjemmefødselsgruppe blev til noget. Da vi mødtes første gang, viste det sig, at vi lå meget spredt geografisk, vi havde forskellige terminstidspunkter, og der var både første, anden, tredje og fjerdegangs fødende, men vi samledes hurtigt i et godt fællesskab. Jeg tror at det, at vi mødtes før vi alle fødte, var rigtig godt, der var tid til at lære hinanden at kende og få vendt en masse tanker. Vi ventede i spænding på at høre om den næste fødsel og den næste og så videre. En dag var alle de flotte maver væk og de skønne babyer var kommet til verden og alle fødselshistorierne lyder endnu... Alle gode gange tre Den 28. februar 2010 gik slimproppen så om morgenen, og jeg fik en del plukkeveer. Jeg ringede til Susanne, som havde vagten, og forberedte hende på, at det nok skulle blive i dag. Herefter skete intet før kl. 22 hvor plukkeveerne begyndte at nive en smule. Kl. 23 ringede jeg til Susanne og sagde, at hun gerne måtte komme, for jeg ville gerne i bassinet, og jeg kunne mærke, at jeg holdt igen. Jeg ringede til Annleah, og hun kom ca. ½ time efter. Vi stod i køkkenet og drak te, mens vi grinede af, at vi nu stod der sammen for sjette gang med hendes tre hjemmefødsler, som jeg havde været hjælper til. Anders sov, jeg tænkte, det næsten var synd at vække ham nu, han lige var faldet i søvn. Så begyndte jeg at få nogle små veer. Susanne dukkede op 1 time efter, jeg ringede, hun undersøgte mig, og jeg var 3 cm åben, og så gik det ellers løs. Da Susanne havde været der 10 min., ringede hendes telefon. Anna fra hjemmefødselsgruppen var også i fødsel, så Tina måtte også på arbejde. Ret usædvanligt, Anna fødte lidt før termin, og jeg lidt over, tænk engang, at vi lige rammer den samme dag og faktisk ender med at føde med 2 timers mellemrum. Min første ve med lyd på fik vækket Anders og sat gang i ham. Bassinet fyldtes med vand, til der pludselig ikke var mere varmt vand, og Annleah måtte i gang med at koge vand. Jeg hoppede i, og det var så fantastisk at komme ned i det bløde bassin og mærke det varme vand. Kroppen slappede af, og jeg kunne bevæge mig let fra mave til ryg. Når jeg havde en ve, sad jeg på knæ med armene strakt frem foran mig og kunne vugge frem og tilbage. Når veen sluttede, plaskede jeg bare rundt. Hurtigt fik jeg presseveer, og Anders gik op og vækkede børnene, og der gik ikke længe, før de kom ned. Susanne sad på en lille skammel ved siden af bassinet og huskede mig lige på vejrtrækningen et par gange. Hun spurgte, om jeg ville undersøge mig selv, hvilket jeg gjorde. Jeg kunne tydeligt mærke hovedet. Det var utrolig motiverende at følge med cm for cm, hvordan hver presseve arbejdede. Lige før hovedet kom ud, måtte jeg lige råbe lidt på hjælp hjælp mig der er ikke plads. Susanne gav hurtigt en hånd, og det lille hoved gled ud i min hånd. Susanne sagde, at hvis jeg skulle tage imod baby, skulle jeg rejse det ene ben op på hug. Ved næste presseve kunne jeg få fat på baby og fulgte bare med bevægelsen, til baby var helt ude. Jeg løftede baby op af vandet og tæt ind til mig. Kl. var jeg havde født en pige, en helt fantastisk en af slagsen, jeg lagde hende på mit bryst og sugede øjeblikket i mig, Anders, Erik og Vilma der stod bøjet over bassinet og så så stolte og bevægede ud. Alvilda, som hun kom til at hedde, fandt hurtigt brystet og gik i gang med at sutte. Erik klippede navlestrengen over, og Vilma overgav sig fuldstændigt, da hun fik lov at holde hende. Jeg blev liggende i bassinet til moderkagen var ude, den skulle i fryseren, og senere, når frosten var væk, graves ned i haven med et frugttræ ovenpå, som de to andres. Hele familien puttede sig i sengen, og vi kunne ikke få nok af at kigge og nusse på vores dejlige lille pige. Vi fik al den tid vi havde brug for, før Susanne vejede og målte hende. Annleah tog hjem og da Susanne havde skrevet journalen færdig, drog hun også af sted. I journalen havde hun skrevet både Erik og Vilma med i, rigtig hyggeligt og betænksomt. Set i bakspejlet kunne jeg jo ikke have født med nogen anden end Susanne, hun var skøn. Og jeg må indrømme, at det alligevel betød meget, at jeg kendte jordmoderen. Det var hele forskellen til, at alle gode gange tre, fik jeg endelig den fødsel, jeg altid havde drømt om. Anders og børnene Hvad børnene angår, var de ikke i tvivl om, at det gør ondt at føde et barn, men de syntes faktisk, at jeg klarede det ret godt, og at jeg næsten brølede som en bjørn. Og så syntes de, det var fedt at være med. Anders følte sig lidt på sidelinjen, det var ikke så intimt mellem ham og mig som ved Eriks fødsel, hvor han var en del af det og hjalp til med at massere, opmuntre og holde ben, og hvor vi jo bare var ham og mig. Denne fødsel tog kun et par timer, hvor jeg udelukkende koncentrerede mig om mine veer, min baby og om at give helt slip. Jeg havde ikke brug for at nogen puslede om mig men jeg vidste jo, at han var der med Erik og Vilma til at tage imod vores tredje barn med stor kærlighed\n12 Halfdans hypnosefødsel Der var helt stille i soveværelset, da jeg vågnede klokken lidt over fem den lørdag morgen. Men i dybet af min krop kunne jeg mærke, at der var noget stort under opsejling. Der var kraftige plukkeveer, som var regelmæssige med syv minutters mellemrum. Jeg lå stille og mærkede den boblende fornemmelse af lykke og samtidig uvisheden om, hvorvidt det nu også var fødslen, der var i gang. Nicholas og Valdemar lå og sov ved siden af mig i vores store dobbeltseng. Kærligheden til dem og fællesskabsfølelsen var overvældende, alt imens jeg endnu havde verden for mig selv. Drømmen om at blive mor har altid været hos mig, så da jeg som 17-årig fik konstateret cancer i min ene æggestok, blev min verden rystet. Heldigvis fik jeg lov at beholde en rask æggestok men fik samtidig at vide, at den form for cancer, som jeg havde haft, ofte vender tilbage. Derfor skulle jeg ikke vente unødigt længe, hvis jeg ønskede at få børn. Fra jeg mødte Nicholas, til jeg blev gravid, gik der kun halvandet år. Jeg var lykkelig og dybt taknemmelig for, at det kunne lade sig gøre for mig at blive gravid. Selvom en hjemmefødsel allerede dengang tiltalte mig, valgte jeg at føde Valdemar på Rigshospitalet, både pga. utryghed og frygt for fødslen, men også pga. de papirtynde vægge i vores lejlighed på Nørrebro. Selvom et hospital ikke var de omgivelser, jeg dybest set ønskede at modtage mit lille barn i, så blev det alligevel en fuldstændig fantastisk og naturlig fødsel. Da vi små to år efter ønskede, at jeg skulle blive gravid igen, lykkedes det hurtigt. Vi havde i mellemtiden købt hus på Sydsjælland, og jeg havde derfor vidst, at Familie fakta: Baby: Halfdan født den 28. februar 2010, kl , 52 cm, 3700 g. Mor: Anna, 25 år, Zoneterapeut og studerende Far: Nicholas, 25 år, Politibetjent Storebror: Valdemar Oskar, 3 år Fødsels fakta: Første hjemmefødsel Fødslens varighed: 9 timer (24 t.) Hvor: I fødekar i køkken/alrum Apgar score: 1/10 og 5/10 jeg ville føde hjemme, allerede inden jeg blev gravid. Jeg kontaktede da Tina (jordemoder i hjemmefødselsordningen), som kom på besøg. Jeg nød mødet med Tina, som delte mine ønsker om en helt naturlig og