Conca confinada - Una visió des d'Igualada amb imatges, reflexions i relats del confinament\nGina Giore, grafitera\nUNA VISIÓ DES D’IGUALADA AMB IMATGES, REFLEXIONS I RELATS DEL CONFINAMENT\nIdea i recopilació de texts\nL’exposició ‘Conca confinada’ vol ser un petit tast del què ha suposat el programa #arxivemlacovid2019, iniciat per l’Arxiu Comarcal de l’Anoia, el 12 de març fins al final del confinament. Més de 20 persones han col·laborat en el projecte (encara obert a noves contribucions) aportant fotografies, vídeos, activitats i, sobretot, experiències personals. Les fotografies i els vídeos són la percepció gràfica del què una persona ha vist i li ha impactat; les experiències escrites són els sentiments que expliquen els documents gràfics; les activitats dutes a terme durant aquest període ens expliquen com algunes persones van encarar el confinament: amb creativitat, innovació, emoció … Volem agrair al Bernat, a la Maria, al Jordi, a la Marisol, a la Marta, a la Mar, a la Montse, al Daniel, a l’Eudald, a la Lídia, al Carles … la seva col·laboració en el projecte.\nLes fotografies del Carles Ramos, cedides a l’Arxiu Comarcal, ens ajuden a entendre què va suposar el confinament per a la Conca d’Òdena, però també contribuiran a no oblidar tot el què hem passat.\nArriba la nit i posem al nen a dormir, uns 30 min abans de les 9 (quan l’Alba Verges va donar la noticia oficial del confinament) a la meva parella li arriba un Whatsapp on ja es comença a parlar d’un possible confinament a la Conca d’Òdena. Ens mirem com si tot el que estava passant fos ciència ficció.\nEmergències mèdiques recull possibles COVID+ a domicili durant els primers dies del confinament 13/03/2020.\nI escoltem la confirmació oficial del que ja ens havia arribat: la conca d’Òdena es confina….I es pot dir que a partir d’aquell moment apareix el sentiment d’angoixa del no saber què passarà en un futur… Un futur que per les decisions que s’han pres, no te pinta de que sigui fàcil…\nEl Mossos d’Esquadra controlen els accessos a la Conca d’Òdena.\nSóc agnòstic però crec que, ara que tota la humanitat mirem en la mateixa direcció, la comunicació esdevé la nova religió. Les rodes de premsa de l’ajuntament son les misses de 12 de la nova fe. La mateixa fe que movia muntanyes i ara aparta pandèmies, la que sempre ha cregut en paràboles impossibles i ara ens dona esperança i relaxa l’ànima per seguir endavant.\nAjuntament d’Igualada amb la rosassa de la Basílica de Santa Maria d’Igualada.\nPrimer, amb més angoixa que ara que ja sóc a casa des de fa 19 dies. No hi ha alternativa. Ens hem de quedar a casa per evitar els contagis, atesa la magnitud de la propagació.\nPatricia Illa 3a Tinent d’Alcalde i Berta Soler, Tècnica d’Esports de l’Ajuntament d’Igualada observen el muntatge de l’hospital d’emergència al pavelló de Les Comes d’Igualada – 29/03/2020\n13 de març . Els resultats han arribat. Un dels pacients que va visitar la Lídia ha donat positiu de COVID-19 i la infermera igualadina ha de romandre aïllada a casa seva, com a mínim, les pròximes dues setmanes.\nLa Raquel fa la prova de la COVID-19 al Dr. Brescó a l’Hospital d’Igualada. El personal santari es fa les proves periòdicament en tenir contactes estrets amb pacients afectats – 06/05/2020\n15 de març. La Lídia explica que els professionals de la salut estan preocupats. Més enllà de la situació d’on ve el sector, de la precarietat laboral, de la manca de personal i de material, de les retallades que han patit des del 2010, el sistema està preocupat per fer front a la crítica situació que es viu al país i, especialment, a la Conca d’Òdena…. Estic amoïnada perquè una professional tancada a casa és una professional menys als centres de salut».\nEl Dr. Santi Abreu, cap del Servei d’Anestesiologia i Medicina Crítica de l’Hospital d’Igualada es reuneix amb altres responsables de serveis assistencials per revisar els protocols d’actuació que canvien periòdicament a mida que disposen de nova informació sobre la COVID-19 – 06/05/2020\n16 de març. Avui, m’ha parlat de les persones que tenen cura de la neteja, unes treballadores que passen desapercebudes però que tenen un paper molt important en tot aquest engranatge. «Cada vegada que algú amb símptomes —que encara no sabem si tindrà o no el COVID-19— entra en una zona, després han de netejar-ho tot, de dalt a baix, fins a l’últim racó.\nAquestes professionals han hagut d’aprendre, a marxes forçades, noves mesures, han hagut d’aprendre a protegir-se amb equips especials, als quals no estaven acostumades, ja que, habitualment, només treballaven amb guants.\nLa Hafsa, la Núria i la Iolanda formen part de l’equip de neteja que treballa en primera línia i que s’ha adaptat les noves condicions, sovint extremes per mantenir netes les instal·lacions i evitar contagis.\nLa vida tancada a casa és MOLT però molt avorrida. A veure, al principi dius, fenomenal, estarem tancats i no farem res! No. No és així. Nosaltres treballem cada dia des de casa, els adults fan la seva feina a través dels ordinadors, tot i que hi ha metges, repartidors, entre d’altres, que s’arrisquen cada dia treballant i ajudant a la gent. Són uns herois!\nEn Guillermo i el Joan, voluntaris de Creu Roja Anoia, compren i porten els medicaments de la gent gran confinada – 23/04/2020.\nGlobus Kon-Tiki habilita l’hangar de globus aerostàtics com a plataforma de distribució d’ajuda humanitària per a Creu Roja – 06/04/2020\n19 de març. Setè dia d’aïllament. El test ha donat positiu.\nHan arribat els resultats. Positiu. «M’ho temia», reconeix la Lídia, que m’explica que està «xof, molt xof». «Tenia tots els números», assumeix resignada. No té febre, però se sent molt cansada, es cansa de seguida i nota una cremor al pit. Li han demanat que elabori una llista amb els contactes que ha tingut els darrers dies.\nLa Mar del Consorci del Laboratori Intercomarcal de l’Alt Penedès, l’Anoia i el Garraf amb seu dins de l’Hospital d’Igualada, analitza una de les proves de COVID-19 de tantes que li arriben cada dia – 22/05/2020\n25 de març. La Lídia també pensa que “cada dia que passa s’atansa el moment de poder tornar a treballar i col·laborar per fer front a la crisi”. “Se m’està fent molt i molt llarg”, reconeix la infermera, afegint que “rebo molta informació però la sensació d’impotència és molt gran, tancada aquí en aquestes quatre parets”. La Lídia avui ha fet un cartell, amb la frase “Ens en sortirem”, que ha penjat al balcó de casa seva.\nL’Arlet i el Martí pengen una pancarta d’esperança i d’agraïment als sanitaris – 21/03/2020\nEls primers dies, estava tan horroritzada amb aquest tema que vaig contactar amb el grup de voluntaris enginyers que s’han posat a fabricar, des de casa i amb una impressora 3D, materials per als hospitals.\nFarem transport aquí a la zona. Ara mateix tenim un punt de recollida a la biblioteca de Capellades i estem esperant ordres. Són temps molt durs però la solidaritat i generositat de la gent afloren. Això sí que dona moral.\nLa iniciativa MALLA coordina més de 100 voluntaris imprimint material 3D de protecció personal per repartir-ho entre centres de salut, residències i establiments d’atenció al públic.\nTambé comencem a sortir al balcó a aplaudir a les 8 del vespre, podríem dir que és el moment social del dia, en el que vas aprenent coses de qui són els teus veïns. És un moment bonic. Un dia a les 12 també van veure als cossos d’emergència fer un homenatge als sanitaris del CAP, tots portaven les sirenes enceses, va ser emocionant.\nD’aquests moments que et fan agafar energia per continuar amb la situació.\nCada dia a les 20,00, la Susanna surt al balcó a aplaudir juntament amb el seu veïnat per reconèixer la tasca del personal del sector sanitari – 21/03/2020\nEl dia 28 de març va morir la meva sogra. Tenia 96 anys i un Alzheimer que ja la mantenia apartada del món. El problema és que no estàvem preparats per a poder encaixar la mort d’un ésser estimat que es produeix d’una manera tan deshumanitzada. La Carme -com tots els malalts aquests dies- va morir sola, sense una mà ni un petó. Va morir aïllada i va ser enterrada sense ningú. Et truquen de la funerària i t’ofereixen dues opcions: crematori o enterrament. ..\nTantes i tantes famílies passen el mateix! Quan tot això acabi haurem de fer un comiat per poder tancar el dol.\nUna família torna al cementiri d’Igualada per visitar el seu difunt que, tot i que no va estar afectat per la COVID-19, el van haver d’acomiadar sense cerimònia.\nSóc infermera d’atenció primària….Tot i treballar amb gran rigor científic (i amb bon suport dels caps i bona organització de tasques), internament sento moltes contradiccions.\nLa Dra. Moriana i el seu equip continuen treballant des del CAP Igualada Centre per atendre els seus pacients tant en el centre com en atenció domiciliària – 22/04/2020.\nEls nostres dos fills i les parelles respectives han quedat dins l’àrea de confinament i, per tant, fa tres setmanes que no ens veiem físicament. La nostra filla, de 27 anys, és metgessa a l’hospital d’Igualada, epicentre del brot. El seu company, igual. Només pensava en ells, en la lluita que es portava a dins. Un horror i unes ganes de plorar que no podia dominar.\nEl Dr. Monedero en el backstage d’urgències de l’Hospital d’Igualada – 27/05/2020\nLa majoria dels veïns d’Igualada ja no saben si avui és diumenge o dilluns… Normalment, cada diumenge, els carrers i places s’omplen de gent voltant, fent el vermut… Els parcs, sobretot el Parc Central, l’entorn del riu, l’Anella Verda, semblen la rambla, plens de gent, de famílies, passejant, fent esport o jugant.\nAquest diumenge, el segon del confinament, la ciutat és morta. Passa un cotxe. Algú que va a fer un encàrrec. Es compten amb una mà …\nCarrers d’Igualada el 15 de març\nPer reestructuració dels serveis treballem completament el que es diu «fora de la zona de confort», i realment és així ! Imagineu-vos tot això i que hem d’anar tapats i protegits, de manera que no ens reconeixem moltes vegades entre nosaltres.\nPersonal sanitari en la carpa de cribatge del CAP Igualada Centre el 20 d’abril.\nÉs una experiència nova per a tota la nostra generació. En primer lloc vaig proposar-me mantenir el màxim possible el bon estat físic, malgrat la meva edat.\nLa Susanna manté una rutina d’exercicis durant el confinament per salut física i mental.\nIndignació. Sento indignació quan constato la manca de material bàsic a hospitals i residències. Com és possible que els metges i infermers dels hospitals no tinguin material per a protegir-se? Com ens podem explicar que a les residències s’hagin de fer bates amb bosses de “basura” grans?\nLa Teresa Balaguer és infermera al CAP Igualada Centre. Es preparara per atendre un servei a domicili d’un pacient possible COVID+\nIntento organitzar-me el dia, des de bon matí. Faig exercici mentre escolto les notícies, esmorzem amb el meu home, endreço la casa i netejo, treballo a l’ordinador, llegeixo, netejo el jardí, em connecto per whatsapp i videoconferència amb amics i família. De tele, poca. He descobert que les notícies reiterades em deixen esgotada.\nL’equip de TVE format per Marta Sugrañés i el càmera Jordi Sánchez van ser un dels pocs mitjans que van poder seguir informant des de dins de la zona confinada en ser veïns de la Conca.\nL’equip de TV3 format per Lluís Miquel Garcia i Erik van Hooft preparen entrevistes per al Telenotícies migdia durant el primer dia de desconfinament.\n19 de Març, Sant Josep. Aquest cap de setmana de Sant Josep havíem de ser a Igualada, per celebrar el sant dels avis però sobretot perquè jo pogués explicar a la meva mare que estava esperant el meu tercer fill.\nMaria (des de fora d’Igualada)\nLa Maria Mas, coordinadora de llevadores i la seva auxiliar Afaf El Idrissi, controlen les contraccions de la Margalida, l’Oksana i la Jenifer, tres mares que donaran llum al confinament.\nCada any ens agrada anar a veure la Mostra de Teatre al carrer… però vam tenir una agradable sorpresa quan els organitzadors de la Mostra van decidir que ens portaven la Mostra a casa. L’espectacle que més els va agradar als meus petits va ser el del Pep Bou i les bombolles… encara me’l demanen!\nEl Teatre Municipal de l’Ateneu es el primer teatre del país que surt del confinament i aixeca teló per a 30 espectadors amb l’obra Mort a les Cunetes de David Pinto i Joan Valnetí amb Martí Marsal.\n23 d’abril. Un Sant Jordi diferent. I tant diferent. Cada vegada que sento la cançó que han compost per aquesta data tan senyalada no puc deixar de plorar emocionada…. Per compensar-ho hem explicat la llegenda de Sant Jordi, hem comprat llibres a una editorial catalana i hem aconseguit roses de proximitat!\nEl personal d’oficina i direcció, amb la Carme Riera, directora del SAP Anoia de l’ICS al capdavant, penja una banderola per felicitar un Sant Jordi molt especial.\nCal viure lent, menjar i dormir bé, ambdues coses difícils ja que tirem una mica de dolç i per la nit allargo a llegir. …. Aplaudir a les 8 del vespre els sanitaris, jugar amb els fills quan són a casa, abraçar-los fort i dir-los: t’estimo. I estimar la nostra gent gran, que tant van treballar per fer el país que tenim i amb el seu esforç van crear les comoditats que ara moltes vegades malgastem. Perquè estimar és la font suprema de l’alegria.\nEn la Diada de Sant Jordi, en Guillermo i el Joan, voluntaris de Creu Roja Anoia, porten un detall a les persones grans que viuen soles.\nI així, arriba un dia que no només et preocupa la salut, sinó que també la situació econòmica. … De moment, a la meva feina estan teletreballant, així que evito l’angoixa de sortir fora i poder contagiar-me… Però em fa por el moment de tornar a agafar el bus per anar a la feina, ja no tant per mi sinó per contagiar després als de casa… Evito pensar-hi gaire,…\nLa Susanna ha muntat el seu lloc de treball de la gestoria a casa. Col·lapsada de treball en tenir que gestionar ajuts, prestacions, ERTEs i impostos en un entorn telemàtic sovint complex per als seus clients.\nLa societat ha de descobrir que la vida frenètica que hem estat vivint no era bona, que hi ha una altra manera de viure, potser haurem de passar amb menys i que hi ha coses més importants que el tenir.\nEs suspenen les edicions de primavera i tardor 2020 del REC.0\nLa Lídia pensa que, durant tots aquests dies, i ara, «estem fent les coses bé i ens està donant resultats. Tanmateix, sóc conscient que aquests dies molta gent ha perdut a qui més estima i d’altres estan patint perquè tenen algú de la seva família greu o ells estan malalts». En aquest sentit, però, també vol transmetre «un missatge d’esperança i és que ens en sortirem. Jo me n’he sortit. Hi ha molta gent que se n’ha sortit, Cada dia més. I tots els professionals sanitaris estem treballant, estem fent i farem mans i mànigues perquè això sigui així».\nEl dilluns 18 de maig, Igualada reobre comerços i terrasses. La gent surt al carrer amb il·lusió però amb prudència. La Rambla Sant Isidre esdeve peatonal de 12,00 de migdia a 1,00 de la matinada i caps de setmana.


