La principal mostra de teatre gestual de l'estat tanca amb un ple del 100% a tots els espectacles. 25.000 espectadors han gaudit de 25 espectacles on les paraules no eren importants. Entre ells va destacar la presència de la companyia Teatre del Moviment, màxim referent a Europa en el gènere. Parlem amb el seu director\nYves Marc, protagonista de la 29ª Mostra Internacional de Mim a Sueca\nValència — 25 de septiembre de 2018 18:02h\nLa mímica va ser allò primigeni, va nàixer amb la necessitat comunicativa de l'ésser humà. Quan ja parlàvem i, com una forma de ritual, es va incorporar la màscara. La 29ena Mostra Internacional de Mim que s'ha celebrat a Sueca ha demostrat que la pantomima i el teatre del gest estan més vigents que mai, amb 25 espectacles que s'han emplenat de gom a gom. “L'èxit d'un espectacle depèn al final del públic, i ha sigut aquest qui ha fet possible que aquesta edició haja sigut memorable i que els teatres, carrers i places de Sueca s'hagen desbordat amb la presència de milers d'espectadors joves, adults i famílies senceres”, ha explicat al balanç de clausura Joan Santacreu, director del festival que ha congregat 25.000 espectadors a la capital de la Ribera Baixa.\nL'edició d'enguany, avantsala del 30 aniversari que celebraran l'any que ve, no ha escatimat en recursos i ha portat, des del bressol del mim, França, al referent contemporani del teatre gestual, Yves Marc. El fundador del Teatre del Moviment va inaugurar el festival amb una classe magistral i va commoure als assistents amb Alba, una representació lliure de l'obra de Lorca La casa de Bernarda Alba, on el silenci va deixar pas a la màxima expressió del cos. Aprofitant la visita li donem la paraula perquè torne a reivindicar el gest.\nEn l'època de la societat de la informació on el soroll ho ocupa tot, perquè apostar pel Mim?\nNo diria exactament que aposte pel mim si no pel cos, pel cos que comunica, pel cos que parla. Entre el 70 i el 80 % de la comunicació passa pel cos, és no verbal. Diria també que el cos, en allò més físic, desapareix de mica en mica i que en poc temps tindrem un cap gros i molts dits per clicar sobre els teclats dels ordinadors. L'home camina cada vegada menys, respira profundament cada vegada menys i tendeix progressivament als bloquejos emocionals. Les Arts del Mim i del Gest ens recordem que hem de mantindre'ns en moviment, sensibles, i que el millor ús d’un mateix passa pel cos.\nÉs cofundador amb Claire Heggen del Teatre del Moviment. Quina mena de moviments són teatrals?\nNo és tant de quins moviments si no del fet d'escoltar els pensaments i les emocions que travessen el cos en moviment. Això, afegit a la respiració, la tonicitat, la postura, els sentits, el caminar... participa en la nostra comunicació subconscient i per tant és teatral.\nQuan coneix a algú, en quins gestos es fixa?\nM'atrau la manera de caminar, la postura i m’agrada molt mirar el que s’anomena els auto-contactes. La gent es passa el temps tocant-se, no se n’adonen però revelen una mica de la seva narrativa interior, és apassionant.\nQuins personatges li han inspirat?\nHi ha inspiracions conscients i d’altres subconscients, persones amb qui tenim empatia, per exemple. Però li dedique una admiració particular als personatges dels grans actors del cinema mut del principi del segle, Buster Keaton, Charlie Chaplin Harold Lloyd i tants altres… i més recentment el personatge de Monsieur Hulot de Jacques Tati.\nVostè va ser alumne del mestre de mim, Étienne Decroux, quines van ser les principals ensenyances?\nPer a mi, fou un mestre dels moviment amb una mirada increïble i innovadora sobre el cos. Va comprendre molt prompte que el cos tenia una capacitat de contar moltes coses alhora i això va determinar obertures dramatúrgiques incontestables. Però sobretot per a mi fou un filòsof, un gramàtic, i a la vegada un poeta de la utopia. Sé que em va construir la columna vertebral del moviment i una necessitat desmesurada, més que d'èxit, d’investigació i de creació.\nCom Decroux, vosté i Claire Heggen són artistes i també pedagogs. Com veus el futur del mim?\nEl mim encara es considera com un art menor perquè arrossega un munt de paradoxes. Parlem d’un art contemporani amb una denominació antiga a la que s’associa l'arquetip de la pantomima blanca del segle XIX (el mim amb la cara pintada de blanc). No és fàcil fugir d'ací. A França tenim relació amb el Ministeri de Cultura i amb algunes institucions per a donar a conèixer la diversitat creativa de les Arts del mim i del gest contemporani. En la última biennal, en 2017, varem veure un avanç significatiu en el reconeixement i la identificació d’aquest art. Però per a nosaltres, que paradoxalment estem a la rereguarda d'aquestos avanços, el desenvolupament d’aquest mim contemporani passarà per una escola nacional. A Espanya teniu departaments gestuals en les escoles públiques –la RESAD en Madrid, l’Institut del teatre en Barcelona...– és a través de la formació que crearem nous actors, creadors i intèrprets. I a França, considerada el bressol del mim, no n'hi ha!\nDecroux reivindicava el mim com a un art autònom i separat de la resta d'arts escèniques, especialment de la dansa. Els seus espectacles en canvi, dialoguen amb molts gèneres, dansa, teatre, circ i fins i tot les paraules. Què li permet o dóna la barreja?\nEl mim de Decroux era molt específic en l'estètica. Però els principals fonaments del seu art van alimentar molt altres arts del espectacle. Molta gent, Claire i jo entre d’altres, ensenyem en escoles nacionals de titelles, de circ i de teatre. Els actors s’alimenten d’aquestos principis però en cap moment desitjarien anomenar-se mims. Aquests principis fonamentals estan al servei de la imatge escènica de l’actor en el sentit més ample de la terminologia: presència corporal dramàtica de l’actor, llegibilitat i articulació del moviment... per citar sols aquestos!\nDivendres presenta Alba, basada en l'obra de Lorca, un drama sobre el conservadorisme, les aparences, l'enveja, el desig i la mort. Quins són els reptes d'adaptar un guió tan complex sense paraules?\nPer a mi el cos és omnipresent en aquesta obra, siga en l’expressió i la manifestació de l’ordre o al contrari, de les ganes de viure, ganes de llibertat, de desig i de la necessitat d’amor i sexualitat.\nPer a nosaltres els reptes de l’adaptació d’aquesta obra foren en les eleccions dramatúrgiques: presència visible o no de l’home, com ensenyar-la sense mostrar-la (hem elegit la foto....), ensenyar o no el personatge excèntric de l'àvia... i sobretot tolerar variacions mimogràfiques i coreogràfiques on el cos justament expressa aquests desitjos i fantasies. Podria dir que per a nosaltres Alba va començar a existir quan trobarem bones metàfores corporals en relació amb el text literari.\nDesprès de 40 anys sobre els escenaris que el segueix impulsant?\nDe fet, no veig el que m’impediria continuar actuant, dirigint, o acompanyant joves actors i transmetre. En aquest sentit intente conservar el meu cos en el millor estat possible. No necessite impuls per a fer-ho, al contrari, seria la impossibilitat de fer-ho la que em mataria poc a poc.\n25 de septiembre de 2018 - 18:02 h


L’esforç de tothom, al servei de la ciutat - Diari de Sabadell\n[Per Jesús Rodríguez. Tinent d’alcaldessa de Cohesió Territorial]\nEls treballadors i treballadores municipals i el personal de les diverses empreses concessionàries treballen sempre per mantenir el funcionament de la ciutat, un esforç del qual moltes vegades no som conscients perquè és una tasca habitual, que donem per descomptat i a la qual no prestem atenció normalment.\nVull posar en relleu aquesta feina silenciosa, aquest treball que s’ha convertit en invisible la resta de l’any. I ho faig avui per agrair públicament la tasca del dia a dia, però sobretot per fer un esment especialment significatiu de la implicació i la professionalitat de tots aquests treballadors i treballadores en les darreres jornades. Han estat uns dies difícils per a bombers, forces de seguretat, operaris de neteja, treballadors i treballadores del transport públic i personal municipal del departament de Cohesió Territorial, que han fet una tasca ingent amb una gran predisposició. Hi han dedicat hores i hores, han estat permanentment a disposició de l’Ajuntament i han mostrat la seva professionalitat per fer front a les diverses necessitats sobrevingudes els darrers dies, des de la logística de canvis de circulació derivats de les manifestacions fins a solucionar els desperfectes que s’han produït en diferents aldarulls.\nQuan els sabadellencs i sabadellenques hem passejat pels carrers de la ciutat aquest cap de setmana hem pogut fer-ho amb la normalitat de qualsevol altre dissabte o diumenge. Dilluns hem circulat pels carrers sense entrebancs, hem arribat a la feina, hem portat els nens a escola, hem fet la compra... Tot això no hauria estat possible sense l’entrega i les hores de feina d’aquests conciutadans que han doblat torns, que han dedicat hores dels seus dies de descans, que sempre han respost amb gran efectivitat i que han donat una mostra enorme de responsabilitat. No ha estat fàcil apagar el foc dels contenidors, evitar que les flames tinguessin conseqüències fatals, retirar el mobiliari urbà calcinat, netejar les zones malmeses, revisar ferms, voreres, enllumenat, senyalització, solucionar les afectacions al trànsit i reposar contenidors.\nEn moments com aquests crec que, en nom de la ciutat, cal agrair-los l’esforç i dir en veu alta que tenim treballadors i treballadores municipals, operaris d’empreses concessionàries, bombers i forces de seguretat que han estat a l’altura de les circumstàncies.\nEl dia a dia de Sabadell és el fruit de la suma del talent i de l’esforç de les moltes persones que contribueixen a fer que la ciutat funcioni des dels més diversos àmbits. Quan parlem de l’empenta que fa rutllar Sabadell, moltes vegades només pensem en els que tenen altes responsabilitats. Avui és de justícia reconèixer l’enorme labor i el compromís dels treballadors dels diversos serveis públics que han treballat de manera extraordinària durant el cap de setmana.


Com s'utilitza per habitació | Ota Bunkanomori\nSol·licitud de loteria d’instal·lacions\n<Precaució> S'ha canviat el mètode de loteria (*) per evitar noves infeccions de coronavirus.\nFeu clic aquí per obtenir informació sobre el mètode de la loteria\n1n estudi esportiu\nTots els estudis musicals\nCuina / sala d'art / sala d'estil japonès\nTotes les sales de reunions / sales d'espera\nMètode de loteria Sortejarem a la sala polivalent d’Ota Bunkanomori.\n* No es pot aplicar a la xarxa Uguisu. Xarxa de tallarol\nPeríode / mètode de sol·licitud La recepció s’accepta a la sala polivalent de la 9a planta d’Ota Bunkanomori de 20:10 a 00:XNUMX el dia de la loteria. Del 4 al final del mes, 15 mesos abans del mes d’ús, sol·liciteu a la xarxa Uguisu o a cada finestra de les instal·lacions del barri d’Ota.\nData de la loteria 6er 1 mesos abans del mes d’ús (només el 1 de gener) 3er 1 mesos abans del mes d’ús (només el 1 de gener) 4er 1 mesos abans del mes d’ús (només el 1 de gener) 3 dia 1 mesos abans del mes d'ús\nPeríode de confirmació guanyador な し Des de l'endemà de la data de la loteria fins al 7 del mateix mes (la cancel·lació es farà automàticament després del període)\n・ Termini de pagament Des de la data de la loteria fins al 15 del mateix mes\n(Cancel·lat després del període) Des de l’endemà del dia de la loteria fins al 15 del mateix mes\nLloc de recepció de sol·licituds\n· Hora de recepció Daejeon Culture Forest\nDe 9:00 a 19:00 (inclosos els dissabtes i diumenges) Daejeon Culture Forest\nDe 9:00 a 19:00 (inclosos els dissabtes i diumenges)\nInstal·lacions parcials de reunions i instal·lacions per al parc\nSol·licitud d’instal·lacions buides\nPeríode de sol·licitud Des de l'endemà de la data de la loteria fins a 7 dies abans de la data d'ús Des de l'endemà del dia de la loteria fins al dia d'ús Des de l'endemà de la data de la loteria fins a 7 dies abans de la data d'ús Des del dia 3 del mes 8 mesos abans del mes d’ús fins al dia d’ús (3 dies abans de la data d’ús si es fa una sol·licitud en línia)\n・ Termini de pagament Pagueu en el moment de la sol·licitud.　 Si sol·liciteu a Uguisu Net, serà dins dels 14 dies següents a la data de la sol·licitud.\n(Tanmateix, si és inferior a 17 dies abans de la data d'ús, fins a 3 dies abans de la data d'ús)\n2n estudi esportiu (pista d'esquaix)\nAcceptem les comandes per ordre d’arribada i de servei a Ota Bunkanomori a partir de les 3 del matí, tres dies abans de la data d’ús. (Es pot reservar per telèfon)\nDesprés de fer la reserva, compreu i sol·liciteu un bitllet a la màquina expenedora de bitllets el dia d’ús.\nSi us registreu prèviament, podreu sol·licitar loteria per a instal·lacions públiques mitjançant un telèfon de resposta per veu, un telèfon mòbil o Internet, o bé fer reserves per a instal·lacions buides.A més, fins i tot aquells que no s’han registrat poden conèixer la disponibilitat d’instal·lacions des de telèfons de resposta de veu, Internet i facsímils.\nPer obtenir informació sobre com registrar-se i com utilitzar-lo, consulteu la "Guia d'Uguisu Net" o la pàgina d'inici d'Uguisu Net.\nPàgina d'inici de Uguisu Net\nInformació sobre el sistema d’utilització d’instal·lacions públiques d’Ota Ward (Uguisu Net) (pàgina principal de l’oficina d’Ota Ward)