rolig fødsel i mit eget hjem. Desværre aborterede jeg i 9. uge, hvilket følelsesmæssigt var voldsomt for mig, og selvom det var så tidligt i graviditeten, satte det en sårbarhed i mig i forhold til at være gravid. Derfor valgte vi at vente lidt med at forsøge at skabe en ny graviditet. Graviditeten Da vi et halvt år efter følte os klar igen, var der hurtigt to streger på graviditetstesten. Jeg glædede mig, ikke mindst til at skulle føde. Det havde jeg set frem til at skulle prøve igen, lige siden jeg havde født Valdemar. Ikke fordi at Valdemars fødsel ikke havde været både hård og til tider også smertefuld, men fordi den fornemmelse af at arbejde på at være til stede i min krop og forsøge mentalt at gå ind i det store fysiske arbejde, som en fødsel er, havde fascineret mig dybt. Jeg begyndte at læse om fødselshypnose og blev meget optaget af ideen om en smertefri fødsel, som jeg kunne læse at mange andre kvinder havde opnået via arbejde med hypnose. Jeg læste bogen Fødsel uden Smerte og købte et kursus i fødselshypnose over nettet. Jeg havde i en del år interesseret mig for meditation og yoga og oplevede, at de hypnoseteknikker, jeg lærte gennem bog og kursus mindede meget om det, jeg kendte fra meditationen. Hver dag lagde jeg mig et stille sted og lyttede til en af de tre guidede hypnoser, jeg havde købt med kurset. Tina kom på det første besøg, da jeg var i 9. uge, og allerede da kunne hun finde hjertelyden på vores lille baby med den doptone, hun havde med. Det virkede enormt beroligende på mig, idet jeg af og til kunne blive nervøs for at abortere igen. Gennem graviditeten fik vi i alt elleve besøg af Tina og Susanne. Vi oplevede, at besøgene i vores eget hjem var meget personlige, og at det var let for jordemødrene at fornemme, hvem vi var, samt at lære os at kende som familie, idet Valdemar også ofte var Det var en tilstand af komplet lykke og væren i nuet med. Jordemødrene havde altid god tid, og besøgene varede ofte et par timer, hvor vi havde tid til at få talt om tanker om fødslen samt alverdens andre interessante emner. Vi overvejede i en periode, hvorvidt vi ønskede at have en fødselshjælper med under fødslen, men det blev klart for os, at vi ønskede den oplevelse helt for os selv og så rolig som overhovedet muligt. Vi overvejede ligeledes, om Valdemar på tre år skulle deltage i fødslen. Mit store ønske var, at fødslen ville foregå om natten, mens han sov, så han blot kunne vågne op til at have fået en lillebror (kønnet kendte vi efter en scanning). For mig var ideen om, at vi alle var i huset under fødslen forbundet med en fornemmelse af helhed og sammenhæng. Men aftalen blev, at vi måtte se, hvad skæbnen ville, og Mormor ville være klar ved telefonen og kunne være hos os efter fem minutter om nødvendigt\n13 Fødslen Efter at have ligget i sengen, kigget på uret og vintervejret, vågnede Valdemar ved siden af mig og dermed også Nicholas. Jeg fortalte, at jeg troede, at der nu var gang i fødslen. Vi stod op og gik stille og roligt i gang med at gøre vores køkken/alrum og stue klar til en fødsel. Da det var to uger før termin, blev vi ved med at være lidt skeptiske overfor, om disse veer ville tage til i styrke, men de fortsatte lige så stille og roligt. Vi skulle have været til min søsters fødselsdag i København kl. 13 og valgte at lade Valdemar køre med derind med sin mormor, mens vi selv blev hjemme for at se veerne an et par timer mere. Vi gik tur på stranden og lejede senere en film, som vi ikke kunne koncentrere os om at se, så vi forsøgte at tage en middagslur i stedet. Jeg ringede til Susanne for at fortælle, at der var gang i noget, som jeg endnu ikke kunne sige med sikkerhed ville ende med en fødsel i løbet af dagen. Det var hyggeligt at tale med hende og vide, at hun havde os i tankerne, og at hun måske skulle forbi os senere på dagen. Men kl. 16 begyndte jeg at få mistillid til, at det ville blive til rigtige veer, så vi kørte alligevel til København. Vi kom ind til min søster, som havde lavet skøn mad, og vi hyggede os et par timer med min familie. Jeg begyndte at tage tid på veerne igen og syntes, at de tog til i styrke, men var nu efter en hel dags venten rimelig skeptisk over for dem. Kl. 19 var de imidlertid blevet meget regelmæssige med seks minutter imellem. De begyndte at tage fat, og jeg sagde til Nicholas, at der vist alligevel var ved at ske noget. Kl. 20 pakkede vi bilen og kørte mod Sydsjælland sammen med Valdemar, som faldt i søvn på bagsædet. Vi snakkede og planlagde det sidste, der skulle gøres, når vi kom hjem, og i bilen havde jeg gode veer, som jeg bød velkommen med dybdeåndedræt og et stort smil i forventning. Da vi kom hjem, tændte jeg stearinlys og brændeovn, og lagde jeg mig ind på sengen ved siden af Valdemar, som sov. Her lå jeg og begyndte at koncentrere mig om at gå ind den hypnotiske tilstand, som jeg havde øvet mig på. Nicholas lavede frugtfad og te og gjorde fødekarret klar. Veerne tog til, og der var pludselig kun få minutter imellem, hvilket overraskede mig, og jeg blev i tvivl om, hvor vidt det hele nu kom til at gå meget stærkt, da det jo var min anden fødsel. Derfor ringede Nicholas til Susanne, som fortalte, at hun lige var kommet ind af døren hos Helle, som var i fødsel, og at hun derfor ville ringe efter Tina. Det var en skøn fornemmelse at vide at Helle, ti km fra mig, også var i fødsel. En lille time efter, kl , kom Tina ind af døren. Jeg lå på sofaen hen over nogle store puder og nød min tilstand, som krævede min fulde opmærksomhed under veerne. Det var med stor lyd på vejrtrækningerne og enormt dyb afspænding, ro og glæde, at jeg lå der og nød at se Tina i øjnene med stor tiltro til, at alt var i den skønneste orden. På det tidspunkt var der 4-5 min. mellem veerne. Tina undersøgte mig og fandt, at jeg kun var 2-3 cm åben. Jeg havde troet, at jeg var længere i fødslen og blev et øjeblik lidt flov over allerede at have kaldt efter Tina. Men hun sagde, at det var helt perfekt, at hun var kommet nu, så alt kunne foregå i ro, hvorefter jeg fandt tilbage til at koncentrere mig om min krop. Nicholas gav mig massage, og jeg holdt mig smertefri ved at holde fuldt fokus på hypnosen. De gange, hvor jeg slap tilstanden og fik en ve, kunne jeg tydeligt mærke smerte men kunne heldigvis hurtigt falde ind i hypnosen igen. Det var en tilstand af komplet lykke og væren i nuet. Jeg skiftede stilling og sad lænet op af Nicholas, som trak vejret sammen med mig, hvilket gav en skøn følelse af fællesskab, og det var dejligt også at mærke hans tillid til, at jeg var i fuld kontrol. Alt imens sad Tina og drak en kop te, og skrev fødselsjournal, ved vores spisebord fem meter væk fra os. Jeg oplevede, at hun havde en enormt god fornemmelse af, hvor jeg var i forløbet. Kl begyndte jeg at have brug for at skifte stilling med jævne mellemrum. Der skulle lidt bevægelse til. En time efter fik jeg fornemmelsen af en trykken, som om den lilles hoved havde bevæget sig ned i bækkenet. Jeg gik i brusebad og begyndte derude at synge under veerne, hvilket hjalp mig til at holde fast i den hypnotiske tilstand, og jeg oplevede fortsat ikke smerte. Kl gik