saragatona: de maig 2015\nEm va sorprendre la promptitud amb què Trias reconeixia que no seria alcalde -no que no fos el més votat, que era una evidència- de la mateixa manera que em va estranyar la diligència de Colau d'autoproclamar-se alcaldessa. Avui, Trias, empès per no sé quines veus xiuxiuejant o no tant, ha reconsiderat per un moment la seua postura inicial, la que estic segur que pensava i pensa, i Colau s'ha afanyat a dir que l'alcalde li ha dit que ella seria l'alcaldessa; de fet, Colau ja actua com a alcaldessa amb una precipitació que iguala la seua incontinència verbal -incontinència, per altra banda, molt comuna en molts polítics- , la mateixa que va tenir Trias la nit electoral. No s'adona Colau que les seues actuacions dependran en menys o menys mesura dels seus socis de govern?\nExposada la premissa, considero, sense conèixer-los de res, que tant Trias com Colau són honrats, vull dir honrats amb si mateixos, i això els honora esclar, però les tasques de govern d'una comunitat no depenen d'aquesta característica personal, sinó del coneixement de la comunitat, de tota, de la capacitat de reflexió davant de les realitats ciutadanes, de saber, per exemple que les despeses en algun esdeveniment ciutadà aparentment inútil tenen avantatges superiors..., bé, no acabaríem mai; però la mesura, l'equilibri, em sembla un bon do – o exercici- en els governants.\nTambé estic segur que els mitjans de comunicació en general li busquen les pessigolles a Colau. Per exemple, sembla que, juntament amb uns centenars de voluntaris, va recórrer la ciutat per fer un recompte dels qui viuen al carrer; l'endemà els diaris publicaven que Colau va assegurar que els buscaria un sostre digne. És veritat, ho va dir, i segur que ho farà, però el que callaven els mitjans és que també va afegir que els buscaria un treball digne que no depengués de l'administració. Segur que també ho farà.\nEm precipito. M'adono que participo d'un dels mals del país: parlar del futur com si ja fos present o passat.\nPublicat per miquel a 2:03 a. m. 3 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Ada Colau, Ajuntament de Barcelona, eleccions municipals, Xavier Trias\nSegons el diari, avui podia anar a sis presentacions de llibres que segurament podien ser unes quantes més. Un dels llibres, sobre cibercrims (El vot electrònic és segur? Es pot interferir un marcapassos?...), el presentava el conseller Puig -ha ha! A vegades em mareja la quantitat de títols que apareixen diàriament i que jo no podré llegir; esclar que a vegades em trenco el cap pensant durant tres minuts qui deu llegir obres com les presentades avui. He optat pel cinema. Quina dèria a adaptar els títols! Avui, Els hereus s'han convertit en La professora d'història. És que no han entès que l'important de la pel·lícula és el col·lectiu, per molt que la cohesionadora ho faci molt bé? Després de la projecció, a casa, he llegit algunes crítiques; el crític de “The Hollywood Reporter”, entre lloes i vituperis menors, es queixa que no s'hagin desenvolupat subtrames insinuades; el de l'”ABC”, afirma que millor passar la pel·li a les escoles que als cinemes. En part, doncs, un es queixa que és massa de grup; l'altre que com que és de grup la passin per als grups. Que és difícil fer de crític! I com es veuen encara els centres d'ensenyament com un món diferent del món. Potser sí que encara és així.\nPublicat per miquel a 2:27 a. m. 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: cinema, Les héritiers, literatura\nQuan algú concreta sense possibilitat d'error el referent d'un mot abstracte, no ens queda més que arrufar el nas. Els mots abstractes no tenen referent, sinó aproximacions exemplificades. La veritat, la veritat... Què és la veritat? Les mateixes definicions estàndards, oficials, de la veritat, ja és veu que tenen gat amagat:\n[LC] [FS] Conformitat amb allò que és, ha estat o serà. Establir la veritat d’una proposició. Negar la veritat d’una asserció.\n1 2 f. [LC] [FS] Coneixença, idea, d’una cosa conforme al que ella és. L’estudi de la veritat.\n1 3 f. [LC] [FS] Allò que realment és, realitat. Ell ha dit la veritat. A dir veritat, hem de reconèixer que ells en saben més. Això que ell ha contat és la pura veritat.\n1 4 f. [LC] [FS] Proposició que no es pot negar racionalment. Veritats científiques, filosòfiques.\nUna de les perversions a l'hora d'acceptar la veritat és pensar que allò que és comunament acceptat és veritat o que la veritat es relaciona únicament amb la raó -un altre element poc tangible-, o, encara pitjor, que hi ha qui té totes les veritats. Per exemple, avui, en un moment distès després d'agudes anàlisis sobre les eleccions municipals, han aparegut les noves samarretes del Barça, amb ratlles horitzontals. El senyor Cardús ha recordat que aquestes ratlles engreixen i ha llançat la pilota al senyor Franco, antic director de “El Periódico” i de còrpora considerable, que, amb un somriure de circumstàncies, ha afirmat que ell es partidari de l'horitzontalitat en tot excepte en les samarretes. És que no recordava el senyor Franco que el seu diari va publicar un article en què el britànic doctor Peter Thomson concloïa que en realitat són les ratlles verticals les que engreixen? És que el senyor Cardús no llegia el diari del senyor Franco? Eren veritat les conclusions de l'estudi del doctor Thomson? Suposo que la majoria de la població ho dubta encara. I les ratlles en diagonal? Un gran camp per explorar.\nPublicat per miquel a 2:22 a. m. 7 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Barça, eleccions, ratlles verticals, realitat, samarretes, veritat\nper un moment tothom és, o sembla, feliç, excepte alguns... i ja es veurà\nArtur Mas (i molts altres)\nColau guanya i Barberà, encara que no perd, perd... i tantes altres coses. Els propers dies seran apassionats (el principi de la fi?), sobretot als mitjans, després el temps s'alentirà i anirem veient. Uns seran (serem, sereu?) feliços i els altres no tant. Jo continuo amb els meus petits afers quotidians, de la resta en podem parlar demà.\nAi manyac què em fas,\nai que m'ho veus tot,\nai que em treus les calces\nai que em mires molt!\nAi la llengua aquí,\nai que estic torbada,\nai que tanco els ulls,\nai que m'obro massa!\nAi que la tens dins,\nai que ets descarat,\nai que humida em poso,\nai com la bellugues!\nAi que deus pensar,\nai que tova estic,\nai que el botó em tiba,\nai com me l'animes!\nAi com t'aprofites,\nai que tot em raja,\nai que tot em crema,\nai no sé que em dic!\nAi que ets atrevit,\nai que bé m'hi poses,\nai com t'ho consento,\nai si algú ho sabia!\nAi no sé què em passa,\nai que perdo l'esma,\nai que m'obro més,\nai no ho diguis mai!\nAi que no sé on sóc,\nai quin bo que em dones,\nai que em torno boja\nai que em vull morir!\nAi que no reposes,\nai que em torna això,\nai i que m'agrada,\nai que em fas feliç!\nAi no tinc vergonya,\nai no en vull tenir,\nai que endins m'entraves...\nOi que hi tornaràs?\nManuel de Pedrolo: “La felicitat”, dins Eròtica XX\nPublicat per miquel a 2:50 a. m. 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Ada Colau, eleccions municipals, Manuel de Pedrolo, poesia, Rita Barberà\nPublicat per miquel a 3:13 a. m. 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nDes d'ara, amb la publicació d'aquesta Obra poètica completa (1931-1990), cinquanta anys després d'iniciar-se, una imatge globalitzadora i més rica de Manuel de Pedrolo roman a la cantonada. Algú s'hi aproparà o dispararà, de lluny, amb bala?\nXavier García: final del pròleg, també intitulat (m'agrada conjugar l'arcaic -o modern?- verb intitular) “Una obra poètica i els seus ostracismes”. Lleida, Pagès editors, 1996.\n¿Aproximació o trets a les més de set-centes pàgines poètiques de Pedrolo publicades com aquell qui diu fa quatre dies? Doncs em sembla que ni una cosa ni l'altra. Per què? Vet aquí una pregunta que jo no sé respondre i que dubto que algú em pugui explicar prou satisfactòriament. Amb el permís dels editors -espero que no els faci res que intenti contribuir a una reedició del llibre, i si veuen que em desvio que m'avisin-, em permetré copiar poemes de Pedrolo alguns dies, fins i tot dels de formes adustes, escrits a raig. Com que estem en període electoral, aquesta nit em decanto pels epigrames polítics circumstancials (res a veure partits o personatges esmentats en l'origen o continuació de l'ostracisme).\nun bacallà pudent.\nEn Pujol, el gran croat,\nporta a Roma el Mil·lenari\ni l'il·lustre ensotanat\nl'hi canvia pel rosari\nL'Enric Guitart fa cultura\namb el gec ben descosit\nper les dents del gos d'atura\nque li daren a Madrid.\nEn Xavier Bru de Sala\nno es treu els ulls del melic\nmentre va pujant l'escala\namb somriures de nou ric.\n7 de desembre de 1988\nPublicat per miquel a 2:23 a. m. 3 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Manuel de Pedrolo, poesia, poesia satírica\nAnar al cinema a veure una comèdia que ha vist tothom, al menys a França (quan vaig emprendre el vol realment?), sopar en un lloc on l'oli dels fregits és net i les braves petites, cruixents per fora i amb salsa pròpia, sortir en ple diluvi per arribar moll de turmells a genolls, com ahir, posar-se el pijama abans d'hora, obrir la finestra per deixar entrar el soroll de la pluja sense cap rancúnia, al contrari, mirar que hi ha al WhatsApp, repassar no gaire atent què passa al món, escoltar un xic de música, llegir, potser, una estona altres blogs i el llibre quediu l'Allau, esperar que vingui la son o anar-la a buscar, content de tapar-se una mica, etc.\nEtiquetes de comentaris: El Tiet, Eric Lartigau, etc., La família Bélier, Louane Emera, Terry Pratchett\nQue poc evoluciona la publicitat en els cartells electorals! Fins i tot s'intercanvien els eslògans uns i altres partits segons la campanya i els anys. El canvi! Quantes vegades s'han buscat els votants amb la paraula CANVI... Ara ha tocat a Ciutadans (Ciudadanos) ser el motor del canvi a petició popular; doncs bé, què hi farem. Entenc que en un paper penjat al carrer no caben gaires filigranes dialèctiques i que la finalitat es recordar als desmemoriats que existeixen unes sigles i uns cares, però una mica d'alegria, una mica de novetat, sempre seria ben rebuda ni que sigui en partits que mai votaràs. Per exemple, en el cas de Ciutadans, què els hagués costat fer un haiku al·lusiu a un partit amb el qual s'aliaran en tants i tants municipis:\nVol de gavines,\nvells ocells carronyaires.\nVota pel canvi.\nEncara que, la veritat, jo trobo poc elegant que parlin dels altres, com fa Collboni en els anuncis desqualificadors de Trias i Colau, i no dels propis mèrits,.\nAquest matí, anant a comprar el pa, em mirava els cartells de Trias (fixeu-vos que no dic de Convergència) . M'agraden, són acolorits, desdramatitzadors -les paraules importen poc-, i presenten el personatge com només ho pot fer qui governa, és a dir, des de les opinions dels governats i individualitzant-los. Tenint en compte la poca credibilitat dels polítics, la publicitat indirecta és una bona idea, encara que al final no decanti gaire cosa i sigui tan falsa com la majoria de propagandes, però potser picarà algú. De tota manera, els ciutadans -els del carrer, no els del parit- també van dient la seua en els cartells que tenen més a mà; d'això se'n diu interactuar en una de les poques ocasions en què és possible. M'he fixat, també, que els de les CUPs deuen haver personalitzat mínimament els cartells segons els barris, això està bé, esclar que si el que el que diuen a Gràcia val també per al Poble Sec la cosa té menys gràcia.\nI, ai, aquesta pluja intensa d'avui que deu haver desfet tantes cares...! Que fràgils són els rostres (sic) i les paraules!\nEtiquetes de comentaris: barcelona, eleccions municipals\nLos dos eran buenos escritores, como debían serlo los periodistas deportivos. El arte de escribir esa clase de noticias siempre me había asombrado. Nueve de cada diez veces el lector ya conoce el resultado de tu artículo antes de leerlo; sabe quién ganó, probablemente incluso vio el partido. Pero lo lee de todas formas y has de encontrar una forma de escribir con una perspectiva y un punto de vista que le de frescura.\nMichael Connelly: La oscuridad de los sueños.\nS'acaba el partit i rebo algunes mostres de l'enginy popular a través de whatssapps. Amb una sola copa l'índex d'alcoholèmia és baix i caldrà esperar altres copes, sobretot la de la Champions, que sempre va més carregada, per augmentar de manera proporcional l'eufòria. Pujo pel passeig de Sant Joan i m'endinso pels carrers de Gràcia, on no sembla que el diumenge presenti gaires novetats, ni a les places; a penes algun clàxon llunyà i el motor de l'helicòpter que fa voltes concèntriques -duraran fins ben passada la mitjanit- vigilant qui sap què. A la plaça del Sol -els Verdi queden més amunt- algú ha muntat una pantalla petita i uns quants miren Temps moderns. Fa de bon estar a la fresca mentre els periodistes -avui també invitats de gala, saberuts i subtils- van desgranant jugades, crítiques, elogis, repassen el passat, preveuen el futur -en l'entremig els horripilants vídeos musicals de jugades accelerades i colors excitats-, en múltiples variacions que sobretot tenen de nou la tecnologia, el to i els noms dels futbolistes. Charlot i les tertúlies esportives: el temps aturat i les complicitats dels diumenges.\nPublicat per miquel a 3:09 a. m. 3 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Barça, lliga 2015, periodisme esportiu\nDe jove m'agradava escoltar blues, a la tarda, però sobretot a la nit. No sé si cada música té les seues hores, però els meus blues eren especialment nocturns, amb poca companyia o en solitari; no gaire estona, que el seu ritme és perillós. Fa temps i temps que no escolto blues seguits, fins i tot ignoro si encara es toca, vull dir si es toca com abans i interessa a gaire gent. Avui m'ha vingut bé fer-ne un tastet, curt, intens.\nEtiquetes de comentaris: B.B. King, blues\nPublicat per miquel a 3:29 a. m. 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nLes llibreries de vell són, com se sap, les més propenses a l'aventura, és a dir, a visitar-les sense cap idea preconcebuda i acabar sortint amb qui sap què. En les altres, les de les edicions recents, també és possible aquesta aventura de l'atzar, però molt menys; un ja sol saber què trobarà, encara que la sorpresa pugui arribar quan et diuen que aquell llibre que es va publicar fa dos o tres anys fa temps que ja no està en cap prestatge o, fins i tot, que no l'han vist mai.\nEn les llibreries de vell, sovint entro pel simple gust de relaxar-me, de fer una pausa durant un passeig massa apressat. Cada vegada que desapareix una d'aquestes llibreries dels meus recorreguts habituals em sap greu ni que sigui per egoisme. Em va passar amb la Canuda, que avui esmento particularment perquè he descobert una de les seus filles. Baixava pel carrer Bruc, per la dreta, quan sobtadament, entre Consell de Cent i Diputació, m'he fixat que a l'altra banda hi havia una llibreria nova, al menys per a mi. M'hi he apropat. A la porta hi havia tres persones i a la seua esquerra i a sobre un rètol amb el nom: Kepos-Canuda. He preguntat. Efectivament, un dels llibreters de l'antiga casa ha muntat la nova, més petita, però que recorda en alguns aspectes la vella. He entrat un moment -les llibreries sense visitants són un pèl tristes, però ja era l'hora de plegar- i el propietari m'ha explicat quatre detalls. En primer lloc -em sembla que textualment-, que el seu fons no és fonamentalment de llibres de bibliòfil ni de llibres de batalla (ja podeu pensar quins són els llibres de batalla). Sembla ser que la mitjana d'edat dels bibliòfils sobrepassa la seixantena. Per què no hi ha bibliòfils joves? Ha estat sempre així? Per què hi ha bibliòfils? Hi ha especulació bibliòfila? Em sembla un tema interessant, com a mínim curiós. De llibres de batalla se'n poden trobar a molts llocs. Què queda entre uns i altres llibres?\nBé, qualsevol dia en podem parlar de tot plegat. De moment, deixo constància de l'existència de la Kepos-Canuda, que ja porta, crec, més d'un any oberta, i jo sense saber-ho malgrat que està dins del meu radi d'acció. Imperdonable.\nEtiquetes de comentaris: Kepos-Canuda, llibreria Canuda, llibreries de vell\nEm perdo el principi, però escolto una bona estona l'entrevista de Cuní a Pablo Iglesias. El personatge s'administra perfectament i té carisma, barreja fortalesa amb fragilitat, que no debilitat. És un líder del nostre temps, bé, vull dir dels temps actuals. Miro enrere i penso en Gary Cooper, sol, però triomfant. Em pregunto quanta gent vota no un partit, una gent, unes idees, un programa, sinó una persona, sigui a consciència o inconscientment.\nEn acabar l'entrevista arribo per casualitat a la segona de TVE. Fan ¡Bienvenido Mister Marshall! i la miro fins que s'acaba, és curta. És possible que sigui una contraprogramació de l'entrevista? A la fi, a la pel·lícula, els desitjos, els somnis, les esperances acaben en no-res i els habitants de Villar del Río encara han de contribuir en la mesura de les seues possibilitats els costos de la rebuda frustrada.\nPublicat per miquel a 3:31 a. m. 7 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: ¡Bienvenido Mister Marshall!, Pablo Iglesias\nAvui fan anys Olga Xirinacs i Andrés Iniesta., i segur que molts altres. M'ho passo bé amb la poesia visual d'Iniesta, fenomen conegut arreu del món, però a diferència dels periodistes esportius que sempre tenen paraules de més, només se m'acut desitjar-li un per molts anys al camp. En canvi, la meua felicitació d'aniversari per a l'Olga, amiga virtual en el seu blog i amiga present en les seues pàgines, és plena de matisos, de complicitats, m'atreviria a dir que de creixement personal si no fos perquè a la meua edat ja és difícil créixer, al menys al ritme d'altres temps.\nSi fos poeta, avui li dedicaria uns versos, però, descartada l'opció per impossible, he buscat quins versos seus podrien expressar aquest desig de llarga vida, de creativitat i de petites felicitats -o no tan quotidiana si li concedeixen el Premi d'Honor de les Lletres Catalanes que la Júlia proposa i que a mi em semblaria exemplar. No he pogut decidir-me per cap poema, així que finalment he optat per recordar, i assumir com a propi en tant que lector, un resum de tota la seua poesia, fins i tot -sóc agosarat- de la que encara sentirà i construirà. Llarga vida, Olga! Entro en el teu convit i m'hi passo les hores.\nENTREU, AMICS, que la porta s'obre per a vosaltres.\nEntrar a una Poesia completa és trobar una vida sencera. Es visita, s'acaba el llibre, es tanca i es fa adéu. El llibre guardarà des d'ara la vostra mirada i sabreu en quines cambres, sales o recintes us podreu refugiar quan ho necessiteu. La Poesia completa és també un edifici, una casa, un lloc d'acollida, de conversa, de complicitats, de consol, de reivindicacions, d'afinitats, desacords i confidències. La Poesia completa no és un testament: és un testimoni del viure, del temps vital del poeta i de la seva societat.\nLa poesia és l'aproximació més directa a una persona. Radiografia, autobiografia, observació de l'entorn. Per a qui sap llegir, la poesia revela. Per a un altre poeta, la poesia descobreix. L'autor, per aquestes raons, es torna vulnerable.\nOlga Xirinacs: “Rebedor” (fragment) a Óssa Major. Poesia completa (1977-2009). Editorial Ómicron, 2009.\nEl diumenge, després de dinar -tard-, el silenci seria aclaparador, ominós, si no fos pels xiscles intermitents de les orenetes i el parrupeig mandrós d'algun colom poc inclinat a fer migdiada. A poc a poc, però, quan encara el sol és més prop del zenit que de la declinació definitiva, comença una melodia ronca, lenta, de ritme regular: la primera rentadora s'ha posat en marxa. Al cap de poc, se n'hi afegeix un altra. Encara una tercera, uns minuts més tard, participa de la polifonia. Els ritmes s'entrecreuen; mentre una fa una petita pausa, l'altra arriba a un crescendo sublim -1200 revolucions!- i la segona es prepara per a un alegro vivace. Just en aquest moment, una quarta veu comença a intervenir. Lentament, d'una manera espasmòdica, un tambor deixa de percudir; després, un a un, callaran tots els altres i els que s'hi hauran afegit. Pel celobert puja una olor intensa de net, de flaire floral inidentificable. Assecar -les cordes ja fan panxa- , plegar, planxar, desar... El descans és efímer, el sol s'amaga, els ocells van a jóc. Preludi de dilluns.\nPublicat per miquel a 3:17 a. m. 2 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: diumenge, rentar, sorolls\naquest diumenge... no ho sabria ben bé dir, una tocantant?\nHi ha un diari que fa un temps es feia publicitat dient que si un dia explicava que els elefants volaven ens ho havíem de creure. La veritat és que costa poc donar notícia de les coses grans per molt sorprenents que puguin semblar. En el cas dels elefants, per exemple, estic segur que molts de nosaltres els veurem al cel abans que ho publiqui el diari. No, la credibilitat sovint es basa en els detalls, en les coses petites, així que, per dir-ho amb un eufemisme, em va disgustar que l'anunci de swing al Centre Cívic de la Sagrada Família correspongués a una actuacióde la setmana anterior. Però ja posats, vam ocupar dues cadires tocant al passadís central, que també cal donar oportunitats a l'inesperat.\nL'espectacle que vam veure s'ha de viure en directe perquè qualsevol reproducció per mitjans electrònics és parcial, enganyosa, com en totes les actuacions en què els músics mantenen un alt grau d'interactivitat amb el públic. M'explico una mica. Ens vam trobar una cantant-dona orquestra-explicadora d'històries. La Cris, 24 anys, alumna que ja acaba a l'Esmuc, actuava darrerament al metro. Comença presentant l'espectacle en què en una gorra que passarà al públic hi ha uns paparets que li suggeriran cançons. Algú tria a l'atzar un paper i li passa a la Cris, ella parla, s'explica, divaga, concreta i interpreta segons el que ha llegit. A continuació un altre espectador demana la gorra, treu el paperet, i la cantant parla i interpreta. El contingut de l'espectacle és variat, eclèctic, preparat i improvisat. Una del públic treu un paperet que indica que ella mateixa ha de proposar una cançó, tria una ranxera, la Cris, que no té gaire idea de ranxeres, li demana que li concreti una mica un possible argument, la cosa costa, però finalment interpreta... Sona un mòbil, a la propietària li sap greu, però la cantant ens anima a no apagar-los perquè diu que acostumada als passadissos del metro el silenci li és estrany. Apareix un conegut, la cantant l'abraça i fa publicitat de la seua música... En fi, anant passant l'estona amb un concert desconcertant i desigual, amb tecnologia sofisticada i sense cap tecnologia, amb composicions pròpies i alienes, etc. Per cert, les il·luminacions de moltes sales són horroroses, posen uns focus de color i anar fent. Quan va sortir l'artista vaig pensar: Ostres, aquesta noia s'ha passat el cap de setmana a la neu sense treure's les ulleres i ni tan sols ho dissimula amb maquillatge.\nPublicat per miquel a 4:03 a. m. 2 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Centre Cívic Sagrada Família, La Cris, música\nVeig que presenten el telenotícies amb una entrada que diu llengua aranesa. Hi ha qui troba complicat això de classificar les llengües; a mi, que no sóc gens revolucionari en aquestes qüestions, no em costa d'acceptar les divisions dels manuals. Tot plegat, però, m'estranya que no parlin de llengua lleidatana, gironina, etc. En les desconnexions territorials. Generalitzar no és ofendre.\nL'èxit del Partit Nacionalista Escocès en les eleccions del Regne Unit és aclaparador, indescriptible. És impensable una cosa semblant a Catalunya en unes generals o fins i tot en unes autonòmiques, i comparar Escòcia i les seues circumstàncies amb Catalunya és pura fantasia. Afegeixo dos elements contraposats a tenir en compte: al programa electoral del SNP, la qüestió de la independència era un punt més, visualment no prioritari; Si Cameron ha aconseguit la majoria absoluta ha estat, directament i indirectament, gràcies a Escòcia.\nAl Portal de l'Àngel, el primer o segon carrer amb més densitat de caminants de Barcelona, la presència d'Alfred Bosch també és aclaparadora; de fet és l'únic candidat a l'alcaldia de la ciutat que s´hi pot veure. Fins i tot atabala tanta concentració de cartells, amb tres o quatre n'hi hauria prou. A la fi, el seu mig somriure és premonitori. Ell sap ben bé que l'eslògan triat no és el més encertat en unes municipals. L'alcalde del SÍ? Cada cosa quan toca i on toca.\n( He intentat fer una cosa curteta com si fos per a Facebook, però encara no ho aconsegueixo. De Twitter ni parlar-ne, ni concretant en un sol tema)\nPublicat per miquel a 3:25 a. m. 2 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Alfred Bosch, dialecte, eleccions municipals, eleccions Regne Unit, llengua, Partit Nacionalista Escocès\nTinc compte a Facebook i a Twitter, però no els freqüento, tot i les constants invitacions de les dues plataformes que rebo al correu electrònic. Avui, però, he estat llegint una bona estona Facebook. He anat baixant i baixant -o pujant i pujant?- per la pantalla amb el ratolí i, a part de les notícies interessantíssimes de familiars, he trobat impressions, sensacions, ocurrències, paelles i pastissos de companys i companyes blogaires -que bé que els adjectius acabats en aire no tinguin marca de gènere- que creia definitivament desapareguts del món virtual i d'altres que fa temps que tenen una vida escassa al blog. Davant de tanta efervescència expositiva, de tantes complicitats, de tanta agudesa expressada amb tan poques paraules, de tanta interpretació subtil de la realitat, de tants alegries o tristors reivindicatives, he pensat que potser hauria de deixar això dels blogs i mirar d'unir-me a la festa. Quan aconsegueixi expressar-me amb tres o quatre ratlles -o menys-, ho intentaré. Avui, m'ha sortit encara massa llarg, però tinc tot el temps del món per anar practicant, de moment.\nPublicat per miquel a 2:52 a. m. 4 comentaris Enllaços a aquest missatge\nPublicat per miquel a 2:45 a. m. 4 comentaris Enllaços a aquest missatge\nCamino per Ramón y Cajal. M'aturo. La pintada -també hi deu contribuir el color i la cal·ligrafia- em produeix una tendresa infinita. El sentiment dura un nanosegon. Continuo. Avui el crepuscle em sembla llarg, interminable.\nPublicat per miquel a 2:40 a. m. 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nSi ahir esmentava insignificants concrecions en les eleccions municipals, la veritat és que les generalitzacions també em semblen interessants, com a mínim en l'aspecte ideològic. Ideològic? Quin sentit té aquest terme al segle XXI? Cert que alguns partits es continuen autodefinint com de dretes -bé, els de dretes no se solen definir amb aquest nom- , d'esquerres o de centre, denominacions vagues d'allò més fluctuants, també substituïdes pels termes conservadors o progressistes. Alguns partits fins i tot conserven en les sigles vestigis de les antigues ideologies: socialistes, comunistes -el marxisme pràcticament és residual. Hi ha algun partit que s'autodenomini capitalista? Ara no ho recordo. Encara hi ha algun partit anarquista. Per cert l'altre dia parlava amb un anarquista confés i li vaig preguntar si era prudhonià o més aviat bakunista... En fi, és igual. Els partits amb un llibre -o dos o tres- de capçalera d'un ideòleg clàssic han desaparegut i les formacions més noves ni tan sols ho dissimulen. L'eclecticisme -ja era hora, perquè, què són els polítics sinó uns eclèctics?- és la ideologia imperant. Acció-reacció, aquest és el lema. És qüestió dels ciutadans decidir quina línia d'accions i reaccions són les seues preferides.\nSigui com sigui, tots els partits, els nostres, els occidentals, són demòcrates, fins i tot els republicans, que també als Estats Units són demòcrates. Això sí, de quina manera ha d'exercir el poble la sobirania continua sent un tema més aviat tancat; les estructures de govern en aquest país i en molts altres tendeixen a l'endogàmia i fins i tot els qui diuen de modernitzar-les -partits o petits grups que es presenten a les eleccions- les accepten. Quin remei si volen governar o tenir una petita quota de poder, ni que sigui poder servir el cafè a l'alcalde.\nEtiquetes de comentaris: eleccions municipals, ideologies\nNoto que em faig gran -s'admeten altres adjectivacions mentre no siguin superlatives- perquè cada vegada focalitzo més les coses petites, concretes, properes, insignificants, els horitzons materials limitats, mentre que els conjunts tendeixen a allunyar-se de la meu percepció; començo a ser conscient que em costa d'abastar-los. Ara, per exemple, que ja cueja la publicitat de les properes eleccions municipals, sé que seré incapaç de llegir-me els programes sencers dels partits que, ben estudiats, em permetrien triar la formació -quina paraula tan terrible aplicada als representants dels ciutadans: formació, formació, formació...- que s'acostés més a les meues idees del bon funcionament de la ciutat. Segurament, el màxim que faré és comparar algun dels punts dels programes dels partits i veure quin em fa més el pes. Per dir alguna cosa que pot semblar frivolitat, podria mirar que diuen dels gossos i de les bicicletes les velles i les noves formacions. Com que dels gossos ja en vaig parlar no fa gaire -com m'agraden els gossos!- afegiré que en el cas de les bicicletes, el meu vot serà favorable a aquells qui concretin sense eufemismes i amb rigor el seu ús ciutadà, sobretot per on poden circular i per on no; al mateix temps, miraré atentament que assegurin que l'ordenança proposada inclou una data màxima de desenvolupament, passada la qual els regidors del partit, si arriben a governar, es comprometen a dimitir si són incapaços de posar-la a la pràctica, que a la fi és una cosa molt senzilla, elemental, i res de moratòries.\nAlgú pot pensar, amb molta raó, que davant de la complexitat de les ciutats, i encara més de Barcelona, arribar a tenir clar quin model ciclista es vol és una ximpleria, un assumpte menor. intranscendent. No dic que no, però és que a mi, com he dit, els assumptes majors ja se m'escapen i, per altra banda, no entenc com es poden abordar i solucionar les complexitats ciutadanes si s'és incapaç de resoldre les nimietats quotidianes.\nQue fins i tot és possible que cap partit parli de les bicicletes en el seu programa electoral? Potser que millor, així no em caldrà desplaçar fins al col·legi electoral. I si em trien com a president de mesa? Ai!\nEtiquetes de comentaris: eleccions municipal, ordenances municipals\nLa majoria dels qui em coneixen saben dels meus ancestres remots a Egipte, emigrats i consolidats en terres balcàniques, i per bé que la meua educació estricta en l'ortodòxia catòlica peninsular em va fer oblidar els meus orígens, alguna cosa deu quedar que fa que el meu esperit es trasbalsi quan li arribin indicis en formes variades dels antics temps. És el que em va passar l'altre dia baixant per Via Laietana entotsolat en els meus pensaments, és a dir, amb la ment en blanc. Sobtadament vaig sentir una aroma tènue, subtil, gairebé imperceptible i, amb el nas atent, la vaig anar seguint i seguint, i es feia més intensa, més viva, més acolorida, més embriagadora, més vibrant. Finalment vaig arribar al lloc on es cuinava la música. Em vaig aturar, vaig mirar, vaig començar a assaborir i vaig seguir les cuineres fins al seu punt de destí del dia, el mercat de Santa Caterina.\nLes noies de la Balkan Paradise Orchestra continuaven a les portes del meu antic mercat guisant, interpretant un receptari conegut, posant pebre, espècies, els seus condiments personals, i jo tastant i tastant, alimentant-me, atents només els sentits més primaris en el retrobament accelerat de les velles melodies.\nNo sé si la Balkan Paradise Orchestra, acabada de formar, tindrà una vida llarga i plena, però jo els la desitjo. Com també desitjo que la seua música no només es tanqui en parets, per molt distants que estiguin unes de les altres, sinó que recorri carrers, volti places, vagi per pobles i ciutats, travessi fronteres, que les músiques nòmades moren quan queden quietes.\nEtiquetes de comentaris: Balkan Paradise Orchestra