CPU Ryzen + gràfics Vega en un sol xip: revisió AMD Ryzen 5 2400G i Ryzen 3 2200G - NOTÍCIES TÈCNIQUES - Consumerinternetcompetition\nCPU Ryzen + gràfics Vega en un xip: revisió AMD Ryzen 5 2400G i Ryzen 3 2200G\nArriben les APU de Raven Ridge\nNotícies 1080 ti\nWindows XP no hi ha internet però està connectat a la xarxa\nsupervisar fora del rang\nrevisió de canó de píxel ip7220\nen win d frame red\nActualitzant les seves línies de productes d’entrada i gamma mitjana, les noves APU Ryzen 5 2400G i Ryzen 3 2200G d’AMD substituiran l’empresa Ryzen 5 1400 ve Ryzen 3100i fins i tot R3 1300X i R5 1500X fins a cert punt. A més de la CPU revisada, el que fa especials aquests nous xips de nivell inicial és que vénen amb gràfics Radeon Vega integrats. El vam trobar funcionant força bé fa uns mesos als ordinadors portàtilsNo obstant això, a diferència dels sistemes portàtils, hi ha moltes menys restriccions a l'escriptori.\nAmb el nom de codi Raven Ridge, els nous xips es basen en el mateix procés de 14nm que el Ryzen original, però AMD els comercialitza com el procés "14nm +", similar a l'estratègia que Intel va utilitzar recentment. Això significa bàsicament que el procés de fabricació ha madurat fins al punt que poden augmentar la velocitat de rellotge una mica més i això és el que fa AMD aquí.\nJuntament amb un augment de freqüència, els xips Raven Ridge tenen un únic mòdul CCX, el que significa que són de quatre nuclis (vegeu la Fig. ressenya original de Ryzen si et perds). Aquest disseny té els seus avantatges i els seus inconvenients, el seu principal avantatge és que s’elimina la pena de retard en moure dades entre mòduls CCX, però es basa en proves pròpies que no semblen un problema important. L’avantatge d’AMD és que tenen la mateixa quantitat de nuclis a la meitat de la mida de l’espai.\nLes APU Raven Ridge d'AMD d'un cop d'ull\nNuclis / fils de la CPU 4 / 8 4 / 4\ngràfic Vega 11 Vega 8\nFreqüència base de la CPU 3,6 GHz 3,5 GHz\nTurbo Freqüència de CPU 3,9 GHz 3,7 GHz\nMemòria cau L2 512 KB / nucli\nL3 Memòria cau 4 MB\nNuclis de la GPU 1250 MHz'de 704 SPS 1100 MHz'de 512 SP\nUnitats de tractament de la informació 11 CU 8 CU\nSuport de RAM DDR4-2933\nL’inconvenient és que normalment s’aconsegueix menys CPU. Amb un mòdul CCX, la memòria cau L3 de Raven Ridge es va reduir de 16 MB a 8 MB, però AMD va decidir reduir-la per la meitat i aquests xips només inclouen 4 MB de memòria cau. Relativament, el Ryzen 5 1400 tenia una memòria cau L3 de 8 MB i 16 MB amb un paquet de 1500X, 2400G i 2200G només oferiran 4 MB. Ara no sembla gaire encoratjador, però AMD creu que pot compensar aquesta baixada amb velocitats de rellotge més altes.\nTanmateix, menys latència de memòria cau i memòria compensa la manca de capacitat, i això és en realitat resultat de menys emmagatzematge a la memòria cau i, en general, AMD creu que es tracta d’una clara millora positiva de les càrregues de treball de la productivitat i, sobretot, dels jocs més sensibles a la latència de la memòria.\nA més, hi ha algunes retallades a les cantonades per reduir els costos de producció. Raven Ridge només compta amb carrils PCI Express x8, no 16 com la CPU Ryzen de primera generació. Com que AMD no creu que aquesta víctima afecti el rendiment de les targetes gràfiques discretes de gamma mitjana, les que tenen APU tenen un GTX 1080 Ti per tant, això té sentit.\nAMD diu que aquesta reducció dels carrils PCIe contribueix a un "desordre" més petit i més eficient. Uncore és un terme utilitzat originalment per Intel per descriure aquells aspectes de la CPU que no estan dins del nucli, però que hi estan estretament lligats per obtenir el màxim rendiment. Per exemple, coses com la memòria cau L3 i el controlador de memòria in-mold.\nAMD també va estalviar diners mitjançant l’ús d’un TIM no metàl·lic per a 2400G i 2200G. No estem segurs de si l’empresa utilitza la mateixa pasta de dents que Intel, però provarem les temperatures de càrrega per fer-nos una idea. Independentment, això confirma el que ja sospitàvem: Intel l’elimina de la pasta tèrmica per estalviar en costos de producció i ara AMD fa el mateix per a les seves CPU més assequibles, però almenys l’empresa ho reconeix i també té més sentit en aquests xips pressupostaris.\nEls components de Raven Ridge també inclouen suport de memòria DDR4-2933 de doble canal, que és una característica important per a aquestes APU, ja que el rendiment de la memòria és de suma importància per als gràfics integrats. Igual que les peces mòbils, les CPU Ridge Ridge d’escriptori compten amb la tecnologia Precision Boost 2, que és només una versió més agressiva de les funcions dels processadors Ryzen originals.\nI, per descomptat, el canvi més important és la inclusió de gràfics Vega. Un xip Vega que es connecta a la CPU mitjançant Infinity Fabric i conté 11 CU per a 2400G i 8 CU per a 2200G. La velocitat del rellotge és l’avantatge principal d’utilitzar l’arquitectura Vega a Polaris, ja que els gràfics integrats als nous xips d’AMD funcionen per sobre dels 1000 MHz i es poden passar a 1,5 GHz o més.\nA més, ambdues parts tenen una potència de disseny tèrmic de 65 watts, però es poden configurar fins a 45 watts.\nRaven Ridge'i B350 Placa mare amb memòria DDR4-3200 de 16 GB. En primer lloc, comprovarem el rendiment de l’aplicació (amb o sense una targeta gràfica discreta) juntament amb un cert rendiment de l’escala de memòria abans de passar als jocs. També cobrirem l’overclocking, el consum d’energia i les temperatures de funcionament, així que comencem.\nPàgina següent Experiments: memòria i sintètics\nComentaris de l'usuari: 107


Filoxenia Wooden Rooms Vlora Albània - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nHimare, Himarë, Vlora, Albània, - Veure al mapa\nMés informació sobre Filoxenia Wooden Rooms\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Vlora, Rooms Filoxenia és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Rooms Filoxenia asseguren una estada plaentera als seus clients. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen recepció 24 hores, magatzem d'equipatge, transport hotel/aeroport, habitació familiar, instal.lacions de barbacoa.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara servei de despertador, reproductor de DVD/CD, banyera, assecador de cabell, sala d'estar per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses jardí, esports d'aigua (no motoritzats), per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Rooms Filoxenia és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Vlora.


Logo fundació Avan.\nSantcugatenc/a, si necessites ajuda, informació o assessorament sobre qualsevol malaltia neurològica, no dubtis a posar-te en contacte amb nosaltres\nper Fundació AVAN 8 de gener de 2022\nMOLT BON ANY! Un any més seguim estant presents a la ciutat de Sant Cugat i malgrat la crisi sanitària que estem vivint i la incertesa que ens genera encetem un nou any amb nous propòsits, nous reptes i il·lusions.\nL'AVAN (Associació del Vallès Amics de la Neurologia) ja fa tretze anys que és present a la ciutat. El nostre objectiu se centra a estar a disposició de tota la ciutadania que, a causa d'alguna malaltia neurològica, precisin realitzar neurorehabilitació, tallers de memòria, suport psicològic o estimulació cognitiva.\nDes de l'entitat oferim un tracte centrat en la persona amb plans terapèutics fets a mida en funció de les necessitats concretes. Tanmateix, oferim suport i assessorament per a les famílies i cuidadors.\nDisposem d'un equip de professionals (fisioterapeuta, terapeuta ocupacional, neuropsicòloga, psicòloga, treballadora social i logopeda) especialitzats en l'àmbit de la neurologia, que us ajudaran a fer el dia a dia més fàcil, valorar l'evolució de la malaltia i donar-vos estratègies per poder afrontar el dia a dia malgrat les vostres dificultats.\nA l'Avan vetllem per millorar la qualitat de vida de persones amb malalties neurològiques i amb trastorns de neurodesenvolupament. Podeu trobar-nos a la Casa de la Cultura 935891389, al web: www.avan.cat o al correu electrònic: santcugat@avan.cat


Al FAQS analitzarem les manifestacions d'aquest cap de setmana i les protestes contra la sentència del Procés amb l'advocat i referent de l'activisme pels drets civils August Gil Matamala. També comptarem amb diferents testimonis i afectats.\nEl catedràtic en sociologia Manuel Castells interpretarà les arrels dels moviments de protesta.\nEntrevistarem l'expresident d'Estònia entre els anys 2006 i 2016, Toomas Hendrik Ilves. Descobrirem la mirada sobre la qüestió catalana d'un excap d'estat de la Unió Europea, Estònia, que és pioner en la implementació de la nació digital.\nEntrevistarem el coordinador general d'EH Bildu, Arnaldo Otegui, hores després que hagi signat "la declaració de la Llotja de mar" junt amb 11 partits sobiranistes més.\n¿Què va passar realment després de la declaració d'independència del 2017? Els periodistes Ferran Casas, Odei A.-Etxearte, Roger Mateos, Gerard Pruna i Neus Tomàs ens explicaran a quina conclusió han arribat escrivint el llibre "Tota la veritat", que surt a la venda la setmana vinent.\nA cadires comptarem a la presència dels periodistes Roger Palà, Oriol Solé, Odei A.-Etxearte i Anna Grau.\nAl FAQS comptarem amb l'actuació especial d'Albert Pla i amb les col·laboracions de Quico Sallés i de Pilar Rahola.\nConnexió telefònica amb Pere Ferrer, director general dels Mossos\nEntrevista a l'expresident d'Estònia Toomas Hendrik Ilves\nManuel Castells: "El problema és la frustració de la gent i, en particular, dels joves"\n"Tota la veritat" sobre el que va passar després de la declaració d'independència del 2017\nLa "Juerga Catalana 2" d'Albert Pla\nArnaldo Otegi: "El que passa a Catalunya no és kale borroka, no té res a veure"\nEntrevista a l'expresident d'Estònia Toomas Hendrik Ilves (VO)\nGil Matamala: "Ens hem cregut que serem capaços de fer una revolució sense que hi hagi un plat trencat"