jeg ned i fødekaret, som Nicholas og Tina havde holdt varmt ved at hælde kogende vand på. Jeg fortsatte med at synge og nød at ligge i vandet, nogle gange med hovedet under vandet. Jeg skiftede ofte stilling men var i fuldstændig indre ro og følte tryghed. Jeg nød det virkelig. Kl kom der lidt tegnblødning. Tina undersøgte mig og vejledte mig og Nicholas i at mærke barnets hoved indvendigt. Fantastisk fornemmelse af at arbejde sammen med barnet om fødslen. Veerne blev meget kraftige, og jeg holdt fast i den hypnotiske tilstand siddende med armene om Nicholas nakke. Mellem veerne kyssede vi hinanden, og jeg oplevede en stærk fornemmelse af fællesskab med ham vi arbejdede sammen om fødslen. Kl kom den første presseve og dermed vandafgang. Veen flåede mig ud af min helt rolige tilstand, og jeg fik stort behov for Nicholas hjælp. Jeg holdt ham om nakken og var lige ved at trække ham med ned i vandet, og jeg nåede ikke at finde ind i hypnosen igen, før de to næste presseveer var over mig med kolossal kraft. Kl fødte jeg vores lille dreng, som foldede sig ud og kom svømmende op gennem vandet. Jeg stak hurtigt og spontant hænderne ned i vandet, hvortil Tina sagde: Helt roligt, Anna, mens hun blidt lagde sin hånd på min, og jeg løftede lille Halfdan op i mine arme. Tina dyppede et håndklæde i vandet og lagde det om ham, mens vi hilste på vores søn. Han kiggede med dybe blå øjne på os, helt smurt ind i fosterfedt og fuldstændig perfekt. Kort efter, da navlestrengen var holdt op med at pulsere, klippede Nicholas den og fik Halfdan op til sig, mens jeg fødte moderkagen. Jeg kom med lidt støtte fra Tina op af karret og satte mig tæt sammen med Nicholas, mens Halfdan fandt mit bryst og suttede fint. Det føltes som få minutter, men der var gået to timer, da vi kunne høre Valdemar vågne, hvorefter Nicholas gik ind og fortalte ham, at hans lillebror var blevet født. Valdemar kom ind i stuen og satte sig træt ved siden af mig og kiggede på sin lillebror, som om at han altid havde været der. Og så sad vi der i sofaen alle fire og hyggede os, mens Tina ryddede lidt op. Det kunne ikke være mere perfekt. Jeg kan ikke sige, at jeg opnåede en fuldstændig smertefri fødsel, men ud over de fem minutter med presseveer, kan jeg ikke tale om smerte, for så længe jeg holdt fokus på min hypnose, mærkede jeg kun den totale ro og dybe afspænding. En ro og afspænding, som jeg på intet tidspunkt har kunnet opnå hverken før eller siden, og som nok har gjort mig til fødsels-afhængig. Hvis jeg får lov at skulle opleve at føde endnu engang, vil jeg sætte alt ind på at forberede mig på presseveerne, så jeg måske kan nå oplevelsen af en fuldstændig smertefri fødsel. Jeg er overbevist om, at det kan lade sig gøre\n14 En fantastisk luksus oplevelse Tanken om at føde hjemme har altid tiltalt mig. Når nogen fortalte, at de havde født hjemme, fangede det min interesse, for der var noget over den rolige og naturlige måde, det hele foregik på. Men både min første og anden fødsel foregik på den traditionelle måde på sygehuset, og det var to rigtige gode fødsler. Anden gang talte min mand Klaus og jeg om en evt. hjemmefødsel, men han blev lidt bleg ved tanken og syntes ikke lige om ideen: hvad med alt det svineri det medfører, og er det overhovedet sikkert? det var ikke lige til at overskue, så vi valgte sygehuset igen. Det var jo det mest sikre og bedste, men vi skulle blive klogere Vi gør det vi vælger en hjemmefødsel Da jeg blev gravid igen med vores 3. barn, kom lysten til en evt. hjemmefødsel igen, og da jeg en dag mødte en veninde, der fortalte om Hjemmefødselsordning Sjælland og at de havde valgt at føde hjemme, kunne jeg mærke, at jeg måtte undersøge det nærmere. Først skulle jeg lige sælge ideen til Klaus. Forstil dig, at i stedet for at skulle sidde 8 timer i en hospitalsstol og vente og vente, mens det eneste, du kan få, er en kop stærk hospitalskaffe eller vand og efterfølgende lægge dig til at sove i et lille familie rum på en plastiksofa (sådan var det sidst), så kan du være derhjemme, hvor du kan gå rundt i dit eget hus, få lidt mad når du har lyst og afslutte den fantastiske oplevelse evt. med et glas rødvin i hjemlige omgivelser ville det ikke være dejligt..? Jeg hoppede lidt let over det med svineriet og sikkerheden, og det Familie fakta: Baby: Sille, født den 26. april 2010, kl. 6.14, 51 cm, 3300 g. Mor: Trine, 35 år, Selvstændig/Grafiker Far: Klaus, 35 år, Kabine chef/purser Storebrødre: Oscar, 9 år og Asbjørn 5 år Fødsels fakta: Første hjemmefødsel Fødslens varighed: 5 timer Hvor: I fødekar på 1. sal i vores hus i Præstø Apgar score: 1/10 og 5/10 havde nok også gjort noget ved ham, at han havde prøvet det et par gange før, for jeg solgte ideen, så vi blev enige om at få et besøg af Jordemoder Tina, for at høre mere. Sammen med Jordmoder Susanne deles de om det hjemmefødselsområde, vi er tilknyttet. Det var et rigtig godt møde alle vores spørgsmål og de bekymringer vi havde, fik vi svar på, og vi fik afkræftet, at det ville være nødvendigt efterfølgende at male vores vægge og købe nye møbler. Det hele lød som en fantastisk spændende oplevelse og som det helt rigtige valg for os. Da Tina skulle til at gå, havde vi allerede besluttet os; Vi gør det vi vælger en hjemmefødsel. Tiden op til I den følgende tid kom Tina og Susanne på skift og besøgte os. Vi havde nogle rigtig gode samtaler om vores forventninger, bekymringer og fik hørt om alle fordelene ved at føde hjemme ikke mindst fik vi styr på de praktiske ting. De almindelige jordmoder-tjek blev skiftet ud med hyggelige møder over en kop te. Vi fik også et rigtig godt forhold og lærte hinanden at kende. For både Klaus og jeg, blev fødslen pludselig, ikke bare noget der skulle overstås men, en begivenhed i sig selv, som vi begyndte at glæde os meget til. Ud over jordemoderbesøgene blev der opstartet en hjemmefødsel-mødregruppe, og vi har lige fra dag ét haft meget glæde af hinanden også selvom der var stor forskel på, hvornår vi havde termin. Vi har kunnet bruge hinandens historier på kryds og tværs, og det har været en rigtig god forberedelse til den store dag og den efterfølgende tid. Det var også rart at tale med andre, der også havde valgt at føde hjemme, for det var ofte at vi mødte spørgsmål som f.eks.: Tør du/i virkelig det? Hvad nu hvis der går noget galt? Eller, Hvad med smertelindring kan man få det? Du må da være ekstra sej! Der var tidspunkter, jeg kunne føle mig helt uansvarlig, men som tiden gik, blev jeg klar over, at spørgsmålene og reaktionerne var forbundet med samme uvidenhed, som prægede vores valg af fødemåde, da vi valgte hospitalsfødsel 2. gang. Fødslen blev pludselig ikke bare noget der skulle overstås, men en begivenhed i sig selv, som vi begyndte at glæde os meget til Der har været en del debat i medierne om, hvorvidt kvinder nærmest bliver udsat for tortur under en fødsel, og at det skal være hver kvindes ret at få kejsersnit. Der er nærmest opstået to lejre, hvor den ene part ønsker at føde med samtlige smertelindringsmuligheder, og hvis fødslen ikke skrider hurtig nok frem, skal man loves et kejsersnit. Den anden part vil klart