Construeix una comunitat increÃ¯ble a l'aula amb professors, pares i alumnes | ClassDojo\nCanviar de navegaciÃ³\nEn vull saber mÃ©s\nHola! Sembla que estÃ utilitzant un navegador mÃ©s antic. ClassDojo requereix Chrome, Firefox o Internet Explorer 9 i superiors per funcionar. VostÃ¨ pot actualitzar l'Explorador d'Internet, descarregar Chrome, o descarregar Firefox.\nNavegadors antics no tenen funcions de seguretat que necessitem per assegurar que les seves dades sÃ³n segures. Comprovi el nostre Centre de privacitat per obtenir mÃ©s informaciÃ³ sobre com mantenim ClassDojo segur. :)\nLÃder de l'escola LÃder de l'escola\nSeleccioneu un idiomaâ€¦\nHola de nou! NomÃ©s un moment mentre us registrem...\nEps! Sembla que el correu electrÃ²nic o la contrasenya sÃ³n erronis. Ho has oblidat?\nUI! Sembla que estem tenint problemes per a inciar sesiÃ³. Comprova la connexiÃ³ d'internet. Si el problema persisteix, pots veure l'estatus dels nostres servidors aquÃ.\nMeravellÃ³s! Un segon...\nAl inscriure's, vostÃ¨ accepta Condicions del Servei i PolÃtica de privacitat. Ja que ClassDojo estÃ basat als EUA, vostÃ¨ tambÃ© accepta que les seves dades podrien ser transferides allÃ . Pot, per descomptat, optar per no fer-ho en qualsevol moment visitant el nostre Centre de privacitat. Esperem que aixÃ² sigui comprensible!\nSembla que el correu electrÃ²nic ja ha estat utilitzat.\nQuan t'inscrius entenem que estÃ s d'acord amb Condicions del servei i PolÃtica de privacitat.\nIntrodueix el teu codi QuÃ¨ Ã©s un codi?\nQuÃ¨ Ã©s un codi?\nEl mestre del seu fill li pot donar un codi per connectar-se rÃ pid a la classe. S'assembla a "C123ABCD"\nNo tÃ© un codi? No es preocupi, simplement inscrigui's o inicÃ¯i sessiÃ³ i podrÃ trobar la classe del seu fill des d'allÃ ðŸ™‚