“Si això no s’arregla: guerra, guerra, guerra!”\nEls taxis prenen el centre entre el malestar dels botiguers i la perplexitat dels turistes\nImatge de la parada de taxis de l’aeroport del Prat ahir, pràcticament buida i sense cap vehicle. FRANCESC MELCION\nBarcelonaQuarta nit de cotxes aturats al mig de la calçada i quarta nit de molts taxistes al ras. Després de sis dies de vaga i tres nits tallant el trànsit, els taxistes s’han organitzat. “Avui em quedo jo i tu marxes, no pots estar tants dies seguits aquí”, li demanava un taxista a un altre, ahir, a primera hora del matí. El cansament (i l’avorriment) comença a fer-se evident entre el col·lectiu, sobretot a primera hora del matí i a la nit, però l’evolució dels esdeveniments els desperta l’adrenalina constantment.\n“Mira, mira, entren de deu en deu”, assenyala un altre conductor mentre aplaudeix els seus companys del taxi de Mataró, que entren pel carrer Aragó a mig matí fent sonar el clàxon. “Això d’avui és històric per a nosaltres”, explica sense deixar d’aplaudir.\nSense cap convocatòria prèvia, ahir al migdia els manifestants es van anar reunint a la confluència entre el passeig de Gràcia i la Gran Via de Barcelona, a l’espera del resultat de la reunió dels seus representants amb el ministeri de Foment. “Si això no s’arregla: guerra, guerra, guerra!”, cridaven a l’uníson seguint el to que marcaven els altaveus. Tot plegat enmig de turistes perplexos per l’estesa de neveres, taules, cadires, tendals i fins i tot una mesquita improvisada pels taxistes musulmans que utilitzen per resar, just davant de la botiga de Zara.\nUna situació que no agrada gaire als botiguers. Ahir l’agrupació de comerciants Retailcat va assegurar que, a les zones afectades pel bloqueig dels taxistes, han perdut un 25% del trànsit de gent que acostumen a tenir les botigues en un dia normal.\nSense sobresalts al Prat\nL’altre punt de la ciutat que més nota els efectes de la vaga és l’aeroport del Prat. Malgrat tot, la jornada d’ahir va ser tranquil·la. Tan sols una dotzena de taxis estaven estacionats a la terminal 1, on s’informava els turistes més despistats. “Per anar a plaça Catalunya?”, demanaven alguns en anglès. En el mateix idioma, i com si s’haguessin estudiat de memòria el missatge, els taxistes responien: “Impossible, estem en vaga, però podeu agafar el metro o l’autobús per arribar al centre”, i tot seguit els indicaven per on havien de seguir.\nAlguns dels vehicles aparcats tenien proclames enganxades al vidre: “Que es compleixi la llei 1/30”. El Paco, un dels taxistes del Prat que fa més de 30 anys que exerceixen la professió, reconeixia que mai havia vist una mobilització del taxi com aquesta. “El gremi s’hi ha abocat per complet”, explicava.\nDurant la jornada d’ahir, serveis com el metro i el tren es van encarregar d’absorbir el trànsit de passatgers al Prat. Des de dissabte, la línia R2 de Renfe circula amb un 25% més de places. D’altra banda, TMB va reforçar el personal al costat de les màquines de venda de bitllets. “Escurçar el temps de compra és clau”, asseguraven fonts de l’empresa. La proclama va quedar ben clara als treballadors. En quatre clics i pocs segons, els viatgers ja tenien els seus bitllets.


Dos gols d'Àlex Agudo donen vida al Molins de Rei CF | Viu Molins de Rei\nEfectivitat contra poc futbol\nAdrià Casaín • 20/12/2012\nDos gols d’Àlex Agudo donen vida al Molins de Rei CF per guanyar en un complicat desplaçament a Martorell per 1 a 2.\nEl Molins va fer un partit efectiu que el permet començar a remuntar // Adrià Casaín\nPartit poc vistós el que es va viure al Torrent dels Llops de Martorell, tant trist que de tant en tant els assistents anaven fent un cop d’ull a la final del Mundial de Clubs jugada a Yokohama entre el Corinthians brasiler i el Chelsea. Dos partits d’una important similitud, el futbol no era de toc i els equips guanyadors s’ho emportarien per l’eficàcia de cara a gol.\nÀlex Agudo va avançar al Molins de Rei CF gràcies a un penal provocat per unes mans dins de l’àrea local. Corria el minut 17 i el Martorell ho intentava una i altra vegada però la seva reacció era massa tímida. Al descans, els aficionats més fidels al futbol internacional anaven a veure la final mentre comentaven el baix rendiment que tenia el partit entre Martorell, aleshores tercer a la taula, i el Molins de Rei CF.\nSanti Murgui, de 19 anys, va tornar a jugar uns minuts després de debutar la jornada anterior\nLa segona part no va presentar masses canvis en la orientació del partit. El Martorell tenia més la pilota però sempre a camp propi, el Molins va fer un partit tàcticament molt seriós, sobretot en l’aspecte defensiu. Quan més s’acostava el Martorell i més a prop semblava el gol de l’empat, un cop més Àlex Agudo, al més pur estil Paolo Guerrero, feia el 0-2 definit amb elegància d’un 1 contra 1. El Molins, però, va haver de resistir els últims vint minuts amb un home menys, en motiu d’una protestada expulsió de Nelson Nicola per doble groga. Va ser llavors quan el Molins de Rei va mostrar la seva millor versió, va saber aguantar el partit, quelcom que en altres partit no havia fet.\nA les acaballes del partit, Oleguer Pujol va ser expulsat, també per doble targeta groga, provocant un penal en el temps afegit. Salvador Tena va convertir la pena màxima però no va servir de res perquè el matx va acabar amb un apagat però important 1-2.\nEl Molins amb aquesta victòria torna a treure el cap a la classificació i ja mira cap a dalt, amb la intenció de remuntar el mal inici de temporada. El dissabte a les 18.15h el Sant Andreu de la Barca visita el Municipal Josep Raich. Els de Joan Garcia aniran a per la segona victòria consecutiva contra un rival directe.\nEtiquetes:Àlex Agudo Joan Garcia Martorell Molins de Rei CF Nelson Nicola


El vi que matisa L’entesa | Cupatges\nRuth Troyano | 23/03/2021 a les 07:01h\nArxivat a: Per aprendre'n, vins i llibres, literatura i vi\n“Som la resistència”, comparteixen les germanes Anna i Maria Vallès. A la cuina de Mas Palou, mentre la mare, Adelina Beneit, s’avé amb als fogons, expliquen amb entusiasme com va néixer L’avinentesa, un club de lectura revelador que encén el turisme sostenible, conscient i regeneratiu que volen al mas. Però que lliga essencialment amb la seva manera de ser i de viure la vida: “Vam pensar que si només venien els amics, ja era una excusa muntar-lo”, afirmen. Al Pla del Penedès, a recer de sorolls i mimetitzant-se amb el ritme tendre de la natura, no paren de bullir idees. Son dones creatives, amb habitació pròpia, que acompanyen l’aventura de l’hereu, pare i marit, Santi Vallès, de cultivar les 70 hectàrees de vinya que els envolten i que esperen un anyada més amable que l’anterior. La història de Mas Palou es remunta al segle XIV, però no és fins el 1996 que esdevé allotjament rural. La masia és l’herència d’un llinatge familiar que ve de lluny. És imponent i manté l’estètica noble que li pertoca, però és plena de matisos on s’hi endevina l’esperit restaurador i decoratiu de l’Adelina. L’hospitalitat és la millor benvinguda.\n“Estàvem confinades a Mas Palou. Vam veure que l’interès per llegir era creixent durant la pandèmia. Ens preocupava d’altra banda que la gent no begués vi i també com aniria la campanya amb tot plegat i el míldiu a la vinya després”, explica l’Anna Vallès que treballa en una editorial. “És cert que ja hi ha clubs de lectura, però son vitalicis, amb una mitjana d’edat alta i costa d’entrar-hi”, remata la Maria, qui després de temps viatjant i treballant a l’estranger, ara gestiona el turisme a Mas Palou. Son les primeres setmanes de pandèmia. 2020. Tothom teletreballant, però elles pensen en com fer els dies més suportables, sense turistes ni activitat, al mas. “No existiríem sense aquest univers, sense el vi ni sense el territori. Volem que se’n parli bé, del Penedès, i que hi hagi sempre la voluntat de tornar-hi”, expliquen les germanes. I en un dinar familiar, reunides amb els pares, es van obligar a no alçar-se de la taula fins trobar nom a una activitat nova que vinculés llibres i vins. De L’entesa inicial es va passar a L’avinentesa, incorporant vi a la paraula. El vi que encén les taules com va escriure el poeta Vicent Andrés-Estellés.\n“Mas Palou: allotjament rural per a lletraferits”, titula la periodista Carmina Balaguer en un article que els va fer per al National Geographic el passat mes de novembre. Ara, ella, també participa al club de lectura. Ja hi ha la vuitena edició convocada i les germanes Vallès Beneit coincideixen a dir que “no ens hauríem imaginat ser on som ara”. Formalment, al web, expliquen que L’avinentesa és “un projecte de difusió cultural. Específicament, de difusió de les lletres i el vi. Llegim, bevem, mengem, parlem i encoratgem tothom a fer-ho. Un cop al mes organitzem trobades a Mas Palou al voltant d'un llibre escollit entre totxs els interessats i un vi maridat especialment per a l'ocasió”. I afegeixen: “Reivindiquem el llibre més enllà de la lectura individual; reivindiquem el vi més enllà de l'àpat i la celebració. El vi, com el llibre, és cultura”. Amb aquest convenciment i mirant de contactar primer amics i coneguts, van iniciar el club de lectura que els ha portat fins a les portes de la primavera. “Ens han arribat a dir més d’una vegada que el club de lectura és teràpia”, comenta la Maria. “Hi ha una mescla de professions, d’edats i de procedències molt interessant… Acabem parlant de tot menys del llibre, que també. Te’n vas amb nous estímuls i havent conegut a gent nova”, afegeix l’Anna.\nLa dinàmica de la trobada és senzilla, però amaga una arquitectura logística, digital i cultural complexa. “Proposem 4-5 llibres que ens agradaria llegir a través d’Instagram i els sotmetem a votació entre els assistents. A casa també els llegim els 4. Com que els grups han de ser reduïts per les restriccions del Covid-19, fem tres sessions, dues de matí i una de tarda. I busquem un vi que sigui harmònic amb la història”, explica l’Anna, que és qui coordina l’activitat. Ella que es dedica al món editorial té clar que les lectures proposades seran sempre “textos amb amor. Volem que siguin llibres d’editorials petites i diferents a cada edició, escrits o traduïts al català a ser possible”, comenta. De fet, ja han compartit lectura i debat de títols deliciosos com Coconut, Els argonautes, El club dels sibarites, L’adversari, El consentiment i Panza de burro. “Hi trobem mares i filles, tietes i nebodes, amigues, persones que venen soles i pocs homes, un llibreter i un historiador…”, diu l’Anna, lamentant-se. La Maria reflexiona al voltant del gènere als clubs de lectura: “Has de tenir ganes de dedicar temps a activitats a priori no productives i estar disposat a escoltar”.\nLa selecció dels vins és cosa de les dues germanes, però la Maria que és sommelier hi té un paper decisiu. Sempre hi ha un lligam estret amb algun dels aspectes de la lectura. A vegades el vincle és fruit d’un impuls, d’altres d’una recerca més profunda. I sempre que poden miren de trobar-se amb l’elaborador al celler per impregnar-se del seu relat i després traslladar-lo als assistents del club. Més d’un s’ha interessat per assistir a la trobada i ha tingut curiositat per llegir el llibre amb què es compartiria el seu vi.\nA Mas Palou, tanquen cercles. “Ens connecten la sensibilitat i les arts; fer vi també és això”, diu la Maria. “A Coconut, on la protagonista és africana però vol ser blanca, vam triar el Xic Vermell d’Agustí Torelló Mata; Els argonautes és un assaig d’autobiografia feminista molt intens i vam triar Maria Rión, un dels vins del projecte VRIACC d’Albet i Noya que es comercialitza sobretot a l’estranger, El club dels sibarites amb el Rosae de Rimarts va funcionar molt bé i els fumats del cava van sorprendre molt”, explica l’Anna. I assemblatges així per a cadascuna de les edicions. “Ens agrada cuinar i L’avinentesa és l’excusa”, diu la mare, l’Adelina, que prepara un assortit de coques, una d’elles amb calçots, que son temporada, i també una quiche d’espinacs de l’hort.\n“Que beguin vi, que comprin llibres i que consumeixin cultura és un somni fet realitat”, sospira la Maria. Es una activitat que cura cos i ànima. A finals de març hi ha un especial de novel·la negra i a l’abril, el club de lectura regular. “No pensàvem sobreviure tants mesos”, insisteix l’Anna. Però el club de lectura no para de generar interès i s’ha convertit en la punta de llança per descobrir Mas Palou. A la setena edició, comparteixen taula a l’aire lliure una filòloga i fotògrafa, una periodista, una ballarina i actriu, una biòloga, una arquitecta… “Estem abonats a l’hedonisme”, solta amb un somriure l’Anna Vallès davant de la taula enrajolada de colors, plena de llibres, un e-book, vi i gastronomia.\nConversaran sobre El pes de la neu d’Edicions del Periscopi i el vi per al tast és el Riesling de Batlliu de Sort. Connotacions fredes per a un debat apassionant, on es repassen fragments del llibre que els participants enllacen a cada moment amb l’actualitat i amb les seves experiències vitals: la pandèmia, l’autosuficiència, la cuina i les conserves, el medi ambient i les energies renovables, la vida al camp, el minimalisme, les missions espacials... I a cada debat sorgeixen un tou de pel·lícules, sèries, llibres i exposicions que l’Anna anota i envia als assistents a mode de resum de la trobada. És un club de lectura que incita a consumir ferotgement cultura, però amb temps per mastegar-la i digerir-la.\n“Estem pensant en altres vies per fer arribar la cultura a més gent”, avança l’Anna. Mentre rumien el com, de moment han decidit embotellar l’oli d’oliva verge extra Mas Palou: “El fèiem cada any per a consum propi, de les nostres oliveres d’arbequina, i durant el confinament van prendre la decisió d’envasar-ho”, explica la Maria. És una manera de viatjar a Mas Palou a través del gust, sense moure’s de casa ara que les restriccions ho posen difícil per anar-hi. Qui sap si, en el futur, també hi haurà un vi. O algun lletraferit que vulgui cosir una història amb el rerefons del club de lectura L’avinentesa. El premi de novel·la curta Celler de Lletres que convoca anualment la Biblioteca de Sant Sadurní d’Anoia, ho posa fàcil.