vælge den gammeldags måde, med alternative muligheder for smertelindring og med fokus på, at fødslen ikke bare er noget forfærdeligt, der skal overstås, men en smuk oplevelse. For mig er en fødsel noget af det smukkeste i livet, og når man er i det, skal det opleves i fuld bevidsthed. I mit tilfælde har en god mental forberedelse bl.a. med yoga været med til at gøre mine fødsler til nogle rigtige gode oplevelser også uden smertelindring. At skulle forberede en hjemmefødsel giver virkelig anledning til mange tanker og gode snakke om, hvordan man ønsker sin fødsel, og jeg tror på, at dette kan gøre en kæmpe positiv forskel\n15 Endelig kom dagen.. I tiden op til fødslen fik vi samlet de ting, som vi skulle bruge til fødslen. Det var hyggeligt at gå og forberede helt ned i detaljer, og det havde også en god psykologisk effekt. Egentlig havde vi planlagt, at jeg skulle føde i vores seng, men da tiden nærmede sig, og jeg havde hørt flere af de andre fra mødregruppens fødselshistorier, fik jeg lyst til at føde i vand, så jeg lånte et fødekar af en af de andre piger. Det blev pustet op og stillet oppe på vores repos sammen med stearinlysene og posen med håndklæder osv. Søndag den 25. april havde jeg inviteret mine veninder til brunch for at fejre min 35 års fødselsdag. Et par dage før, var jeg til zoneterapi og blev trykket de rigtige steder, så jeg kunne godt mærke at plukkeveerne var taget til i styrke, og at det ulmede lidt, men pigerne kom, og vi havde en hyggelig dag. Klaus tog på arbejde om eftermiddagen og ville komme hjem igen ved 23 tiden. Da pigerne var taget hjem, og jeg havde lagt drengene i seng, kunne jeg igen mærke plukkeveerne, som et par gange kom ret regelmæssigt. Jeg gik i seng, da Klaus kom hjem, men kl begyndte plukkeveerne at blive helt regelmæssige med 8-9 min. imellem. Jeg vækkede Klaus og informerede ham om situationen, men selvom vi havde gået og ventet på dagen med længsel, så virkede det pludselig helt uvirkeligt. Nu skulle vi i gang med alle de forberedelser, vi havde gjort os. Jeg ringede til Tina, som havde vagten den nat, kl og hun sagde helt roligt, at hun ville pakke sine ting og komme. Så skulle vi have drengene af sted. Vi havde i første omgang lavet en aftale med farmor og farfar, men lige i den weekend var de taget en tur til Sverige, så mine forældre skulle stå stand-bye. Men da vi ringede, var der ingen, som tog telefonen åhh, nej! Vi ringede og ringede, men deres telefon står langt fra soveværelset, så til sidst blev vi enige om, at Klaus bare skulle køre af sted med dem. Vi vidste, de var hjemme, så han måtte køre ned og vække dem. Jeg havde det bedst med, at drengene ikke var hjemme, så selvom der var en halv times kørsel hver vej, og der stod et stort kar, der skulle nå at fyldes op, så kørte de søvndrukne af sted kl , med et Held og lykke, mor. Jeg gik lidt rundt om mig selv, trak vejret dybt, når veerne kom og prøvede at huske de ting, jeg havde forberedt mig på, og kl kom Jordemoder Tina ind af døren. Vi sludrede lidt, og Tina begyndte at pakke sine ting ud. Jeg gik op i min seng og hvilede mig, og efter et stykke tid kom hun op til mig. Hun undersøgte mig og lyttede til hjertelyden, som var perfekt. Jeg var på det tidspunkt 2-3 cm åben, og vi besluttede, at jeg skulle have et lavement/klyx, da jeg gerne ville føde i vand. Klaus kom hjem kl , og så fik han travlt. Fødekarret skulle fyldes, der skulle koges vand med ingefærrod til at dyppe en klud i som lindring på lænden, og så havde jeg fået hårdt brug for en hjælpende hånd under veerne, som var taget meget kraftigt til i styrke de gik nærmest ud i ét uden pauser. Jeg hang ind over en sækkestol, på knæene, i sengen. Tina lod stille og roligt Klaus og jeg klare situationen, og ind imellem kiggede hun til mig og gav mig gode råd om vejrtrækning og stilling. Kl mærkede jeg pludselig babyen glide ned ad, og Tina konstaterede, at jeg var fuldt åben. Og så skulle det gå stærkt karret var ikke helt fyldt, så Klaus måtte skynde sig, men lidt efter kunne jeg gå ud på reposet, hvor der var fyldt med tændte stearinlys, og solen var ved at stå op, ud over markerne. Jeg husker det som utroligt smukt. Jeg satte mig på mine knæ nede i karret med hænderne støttende på kanten. Klaus sad på den anden side og holdt mig i hånden. Efter nogle presseveer gik vandet, og inden længe kunne jeg mærke hovedet med mine fingre det fineste sorte hår stak ud. Imens jeg gispede, gled hovedet helt ud og efter et minuts tid, hvor de andre to kunne se det lille ansigt under vandet, kom resten af kroppen ud. Vores lille pige blev født kl Tina førte hende ind mellem mine ben, så jeg selv kunne løfte hende op til mig. Så satte jeg mig tilbage i karret, og et højt skrig lød. Hold da op, hvor var det bare fantastisk sikke en oplevelse. Hun fik nogle varme håndklæder rundt om sig, og så sad vi der i karret og kiggede på hinanden sammen med farmand. Efter et lille stykke tid, klippede Klaus navlestrengen. Moderkagen kom efter ti minutter, og derefter hjalp Tina mig op af vandet og ind i sengen, mens Klaus stille kom efter med vores lille pige. Og dér lå vi så alle tre og kiggede på hinanden. Tina begyndte stille og roligt at pakke sine ting sammen og rydde lidt op. Efter en time kom hun og tjekkede om livmoderen trak sig sammen, som den skulle, og jeg fik et par sting. Derefter gik hun nedenunder for at skrive fødselsjournalen. Efter endnu en time kom Tina op igen og målte og vejede vores lille pige 3300 g og 51 cm lang, og lavede det normale tjek alt sammen foregående i vores seng. Ved halv ti tiden 7 timer efter hun var kommet, kørte Tina hjem, og vi fortsatte med at ligge i sengen og nyde vores lille nye familiemedlem. Vi var alle trætte efter nattens begivenhed. Oprydning Der var jo lidt oprydning efter nattens forløb. Karret skulle tømmes, rengøres og diverse håndklæder og sengetøj skulle vaskes, og det var primært noget, som den nybragte far måtte tage sig af, men det var egentlig hurtigt overstået. Vandet i karret blev sat til at løbe ud af sig selv med en haveslange, og de 2-3 håndklæder vi havde brugt, valgte vi at smide ud mest fordi vi havde købt nogle nye. Det blev ikke nødvendigt at male eller smide nogle møbler ud Dagene efter Senere på dagen kom mormor og morfar med Oscar og Asbjørn, de to stolte storebrødre, som fra første minut var vilde med deres nye lille søster. Det var dejligt at være samlet alle sammen og bare være hjemme uden at skulle køre nogen steder. Det var en dejlig rolig start på livet for vores lille pige og for os som familie, og i samråd med drengene besluttede vi, at hun skulle hedde Sille. Den følgende dag kom Jordemoder Susanne og besøgte os for lige at høre, om alt var ok og tre dage efter kom Jordemoder Tina igen for at se til os og for at tage PKU på vores lille Sille. Ugen efter kom Tina igen til en afsluttende snak om fødslen. Når jeg kigger tilbage, så føler jeg virkelig, at jeg har fået og gennemgået et luksus forløb indenfor fødsel. Det kunne simpelthen ikke gøres bedre det indeholdte alle de værdier, som giver den bedst mulige start på livet, og vi fik en helt unik oplevelse. Der er ingen tvivl om, at vi ville vælge en hjemmefødsel igen, hvis det blev aktuelt! 