Rural Experimenta abandera la completa agenda cultural de Vilafranca a juny | Web del Ayuntamiento de Vilafranca\nHome Noticies Rural Experimenta abandera la completa agenda cultural de Vilafranca a juny\nRural Experimenta abandera la completa agenda cultural de Vilafranca a juny\nProgramació cultural Vilafranca juny 2021.\nL’Ajuntament de Vilafranca treballa per donar una digna oferta cultural a tots els veïns i veïnes de la localitat. Per a això, per al mes de juny s’ha preparat una sèrie d’esdeveniments dedicats a àmbits diferents i en els que es podrà participar independentment de l’edat. Entre ells, el projecte d’experimentació i innovació rural ‘Rural Experimenta’ destaca entre la varietat d’oferta preparada per l’Ajuntament de Vilafranca. Rural Experimenta és un projecte del Ministeri de Cultura i Esport que es celebra cada any en una seu diferent. Enguany, a Vilafranca es reuniran els 6 projectes pioners que han arribat a la fase final del programa, i els equips formats per voluntaris treballaran uns projectes que tracten de millorar les condicions socials, tecnològiques i culturals del medi rural.\nTot i aquest laboratori d’innovació, l’ampli ventall d’oferta cultural abasteix des de cursos professionals fins a jornades teatrals o excursions pel medi ambient. A més, també hi haurà activitats d’oci i temps lliure a l’espai jove de Vilafranca, dedicat més concretament per a la joventut vilafranquina.\nL’oferta cultural programada per l’Ajuntament de Vilafranca empara dues exposicions d’art a la localitat. De l’11 al 26 de juny, els veïns i veïnes podran visitar Villafranca del arte, exposició col·lectiva “La sexta lámpara, la fragilidad de la memoria”, a la sala d’exposicions Abadia Seven. Conjuntament a aquesta exposició, a les Sales Gòtiques es podrà visitar, fins al 27 de juny, l’exposició fotogràfica Exposició imaginària photography festival “Ellas toman la palabra” Vórtice Photo.\nAixí doncs, la publicació de l’agenda cultural abasteix tot el mes de juny amb activitats d’oci, culturals i de temps lliure. Des del 6 de juny, quan s’ha programat una visita guiada a les pintures rupestres de La Covatina, fins al 26 de juny, amb una visita teatralitzada de la Pedra en Sec. Hi haurà mostres teatrals, com la del 10 de juny “Europa en un viatge” a la Casa de la Cultura de Vilafranca, i també activitats de temps lliure, com la visita guiada pel centre històric a càrrec de Guillem Monferrer el 12 de juny.\nPer als dies 15,16 i 17 de juny se celebrarà la Biblioteca de cordes i nucs de José Antonio Portillo, amb 2 passes diaris per a públic escolar. El dia amb més opcions d’oci serà el 19 de juny, quan els veïns i veïnes de Vilafranca podran triar entre una excursió al paratge natural de Palomita, o la presentació del llibre Fèlix Edo “Lluny de qualsevol altre lloc” per mitjà de la revista Diàlegs dels Ports.\nPel que fa als cursos professionals, tant el curs “Gestió d’Allotjaments Rurals” com el d’ ”Anglés per a la promoció turística local” estan enfocats a millorar el tracte turístic que els negocis locals tenen en l’actualitat. Amb una millora de les gestions i de les capacitats lingüístiques, els negocis més dedicats a l’atracció de visitants poden oferir millors serveis bàsics. D’aquesta manera, també el curs “Com i on comercialitzar el teu producte: Distribució, venda directa i venda online” vol donar suport als negocis per a ampliar la seua xarxa directa de negoci i augmentar les seues vendes. D’un sector empresarial estable i millorat es beneficia tot el teixit econòmic local. A més, també s’ha programat el curs “Manipulador d’aliments”, imprescindible per a totes aquelles persones amb motivacions del sector de la restauració. Els cursos esmentats es prolongaran al llarg del mes de juny en diferents sessions.\nExcursions, visites patrimonials i exposicions centren la cultura de Vilafranca aquest cap de setmana\nLlista definitiva d’alumnat per a l’Escola Infantil curs 2021-2022