Els perills dels serveis d’adequació al RGPD a cost zero - Centre Gestor\nPublicado por Centre Gestor el agosto 3, 2019\nAmb l’entrada en vigor del Reglament General de la Protecció de Dades europeu (RGPD) i de la Llei Orgànica 3/2018, del 5 de desembre, de Protecció de Dades Personals i Garantia dels Drets Digitals (LOPDGDD) totes les empreses i autònoms han d’adaptar-se a aquestes normatives.\nCom a conseqüència, han sorgit consultores que ofereixen a PYMES i autònoms el servei d’adequació a la normativa a “cost zero”, és a dir, ofereixen aquests serveis d’adaptació a uns preus molt baixos o inclús gratuïtament, ja que aquest pagament l’abonen amb els fons de l’empresa destinats a la formació dels treballadors o amb els fons de la Fundación para la Formación en el Empleo (FUNDAE).\nAquests serveis són il·legals i a més, una estafa. Si es contracta amb ells, és cor el perill de cometre infraccions, on les sancions poden arribar fins als 187.515 €.\nPer detectar aquestes pràctiques, cal parar ull a una sèrie de trets que els distingeixen:\nAdequació formal. Adaptar-se a la normativa implica analitzar el tractament de dades i dissenyar l’aplicació dels principis de protecció de dades en cada empresa. Per tant, emplenant un formulari no implica una correcta adequació.\nFons per la formació. Finançant aquests serveis amb els fons per la formació dels treballadors pot comportar sancions per part de la Inspecció de Treball i la Seguretat Social d’entre 626 € a 187.515 €\nInfracció tributària. Les activitats formatives estan exemptes de la tributació d’IVA però aquests serveis no, i tributen al 21%. Per tant, s’estaria cometent una infracció tributària que es podria sancionar amb una multa pecuniària proporcional (d’un 50% en endavant) sobre la quantia no ingressada.\nServeis innecessaris. Amb el tipus de publicitat que realitzen fan creure als empresaris que és obligatòria la contractació de serveis que no són necessaris, com l’obligació de contractar un delegat de protecció de dades, quan en realitat, només es requereix en certs casos (art. 34 LOPDGDD).\nPublicitat agressiva. Aquestes consultores agafen signes institucionals com els de l’Agencia Espanyola de Protecció de Dades o altres entitats certificades i pretenen suplantar-los la identitat per que sembli que s’actua en col·laboració amb aquestes. També poden aportar documentació com a certificats de compliment normatiu, fent veure que amb això ja es compleix amb la normativa, quan no és així. En aquesta situació, l’afectat pot denunciar-ho a la Comissió Nacional de Mercats i Competència o realitzar les accions corresponents en els jutjats del mercantil.\nCompetència deslleial. Quan els preus oferts són notablement molt més baixos que els del mercat, es podria estar cometent competència deslleial. Per aquest motiu cal estar atent i investigar a fons el mercat.\nEstar ben informat és la millor eina per evitar ser enganyats, llavors és clau saber quines són les obligacions i els deures per així poder-los complir.


Desarticulada una banda a BCN que robava en pisos duplicant les claus\nDesarticulada una banda de colombians que robava en pisos duplicant les claus\nS'han detingut deu persones en diversos municipis de Barcelona | Les víctimes sempre eren ciutadans xinesos per la seva «desconfiança» a l'hora de denunciar, que complicava la investigació\nper Guillem RS dimecres, 29 d’agost 2018 - 13:00h | Actualitzat a 29/08/2018 15:47h\nEls Mossos d'Esquadra han desarticulat una banda liderada per quatre colombians que s'havien especialitzat en el robatori en cases fent duplicats de claus. S'han detingut deu persones, set homes i tres dones, tot de nacionalitat colombiana, d'entre 23 i 57 anys a Barcelona, a l'Hospitalet de Llobregat, Sant Boi de Llobregat i Palau i Solità i Plegamans; els quatre líders de la banda han ingressat a presó. Des del mes de març d'aquest 2018 que els Mossos anaven darrere d'aquest grup després d'haver sabut que diversos ciutadans xinesos havien sigut víctimes d'uns curiosos robatoris a casa seva. Els hi havien entrat a robar però sense deixar cap mena de rastre a la porta. Semblava que haguessin entrat amb la clau. I així va ser. Estirant el fil, i després d'identificar alguns dels membres de la banda en controls de seguretat ciutadana, els investigadors de la Divisió d'Investigació Criminal (DIC) van poder arribar fins a tots els integrants de la banda.\nElaborat procés per entrar als pisos sense deixar rastre\nEl modus operandi del grup, molt ben organitzat i professionalitzat, es dividia en diverses etapes, que anaven cremant a poc a poc. En un primer moment tres dels integrants de la banda escollien un bar, sempre regentat per ciutadans de nacionalitat xinesa. Hi entraven, i mentre prenien una Coca-cola, analitzaven el bar i localitzaven el què realment volien: les claus dels propietaris. Un dels tres distreia al cambrer i un altre robava les claus. Just sortir del bar anaven a una ferreteria i feien un duplicat de totes les claus i tornaven, molt ràpid, les claus als seus propietaris. Si tot anava tal com preveien, ningú havia notat res i ells ja tenien les claus de casa de la seva propera víctima.\nUn dels integrants de la banda, fent el duplicat d'una de les claus robades. | CatalunyaDiari.cat\nEls integrants de la banda iniciaven, llavors, un seguiment «amb mètodes molt professionals, semblant a vigilàncies policials», tal com ha detallat l'inspector Jordi Ollé, cap de l'àrea de Patrimoni de la DIC, per saber on vivien els propietaris del bar. Quan tenien localitzat el pis hi feien vigilàncies per saber els horaris de tothom qui hi vivia i finalment, es feia una prova de claus. S'entrava a la finca pel portal per provar les claus i es pujava fins al pis per fer el mateix, comprovar que la clau funcionava. Era llavors quan la banda deixava «refredar» el robatori, entre un o dos mesos, i passat el temps, també amb una gran tasca de contra vigilància, assaltaven el pis.\nEls deu integrants de la banda tenien tots les seves responsabilitats. Un d'ells, un home colombià de 40 anys, n'era el líder, seguit de tres persones més, també colombians, que eren els altres caps de la banda. Els altres sis, i alguns altres que entraven i sortien de l'entramat criminal, s'encarregaven de feines de menys responsabilitat. El dia del robatori la banda instal·lava punts de vigilància al bar o restaurant de les víctimes per vigilar-los i comprovar que no anirien cap a casa. També es feia vigilància a l'exterior del pis. I finalment s'entrava. L'inspector Ollé creu que alguns dels detinguts havien format part de les forces policials en el seu país d'origen, per les treballades tècniques de seguiment, comparables a les que fa servir la policia: seguiments, cotxes amb vides tintats, etc.\nEls lladres van assaltar, com a mínim, vuit pisos\nDurant els mesos que han durant les investigacions els Mossos han pogut acreditar la participació dels lladres en vuit robatoris consumats a Barcelona, Sant Boi de Llobregat, Viladecans, el Prat de Llobregat i Gavà i d'haver-ne intentat tretze més a diversos municipis de l'àrea metropolitana de Barcelona, els investigadors dels Mossos també han imputat als detinguts un presumpte delicte de pertinença a organització criminal. Va ser a l'inici de la investigació que els investigadors van poder comprovar que estaven davant d'un grup criminal molt organitzat i amb rols clars i es va judicialitzar la investigació al jutjat número 11 de Barcelona, que n'ha seguit les evolucions fins al passat 11 de juliol quan els investigadors, amb el suport d'agents de l'ARRO dels Mossos, van assaltar els pisos dels lladres.\nUna de les membres de la banda, detinguda pels Mossos d'Esquadra. | CatalunyaDiari.cat\nEs van fer entrades en diversos municipis del Barcleona on es van poder detenir les deu persones, totes de nacionalitat colombiana i d'entre 27 i 53 anys. En els escorcolls als pisos dels integrants del grup criminal els Mossos van poder recuperar més de 4.000 euros, una dotzena de rellotges, més d'una trentena de jocs de claus, una dotzena de joies d'or i bosses de mà d'alta qualitat; alguns d'aquests objectes s'han pogut retornar a les persones que en van denunciar el seu robatori.\nL'objectiu, els ciutadans xinesos\nLa tècnica de la clau falsa no és habitual, però segons els Mossos d'Esquadra hi ha altres bandes que s'estan investigant que també la fan servir, a Catalunya i a la resta de l'Estat espanyol. L'inspector Ollé ha explicat a CatalunyaDiari que amb la desarticulació d'aquesta banda no erradicarà aquest tipus de delictes, però també ha explicat que els robatoris amb força a domicilis és una de les prioritats del cos i és per això que va encarregar la investigació del cas a un dels grups més resolutius de la seva unitat central, la de Multireincidents. Als detinguts, quatre dels quals han entrat a presó, els Mossos els hi imputen un delicte de robatori amb força. Tot i que no van arribar a forçar la porta, robar les claus i entrar en un domicili amb les claus robades o duplicades, el Codi Penal ho considera un delicte de robatori amb força, que té una pena superior a un robatori sense força.\nUn dels fets que va fer estirar el fil de les investigacions van ser les diverses denúncies que havien rebut per fets similars ciutadans xinesos que eren propietaris de bars o de restaurants a l'àrea metropolitana de Barcelona. Totes les víctimes d'aquesta banda són ciutadans de nacionalitat xinesa. Ollé assegura que els colombians escullen aquesta comunitat per les dificultats que això generen en la investigació per part de la policia. Tot i que alguns han denunciat, els xinesos instal·lats a Catalunya són molt reticents a presentar denúncia davant de la policia, ja que creuen que és una pèrdua de temps. Una comunitat molt tancada que evita entrar en el sistema policial i judicial català també per desconfiança i per, segons l'inspector que ha liderat la investigació, per «vergonya» d'haver sigut víctima d'aquest tipus de robatori. Des dels Mossos d'Esquadra s'ha fet una crida a la comunitat xinesa per denunciar tots els robatoris que són víctimes per poder actuar i desarticular la banda.\nAgents de l'ARRO dels Mossos assaltant un dels pisos dels lladres colombians. | CatalunyaDiari.cat\nSegons ha detallat l'inspector Jordi Ollé, la majoria dels robatoris es feien per robar joies i diners en metàl·lic, però no es té la hipòtesi que els lladres triessin les víctimes per ser propietaris de bars o restaurants i poguessin tenir diners en efectiu a casa. Si bé en un dels assalts els lladres es van poder fer amb 120.000 euros, la majoria de robatoris els diners que s'havien emportat era una quantitat que rondava els 5.000 euros. Aquests diners acabaven enviats a Colòmbia on eren administrats per familiars dels lladres que han pogut detenir els Mossos d'Esquadra a Barcelona.\nMOLT FORT: Enxampat quan intentava vendre bancs públics que havia robat a Sabadell\nSalven una excursionista en trobar-se malament a l'Empordà\nBarcelona Mossos d'Esquadra Robatori Sant Boi de Llobregat Vallès Occidental