28 29\n16 På naturligste vis Jeg har egentlig altid betragtet hjemmefødsler som noget rod; griseri på det pæne sengelinned, sexlivets definitive endeligt efter en skrækslagen ægtemand hjælpeløst har set sin skrigende kone føde i selveste dobbeltsengen, en stramtandet jordemoder der med nedadvendte mundvige efterser støvlag og nullermænd alle vegne, inden der gives grønt lys til pres Derfor blev vores to ældste børn født på hospitalet, den ene efter 36 timers ve-arbejde, 2 timers pres og et hurtigt klip, den anden efter et dejligt varmt karbad og 2 timers veer på alle fire på en fødebriks med sækkepude. To meget forskellige, men gode fødselsoplevelser, hvor jeg på forhånd havde fravalgt smertelindring og andre indgreb. Da nr. 3 var på vej, havde vi igen tilmeldt os hospitalsfødsel, men så læste jeg en undersøgelse, der påviste langt større bakterie-forårsaget mave/tarm-problematik hos hospitalsfødte børn i forhold til hjemmefødte børn, og da det altid har været topprioritet for mig at give mine børn den absolut bedste start på livet, lød det lovende. Vi endevendte alt på Internettet, krydsforhørte samtlige fagfolk i nærheden og da svarene var samstemmende (bedre maver til hjemmefødte!), tog vi kontakt til Hjemmefødselsordningen. Min indgang til at føde hjemme er således dybt uromantisk ikke desto mindre er vores to yngste sønner født hjemme i køkkenet på bondegården, og her er beretningen om min fjerde og sidste fødsel. Endelig slår jeg øjnene op. Har ellers lige lagt mig og lukket dem efter en uendelig lang dag med en tung krop, der hvert minut fortæller mig, at terminsdatoen Familie fakta: Baby: Valdemar, født den 2. maj 2010, kl , 53 cm, 3900 g. Mor: Line, 39 år, Skolelærer/Alternativ behandler Far: Martin, 37 år, Professionel soldat /tømrer Storesøskene: Emma 15 år, Andreas 11 år og William 2½ år Fødsels fakta: Anden hjemmefødsel Fødslens varighed: 2 timer Hvor: I storkøkkenet på Bondegård i Blangslev Apgar score: 1/10 og 5/10 altså blev overskredet i går! Det skvulper i mit underliv, men jeg trækker vejret dybt og lukker øjnene igen, gider ikke lige nu. Skvulp igen og vådt på lagnet. Så slår det mig, at det måske er sådan det føles, når en fødsel starter med vandafgang, og overrasket står jeg op, stikker et lagen mellem benene og går nedenunder til Martin. Øhh, jeg tror altså, vandet er gået, når jeg lige at sige, før han kommer farende ud fra toilettet, og vi inspicerer farven på fostervandet, der er glasklart. Martin finder mobilen frem for at kontakte jordemoder Tina, mens jeg undrende konstaterer, at der ingen veer er. Ikke en gang en lillebitte plukve. Det meddeler Martin så Tina, der sender os i seng igen for at få lidt hvile, mens tid er. Der går dog kun et kvarters tid, så starter veerne, og for hver eneste ve tager de til i styrke. De er dog ikke stærkere, end jeg stadig går rundt og hjælper Martin med at få det praktiske på plads, jeg ringer og taler med Tina, og eftersom hun kun bor 10 minutters kørsel fra os, bliver vi enige om, at hun lægger sig til at sove påklædt på sin egen sofa. Det har altid været topprioritet for mig at give mine børn den absolut bedste start på livet Der går dog ikke længe, så ringer Martin til Tina igen og beder hende komme. Veerne er nu ret stærke med 4 minutters interval, og jeg er ude af stand til at lave andet end at trække vejret dybt og tænke på alle de gode ting, der skal tilkomme min mand som tak for hans vidunderligt varme hænder, der konstant masserer min hårdt prøvede lænd. Tina undersøger mig og finder kun 5 cms åbning, men veerne bliver voldsomme, og jeg provokerer dem ved skiftevis at stå lænet ind over en sækkestol og hænge op ad Martin, så vi er alle sammen godt klar over, at det er lige om lidt. Vores store datter, Emma på 15 år, bliver som aftalt vækket, og hun kommer ned i køkkenet i slåbrok og sovehår, finder en lun slumreplads i en lænestol og gider egentlig ikke, indtil hun får en opgave, der indebærer mobiltelefon og kamera, så er hun lysvågen og klar til action. Hun hjælper Tina med at pakke ud og stille op, hun laver kaffe og the, tager billeder og henter min tandbørste til mig, da overgangsfasens lede veer presser de sidste rester af aftensmaden op igen. Gi mig varmt vand Så vil jeg gerne i fødekarret. Længes efter at mærke det varme vands beroligende og lindrende favntag omkring mig, glæder mig til at slippe for tyngdekraftens tyranni og har husket at droppe saltet, så opdriften ikke er et problem, men termometret skuffer: Kun 30 grader. Martin udsteder ordrer, og der bliver kogt vand alle vegne omkring mig, suppegryder på komfuret, kogekedlen i gang, Emma flyver og farer, og kl er mine grader på plads, og jeg hopper i. En paradisisk ve-pause sænker sig over mig. Jeg flyder, jeg nyder og samler kræfter til Le grand finale. Martin sidder på knæ bag mig udenfor karret, han stryger mig over håret, fletter sine fingre ind mellem mine og hvisker til mig, hvor dygtig og stærk jeg er. Jeg låner lidt af hans kræfter og overskud, trækker vejret dybt, da veerne igen tager fat, vender mig om, 30 31\n17 og så går det hurtigt, meget hurtigt. Smerterne er en hvirvelstrøm inden i mig og omkring mig, jeg koncentrerer mig kun om at hive så meget ilt som overhovedet muligt ned til min hårdtarbejdende livmoder, begynder spontant at presse med udåndingerne, men gisper, da Tina giver mig besked herom. Jeg sidder på knæ, hængende ud over fødekarrets kant. Martin sidder på hug foran mig med min p.t. bedste ven, den kolde klud, klar til at tørre og afkøle mit ansigt. Jeg mister overblikket, sanser intet andet end kroppens enorme kraftpræstation, griber hårdt fat i Martins stærke lår og giver slip på kontrollen. Tina har styr på sundheden, Martin har styr på verden, jeg kan koncentrere mig fuldt ud om at føde vores barn. Mærker hovedet presse på og føler efter, men ingen hovedbund. Venter til næste ve, heller ingenting. Tænker, at det simpelthen bare ikke kan passe der skal ske noget NU! jeg vil ha dét barn i mine arme og da næste ve presser sig på, presser jeg med og ud kommer det lille, fine hoved. Så ved jeg, at vi har toppet, smiler storsvedende til Martin, fortæller Emma, at nu er resten piece of cake, trækker vejret dybt og føder med næste ve vores dejlige dreng. Et helt nyt lille menneske Jeg tager ham op af vandet og op på brystet, lidt akavet, fordi navlestrengen er kort. Suger synet og følelsen af ham til mig, endeløst lettet over, at veerne er væk, endnu en vellykket fødsel af et supersundt barn. Han græder, og jeg tilbyder ham et bryst til trøst, men han vil ikke trøstes, han vil spise, og han suger sig hårdt fast. Jeg jubler af glæde, en god appetit, det ultimative livstegn. Først nu går det op for os, at vi har glemt at kigge køn uvidende gennem hele graviditeten er det endelig tid. Storesøster er den udvalgte, hun roder lidt rundt og udbryder så En dreng!, noget fornærmet over, at Vorherre ikke var på hendes side i væddemålet, men Tina viser hende, hvordan hun skal klippe navlestrengen, og så er det okay. Efterbyrden lader vente på sig, jeg mærker