Edi Wilson José dos Santos - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEdi Wilson José dos Santos, més conegut com a Dinho, és un exfutbolista brasiler. Va nàixer a Neópolis, el 15 d'octubre de 1966. Ocupava la posició de migcampista.\nNeópolis (Brasil) (en)\n1985–1986 Associação Desportiva Confiança\n1986–1991 Sport Recife 52 (5)\n1991–1992 Deportivo La Coruña 2 (1)\n1992–1993 São Paulo FC 18 (3)\n1994–1994 Santos FC 20 (0)\n1995–1997 Grêmio FB 46 (8)\n2002–2002 Esporte Clube Novo Hamburgo (en)\n1993–1993 Selecció de futbol del Brasil 1 (0)\nVa iniciar la seua carrera al Confiança, amb qui guanya el Campionat Sergipano de 1986. L'any següent fitxa per l'Sport Club do Recife, en el qual hi roman fins a 1992, amb una breu estada al Deportivo de La Corunya en la 91/92. Amb l'Sport Recife s'imposa al Brasileirao de 1987 i als Pernambucanos de 1988 i 1990.\nEl 1992 recala al São Paulo FC. En el conjunt paulista aconsegueix diversos títols internacionals, com les Libertadores de 1992 i 1993, el Mundial de Clubs de 1992 i de 1993 i la Recopa Sudamericana 1993. També guanya dos Campionats Paulistes i una Supercopa.\nDesprés d'una breu estada pel Santos FC, el 1994 s'incorpora al Grêmio de Porto Alegre, on augmenta el seu palmarés amb una tercera Libertadores (1995), una Recopa Sudamericana (1996), dues Copes del Brasil (1994 i 1997), dos Campionats Gauchos (1995 i 1996) i el Brasileirao de 1996.\nTambé milita a l'Atlético Mineiro i al Novo Hamburgo.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Edi_Wilson_José_dos_Santos&oldid=18542834»\nDarrera modificació: 15 juny 2017 a les 12:40


Noves maletes de Coeducació al CRP Ciutat de Badalona | Servei Educatiu Ciutat de Badalona\nNoves maletes de Coeducació al CRP Ciutat de Badalona\nRecordeu que al CRP Ciutat de Badalona disposem de vuit “Maletes de coeducació“. Trobareu quatre maletes per Educació Infantil i Primària, una per Secundària (amb llibres i jocs), una per docents i dos maletes amb jocs coeducatius (per infantil i primària).\nAquestes maletes contenen recursos per poder treballar la coeducació a l’aula. Trobareu diferent temàtiques a tractar com la igualtat de gènere, la diversitat de gènere, la diversitat afectiva i sexual així com la prevenció de l’abús sexual i la violència masclista. És un material pensat perquè el professorat pugui tractar la coeducació dins els projectes educatius i així corregir els estereotips que avui en dia té la nostra societat.\nA continuació us deixem el llistat de les diferents maletes amb tot el material que inclouen: MALETES COEDUCACIÓ\nPer sol·licitar o demanar més informació, poseu-vos en contacte amb nosaltres al telèfon 934602226 o enviant correu al crp-badalona@xtec.cat\nEscull la maleta que més us agradi i treballa la COEDUCACIÓ a l’aula!


Crítiques de la Plataforma d'Afectats per la Hipoteca de Sabadell a serveis socials\nEscrit per Redacció el 19 octubre 2018\nMés a Habitatge:\nL’Ajuntament començarà la construcció de mig miler de pisos de lloguer abans de 2023 26 febrer 2021\nPAH: “els desallotjaments s’executen amb normalitat tot i l’estat d’alarma” 20 gener 2021\nTres mesos després, la llei que regula els lloguers no convenç ningú 28 desembre 2020\nLa Plataforma d’Afectades per la Hipoteca i la Crisi de Sabadell (PAHCS), denuncia que el problema del dret a l’habitatge no tan sols no età resolt sinó que ha empitjorat, també en relació a les solucions d’emergència, com habitacions a hostals: “la crisi segueix duent-nos a situacions precàries i dia rere dia s’acosten a l’assemblea persones que han sigut expulsades de casa seva ja sigui per desnonament d’hipoteca, impagament de lloguer, ocupació o finalització del contracte de lloguer, així com famílies sense llar”.\nLa plataforma tem que la situació empitjori amb la compra de pisos per part de fons voltors, que han comprat bona part de l’estoc del BBVA o el Banc Sabadell. “El fet no farà més que empitjorar la situació”, asseguren. Mentrestant, l’administració reconeix que no té prou recursos i que els protocols de serveis socials no donen alternatives viables.\nLa PAH ha posat com a exemple una persona, el de la Helen. “Un cas paradigmàtic”, diuen. Té tres fills, un de mesos, es va quedar sense casa i serveis socials li paga una habitació a un hostal. Però assegura que l’han pressionat per sortir de l’habitació i llogar un habitatge, on l’administració l’ajudaria a pagar el lloguer:\n“He anat a Serveis Socials molts cops i em pregunten si havia solucionat el meu cas, pressionant-me pressió perquè arribaria un moment que em deixarien de pagar l’hostal. Gràcies als meus companys puc dir que tinc un habitatge, que s’ha de reformar. Ho he passat malament per la pressió que m’ha ficat Serveis Socials”, ha assegurat.\nLa plataforma assegura que no es pot tolerar aquesta “incertesa” perquè, al cap i a la fi, són ells des de l’entitat qui acaba buscant respostes, ja sigui amb gestions a través de Serveis Socials o a través de l’ocupació de pisos dels grans tenidors.\nRepresentants de la plataforma s’han reunit aquest dijous amb l’alcalde de Sabadell i els regidors d’Habitatge i Acció Social. Reclamen que l’administració assumeixi que no estan donant sortides, i fer protocols perquè les famílies tinguin la menor inestabilitat possible, que ningú sigui expulsat d’una solució d’últim recurs com els hostals. Així reclamen també un pla de xoc i que l’administració adquireixi l’estoc d’habitatge dels fons voltors.\nFoto portada: roda de premsa de la PAH, aquest matí. Autor: David B.