Fires i festes imprescindibles del diumenge a les comarques de Girona - Diari de Girona\nFires i festes imprescindibles del diumenge a les comarques de Girona\nLes nostres propostes se celebren a Olot, Vilobí, Ullà, Tossa de Mar, Figures i Sant Miquel de Fluvià\n14.10.2016 | 13:45\nOlot celebra la Fira de Sant Lluc\nOlot celebra tot el cap de setmana i fins dimarts la Fira de Sant Lluc. Les activitats de màgia al carrer dels Sastres, un concert per als més petits i la desfilada de vestits de paper són les principals novetats d´enguany. La Fira concentra la seva activitat aquest cap de setamana, mentre que el dia 18 manté els actes tradicionals de la celebració de la festivitat a Olot. Després de l´èxit de l´any anterior, la Fira Ramadera torna als terrenys del costat de la plaça de toros.\nConsulta la programació aquí: Divendres | Dissabte | Diumenge\nVilobí celebra la Fira de la Llet\nVilobí d´Onyar celebra aquest cap de setmana la cinquena edició de la Fira de la Llet en el marc de la 29a festivitat de Sant Galderic. Els organitzadors han preparat una gran diversitat d´actes lúdics, gastronòmics, culturals, comercials i professionals. Consulta el programa d´activitats aquí.\nFira de la poma a Ullà\nEl tercer diumenge d´octubre Ullà celebra la Fira de la Poma. Si voleu conèixer moltes coses de les pomes i de la fruita dolça, no hi podeu faltar. La fira gira al voltant d´aquesta fruita, que estarà presentada de diverses maneres com sucs, postres, degustacions, etc. La fira comptarà en diverses parades de fruita i artesania, un espai de food trucks, una zona infantil i diverses activitats familiars, que ens faran descobrir aquest municipi baixempordanès.\nFira-mercat medieval a Tossa de Mar\nTossa celebra tot el cap de setmana la fira-mercat merdieval. S´han previst nombroses activitats, entre elles jocs, gegants, aus rapinyaires, rondallaires, tallers i cercaviles. Cada dia hi haurà campament medieval dels germans Jofre i campament de tir amb Vallobera. Durant els dies de la fira hi haurà una exposició d´instruments de tortura i màquines de pena capital de mida real. També es preveu una exposició d´armes medievals fetes a mà.\nFesta de Consagració a Sant Miquel de Fluvià\nAles 12 del migdia ofici solemne presidit pel bisbe de Girona, Mons. Francesc Pardo amb motiu dels 950 anys de la consagració de l´església de Sant Miquel de Fluvià. A la 1 del migdia descoberta d´una placa dedicada a l´Abat Oliba per donar nom a una plaça del Claustre. A 1/4 de 2 del migdia inauguració de la mostra documental i fotogràfica del conjunt romànic de Sant Miquel de Fluvià, comissariada per Jordi Mestre a la sala d´exposicions de l´Abadia.\nAdoptàlia a Figueres\nDe les 10 del matí a les 7 de la tarda al parc Bosch fira Adoptàlia amb gossos en adopció, doma natural, frisbee, habilitats canines, activitats d´agility, gossos d´assistència, gossos detectors, gimcana amb gossos, animació infantil i inflables i taller de pintar cares, entre d´altres.\nConsulta més actes a la nostra agenda


Quadern de Bitàcola: Quadern XXIX: La religiositat a Jamaica i a les illes caribenyes\nQuadern XXIX: La religiositat a Jamaica i a les illes caribenyes\nLa religiositat a Jamaica i a les illes caribenyes és molt important, però no podem comparar-la amb cap religió “oficial” ni tampoc emprar els paràmetres occidentals per comprendre-la. De fet, no s’ha de comprendre res: és així i així ha d’acceptar-se.\nUn fet que hem de tenir ben present és l’origen de les poblacions caribenyes, majoritàriament procedents de negres o mulats descendents dels cinc milions que en van ser importats de llocs africans molt diversos i que es van unir als arahuacs i caribs, els pobladors autòctons. Així, aquests van ser delmats pels primers colonitzadors. Posteriorment es van afegir a la població ètnies com la hindú, que a Trinitat i Guyana arriba a representar un 40% de la població.\nA Jamaica, són importants les colònies musulmanes i jueves, tot i que últimament s’hi estan introduint les sectes evangèliques i els mormons; tots ells, amb les seves creences i religiositat pròpies. La majoria també han estat sotmeses durant quatre segles a l'evangelització cristiana o anglicana, segons la religió imperant a la casa del colonitzador de torn. El resultat és a la vista.\nCatolicisme i anglicisme\nEl catolicisme és la religió més seguida. És l’oficial en determinats països, com ara la República Dominicana o Haití, i té una àmplia acceptació a illes de descendència colonial espanyola o francesa. Ara a Cuba només és tolerada, tot i que molt seguida. Són anglicans a les illes que van ser domini anglès, com Jamaica, Santa Llúcia o Barbados. Però ambdues formes de cristianisme han estat amalgamades pels caribenys amb els seus costums, això sí, els han donat unes formes característiques, amb un color, una alegria i una sensualitat que veritablement sorprenen per la feresa amb què són practicades i, si s’escau, defensades.\nLa religió ho domina tot\nLes imatges religioses presideixen les llars, els establiments públics, els autobusos, els taxis,... A aquests darrers la part davantera s’assemblava de vegades a un altar i és freqüent que els vehicles portin sintonitzada una ràdio d’alguna església que dóna missatges religiosos com si vengués un producte de gran consum.\nÉs normal veure al carrer tanques publicitàries que demanen seguir Crist i també sentir grans altaveus situats a les esglésies i que conviden a l’apropament dels fidels. La concentració de feligresos als oficis religiosos és gran i sorprèn la seva participació activa, sigui cantant o ajudant durant tota la celebració. Hi van per igual homes i dones, nens, joves i gent gran.\nPublicat per aces a 4:34