overhovedet ingen efterveer og har det storartet i det varme vand, der stadig er helt klart og rent, så vi bliver liggende en halv times tid og nusser og putter, indtil Tina og jeg får moderkagen ud (hun hiver, jeg presser), og så vil jeg bare ind i min seng. Bliver rørt, da Martin uendeligt blidt holder den lille fyr ved sit brede, stærke bryst, og nyder følelsen af kølige lagner under mig. Dér undersøger Tina så vores dreng, der er velskabt og helt perfekt, hun undersøger mig, der er fuldstændig uskadt og hel efter fødslen, end ikke den mindste lillebitte rift, og så bliver den ældste storebror, Andreas på 11 år, vækket. Han gad ikke lige dét dér med fødsel, men han er lysvågen og meget begejstret for at møde sin nye lillebror. Han vandt så væddemålet! Den yngste storebror, William, lader vi sove. Martin serverer kiks og saftevand, og vi hygger os i sengen, mens der ringes rundt til familien og ammes på livet løs. Den lille, nyfødte fyr iagttager os alle sammen med et dybt, roligt blik, som nærmere tilhører en gammel, livsklog mand, end et spædbarn, og han er stadig vågen længe efter, at Tina har pakket sine ting og er kørt hjem. Jeg er stadig nøgen, har mit nøgne spædbarn på maven og min mand ved min side, da jeg udmattet og lykkelig falder i søvn. Ikke mange timer senere står vi op til vidunderligt solskin og fuglesang, og som det første går Martin og de tre store søskende ud i haven for at lade Dannebrog gå til tops på denne Valdemars første fødselsdag, mens jeg ser til fra vinduet. Tåreblændet og måske lidt romantisk alligevel\n18 Idéliste til hjemmefødsel Massageolie og evt. duftolie for afslapning og ro. Musik, som hjælper dig til at slappe af. Stearinlys, tændstikker ( sovekammer stemning er god til fødsel). Sikringer, (ærgerligt at mangle strøm, hvis man skal koge vand til fødekarret). Kamera/videokamera + ekstra batterier og film. Energi-givende ting, f.eks. druesukker, saftevand, frugt, kiks, suppe, te. Noget til opfriskning af mundsmag; kunne f.eks. være tyggegummi, friske pastiller. Læbepomade, da vejrtrækningen under fødslen ofte giver tørre læber. Fødekar. Hårdt plast-kar kan lejes gennem foreningen Forældre & Fødsel, (kr. ca. 600) eller oppusteligt kar kan købes via f.eks. (kr. ca. 1200). Frisk ingefær til smertelindring. 3 store rødder finthakkes el. rives, kommes i bomuldssok, som bindes til og opvarmes i 5 l vand (må ikke koge). Kraften fra rødderne presses ud af posen. Dyp en klud i det varme ingefærvand og læg den på kroppen, hvor det gør ondt, og/eller der hvor du spænder. Trådsi til rengøring af fødekarret. Affaldsposer, alm. + sorte sække eller en vasketøjskurv til håndklæder. Spand/balje til opkastning. Håndklæder; mange, store og små; til aftørring samt opvarmet til indpakning af barn. Vaskeklude (engangs og frotté). Lagner og gammelt sengebetræk, (som kan smides ud, hvis I ikke ønsker at vaske det). Puder/dyner til at hvile i. Madras eller seng i nærheden af føde-området; overvej, hvor fødslen kan/skal foregå. Afdækningsplast til seng/sofa/madras. Voksdug/stort plastikstykke til afdækning under fødekar. Store hygiejnebind til de første dage samt almindelige til senere. Evt. klyx (lavement) for udtømning i starten af fødslen (kan købes på apoteket). Til jordemoderen: Lille flytbart bord eller bakke til jordemoderens ting. Flytbar spand med affaldspose. Rent håndklæde til håndvask. Bordplads med god belysning til skrivning af papirer under/efter fødslen. Til barnet: D-vitamin-dråber uden jordnøddeolie til nyfødte (anbefales fra barnet er 14 dage) Tøj, bl.a. sparkedragt med fødder samt bomuldshue. Find tlf. nr. frem til: Jeres jordemødre. Fødselshjælpere. Hjælpere, som kan/vil tage sig af evt. søskende. Dem, der skal ha den gode nyhed efter fødslen. Sundhedsplejersken. Ang. besøg: hvordan vil I forvalte besøg den første tid efter fødslen? Det er OK at lave regler for besøg. Gæster kan opfordres til at medbringe forplejning. Pak en taske til at medbringe på fødegangen i tilfælde af en overflytning (toiletsager, tøj + indesko til mor, tøj til barnets hjemtur, lift, kamera). Vedrørende anmeldelse af jeres barns fødsel Pr. 1. oktober 2010 skal forældrene ikke længere anmelde barnets fødsel til sognepræsten, når jordemoderen gør det. Hvis I ikke er gift og ikke har indsendt faderskabs-/omsorgs- og ansvarserklæringsblanket i graviditeten, skal I dog stadig sørge for dette efter fødslen. Hvis I har givet samtykke til det, sender jordemoderen anmeldelse til egen læge og sundhedsplejerske. Sidstnævnte vil normalt kontakte jer indenfor den første uge efter fødslen, men I må også gerne selv kontakte hende. Mad og drikke til jer selv og jeres fødselshjælpere samt jordemoderen. Tilberedt mad i fryseren til barselsdagene\n19 En stolt far og mands beretning Hjemmefødsel kom hurtigt på banen og efter en del overvejelser, så blev det til et helt naturligt valg. Som anden gangs fødende huskede jeg tydeligt følelsen af, at være overflødig og unyttig under fødslen. Asta Helenes fødsel var sådan set en god fødsel; men det appellerede meget til mig, at der var en større intimitet i fødslen. Som mand var min rolle ofte mental og fysisk boksebold, fordi man pludselig er egenhændig skyld i situationen. Selv om man er i træning efter ni måneders træningslejr, med hormonsvingninger og afhentning af sukkerholdige produkter på obskure tidspunkter, så var det en frustrerende oplevelse. Det var vigtigt for mig at føle mig nyttig og bidrage positivt til vores og specielt Kristins fødsel. Det at vi kunne være sikre på, at jordmoderen kendte os, samt vores bekymringer og forventninger var utrolig vigtig. Gennem konsultationerne op til terminen fik vi drøftet mange af de fordomme og bekymringer, som vi trods alt havde. I starten havde vi, trods beslutningen, et forbehold omkring usikkerheden i at føde hjemme. Men Tinas og Susannes professionelle tilgang fik hurtigt aflivet nogle af de myter, som vi havde. Det er de samme ting, som folk har spurgt til, når de hører vi har født hjemme. Hvordan turde I det? er et typisk spørgsmål. Men efter at have oplevet det på egen krop, så synes jeg faktisk sikkerheden er større i en hjemmefødsel. Eneste skuffelse, som mand, var det manglende grundlag for investeringen i en højtryksrenser og 20 kvm afdækningsplast. Under fødslen var det at kunne være til stede for Kristin, at være klar over hendes ønsker og fuld tiltro til vores hjælpere, grunden til det var en fantastisk oplevelse. Det at vi to kunne være så tæt og dele en så intens oplevelse er utrolig. De blandede følelser efter Asta fødsel, med utilstrækkelighed og at være det femte hjul var aldrig til stede under fødslen. Tværtimod havde jeg en følelsesmæssig mæthed, hvor hele oplevelsen fyldte mig. Det jomfruelige øjeblik efter fødslen, hvor lille Noah lå hos sin mor, står stadig klart hos mig. Som om hele verden udenfor, pludselig var væk og kun i vores lille sfære var der liv. Hvor alt den energi og primale instinkter, som havde fyldt luften pludselig var væk og erstattet af ren ny begyndelse. Hele forløbet op til, under og efter var utrolig nært, som jeg føler stor ære omkring at have