Termes i condicions d'ús - Acció Comunitària\nAspectes legals i condicions d’ús de la plataforma encomunitat.decidim.barcelona\nDestinatàries de les dades: no seran comunicades a tercers excepte per obligació legal.\nDrets: per exercir els seus drets d’accés, rectificació i supressió així com d’altres drets reconeguts a la normativa.\nAquest avís legal informa de manera concisa dels aspectes principals de la plataforma de participació digital, impulsada per la Direcció d'Acció Comunitària amb el suport de la Direcció d'Innovació Democràtica de l’Ajuntament de Barcelona. La plataforma té per objectiu promoure la participació ciutadana i la democràcia directa, deliberativa i participativa a través dels diferents processos, espais i òrgans de participació, generant formes de interacció directa i oberta amb la ciutadania, i els diferents agents comunitaris de la ciutat. La plataforma està orientada a promoure la deliberació i el debat, la transparència i la traçabilitat de la participació (en cap cas per traçar a les persones usuàries), i a la generació d’espais de participació presencials i digitals.\nLa plataforma està gestionada per la Direcció de d'Acció Comunitària de l'Ajuntament de Barcelona amb el suport i la col·laboració de la Direcció Innovació Democràtica de la Gerència de Cultura, Educació, Ciència i Comunitat del mateix ajuntament.\nMitjançant aquesta plataforma, la Direcció d'Acció comunitària volem fomentar la participació ciutadana de manera oberta i transparent i implicar la ciutadania i els diferents agents comunitaris, en la definició i disseny de polítiques públiques i actuacions municipals, així com en la valoració, informació, discussió, priorització i decisió sobre aquelles polítiques i actuacions, de institucions municipals vers l'acció comunitària. D’aquesta manera es busca afrontar els reptes i les dificultats que es plantegen a la ciutat, amb l’objectiu de millorar-la i obrir-la al conjunt de la ciutadania a través de processos, espais, òrgans i altres formes de participació ciutadana.


Pugem a Montserrat dins el Programa d’Autodeterminació – Associació Catalana Síndrome X Fràgil\nAcció de decidir-se per si mateix.\nAixí és com el Gran Diccionari de la Llengua Catalana defineix ‘Autodeterminació’. Fa unes setmanes, el Programa d’Autodeterminació (PdA) va fer una sortida a Montserrat per posar en pràctica accions diverses per a que les persones amb Síndrome X Fràgil tinguin una autonomia el més gran possible, prenguin les seves pròpies decisions i es puguin comunicar amb fluïdesa amb el seu entorn.\nAixí doncs, abrics, motxilles i esmorzar preparats!\nFins a la destinació agafarem tren i també el cremallera, un mitjà poc freqüent que consisteix en un sistema ferroviari que es basa en un engranatge mecànic d’encaix a la via d’un tercer riell dentat o cremallera. En aquest escenari treballarem aspectes relacionats amb la comunicació, on cadascú ha de fer fotografies dels fantàstics paisatges que es veuen des de la finestra per enviar-ho a la família. Amb aquest exercici també es treballa el bon ús del telèfon mòbil.\nEl temps de viatge des de la Plaça d’Espanya és de més de 90 minuts, una durada considerable que necessita diversió, dinamisme, bon humor i música i és per això que es proposen cançons per cantar entre tothom. D’aquesta manera també alliberem la tensió i l’estrès que suposen els espais tancats per a les persones amb X Fràgil i el fet de no poder caminar a l’aire lliure durant més d’una hora i mitja.\nPer fi arribem al centre del recinte del santuari! Pujant amb el cremallera hem gaudit d’una espectacular i privilegiada visió de la muntanya però ara és hora de fer visites.\nComencem per fer una passejada per l’abadia, després entrem a la basílica i acabem tornant a contemplar les vistes. Un entorn de vegetació espectacular!\nL’hora de dinar és innegociable quan la gana apreta i amb un grup de gent diversa, amb diversos gustos gastronòmics, res millor que un buffet lliure, on, cadascú escollirà allò que li va millor. Aquesta presa de decisions quotidianes són especialment importants per a les persones amb X Fràgil, ja que configuren la persona cap a la plena autonomia.\nA més, és un moment ideal per començar converses, intercanviar experiències sobre el cap de setmana o simplement, sobre l’últim partit de bàsquet.\nI després de dinar, una mica de passejada per fer baixar el dinar, tornem a agafar el cremallera i després el tren per tornar cap a casa després d’una jornada on a través de paradigmes quotidians, hem treballat la presa de decisions, la cohesió grupal a través del temps lliure i l’oci, la comunicació i l’autonomia amb el suport de professionals especialitzats.


Operació 6 “Mamut” | Iphes\nHome » Operació 6 “Mamut”\nOperació 6 “Mamut”\nL’operació 6 “Mamut” forma part del Projecte d’Especialització i Competitivitat Territorial (PECT) “TurisTIC en família”, coordinat per la Diputació de Tarragona i cofinançat pel Fons Europeu de Desenvolupament Regional (FEDER) de la Unió Europea, en el marc del Programa Operatiu FEDER de Catalunya 2014-2020. Objectiu d’inversió en creixement i ocupació. El PECT “TurisTIC en família” està orientat a la innovació en turisme, contribuint de forma transversal als eixos prioritaris 1 “Potenciar la recerca, el desenvolupament tecnològic i la innovació” i 6 “Conservar i protegir el medi ambient i promoure l'eficiència dels recursos”. Específicament, l’operació “Mamut” contribueix, dins l’eix 6, als objectius específics 6.3.1 i 6.3.2, dins la prioritat d’inversió 6.3 “La conservació, la protecció, el foment i el desenvolupament del patrimoni natural i cultural”.\nL’operació 6 “Mamut” està liderada per l’IPHES, com a soci beneficiari, i participada per l’Ajuntament de La Canonja, com a entitat no beneficiària.\nLes intervencions arqueològiques al jaciment del Barranc de la Boella (Municipi de la Canonja), estan aportant troballes excepcionals que permeten conèixer de primera mà les condicions ecològiques i culturals del primer poblament humà del continent europeu, fa un milió d’anys. La rellevància d’aquest jaciment fa que reuneixi les condicions òptimes per oferir els continguts per a una experiència prehistòrica dirigida al turisme familiar.\nAquesta operació és conseqüència del Pla Director promogut, elaborat i aprovat per l’IPHES i l’Ajuntament de la Canonja, per a la patrimonialització, la protecció i l’explotació del jaciment prehistòric del Barranc de la Boella.\nL’objectiu de l’operació és respondre a les necessitats de tipus vivencial i educatiu del turisme familiar, contribuint també a la diversificació de l’economia de l’entorn, fent-la menys depenent del sector industrial químic, amb el patrimoni prehistòric com a generador d’una cadena de valor basada en productes i serveis turístics (entreteniment, comerç al detall, restauració i hostaleria, atracció per altres esdeveniments) i activitats didàctiques i educatives.\nL’operació consistirà en tres actuacions a executar i relacionades amb l'espai interior i adjacent del Mas de l'Abeurador (Municipi de La Canonja) i destinades a configurar una experiència prehistòrica per al turisme familiar:\nActuació 6.1 – Redacció de projecte d'idees i executiu museogràfic.\nActuació 6.2 – Conceptualització, disseny i producció de senyalització informativa per facilitar l'accés.\nActuació 6.3 – Conceptualització i disseny de materials del pla de màrqueting i comunicació.\n• Persona de contacte: Bernat Sentís\n• Contacte: bsentis@iphes.cat / 607 980 942


InicioMaresme[ÀUDIO] Podcast notícies del Maresme del dijous 29/04/2021\n29 abril, 2021 Redacció Maresme, Podcast 0\nVols rebre el podcast de notícies del Maresme gratuïtament al teu mòbil? L’enviem cada dia a les 7 del matí. Dona’t d’alta AQUÍ\n-Un grup d’una trentena de famílies de Mataró demana a la Generalitat que ampliï l’oferta de grups de P3 davant la manca de places al barris d’alta demanda.\n-La nau Fugarolas de Mataró, que durant anys va ocupar un concessionari i taller mecànic i que s’havia convertit en espai social i cultural del barri de l’Havana, ha sortit a subhasta.\n-Els alcaldes de Sant Vicenç de Montalt, Víctor Llasera, i de Caldes d’Estrac, Òscar Baró, han signat aquest dimecres el nou conveni de col·laboració per a l’ús gratuït compartit de places d’aparcament de les zones blaves.\nNau Fugarolas Mataró\nOferta P3 Mataró\nZones blaves Sant Vicenç i Caldes


Àtic de 5 dormitoris amb 126m² terrassa en venda a Pedralbes, Barcelona\nLuxós àtic dúplex reformat, totalment exterior i molt lluminós amb 5 dormitoris i 6 banys, una àmplia terrassa de 126 m² amb zona chill-out, 3 places d'aparcament i traster en finca en venda en un edifici amb piscina comunitària, prop de Sarrià.\nAquest àtic dúplex es situa en un edifici de l'any 1976 al barri de Pedralbes, a prop de diversos col·legis internacionals, parades de transport públic, comerços i centres mèdics i esportius.\nAquesta magnífica habitatge es distribueix en dues àmplies plantes amb una superfície total de 496 m², inclosa una terrassa panoràmica a tres vents de 126 m² amb zona chill-out. Podem destacar el seu disseny funcional i acollidor, així com la lluminositat i la tranquil·litat de les seves estades, totes exteriors. A més, l'àtic ofereix comoditats exclusives com una zona comunitària amb jardí i piscina i tres places d'aparcament i un traster.\nAccedim a la planta principal directament des de l'ascensor que dóna a l'ampli vestíbul amb l'escala i un armari. A continuació, trobem el saló-menjador dividit en tres ambients, tots amb vistes clares i orientats a sud-est: la sala principal, un despatx amb biblioteca i un menjador. El menjador compta amb accés directe a una espectacular cuina office amb zona d'esmorzar. Al costat d'ella, es disposa una entrada independent a l'habitatge i un dormitori per al servei amb bany privat. La zona de dia es completa amb un bany de cortesia.\nLa zona de nit consta de dos dormitoris dobles que comparteixen un bany complet i la màster suite de 60 m², amb dos vestidors i dos banys complets. Un d'ells disposa de dues portes, de manera que també es podria destinar a bany privat per a un dels dormitoris dobles.\nLa planta superior es compon d'una gran sala d'estar amb sortida a la terrassa a tres vents de 126 m² amb zona de chill-out i barbacoa. Des de la terrassa, s'ofereixen unes magnífiques vistes panoràmiques a tota Barcelona i a Reial Club de Tennis de Barcelona. A més, aquesta planta es completa amb un dormitori doble amb bany privat, així com un traster i una sala de bugaderia.\nL'edifici disposa de zona comunitària enjardinada amb una piscina comunitària i una sala multiusos.\nUn àtic dúplex amb fantàstiques vistes en un edifici emblemàtic. Poseu-vos en contacte amb nosaltres per visitar aquest habitatge única en un dels millors barris de Barcelona.\nSuperfície construïda 368m²\nSuperfície útil 307m²\nZona comunitària 424m²\nAccés amb ascensor a vestíbul amb escala\nSaló, biblioteca i menjador\nCuina amb zona d'office i entrada de servei\nMàster suite amb dos banys i dos vestidors\nSaló amb sortida a terrassa de 126 m²\nAquest àtic es troba al barri residencial de Pedralbes, a la zona pròxima a Sarrià, a Barcelona. La zona està molt ben comunicada per transport públic amb tota la ciutat de Barcelona, amb diverses línies d'autobús. A més, és a prop de la zona comercial de Sarrià i de la Diagonal, així com de les millors escoles internacionals i nacionals.