Participació a la Taula Rodona "Dones en l'Església"\n(Laura Mor –CR) “Com es fa per estar molts anys en una institució on sents que no pots desplegar tot el que podries fer i donar? D’on beveu per mantenir-vos amb aquesta energia i creure en un canvi?” Així ha interpel·lat la més jove de la taula rodona a la resta de participants del diàleg ‘Dones en l’Església’. Convocat per la delegació catalana del Col·loqui Europeu de Parròquies ha tingut lloc aquest dijous per internet i ha comptat amb la veu de quatre dones compromeses en diferents serveis eclesials. La directora de Migra Studium Maria del Carmen de la Fuente, des de les parròquies de Gornal i Bellvitge a l’Hospitalet, és qui ha plantejat la pregunta sobre la capacitat de resistència davant de les dinàmiques d’exclusió que experimenten per raó de gènere dins l’Església. Junt amb ella, han compartit experiència eclesial la mestra Conxita López, vinculada a la parròquia de Sant Antoni Maria Claret de Lleida, la directora de Càritas Diocesana de Girona M. Dolors Puigdevall, de la parròquia de Fornells de la Selva i la teòloga Roser Solé, de la parròquia Crist Rei a la Sagrera de Barcelona. Totes han contestat l’interrogant en un sentit similar. Constaten un biaix en la seva representació dins de la institució. Reconeixen un dèficit en termes de participació col·legiada entre homes i dones. Però se senten responsables del present i futur de l’Església. I troben l’aliment per continuar en la pregària, l’eucaristia, la comunitat i el servei que fan a les persones més vulnerables.\nSentir-se Església i fer-se’n responsable “Estem aguantant una organització d’una societat que fa molts anys era clerical, però que ara ja no ho és”, ha dit Dolors Puigdevall des de Girona. “No farem res ordenant persones si no hi entra al mateix temps la dinàmica del ‘nosaltres’”. I ha reivindicat la participació, la coresponsabilitat i el treball en equip. “Com a dona laica sempre he viscut la fe tenint en compte que l’Església la formem els batejats, homes i dones, amb diversitat de carismes i perfils”, ha apuntat Dolors Puigdevall. Ha recordat que l’experiència de joventut –amb la catequesi, l’esplai i el casal d’estiu i les colònies– van ser “una etapa d’immensa joia que va posar les bases, un regal que em va ajudar a continuar com a jove creient”. Puigdevall ha insistit que com a cristiana s’ha sentit cridada a participar dins del poble, “en el bategar de la societat”. Amb l’entrada de la democràcia, com a parròquia, van contribuir a desplegar l’acció cultural i política del poble. Alhora que sempre s’ha sentit “responsable del que passava a l’acció eclesial, als espais de trobada, formació i servei”. Roser Solé s’ha definit com a “animal de parròquia”. Primer a Sant Josep Oriol, després Santa Eulàlia de Vilapiscina i ara a Crist Rei, sempre a la Sagrera a Barcelona. “Sempre he comprès la parròquia com el lloc que celebra l’eucaristia que fa comunitat”. Ha descrit el temps de després del Concili Vaticà II com un temps d’esperança: “Ens pensàvem que ens menjaríem tot el món; vam començar a llegir i a donar la comunió”. I ha dit que “poc podíem pensar en els retrocessos que viuríem”.\nDinàmiques patriarcals i clericals Per a Maria del Carmen de la Fuente “les parròquies han estat el lloc on descobrir Jesús i l’evangeli”. En fa una valoració positiva i reconeix que se sent “vinculada amorosament a l’Església”. Amb tot, ha reconegut: “Com a dona, avui, no puc negar una certa desafecció davant de determinades dinàmiques parroquials, perquè les visc com a patriarcals i clericals”. “El lloc que tenim les dones a l’Església moltes vegades és limitat, és limitant i és molt depenent”, ha afirmat. Depenent de què? “De l’aprovació, del consentiment, de l’aprovació, del vistiplau d’un home que ocupa un determinat lloc a la institució, llocs als quals les dones no podem accedir”, ha lamentat.\nManteniment o creativitat? De la Fuente reconeix que “aquesta situació genera desgast, frustració, especialment quan sents que tens alguna cosa a aportar”. I interpreta com si, a l’Església, “la participació i presència de les dones fos la de subjectes passius amb dret a servir, però sense veu”. Considera que “és especialment dolorós quan veus que amb aquestes dinàmiques s’ha optat pel manteniment davant del que podria ser espai de creativitat i possibilitat”. Per a ella, en canvi, “l’estil de Jesús té més a veure amb la creativitat que amb el manteniment.”\n“És un capellà que deixa fer moltes coses” Solé ha assenyalat “el pes que el capellà exerceix a les parròquies” i com influeix en el tarannà de la parròquia. Ha reconegut que es posa nerviosa quan sent expressions com ara “és un capellà que deixa fer moltes coses”, “és un capellà molt obert” o també “tot això que estàs fent aquí, no ho podries fer en una altra parròquia”. I s’ha mostrat autocrítica: “No hem sabut ser el suficientment àgils per trobar uns camins de treball i de llibertat”. Com a contrapunt, Conxita López assegura que és “una més” dins de la parròquia: “El rector em condiciona amb què pugui treballar més a gust o més a disgust, però jo seguiré sempre membre de l’Església i d’una parròquia”. Fa quaranta anys, com a responsable de catequesi, va treballar “sense consiliari ni supervisió”. “Això no vol dir que actués al marge de la parròquia, sinó que es van fiar de mi”, ha dit. I ha valorat en positiu “no haver de demanar permís al rector per poder actuar”. Sentir-se responsable d’una activitat concreta la va fer créixer. Així com també el temps que va viure com a missionera laica a Veneçuela i la participació dels laics en la diòcesi que va conèixer al costat de Casaldàliga al Brasil. Puigdevall ha defensat els consells pastorals no només com a “espai de consulta” sinó de “participació”. Un lloc on treballar “les grans línies d’actuació”. També ha demanat que els laics sentin sobre les espatlles “el pes de la responsabilitat de la parròquia” i que no només la tingui “una persona ordenada”. Com a anècdota per il·lustrar-ho ha explicat que “un capellà va dir amb molt bona fe ‘gràcies per ajudar-me a celebrar la setmana santa’”. I ha defensat: “Som tots els que la celebrem, és clar”.\nSobre el Motu proprio del papa Francesc A partir del Motu proprio del papa Francesc, amb què va obrir a les dones el ministeri del lectorat i de l’acolitat, Puigdevall ha identificat “un llarg camí a recórrer per construir comunitats vives, participatives, d’homes i dones junts”. Roser Solé ha valorat que “amb aquest gest el papa ha tocat un botó, i si es toca aquest botó, es pot tocar el del costat”, ha dit en al·lusió a l’ordenació sacerdotal de les dones. Reconeixent la dinàmica de renovació eclesial del papa Francesc, Puigdevall també pensa que darrera d’aquest gest, “hi ha un transfons”. En canvi, Conxita López considera “ridícul i fora de lloc que amb els temps que estem s’hagin autoritzat el lectorat i l’acolitat”. En una línia similar s’ha expressat Maria del Carmen de la Fuente: “No vaig entendre l’objectiu d’aquest canvi”, ha reconegut. Amb tot creu que “pot ser un signe positiu pensar que les coses que es fan per la via pràctica arriba un moment que poden ser autoritzades”.\n“Caldria fer discriminacions positives” Puigdevall ha defensat que “caldria fer discriminacions positives, revisar rols que adjudiquem per inèrcia i buscar espais oberts per poder compartir”. Ha narrat l’experiència de participar al Concili Provincial Tarraconense, fa 25 anys. Hi va participar com a membre del Consell Diocesà Pastoral perquè, veient el còmput de persones de Girona, es va demanar explícitament que hi anessin dues dones. “Vaig viure una discriminació positiva; poques vegades ho fem i potser caldria fer-ne d’altres”. En canvi, des de Lleida, López, que també hi va participar com a delegada de missions amb el mateix argument. Tot i que valora la paritat, diu que no pot ser “una norma rígida”. En el seu cas, recorda, es va descartar la participació d’un capellà, Carles Giol, que va ser missioner durant 25 anys a Ruanda. “La seva experiència missionera era global i molt més extensa que la meva, i la van deixar perdre en favor de la paritat.\nDecisions obertes a tota la comunitat Des de Girona, Puigdevall s’ha plantejat que “alguna cosa falla” quan és l’única dona en reunions d’organització i coordinació de Càritas. “Hauríem de revisar rols que de vegades adjudiquem per inèrcia”. I ha assenyalat una dada significativa: “Soc l’única dona directora de Càritas a Catalunya de les deu diòcesis. Això també m’ha interrogat”. També ha defensat el Consell de Laics com a eina de participació i formació que convindria recuperar. “L’Església ha de reflexionar que l’organització no només l’haurien de portar persones ordenades”. I hi ha afegit que “El poble de Déu és divers i tots els llocs on es prenen decisions haurien d’estar oberts perquè aquest poble de Déu hi pogués participar”. Assegura que l’actual organització eclesial “produeix biaixos”, malgrat que també ha trobat dins de Càritas “molts espais on es prenen decisions col·legiades” entre sacerdots i laics, homes i dones. Per la Solé el problema està en determinar què vol dir “direcció col·legiada”. Ha dit que implica “comunió, però també que hi ha un cap”, com en el cas dels col·legis episcopals. I ha criticat que “encara hi ha bisbes que no accepten el resultat del Concili”, així com també “avui hi ha rectors que no volen les dones a l’altar”.\nUn repte d’Església, no només de les dones En aquest camp, De la Fuente ha plantejat l’interrogant de “si els reptes són de les dones o són de l’Església”. En la quotidianitat, ha assegurat, la presència de la dona és molt elevada. Un fet que contrasta amb “la presència pública i institucional de l’Església”. Com a exemple concret, Puigdevall ha assenyalat que hi ha moltes dones en els espais de catequesi. “La pregunta és: lideren la catequesi?”. També a Càritas hi troba “moltes dones voluntàries i tenaces que estiren del carro.” Pensant en l’estructura eclesial, ha reconegut: “Sentim que estem apuntalant una cosa que s’està esfondrant”. En el mateix sentit s’ha expressat De la Fuente. Creu que “si l’Església continua en la seva dinàmica patriarcal, masclista i clerical, continuarà perdent espais i continuarà afeblint la seva veu a la societat”. I per això ha demanat “aprofitar el context d’una societat que, tot i ser patriarcal, comença a fer canvis i comença a no tolerar situacions d’injustícia cap a les dones”.\nConfiança, veu i vot Conxita López ha defensat que de fons hi ha una “visió de l’Església”. I que “si el bisbe o el rector de torn està convençut del valor dels laics, i de les dones laiques, s’avançarà”. Com a delegada de missions del bisbat de Solsona, ha recordat que els mesos d’octubre feia animació missionera i predicava l’homilia a la missa dominical: “No és que el capellà em deixés parlar, sinó que justificava la meva presència per fer l’homilia”. A més, hi ha afegit: “Mai se’m va demanar de supervisar l’homilia prèviament”. En canvi, en reunions de delegats de missions de la resta d’Espanya, va descobrir moltes dones que portaven realment les delegacions, però no tenien nomenament. “Eren secretàries, encarregades, ajudants i, a l’hora de prendre decisions, o d’efectuar alguna votació, eren espectadores, mentre que jo tenia veu i vot, tenia poder de decisió”.\nLa incidència del feminisme a l’Església Solé, que és membre del Col·lectiu de Dones en l’Església per la Paritat, de la coordinadora de dones creients Alcem la Veu i de l’Associació de Teòlogues Espanyoles ha explicat que aquests moviments busquen visibilitzar les dones i crear consciència. Però considera que encara tenen poca incidència: “Mireu els llibres de teologia. Mireu la bibliografia. Quantes dones se citen als llibres de teologia? Una, màxim dues”, ha lamentat. Ha reconegut que “l’autoritat del rector i de l’episcopat pesa” i que “el tarannà de la parròquia canvia quan canvia el capellà”. Què passa després? “El poble rondina, però no gosa contestar i molts han deixat l’Església.” Amb tot ha reivindicat la necessitat de formació perquè es pugui comptar amb les dones: “Als laics ens falta formació i el capellà es troba en la necessitat de formular-ho tot, i no pot ser”, ha dit Solé.\nUna vaga per la paritat a l’Església? De la Fuente ha proposat “generar canvis, ser proactives” i ha fet una crida a promoure estratègies de transformació per a forçar la transformació de l’actual desigualtat i infrarepresentació. “Només cal posar-s’hi”. Entre el públic s’ha plantejat “una vaga econòmica”, de manera que les parròquies no facin “cap aportació als bisbats fins que no hi hagi paritat”. Així com també han apuntat una possible “vaga de braços caiguts”. Des de l’Hospitalet, Maria del Carmen de la Fuente ha dit que sí que veuria una vaga de dones a l’Església: “La idea m’anima. Crec que les vagues sempre es poden organitzar bé, sense cap deixar que ninguna persona quedi desatesa, i seria un gest que en aquest moment remogués la realitat”. Puigdevall no ho descarta, tot i que a priori apostaria més per “la vaga dels japonesos”, treballant al costat de les persones que ho necessiten. “La motivació, cada vegada que veig una persona en situació de vulnerabilitat, m’empeny a ser-hi més”. El sociòleg Joaquim Cervera ha moderat el diàleg. La sessió forma part d’un marc de debat més ampli, dedicat al futur de l’Església, que organitza la delegació catalana del Col·loqui Europeu de Parròquies. Per tancar l’acte, Iluminada Merino, co-delegada del CEP català, ha recordat les paraules de l’activista Arcadi Oliveres, que ha mort aquesta setmana: “L’Arcadi deia que la seva força és ser coherent i no tenir por”. I així ha animat a les dones d’Església a continuar lluitant per la seva dignitat.


El Govern lliura les claus a set famílies que entraran a viure als nous habitatges de protecció pública de Cala Rajada\nLes famílies no pagaran més del 30 % dels seus ingressos en concepte de lloguer\nEl conseller de Mobilitat i Habitatge, Josep Marí, i el batle de Capdepera, Rafel Fernández, han lliurat avui migdia les claus dels set habitatges de protecció pública (HPP) situats al carrer de Méndez Núñez, 25, de Cala Rajada. A l’acte, també hi ha assistit la directora general d’Habitatge i Arquitectura, Cris Ballester; la gerent de l’IBAVI, Olvido Terrassa, i altres representants del consistori gabellí.\nEs tracta d’un edifici de set habitatges de protecció pública destinats al lloguer, dos locals i set places d’aparcament, distribuïts en una planta baixa més tres plantes. A partir d’ara hi viuran set famílies, cinc de les quals són monoparentals —formades per mares i els seus fills— i dos matrimonis amb fills. Sis d’aquests llogaters gaudeixen d’una reducció en el rebut de lloguer, ja que en les promocions d’HPP de l’IBAVI els imports, en cap cas, poden representar més del 30 % per cent dels ingressos de les famílies. El preu de lloguer oscil·la, en aquest cas, entre un màxim de 589 €/mes i un mínim de 319,30 €/mes.\nAfirma el conseller Josep Marí: «Dies com aquest donen sentit a tota la feina que hi ha al darrera i ens dona forces per continuar treballant a favor de la gent que té més dificultats per accedir a un habitatge». Marí, qui ha agraït la tasca que desenvolupa l’equip de l’IBAVI, ha defensat que l’habitatge ha de ser un dret de les persones per poder viure dignament i fer realitat un projecte de vida. I ha afegit: «Així ho entenem i per això hem convertit les polítiques d’habitatge en una prioritat per a aquest Govern».\nEn aquests moments, el parc d’habitatge públic de lloguer a Cala Rajada està format per tres promocions de l’IBAVI que, en conjunt, sumen 29 habitatges.\nEn el conjunt de les Illes Balears, enguany està previst lliurar les claus de 17 promocions amb 414 habitatges de protecció pública d’obra nova. Al mateix temps, l’IBAVI ja ha renovat 420 contractes i ha formalitzat 172 contractes de segona ocupació. També ha adquirit, fins avui, 92 habitatges a través d’operacions de tanteig i retracte, i 16 més fruit de cessions temporals d’ús de grans tenidors. En total, més d’un miler d’habitatges que s’incorporaran al parc públic de lloguer de les Illes Balears.\nLa promoció d’habitatge de protecció pública del carrer de Méndez Núñez de Cala Rajada està formada per set habitatges, dos locals, que ocupen una superfície de 121 m², i set places d’aparcament.\nTots els habitatges tenen tres dormitoris d’entre 92,05 m² i 106,85 m² i disposen de terrasses a l’exterior, amb la qual cosa es garanteix la captació de llum natural. A la planta baixa es disposa l’aparcament de vehicles. També hi ha ubicats els locals, que seran de l’Ajuntament de Capdepera en concepte de permuta per la cessió del sòl.\nLa coberta de l’edifici és plana i allotja l’accés als panells fotovoltaics. Per la seva banda, la fusteria exteriors és d’alumini amb ruptura de pont tèrmic i vidres dobles amb cambra aïllant que garanteixen la màxima eficiència energètica.\nL’edifici on a partir d’ara viuran aquestes famílies va ser cedit per l’Ajuntament de Capdepera a l’IBAVI per construir-hi habitatge de protecció pública. La superfície construïda és de 964,75 m² i el preu total de la promoció suma 1.192.480,24 €, amb l’IVA inclòs.


Sanitat estudia fixar franges horàries per a les sortides al carrer a partir del dissabte\nPublicat 27/4/2020 22:40:05 +02:00CET\nEl Ministeri de Sanitat està estudiant la possibilitat de fixar franges horàries per realitzar les activitats permeses en el marc del pla per suavitzar el confinament a partir del proper dissabte, dia 2 de maig.\nSegons va anunciar el president del Govern, Pedro Sánchez, l'Executiu estudia permetre la pràctica d'esport individual i la realització de passejos a partir del dissabte si les dades sobre la incidència del coronavirus ho permeten.\nA més, des d'aquest diumenge es permet la sortida al carrer dels menors de 14 anys per a passejos d'una hora, acompanyats d'un adult, en un radi d'un quilòmetre de distancia de casa.\nDurant una reunió celebrada aquest dilluns, el ministre de Sanitat, Salvador Illa, ha traslladat als consellers de les Comunitats Autònomes la possibilitat de fixar franges horàries per fer compatibles les sortides al carrer a partir del dissabte i evitar aglomeracions, segons ha avançat la Cadena Ser.\nEl ministre ha demanat així als governs regionals que li traslladin la seva propostes en aquest sentit de cara al pla per alleujar al confinament en tot el país. El Govern central presentarà aquest dimarts el seu pla de desescalada, que serà de forma "gradual, asimètrica i coordinada" a partir del mes de maig i sobre la màxima de la "prudència", segons va anunciar Sánchez.\nEn aquest sentit, diverses Comunitats Autònomes han atès la petició del titular de Sanitat, màxima autoritat sanitària en aquesta matèria com a comandament únic, i han elaborat plans en aquest sentit per a la seva implantació a partir del dissabte.\nEntre elles, el Govern andalús ha plantejat diferenciar trams horaris per a la sortida de persones grans, entre les 9.00 i les 14.00 hores, i de menors de 14 anys, de 16.00 a 21.00 hores, amb l'objectiu d'"evitar al màxim el contacte" entre tots dos col·lectius que pugui provocar contagis per coronavirus Covid-19.\nSegons ha detallat en roda de premsa no presencial el conseller de Salut i Famílies, Jesús Aguirre, la proposta andalusa també fixa altres trams horaris diferents per a la pràctica individual d'activitats esportives, de 7.00 a 10.00 hores al matí i de 21,00 i 23,00 hores a la nit, mantenint una distància de cinc metres en caminar, deu metres en córrer i 20 metres en circular amb bicicleta.\nLa Junta d'Andalusia estableix que la sortida de majors --per la zona en la qual resideixin i guardant la distància de seguretat-- i la pràctica d'esports de forma individual es produeixi a partir del divendres 1 de maig; l'assistència a misses --per un màxim de 30 minuts i amb aforament limitat-- des del diumenge 3 de maig; i la sortida a passejos de tots els membres de la unitat familiar a partir del 10 de maig, "sempre mantenint les regles de distància social amb altres grups".\nEls enterraments i actes funeraris sense vetlla estarien permesos a partir del 18 de maig, amb un aforament limitat i sense gestos que comportin contacte físic entre persones, incloent el finat.\nEn el cas d'Extremadura, la Junta d'Extremadura proposarà que a partir d'aquest dissabte, 2 de maig, els nens, els que facin esport i els que passegin ho facin en horaris diferents amb l'objectiu de "evitar riscos innecessaris" sobre una possible transmissió del coronavirus.\nTambé el president de la Junta d'Extremadura, Guillermo Fernández Vara, ha apostat per establir franges "perquè aquest dia els nens, els que facin esport i els que passegin, el puguin fer en horaris diferents per evitar riscos innecessaris".