oplevet. I bund og grund synes jeg, at det var muligheden for at sætte fokus på det vigtigste. Fødslen. Ikke at nå på hospitalet, kender man jordmoderen, er der travlt på fødselsgangen osv. Der var os, folk vi kendte og var trygge ved og vores fælles hjem. Tak til Tina og Susanne for at være en del af Noahs fødsel. Små gode råd... Ha tillid til at din krop kan klare det - den er skabt til netop dét og skal nok stå prøvelserne igennem Træk vejret - det er det eneste, du behøver at tænke på, din livmoder klarer resten af arbejdet, hvis bare den har ilt nok Overvej grundigt om eventuelle søskende skal deltage ved fødslen og hvem der skal passe dem, hvis de skal være til stede i hjemmet Hvordan ønsker I at dagene efter fødslen skal forløbe? Har I brug for ro og fred til at lære den lille nye at kende, uden mange besøg eller vil I gerne have familie og venner i huset? Sæt lyd på, hvis det virker naturligt. Brug lyde som åbner, dvs aaa eller endnu bedre Jaaaaa Gennemtænk fødselsforløbet, som du ønsker dig det, men planlæg ikke detaljeret - ha mentalt plads til, at fødslen kan tage en uventet drejning eller at din krop kan reagere anderledes end forventet Lav generalprøve med fødekarret - det er uvurderligt, selv for de mest rutinerede :-) Fortæl din mand (eller anden fødselshjælper) alt det, han gør rigtigt. Spørg ligeud efter de ting, du godt kunne tænke dig Se fødslen som en styrkeprøve, du har alle odds for at vinde :-) Betragt dig selv som kompetent, veludrustet udøver, ikke som offer eller passiv tilskuer Er der et bestemt sted i huset, I ønsker at fødslen skal foregå, eller vil I lade tilfældighederne råde? 36 37\n20 Betragt veerne som dine hjælpere, dem der bringer dit barn til dig. Jo stærkere veer, jo tættere på er dit barn Luk ørerne for omverdenens bekymringer tal med din jordemoder Praktisk råd: Et alternativ til en pumpe for at få vandet ud af fødekarret, så kan man fylde en vandslange med vand og derefter lægge den ene ende i karret og den anden ende i feks. kloaken - så løber vandet af sig selv ud - der skal bare være fald på slangen Gode hjemmesider og bøger Hjemmefødselsordning Sjælland foreningen forældre og fødsel information om vaccinationer oversigt over slynger Attachment Parenting fødselshypnose Zoneterapi Whereever and however you intend to give birth, your experience will impact your emotions, your mind, your body, and your spirit for the rest of your life. Ina May Gaskin, midwife Bogen om hjemmefødsel af Kim Andrea Brofeldt Fødsel uden smerte af Pierre Vellay Aktiv fødsel af Janet Balaskas graviditetsøvelser og naturlige fødestillinger Forbered fødslen af Janet Balaskas lette øvelser for en bedre graviditet og fødsel Gravid naturligvis af Janet Balaskas A guide to childbirth af Ina May Gaskins Vil du vide mere 38\nUde godt hjemme bedst fødse 7 helt unikke hjemmefødselshistorier 1 Hjemmefødselsbog_ok_27.11.11.indd 1 27-11-2011 20:21:28 Ude godt hjemmefødsel bedst 7 helt unikke hjemmefødselshistorier 1. udgave 2010


30 gram protein hver tredje time er en myte - Fitnews\n30 gram protein hver tredje time er en myte\nHvis du er træt af at have hytteost og tun med på arbejde og irriteret over at skulle holde øje med klokken for at optimere effekten af dit proteinindtag, så tag den med ro. Spis et godt og solidt proteinmåltid lige efter træning. Der er nemlig intet videnskabeligt belæg for, at kroppen ikke kan udnytte mere end 30 gram protein ad gangen. Studier viser tværtimod, at selve indtagelsen af aminosyrer forøger transporten af aminosyrer ind i musklerne, og at dette medfører en øget proteinsyntese (opbygning af proteiner fra aminosyrer).\nFysisk aktivitet forstærker denne effekt, og forsøgspersoner, der fik aminosyretilskud “i hvile” (underforstået: timer efter træning), havde en betydelig lavere forekomst af proteinsyntese i musklerne.\nNational Institute of Health USA, American Journal of Clinical Nutrition.\nPreviousKvit sodavanden og tab dig i vægt\nNextProtein & kreatin\nArnold på Sotheby's Auktioner\nHvad er et højt kolesteroltal?\nSkal man altid strække ud efter løbetræning…?


IT-faciliteter | Amagerkollegiet\nPå denne side kan du læse om de tilgængelige it-faciliter samt almindelig brug af netværket/internettet.\nProblemer med internettet klik her.\nKollegiet har en fælles internetforbindelse, som kan benyttes af alle kollegiets beboere, dog med henvisning til netværksreglementet. Internetforbindelsen er 100mbit.\nKollegiets netværk er fast kabelnetværk koblet til internettet. Kollegiets netværk er baseret på fiberkabler i det centrale netværk og kobberkabler til de enkelte værelser. Der er switche i de enkelte gårde og et centralt krydsfelt, der forbinder gårdene. Kollegiet stiller ikke trådløst netværk til rådighed.\nKollegiets netværksfunktioner varetages af kollegiets servere.\nBittorrent er som udgangspunkt tilladt på kollegiet, men det kan lede til mange aktive samtidige dataforbindelser. Dette kan belaste kollegiets internetforbindelse i uforholdsmæssig grad og der henstilles derfor til, at brugere ikke sætter bittorrentprogrammer til at tillade et højt antal aktive forbindelser. Brugere af bittorrent hæfter selv for lovligheden af indholdet.\nIP-adresser og opstilling af servere\nKollegiet har i tillæg til de IP-adresser, som kollegiets systemer benytter, 13 offentlige IP-adresser tilgængelige for beboere. Der er med andre ord ikke tilstrækkeligt med IP-adresser til, at alle kollegiets beboere kan få sin egen private offentlige IP-adresse. Dette er ikke et problem, da alle beboere som udgangspunkt skjuler sig bag nogle enkelte IP-adresser. Offentlige IP-adresser er normalt kun nødvendige for folk, der ønsker at opsætte offentligt tilgængelige servere.\nFor beboere, som er interesseret i muligheden for at opstille egne offentligt tilgængelige servere, skal de følge følgende retningslinjer:\nServeren må ikke generere unødig megen trafik, så det er til gene for andre beboere.\nDer skal være et fornuftigt grundlag for serveren (dvs. “det kunne være meget rart” er ikke en god grund).\nIndehaveren af maskinen med global IP forpligter sig til at holde maskinen virusfri samt opdateret med sikkerhedsrettelser. Misligeholdelse af dette medfører øjeblikkelig fratagelse af den globale IP.\nDet er ikke tilladt at opstille servere i kommercielt øjemed.\nAnsøgning om en offentlig tilgængelig IP adresse skal stiles til support@amagerkollegiet.dk og skal indholde:\nBeboerens fulde navn og værelsesnummer\nEn gyldig grund til ansøgningen\nMAC-adresse på serveren\nHvilke porte (TCP og UDP), der ønskes åbne i kollegiets firewall.\nEn af de mest benyttede protokoller til IP-telefoni, SIP, fungerer normalt gennem vores firewall. Det kan i enkelte tilfælde hjælpe at aktivere STUN, såfremt udbyderen understøtter dette.\nKollegiet foretager logning af beboeraktiviteter på internettet i det omfang det er nødvendigt af lovmæssige krav, af hensyn til fejlsøgning samt hvor det iøvrigt måtte være teknisk nødvendigt. Kollegiets ansatte har kun tilladelse til at benytte logs efter aftale med berørte beboere, når det er teknisk nødvendigt og er desuden underlagt tavshedspligt.