Redacció Catalunyapress | divendres, 17 de març de 2017\nLa Fiscalia Superior de Catalunya recorrerà davant del Tribunal Suprem (TS) la sentència del 9N contra l'expresident de la Generalitat Artur Mas i les exconselleras Joana Ortega i Irene Rigau per haver estat absolts del delicte de prevaricació, malgrat que sí que van ser condemnats per prevaricació .\nEn un comunicat aquest divendres, la Fiscalia justifica aquesta decisió "en coherència amb la pretensió processal mantinguda per la Fiscalia del Tribunal Suprem (TS) en la causa seguida contra el diputat senyor Homs" i d'acord amb el principi d'unitat d'actuació que estableix l'article 124 de la Constitució.\nConcretament, d'interposar davant el Suprem un recurs de cassació per infracció de llei contra la sentència dictada pel Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TJSC) --que es va comunicar dilluns als acusats-- "perquè es pronunciï sobre la concurrència del delicte de prevaricació pel qual han estat absolts ".\nEl TSJC va condemnar per un delicte de desobediència a Mas a dos anys d'inhabilitació per a càrrecs públics electius locals, autonòmics o estatals per desobeir el Tribunal Constitucional (TC) amb la consulta sobre la independència de Catalunya del 9 de novembre de 2014, ia una multa de 36.500 euros.\nTambé va imposar a l'exvicepresidenta Ortega a un any i nou mesos d'inhabilitació ia una multa de 30.000 euros; ja l'exconsellera d'Ensenyament Rigau a un any i sis mesos ia una multa de 24.000 euros, ambdues també per desobediència, però en el seu cas com a col·laboradores necessàries; els tres van quedar absolts de prevaricació administrativa.\nFiscalia sol·licitava per a Mas deu anys d'inhabilitació com a autor dels delictes de desobediència i prevaricació, i nou anys per a Ortega i per Rigau com cooperadores necessàries, i el judici va quedar vist per a sentència el 10 de febrer.\nDESOBEDIÈNCIA "CLARA I CAPRITXOSA"\nEl fiscal Emilio Sánchez Ulled va considerar que en el judici havia deixat clar que els acusats van desobeir de forma "patent, clara i capritxosa" la suspensió del TC i que no només van seguir amb els preparatius --com els tres van defensar en el judici-- sinó que els van intensificar de forma determinant després del veto.\nPels mateixos delictes està pendent de sentència del TS el diputat de PDeCAT al Congrés i llavors conseller de Presidència, Francesc Homs, ja jutjat la setmana del 27 de febrer per l'alt tribunal i per a qui la Fiscalia demana nou anys d'inhabilitació.


L'independentisme registrarà la llei d'amnistia al Congrés el 15 de març | NacióDigital\nper Sara González , 14 de desembre de 2020 a les 13:10 |\nPartits i entitats presenten conjuntament la llei d'amnistia\nA les portes de l'inici d'una campanya electoral en la qual seran difícils els grans consensos, l'independentisme ha exhibit aquest dilluns unitat a l'hora d'exigir al govern espanyol una llei d'amnistia per a tots els encausats i condemnats pel procés des de l'any 2013. En un acte a la presó Model, partits i entitats han presentat el text de la llei i han anunciat ja la data en què serà registrada al Congrés dels Diputats: el 15 de març, un mes després de les eleccions.\nLa proposta per canalitzar per la via política passa per l'alliberament dels presos i les retirades d'acusacions, càrrecs i condemnes a 2.800 persones i per vehicular una negociació per exercir el dret a l'autodeterminació. Abans que arribi a Madrid, el primer round es viurà aquest dijous al Parlament, on tots els grups hauran de votar la proposta de resolució per donar suport a la llei.\n"Celebrem que el sobiranisme hagi reprès la iniciativa. Ara treballarem perquè arribi a Madrid amb tota la força", ha anunciat el vicepresident d'Òmnium, Marcel Mauri, que ha reivindicat "acords amplis i transversals" per forçar el reconeixement d'un conflicte polític que consideren que només es pot resoldre a través de l'exercici del dret a l'autodeterminació. Tant ERC com Junts i la CUP han assenyalat que aquesta llei és el "primer pas" i l'"única via" per a la desjudicialització d'un conflicte que defensen que ha d'acabar amb la celebració d'un referèndum. Així ho han recordat també dirigents com Carles Puigdemont, Marta Rovira i Anna Gabriel, que han enviat missatges des de l'exili per denunciar el que consideren una "causa general" contra l'independentisme.\nEls grups independentistes reclamen la supressió de tots els delictes que s'han vinculat al procés des del gener del 2013\nL'articulat de la llei que Junts per Catalunya, ERC i la CUP han exposat de la mà d'entitats com Òmnium -que ha exercit d'agent aglutinador- i l'Associació Amnistia i Llibertat inclou que es deixi sense efectes totes les condemnes i causes obertes contra els organitzadors de la consulta del 9-N del 2014 i el referèndum de l'1-O. Això implicaria l'alliberament dels líders independentistes empresonats, així com el retorn dels exiliats. També es demana que quedi net l'expedient d'aquelles persones que arrosseguen causes judicials per haver participat en mobilitzacions de l'independentisme dels darrers anys, així com les derivades de presumptes delictes econòmics per finançar el procés.\nAixí doncs, els delictes i acusacions que quedarien sense efecte amb la vigència de la llei d'amnistia serien els de rebel·lió i sedició, així com els delictes contra l'ordre públic. També els de prevaricació, falsedat, malversació de cabals públics, desobediència o revelació de secrets, els actes d’expressió i d’opinió en premsa, impremta, xarxes socials, creacions artístiques o qualsevol altre mitjà de comunicació que hagin estat valorats com a delictes d’incitació a l’odi vinculats al conflicte polític amb Catalunya.\nLes excarceracions, segons especifica la llei, hauran de ser "acordades i executades d'immediat" un cop s'aprovés la norma. La retirada de condemnes i causes s'hauria de produir, detalla, en un termini de dos mesos encara que hagin cessat els seus efectes. A més, s'estableix que es retornaran totes les fiances i multes pagades fins al moment a causa del procés i que els afectats no podran ser interrogats per aquests fets en el futur.\n"En una societat democràtica, el lliure exercici dels drets polítics no hauria de tenir com a resposta la via de la justícia penal", recull la proposta de llei\n"En una societat democràtica, el lliure exercici dels drets polítics no hauria de tenir com a resposta la via de la justícia penal", recull el text previ a l'articulat de la llei, que fa un repàs del periple polític i judicial que va arrencar amb la sentència del Tribunal Constitucional que va escapçar l'Estatut del 2006 que va ser validat pels catalans en un referèndum. Des de la negativa del govern espanyol al dret a decidir i a delegar les funcions executives per a una consulta popular, que va acabar desembocant en la celebració del 9-N i la inhabilitació posterior d'Artur Mas i la imposició d'una multa de 5 milions d'euros, a la negativa a exercir el dret a l'autodeterminació, que va donar peu a l'1-O pel qual el govern va acabar empresonat.\nConscients dels arguments jurídics que alguns experts han posat sobre la taula per defensar que una llei d'amnistia no té cabuda a la Constitució -argumentari esgrimit pels partits que, com el PSOE, són contraris a aquesta via de resolució del conflicte-, els partits i entitats sol·licitants assenyalen que, si bé la carta magna no permet els indults generals, hi ha el precedent de la llei d'amnistia del 1977 "sense expressa previsió constitucional". Des de l'Associació Amnistia i Llibertat han subratllat que tot depèn de si hi ha o no "voluntat política".\nL'independentisme considera que els processos judicials endegats des del 2013 han esdevingut "una autèntica causa general contra l’independentisme" perquè ha suposat que s'apliqui "el dret penal de l’enemic contra qui exerceix i defensa el dret a l’autodeterminació".\nProposta de Llei d'Amnistia by Naciodigital on Scribd\nPolítica, Òmnium, CUP, Junts per Catalunya, ERC, condemnats, encausats, procés català, govern espanyol, independentisme, llei d'amnistia\nAnmistia o indult....\nPer Bribenque el 14 de desembre de 2020 a les 19:29\nHem sembla be... el que no passo es el tanokes de Wateeloo... uns van donar la cara, els altres es van escapar...\nSabeu que fará el "gobierno mas progresista de españa" amb aquesta proposta?\nPer Semos la isquierda el 14 de desembre de 2020 a les 16:55\nExacte. Això mateix.\nPer Anonim 1234 el 14 de desembre de 2020 a les 16:54\n... per a pensar que aquest tramit servirà d'alguna cosa. El congrés espanyol mai acceptarà amnistiar-los. Alguns faran la comedia de votar a favor... sempre i quan estigui clar que els seus vots no tindran cap efecte.\nNo emboliqueu, carinyos\nPer Floretta el 14 de desembre de 2020 a les 16:31\nQue una cosa es l'amnistia i una altre la impunitat i això ultim , de fet, es el que esteu reclamant\nPer Jan Original el 14 de desembre de 2020 a les 16:00\nPosats a fer també podrien registrar una altra llei per la qual a tots els catalans ens tocaria la grossa de Nadal.


III Nits Golfes de Pilota Valenciana | Ajuntament de Rafelbunyol\nIII Nits Golfes de Pilota Valenciana\nEl Club de Pilota Valenciana de Rafelbunyol, en col·laboració amb la regidoria d’Esports de l’Ajuntament de Rafelbunyol, organitza per tercer any consecutiu les Nits Golfes de Pilota Valenciana\nLes III Nits Golfes de Pilota Valenciana es celebraran tots els divendres, a partir d’aquest fins el 27 de juliol al Trinquet Municipal, com ja és tradició.\nLa tercera edició d’aquesta iniciativa té com a objectiu fomentar l'afició per la pilota valenciana, un esport amb gran tradició en la nostra localitat, a més de donar a conéixer l'activitat de l'Escola de Pilota de Rafelbunyol.\nDurant aquest mes de juliol, l’alumnat de l'Escola de Pilota de Rafelbunyol competirà, en les seues diferents categories, contra altres escoles convidades.\nPosteriorment, després d'un descans per al sopar, el públic aficionat a aquest esport gaudirà d'unes partides d'exhibició de professionals a les 24 h. Unes partides en les que, per a aquesta edició, comptarem amb figures com Escoto i Gortxa, Juan i Enrico, Armando i Moro o Pau i Alberto.\nL'Alcalde, Fran López, assegura que “des de la regidoria d'esports ens alegrem molt de la realització d'aquesta tercera edició, ja que demostra que l'esport de la pilota ha tornat a agafar el seu paper protagonista com a esport tradicional per excel·lència a Rafelbunyol. Anime a tots els públics, grans i joves, a gaudir d'aquesta activitat”.