Bellvís habilitarà una sala polivalent al Casal Cultural | Lleida.com\nBellvís habilitarà una sala polivalent al Casal Cultural\nHabilitar una sala polivalent al Casal Cultural Sebastià Serrano o modernitzar la planta potabilitzadora són les inversions més destacades del pressupost de l’ajuntament de Bellvís per a aquest any, que ascendeix a 1,8 milions d’euros, tal com va explicar l’alcalde, Joan Talarn.\nEn concret, el consistori destinarà fins a 40.000 euros a habilitar una sala al Casal Cultural que pugui acollir tota mena d’activitats en aquest equipament que compta des d’aquesta tardor amb una nova biblioteca així com la sala 1 d’Octubre. Renovar filtres i altres mesures a la planta potabilitzadora per mantenir la qualitat de l’aigua de boca suposarà una inversió de 33.708 euros. També estan previstes actuacions urbanístiques com la reforma del carrer dels Arcs (15.000 euros) o un tram de la séquia del Molí (6.885 euros).\nUna altra de les actuacions incloses en el pressupost estarà destinada al nucli agregat dels Arcs, amb obres per adequar l’edifici municipal de l’antic ajuntament, reforma a què el consistori destinarà 20.000 euros.\nBellvís ultima la reforma de l’enllumenat públic\nUna allau de pedres sepulta la carretera d’accés a Mont-rebei\nSant Llorenç de Montgai demana més sòl per impulsar nous habitatges


Carolina Carabassa: “Ser directora implica molta pressió” – Projecte\n23 Gener, 2019 12:22 pm per Mariona Valsells Vistes: 22\nQuè vol dir ser directora del diari?\nCom molts de vosaltres ja sabeu, aquest any els alumnes de 4t d’ESO de l’Escola Projecte ens hem endinsat en un projecte molt interessant, una revista digital escolar. Al començament de tot vam haver de decidir les seccions, les persones que van a cadascuna d’elles i els directors.\nVan sorgir apartats molt interessants com poden ser actualitat, festes i sortides, esports… jo personalment vaig triar entrevistes. Vem fer votacions per qui voliem que fossin els directors i van sortir l’Adrià Argimón i la Carolina Carabassa.\nAvui tenim el plaer de poder entrevistar a la directora del diari: Carolina Carabassa.\nQuè implica ser directora del diari digital?\nImplica molta pressió i molta responsabilitat\nSi tornessin a haver-hi eleccions, tornaries a presentar-te? Si és així, per què?\nSi, perquè des de sempre he sigut una persona controladora i m’agrada molt dirigir, quan la gent fa cas, és clar.\nQuina és la part negativa del teu càrrec?\nQue a vegades no puc fer front a tota la responsabilitat\nQuè fas quan la gent no et fa cas?\nM’estresso molt i intento mantenir la calma. Tot seguit contacto amb un adult per a què m’ajudi.


Bona feina! (JMarfany) : Els llibres del colonitzador (DAVANTAL de LA CLAU de la nostra història)\nEls llibres del colonitzador (DAVANTAL de LA CLAU de la nostra història)\nEls europeus que van colonitzar Amèrica eren lectors de llibres? Si és així, quines eren Les seves lectures preferides?\nEl nord-americà Irving Leonard,professor vitalici de la Universitat de Michigan, publicava el 1949, un llibre de referència al qual va dedicar vint anys d’investigació i redacció. Aquest llibre es va traduir a Mèxic el 1953 amb el títol de “Los libros del conquistador”.\nEn la seva investigació, Leonard va fer una intensa recerca als arxius nacionals de Ciutat de Mèxic i de Lima, així com a l’Arxiu d’Índies de Sevilla sobretot dels contractes comercials entre els llibreters d’una i altra banda de l’oceà. Aquests contractes eren les úniques referències que pensava que li podien revelar el grau d’afició a la lectura a l’Amèrica colonial del segle XVI. Les referències que ens mostra en el seu llibre arriben fins al 1605, any de l’arribada del Quixot al Nou Món.\nIrving Leonard demostra en aquest llibre que els primers europeus colonitzadors d’Amèrica llegien....i força. Principalment llibres de cavalleries, com L’Amadís de Gaula, també llegien llibres com La Celestina i la novel·la picaresca, des del Lazarillo de Tormes fins a Guzmán de Alfarache i, sobretot, a partir de 1605, El Quijote.\nS’hi emportaven llibres en el seu viatge i, fins i tot, els que pertanyien a classes més poderoses s’hi enduien les seves biblioteques.\nPublicat per Jaume Marfany a 5:51\nEtiquetes de comentaris: davantals , Els llibres del colonitzador , ETV Llobregat , Joan Cassola , La Clau de la nostra història


El Sedis Hidrology perd per 70-53 amb l'Àguiles-Plasfoc, líder de la fase de permanència — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / El Sedis Hidrology perd per 70-53 amb l'Àguiles-Plasfoc, líder de la fase de permanència\nEl Sedis Hidrology perd per 70-53 amb l'Àguiles-Plasfoc, líder de la fase de permanència\nEl sènior urgellenc és ara tercer (1-2) a una victòria del segon, el Centre Catòlic, que visitarà el Palau d'Esports aquest diumenge vinent. El Sedis Airam participa a la Trobada de Bàsquet de Puigcerdà\nEl Sedis Hidrology ha tancat ja la primera volta de la fase de permanència a Primera Catalana amb una derrota (70-53) a la pista de l'Àguiles-Plasfoc, que d'aquesta manera s'aferma com a líder del grup 12 amb 3 victòries en tres partits. El segon lloc l'ocupa el Centre Catòlic L'H (2-1), mentre que el Sedis és tercer (1-2) i l'UER Pineda és cuer, després d'encaixar a l'Hospitalet de Llobregat la seva tercera derrota.\nEn el desplaçament a Santa Coloma de Queralt, tot i el resultat final, el sènior masculí urgellenc va mantenir la igualtat als primers minuts i va completar el primer quart amb 13-15 a favor. El conjunt de David Vallvé va tenir encara avantatge a l'inici del segon període (14-19), però a partir de llavors l'Àguiles va prendre el control del partit i al descans ja guanyava per 40-28. A la represa, l'Hidrology es va tornar a apropar (42-35) però ja no van aconseguir capgirar el marcador, que al final del tercer quart era de 54-45 i que es va tancar amb una diferència més àmplia per als de la Conca de Barberà. Nil Bregolat va tornar a ser el màxim anotador blanc-i-blau, amb 20 punts.\nAquest diumenge vinent (17.30 h), al Palau d'Esports, el Sedis Hidrology rebrà el Centre Catòlic, amb l'objectiu de guanyar i també d'anotar-se el basket average a favor, tenint en compte que a la primera jornada van perdre de només dos punts (69-67). Pel que fa a les dues últimes jornades, el 22 de maig els urgellencs visitaran el Pineda; i finalment, el dia 29 es mesuraran a l'Àguiles-Plasfoc a casa.\nD'altra banda, el Sedis Airam ha participat aquest cap de setmana la Trobada de Bàsquet organitzada per l'Unics Cerdanya. Des del club cerdà han valorat la cita com una "gran" experiència, en el marc de l'actual consolidació d'aquest projecte, impulsat des del CB Llívia-Puigcerdà. A més d'aquests dos equips pirinencs, també hi han pres part els conjunts del Bàsquet Berga i de La Salle Manresa.\nVídeo-resum d’ahir: 🏀GRAN TROBADA DE BÀSQUET per a persones amb discapacitat intel.lectual a Puigcerdà, gràcies a tots per participar! @LaSalleManresa @sedisbasquet @basquetberga @FundlaCaixa @LliviaPuigcerda REPETIREM!#inclusióesportiva ⛹♂⛹♀ pic.twitter.com/BANCneInbr\n— ÚNICS CERDANYA (@unicscerdanya) May 8, 2022\nEl MoraBanc surt de la cua amb el triomf sobre l'Urbas Fuenlabrada\nMentrestant, a la Lliga ACB, el MoraBanc Andorra ha aconseguit sortir de la cua de la Lliga ACB gràcies a la victòria d'aquest dissabte sobre un altre rival directe, l'Urbas Fuenlabrada (92-84). Ara l'equip tricolor és 17è amb un balanç de 9-22, empatat amb el conjunt madrileny (18è) i amb l'Hereda San Pablo Burgos (16è), que és qui té millor average d'aquests tres clubs. En la lluita per la permanència, a dos jornades del final, també hi ha el Coosur Betis (15è, amb 10-21).\nUn parcial de 31-19 al segon quart va decantar el matx a favor de l'Andorra, que va arribar al descans amb 50-39 i a la segona meitat va respondre als intents de remuntada del Fuenlabrada, en Poliesportiu ple per a l'ocasió. Cody Miller-McIntyre va ser el jugador més determinant, amb 25 punts i 9 assistències. Així, el MoraBanc manté les opcions de salvació, tot i que acabarà la lliga contra dos rivals difícils: demà dimarts al vespre visitarà el Casademont (13è classificat) i a l'última jornada, dissabte (20.45 h), rebrà el Lenovo Tenerife, que és 5è i que precisament aquest diumenge s'ha proclamat campió de la FIBA Champions League, en vèncer a la final contra el Baxi Manresa.