Trekløveret er klar med Triton Livestream 5-8-2019, kl 13:30 – 1stpoker.dk\nArtikel foto: Trekløveret – Simon Hoffmann Petersen, Rasmus Agerskov og Dennis Krog\nSelvom det er mandag, og hverdag igen for mange, så vender Triton Poker tilbage med mange timers Poker Livestream, hvor trekløveret Simon Hoffmann Petersen, Rasmus Agerskov og Dennis Krog (artikel foto) underholder med Dansk kommentering og masser af lir.\nDa £100.000 eventet blev så stort som det gjorde, så starter de festlighederne en time tidligere denne mandag 5 august 2019, så du kan se med allerede fra klokken 13:00, hvor kanalen kommer Live, og med det Danske trekløver på banen klokken 13:30 på siden med Livestream.\nArtikel foto: Danske Spil Poker Reklame\nDe skiftes lidt til at kommentere denne mandag på dette Livestream, og her starter de ud med Dennis Krog og Rasmus Agerskov, og så kommer Simon Hoffmann Petersen til sidst på dagen, hvor han vil afløse Dennis Krog. Så der er mange timers god underholdning til dig.\nKlik her og kom direkte til siden med Livestream og Chatten\n2.500kr Poker Freeroll på Danske Spil Poker, lørdage 19:30\nDanske Spil Poker lancerer tre nye og ugentlige Poker Freeroll


Stefanshjemmet - et bo- og beskæftigelsestilbud\nKvalitetssikring af dagligdags rutiner i plejesektoren\nReminder er et softwareprogram, der gør det muligt at udsende påmindelser til personalet – for eksempel om medicin, mad eller vask.\nPersonalet modtager påmindelser på deres DECT- eller mobiltelefoner. De kan så vælge at afvise, acceptere eller kvittere for modtagelse af påmindelsen. Hvis påmindelsen afvises – eller ikke besvares – kan påmindelsen automatisk sendes videre til en kollega. Det muliggør for eksempel, at en kollega kan sørge for medicinering af en borger, hvis et besøg trækker over tiden.\nGod støtte til personalet i hverdagen\nHjælp til vikarer eller nyt personale\nStørre sikkerhed for den enkelte borger\nFormålet er at øge sikkerheden for den enkelte borger via en præcis styring af påmindelser til personalet – om fx medicin, mad eller vask. Dette minimerer mulighederne for fejlmedicinering og er samtidig en stor hjælp til vikarer eller nyt personale. Gode arbejdsrutiner.\nPlejesektoren og specialinstitutioner.\nStørre sikkerhed for den rette medicinering, da både personalet og borgeren selv kan modtage påmindelser om medicinering.\nI den hektiske arbejdsdag modtager personalet påmindelser om borgeren – fx medicinering, mad og vask. Dermed huskes dagligdags rutiner, ligesom der gives en påmindelse ved ændret medicinering.\nVia kvalitetssikring på arbejdsopgaverne undgås utilsigtede hændelser. Dette giver en reducering af medicinudgifter og minimerer udgifter i forbindelse med fejlmedicinering.\nProduktet er udviklet i tæt samarbejde med udvalgte kommuner i forbindelse med deres tilbagemeldinger om en nem og brugervenlig løsning, der minimerer utilsigtede hændelser og minimerer udgifter i forbindelse med fejlmedicinering.


Unge Ahmed - Kirke og Film\nAf: Regitze Melhof Pedersen\nAhmed, spillet af den unge spirende skuespiller, Idir Ben addi, er en ung muslim, der dyrker en meget ekstremistisk opfattelse af koranen, og det eneste, der betyder noget for ham er at være ”en ægte muslim”. Hans mor deler ikke samme opfattelse af koranen, og hun prøver ihærdigt gennem filmen at få ham til at ændre indstilling til sin tro. Ahmed lytter ikke til sin mor, hvilket koster ham det gode forhold til hende.\nAhmeds forståelse af koranen får ham til at opfatte sin lærerinde som vantro, hvilket skubber ham ud i et drabsforsøg på hende. Denne handling får ham anbragt på et opholdssted for unge kriminelle i nogle måneder. Ahmeds mor har en forhåbning om at troen vil begynde at betyde mindre og mindre, men han bibeholder sin stærke tro.\nHvad skal der mon til, for at Ahmeds stærke tro vil blive svagere? Vil den forsvinde helt, eller vil den blive bevaret til det sidste?\nFilmen er rigtig interessant på mange måder. For det første vender temaet lidt op og ned på den forestilling de fleste nok har om muslimske familier, hvor det er barnet, der afviger og gerne vil leve et normalt liv uden den religion, som forældrene fører. Her i ”Unge Ahmed” er det barnet, der stædigt holder fast i sin tro, hvilket koster ham forholdet til sin mor. For det andet er det interessant hvordan en så stærk tro kan få én til at gøre noget forfærdeligt som drab, fordi han tror han gør noget godt i forhold til sin religion.\nAhmed, som karakter, er meget alvorlig gennem hele filmen, hvilket skaber en vis seriøsitet\nomkring religion, hvilket vil sige, at man får dét indtryk af religion, at det er noget man skal tage alvorligt, og ikke noget man skal lave sjov med, og så er det ikke noget man skal dyrke halvhjertet. Denne seriøsitet understreger også, at det eneste betydningsfulde i hans tilværelse er hans tro. Humor, romantik, familie og venskaber betyder ikke noget, så længe han bevarer forholdet til sin imam og koranen.\nDet eneste jeg har at sætte på ”Unge Ahmed” er, at filmen er en anelse kedelig til min smag. Selvom den arbejder med nogle rigtig interessante og aktuelle emner, så er scenerne meget lange med få replikker. Derimod er skuespillet – især Idir Ben Addi – exceptionelt.\nNår alt kommer til alt, er filmen helt klart anbefalelsesværdig.\nDansk biografpremiere d. 18/6 2020\nUdgivelse: Belgien 2019\nInstruktør: Jean-Pierre DardenneLuc Dardenne\nManus: Jean-Pierre Dardenne og Luc Dardenne