JOVENTUT SENSE DÉU. HORVÁTH, ÖDÖN VON. 9788494736605 La llar del llibre\nAmbientada indirectament en l?Alemanya nazi, Joventut sense Déu narra, sota l?aparença d?una trama policíaca, el desconcert d?un mestre davant les dificultats per educar una joventut despietada en una societat que menysprea els valors més elementals. Com és possible educar els joves en l'humanisme si els són aliens els principis morals més bàsics? Què pot fer un mestre davant d'això?\nTot i que les autoritats alemanyes van prohibir el llibre i van ordenar confiscar tots els exemplars que circulessin al Reich, no van poder evitar que la novel?la es convertís en un èxit immediat i es traduís al francès, l?anglès, el txec, el polonès i el neerlandès.


kooikerhondje (kooiker) - perfil complet, història i cura\nEl Kooikerhondje és un petit spaniel amb arrels holandeses i un temperament fàcil. No deixeu que el nom llarg us deixi de conèixer aquesta raça de gossos única, moltes persones es refereixen a aquests gossos com a Kooikers.\nLa mida compacta i la naturalesa amable d’aquests gossos esportius els han convertit en un company de confiança per als caçadors d’ànecs durant segles, però avui en dia són amos de competició canina com ara bola de mosca i agilitat. El Kooiker també fa un company familiar de baix manteniment i d'alerta, però pot tenir una naturalesa sensible i cautelosa amb els estranys. El distintiu abric blanc i taronja (o vermell) és atractiu, però una de les característiques més destacables del Kooiker són els llargs pèls negres que adornen les orelles. Sovint es coneix com a 'arracades', aquesta ploma és un tret desitjable en Kooikers.\nAlçada:15 a 17 polzades (masculí), 14 a 16 polzades (femella)\nPes: 20 a 35 lliures\nAbric: Abric recte de longitud mitjana amb orelles, cames i cua en ploma\nColor del abric: Blanc amb taques de color que van del taronja al vermell intens.\nCaracterístiques del Kooikerhondje\nHistòria del Kooikerhondje\nUna ullada a la Kooikerhondje i està clar que aquest gos esportiu té un origen spaniel. Com va arribar a ser el gos petit amb nom gros? Per respondre a aquesta pregunta, mireu la història de la caça d’aus aquàtiques holandeses.\nAls Països Baixos, d'on prové el Kooikerhondje, era una pràctica habitual crear basses amb ànec amb nom d'home, anomenats 'eendenkooi', per atraure les aus aquàtiques. Els caçadors, coneguts com a kooikers, farien servir aquesta xarxa d'estanys per fer més accessible l'accés a les poblacions d'aus i atrapar els ramats sencers. El Kooikerhondje s’ajusta perfectament a la caça mantenint un company de caça pacient i alerta, capaç d’atraure les aus aquàtiques amb la cua plomada i les formigues lúdiques. El nom Kooikerhondje era una opció òbvia en holandès, que significava literalment el 'gos de kooiker'.\nTot i que és fàcil entendre com els Kooikers es van convertir en una part de la vida holandesa, no està clar quan es presentés aquesta raça a la escena. És important notar que els gossos que tenen una semblança directa amb el Kooiker modern es veuen clarament en pintures d'artistes holandesos com Rembrandt, Steen i Vermeer del 17.th segle. És evident que aquests gossos han existit des de almenys aquesta primera època, i alguns estimen que es remunten a l’edat mitjana.\nNo obstant això, el desenvolupament organitzat de la raça no es va desenvolupar fins que la raça gairebé es va extingir a finals dels anys 1930. Una disminució dels mètodes de caça tradicionals eendenkooi i les pressions socioeconòmiques extremes de la Segona Guerra Mundial van fer que el nombre d’aquest gos holandès disminuís. La supervivència de la raça s’acredita a la baronessa von Hardenbroek van Ammerstol que va llançar una recerca de Kooikers el 1939. Va trobar un gos de tipus Kooiker, anomenat Tommy, a la zona nord dels Països Baixos i mitjançant una cura acurada amb gossos mecanografiats de la mateixa manera, la Baronesse va poder llançar un reeixit canyet de Kooikerhondje, anomenat Walhalla, que va romandre en funcionament fins al 1976.\nEl 1971, l’holandès Raad van Beheer (similar al AKC) va concedir el reconeixement a la raça Kooikerhondje. La raça va prosperar dels esforços dedicats dels criadors i dels focus de demostració i competició.\nLa primera brossa de Kooikerhondje no va néixer als Estats Units fins al 1999, cosa que va convertir la raça en un país relativament nou als Estats. El 2004, l'ACC va acceptar el Nederlandse Kooikerhondje en el seu servei de borsa de la Fundació. Després, el 2018, la raça va rebre un reconeixement complet AKC.\nSe sol acceptar que el Kooikerhondje fos una de les parts fonamentals del desenvolupament de la raça de Nova Scotia Duck Tolling Retriever. Les característiques físiques, com la cua plomada i els trets de conducta com el peatge, indiquen la influència de Kooikerhondje en aquest gos esportiu canadenc.\nUn autèntic gos esportiu, el Kooikerhondje té un temperament agradable i fàcil a la llar i una actitud decidida i impulsada al camp. Aquests gossos són coneguts per ser treballadors incansables que mantenen una vigilància i en sincronia amb els seus manipuladors. A la llar, aquest esperit atent els converteix en gossos de família fidels, tot i que per la seva naturalesa sensible significa que es poden veure fàcilment afectats per maneres dures i maneig dur.\nCom moltes altres races de gossos spaniel, el Kooikerhondje es beneficia de tenir un lideratge clar. Si existeix un buit de lideratge, el Kooiker s’elevarà fàcilment a l’ocasió i pot convertir-se en dominant i amb força voluntat. L’entrenament freqüent i continuat reforçarà la posició del paquet del vostre gos i l’ajudarà a sentir-se segur a la llar.\nTot i que no siguin vigilants per si mateixos, el Kooiker pot tenir desconcert als estranys. Per superar aquesta timidesa, és convenient introduir el vostre gos a les cares i situacions noves abans i sovint. Això ajuda a que el gos s’adapti i s’adapti bé.\nPer a un Kooikerhondje realment feliç i saludable, recordeu que aquests gossos esportius necessiten una dosi saludable d’exercici. Tot i que són generalment adaptables i gaudeixen d'un passeig tranquil, necessiten exercici diari i estimulació mental. A més de caminar, córrer i anar de senderisme, els kooikers solen excel·lir en el busseig a la dàrsena, la bola de mosca i l’agilitat.\nEl vestit de ploma i la cua plomada d’aquesta raça us pot fer pensar que aquests gossos tenen un manteniment alt quan es tracta de preparar-se. No obstant això, els entusiastes de la raça assenyalen el contrari, en general és cert. Els pèls fins de mitja longitud es resisteixen a roncar, cosa que era una consideració pràctica en els primers temps del gos com a company de caça que havia de negociar el raspall i la brossa. L'abric és resistent a l'aigua i no s'embruta ràpidament. Dóna-li al teu gos un raspallat setmanal i un bany ocasional i la seva bella capa sedosa quedarà en forma de punta.\nLa Nederlandse Kooikerhondje és una raça raonablement valenta, amb una vida útil més llarga que molts altres canins de mida mitjana. Tanmateix, el líquid de gens genètics a principis del segle XX va contribuir probablement a algunes de les tendències de la raça cap a certs problemes de salut.\nTrastorns neuromusculars, incloent-hi la polimiositis i la mielopatia\nAlimenteu al vostre Kooikerhondje una dieta equilibrada i d’alta qualitat amb la seva salut i felicitat a llarg termini. En general, els Kooikers s’ho passaran bé amb dos àpats proporcionats al dia. Com tots els gossos, els kooikers els agraden les delícies, però s’han de tenir en compte.\nNo massa excitable; fàcil\nPetita mida per a una raça activa\nCriadors de limitació als EUA\nTímid al voltant de desconeguts sense una socialització adequada\nOn adoptar o comprar un Kooikerhondje\nMalgrat l'arribada relativament recent de la raça als Estats Units, existeix una important xarxa d'entusiastes de Kooikerhondje. Entre la comunitat Kooiker hi ha criadors de renom que aposten per la salut i el llegat de la raça. Si bé és possible trobar un Kooikerhondje en un refugi o amb una lliga de rescat, hi ha pocs rescats dedicats exclusivament a aquesta rara raça.\nA continuació, hi ha diversos recursos per iniciar la cerca d’un cadell de Kooiker:\nClub holandès Kooikerhondje dels EUA\nEl Kooiker és una raça única de gossos coneguda per la seva adaptabilitat. Si esteu preparats per adaptar la vostra vida per introduir aquest gos holandès a la vostra vida, us queda molt aventura. Feu més recerca contactant amb el club oficial de cria Kooikerhondje. Molts criadors i propietaris de Kooiker també estan contents de compartir coneixement de primera mà de la raça.\nEntre les altres races de gossos que podeu considerar, cal destacar:


Gerendás Vendégház Zomba Hongria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 2 allotjaments a Zomba.\nJokai M. u. 7., Zomba, Zomba, Hongria - Veure al mapa\nMés informació sobre Gerendás Vendégház\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Zomba, no busqui més enllà de Gerendás Vendégház. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Gerendás Vendégház, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Aparcament de cotxes, habitació familiar, àrea de fumadors són només algunes de les comoditats que fan que Gerendás Vendégház sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com ping pong, jardí. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Zomba, el Gerendás Vendégház és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nCal que informeu el Gerendás Vendégház de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.\nAllotjaments a Zomba


Urologia - SYNLAB\nComptem amb una àmplia cartera de proves d’urologia, gràcies a la qual oferim un servei capdavanter, professional i innovador, basat en l’eficiència i la millora constant, tant tècnica com humana.\nEl nostre equip d’especialistes dona suport telemàticament amb els resultats, tant a metges com a pacients. En aquest últim cas, sempre de la mà dels metges prescriptors. També aconsellen sobre el tipus de proves que cal fer per aconseguir el millor diagnòstic del pacient.\nA SYNLAB prioritzem la qualitat i disposem de la norma ISO 9001:2008, per a la gestió integral de tots els processos i serveis en cadascuna de les fases; la norma i l’acreditació segons la Norma Tècnica UNE-EN ISO 15189 i UNE-EN IEC 17025.\nCàncer hereditari - aquests panels permeten detectar alteracions en gens implicats en el desenvolupament de càncer hereditari, tant de pròstata com renal.\nBladder EpiCheck - és un test epigenètic que es fa amb una mostra d’orina i es basa a identificar un únic panel molecular 15 biomarcadors moleculars mitjançant un procés bioquímic.\nSTOCKHOLM3 - és una prova no invasiva de cribratge per detectar càncer de pròstata agressiu (definit com a Gleason ≥7). A través d’una mostra de sang analitza diferents paràmetres.\nOncotype DX GPS -el test genòmic Oncotype DX GPS® per a càncer de pròstata permet identificar adequadament els pacients per a vigilància activa o tractament immediat.\nEl principal valor afegit del laboratori d’anatomia patològica de SYNLAB és:\nL’ampli equip de professionals que permet compartir el coneixement i l’experiència entre tota la xarxa d’experts.\nL’equipament d’última tecnologia, que permet implementar qualsevol mena d’anàlisi\nL’automatització màxima de tots els processos de laboratori.\nEls fluxos de treball duplicats, que permeten que el termini de lliurament de resultats no es vegi mai afectat.\nEl sistema de patologia digital permet assistir en remot a activitats assistencials i comitès interdisciplinaris.\nEl diagnòstic patològic en totes les especialitats.\nA continuació es descriuen altres panels relacionats amb el càncer hereditari que es poden trobar a la cartera de SYNLAB:\nPanel Síndrome d’Alport\nPanel Acidosi tubular renal\nPanel Síndrome de Bardet-Biedl (SBB)\nPanel Síndrome nefròtica\nPanel Poliquistosi renal\nPanel Síndrome urèmica atípica\nSYNLAB posa a la teva disposició proves complementàries que et poden ajudar a determinar el tractament més adequat per al teu pacient:\nAnalítica clínica: analítiques hormonals, proves complementàries, etc.\nAnàlisi farmacogenètica: avaluació de la toxicitat al tractament.


Ambaixada de Nova Zelanda Hotels - BEST HOTEL RATES Near Berlín Ambaixades i consolats Area - Alemanya\nCerca hotels a prop de Ambaixada de Nova Zelanda\nPopular ara mateix a Berlín Més venut Leonardo Royal Hotel Berlin Alexanderplatz Otto-Braun-Strasse 90 Clàssica gran oferta reservada fa 15 minuts, 8 segons\nNH Berlin Alexanderplatz Landsberger Allee 26 - 32 Estàndard reservada fa 28 minuts, 44 segons\naletto Hotel Kudamm Hardenbergstrasse 21 Habitació de 2 Llits Econòmica reservada fa 33 minuts, 45 segons\nH2 Hotel Berlin Alexanderplatz Karl-Liebknecht-Straße 32a Habitació Doble reservada fa 1 hora, 7 minuts, 34 segons\nHotel AMANO Grand Central Heidestraße 62 Habitació Superior reservada fa 1 hora, 17 minuts, 21 segons\nBerlín és coneguda per llocs interessants com ara Ambaixada de Nova Zelanda. Habitacions d'hotel oferides a les tarifes més baixes a Agoda.com moltes d'elles a prop de Ambaixades i consolats. Es pot trobar una varietat d'hotels a prop de Ambaixada de Nova Zelanda, com Steps-Hotel i Hotel de Rome. A través del formulnari de reserves segures online d'Agoda.com les reserves són fàcils pels hotels propers a Ambaixada de Nova Zelanda. És fàcil trobar allotjament a la nostra pàgina de ciutat de Berlín, amb eines de recerca senzilles i ampla informació dels hotels. Amb disponibilitat a unes 22,000 ciutats per tot el món, més viatgers avui estan triant Agoda.com per cercar hotels a prop d'atraccions com Ambaixada de Nova Zelanda.\nHotels a prop de Ambaixada de Nova Zelanda el més proper\nEls millors hotels prop de Ambaixada de Nova Zelanda