IB3 | L’alternativa sostenible de convertir gambes en bosses ecològiques a Egipte\nL’alternativa sostenible de convertir gambes en bosses ecològiques...\nPortada > ciència i tecnologia > L’alternativa sostenible de convertir gambes en bosses ecològiques a Egipte\nL’alternativa sostenible de convertir gambes en bosses ecològiques a Egipte\nUn estudi aconsegueix convertir les peles dels crustacis en pel·lícules de plàstic biodegradable\nAixí acaben les peles de les gambes després de la transformació./EFE\nEn un petit laboratori de la Universitat del Caire El Nil, científics egipcis i britànics examinen minuciosament els últims resultats de la transformació de peles de gambes en pel·lícules de plàstic biodegradable, una alternativa per ajudar al medi ambient a Egipte. A la constant batalla de conscienciació perquè les bosses de plàstic convencionals no tinguin lloc a Egipte, la investigadora britànica Nicola Everitt lidera un projecte de la Universitat de Nottingham i la privada El Nil amb les gambes com a protagonistes, doncs les seves restes són transformades per obtenir bosses ecològiques.\n“Hi ha molt poc plàstic degradable a Egipte i és un gran problema”, assegura a Everitt durant la seva última estada al Caire, abans de postil·lar que aquestes bosses acaben sempre “en abocadors o als carrers”, sense que es reciclin. La idea va néixer quan la doctora egípcia Irene Samy realitzava un postdoctorat a Nottingham i va concloure que podien adquirir quitosà -un compost natural derivat de les peles dels crustacis- de les gambes egípcies per transformar-les en bosses biodegradables com a alternativa al plàstic convencional.\nEl procés per produir els primers films de quitosà, explica la investigadora, implica rentar i assecar al sol o a un forn les peles. Després, es bullen per eliminar el carbonat càlcic i es dissolen a una solució química per ser neutralitzades i que, després d’evaporar-se, deixa el quitosà que produirà aquestes pel·lícules. El projecte ha complert gairebé dotze mesos, gràcies a una beca de la fundació Newton-Mosharafa que garanteix als experts l’estudi durant dos anys, amb la finalitat de saber si pot funcionar en un país que té un greu problema de contaminació.\n“Els envasos de plàstic no degradables provoquen problemes mediambientals i de salut a Egipte, la qual cosa inclou la contaminació del subministrament d’aigua, que afecta particularment a les persones que viuen amb pocs recursos econòmics”, afegeix la britànica. I no només poden ajudar amb aquest projecte a mitigar la pol·lució, sinó també a reduir les restes de gambes, que s’acumulen en abocadors.\nSegons els investigadors de la Universitat del Nil, a Egipte es produeixen entre 3.000 i 5.000 tones de restes de gambes i, encara que el projecte es troba en les primeres fases, Everitt ja estima que “un quilo de peles de gambes podria produir el suficient quitosà per fer entre 10 i 15 bosses”. Així que la científica calcula que amb les 5.000 tones de sobres d’aquests crustacis, es podrien produir fins a 75 milions de bosses biodegradables per anar al supermercat. Per aconseguir-les, la professora addueix que l’equip va a restaurants, sobretot a franquícies, a comprar les peles per a la seva recerca.\nEl problema també és que a Egipte es produeix a l’any un milió de tones de bosses de plàstic, un 85% de les quals acaba com a part dels residus municipals, mentre que tan sols un 2% es recicla, segons l’estudi realitzat per Hani Chbib, un dels científics de la universitat egípcia. Un altre dels obstacles que aquest projecte ha de superar és la conscienciació de la societat, tal com ha succeït en altres països del continent africà, com al Marroc, que va prohibir el juliol passat la producció de les bosses normals. “La idea del plàstic biodegradable no cala bé a Egipte, en gran part pel cost”, assegura Everitt, encara que, segons diu la doctora Samy, “comença a haver-hi conscienciació sobre el problema de la sostenibilitat”.\n“Els nostres socis ens estan ajudant, aportant informació crucial per acabar el projecte i comercialitzar-ho”, afegeix. De fet, el pla de vendre les bosses una vegada acabat l’estudi ja es contempla, com confessa Everitt: “Estem parlant amb la indústria egípcia per conèixer la viabilitat del producte i el seu cost”, la qual cosa suposaria -assenyala Samy– un “gran pas endavant”. Aquestes bosses de gambes, que segons postil·la Everitt no tindran cap olor i seran aptes per als al·lèrgics als crustacis, podrien ser exportades, segons calcula, en uns 10 o 15 anys, encara que “l’important és centrar-se al mercat local”, conclou.


Manifest Insubmisos de Catalunya Diu Prou | Catalunya //// DiuProu\nXarxa Abertis →\nPosted on Abril 26, 2012\tby diemproucatalunya\n–Del Pacte fiscal a la Hisenda pròpia i altres “comptes” per no dormir-\nEls insubmisos fiscal a l’estat espanyol, integrats a Catalunya Diu Prou, una plataforma de base social que també aplega altres moviments d’insubmissió, no amafant cap sigla política, i sense cap ànim de crear un projecte polític que pugui posar en dubte les veritables intencions de la nostra acció declarem:\nCom a ciutadans catalans vam realitzar els dies 12 d’abril (IVA) i 22 de juny (renda), un acte de sobirania pagant a Catalunya els nostres impostos. Vàrem realitzar aquesta acció per demostrar que fins i tot en un estat de dubtós dret, com és el Regne d’Espanya, hi ha un ordenament jurídic que permet que un ciutadà exerceixi el seu dret a decidir, i nosaltres vam decidir pagar a Catalunya.\nDins el marc jurídic vigent hem demostrat que és possible fer efectives les nostres obligacions fiscals a Catalunya, i per Catalunya, és a dir que d’acord amb el demostren els documents que adjuntem en aquest manifest, la hisenda pròpia és una realitat de facto i de iure, en tant que tots els contribuents catalans podem liquidar les nostres taxes a l’Agencia Tributaria Catalana, si tenim la voluntat de fer-ho.\nQue més enllà de la nostra declaració de sobirania fiscal, cal mesurar acuradament quin ha estat el rol del govern de la Generalitat de Catalunya, que tot i rebre aquestes liquidacions amb l’expressa menció d’estar destinades a les necessitats del poble català, ha optat per lliurar els nostres diners a l’Estat espanyol, contribuint així un cop més a l’espoli fiscal de la nostra nació. Aquest espoli, ja molt greu en sí mateix, el nostre govern l’acompanya amb retallades de tot tipus, als treballadors públics, a la nostra sanitat, a les nostres escoles, o fent pagar als nostres pensionistes una taxa, que a banda d’abusiva, arriba a ser humiliant.\nCreiem que el nostre govern no respecta la voluntat del poble, que ha demanat el dret a decidir, perquè no ens autoritza a exercir-lo, i en contrapartida ens escanya, ens sanciona i ens manté en la colonització espanyola només per una qüestió d’interessos. Per tot això fem una crida a la resta de ciutadans que viviu i treballeu a Catalunya: Ha arribat l’hora del compromís, l’hora de posar-se dempeus, si volem un Estat propi cal començar per fer-nos responsables de les nostres obligacions, si desitgem que els nostres impostos reverteixin en la construcció del benestar del nostre poble cal fer un pas endavant, ara és possible, nosaltres ho hem fet i en som testimoni, vosaltres també podeu, és en aquest poder que som sobirans, és aquest poder, que depèn de tots nosaltres, el que ens farà lliures.\nPosted on juliol 5, 2012\nHavent rebut diverses consultes sobre el fet de notificacions defectuoses, o absència de notificacions, en relació als requeriments d’identificació dels conductors habituals dels vehicles que suposadament foren usats per la campanya “no vull pagar”, l’equip jurídic de Catalunya Diu prou us informa de les següents qüestions:\nEl SCT esta notificant via edictes a alguns dels propietaris dels vehicles. Això, si pressuposem bona fe, vol dir que no s’ha realitzat la notificació per diverses causes que invaliden l’acte efectiu de comunicació, per això recomanem a tothom, que de forma merament informativa, i especialment si esteu en període de vacances fora de casa, visiteu la web de Trànsit on podreu consultar si teniu alguna notificació pendent:\nSols cal que introduïu el vostre DNI i feu la consulta. Si la recerca fos positiva aneu al SCT més proper amb les dades obtingudes de la recerca, demaneu el vostre expedient i la notificació corresponent, i ens comuniqueu via mail la gestió resultant, i recordeu dues coses importants:\n-Enviar-nos via scaner els documents\n-Dir-nos si havíeu estat notificats prèviament sense problema per correu ordinari, perquè això ens ajudarà a resoldre els dubtes davant d’aquesta incidència.\nEn cas que el funcionari de Trànsit es negui a donar-vos la notificació i la còpia de l’expedient, demaneu el full per fer la reclamació:\n1. identifiqueu al funcionari si es possible, sinó demaneu pel seu superior jeràrquic;\n3. us poseu en contacte immediatament amb els serveis jurídics del Catalunya Diu Prou\n2- No voler pagar un peatge no és cap infracció administrativa ni penal, per tant no et poden obligar a fer-ho. Els Mossos d’Esquadra no poden retenit-te a la barrera ni imposar-te una multa, perquè no pagar el peatge no és cap infracció administrativa segons el Reglament General de Circulació.\n3 respostes a Manifest Insubmisos de Catalunya Diu Prou\nMai 8, 2012 a les 6:47 pm\nJo diria que sí que es pot passar en vermell perquè el semàfor no és oficial… Corregiu-me si estic equivocat però SI ho assegura i jo hi confio.\nMai 9, 2012 a les 4:56 pm\nPots passar amb vermell, ja que el semàfor d’un peatge és com el d’un pàrquing privat, no està comprès com a una señal de la vía pública, així que no et poden multar per saltart’el, tot i que si t’el passes et fan la foto per tal de tenir-te en fotografia i tenir alguna prova de que el teu vehicle ha passat sense pagar.\nCrec que va així, si més no de la dgt tinc aquesta informació.\nAra que si et negues a passar quan t’han aixecat la barrera i encara tens el semàfor vermell, i et negues a seguir la marxa fins que et posin el semàfor en verd, aqui no estàs cometen tu un tap voluntari al tràfic?\nJuliol 7, 2012 a les 7:59 am\nAixò mateix anava a dir jo, perquè de vegades es diu una cosa i de vegades l’altra.\nSi no cal que esperem el verd, caldria rectificar aquest article.


31/08/16. Antoni Puigverd. Procust i la til·la. La Vanguardia. - Gironès per la independència\n31/08/16. Antoni Puigverd. Procust i la til·la. La Vanguardia.\nProcust i la til·la\nProcust, que vivia als turons d’Àtica, oferia el seu llit als viatgers solitaris. Quan el convidat s’adormia, Procust el lligava ben fort i, si resultava que era més llarg que el llit, li serrava les parts que en sobresortien: fossin peus, mans o cap. Però, si el viatger era baixet, l’estirava fins a desconjuntar-lo per tal d’adaptar-lo a la mida exacta del llit.\nHi ha, des de sempre, en la visió més compartida d’Espanya, una dèria uniformadora: només accepta la diferència quan és irrellevant. En èpoques de dictadura, l’amant espanyola de Procust serrava sense contemplacions cames i llengua. Ara bé, en èpoques democràtiques, el títol d’amant de Procust se l’emporta la brigada Aranzadi. Aquest terme, encunyat per Enric Juliana, designa el poder invisible dels alts funcionaris de l’Estat. Emparant-se en inèrcies administratives i abusant de les normatives, els seguidors de Procust han recentralitzat allò que els estatuts descentralitzaven. Han treballat per neutralitzar les diferències i per convertir en paper mullat els pactes de la transició. Han fet navegar molts dels acords basats en la diversitat. Han insistit en una visió parisenca de les infraestructures. Han aplanat els diversos pols econòmics per afavorir el Gran Madrid. Han incentivat una interpretació restringida de la Constitució.\nPer reacció, a Catalunya s’ha fet fort un altre amant de Procust. Pretén que la complexa societat catalana s’adapti a un llit construït només amb el fil de la història romàntica. Tots els països tenen dret a un relat mític (l’unitarista castellà també n’és). Però el romanticisme català té un defecte intern molt visible: no inclou els complexos filaments humans que s’han anat entreteixint durant els tres-cents que van de 1714 fins ara. La pluralitat catalana no s’adapta a les mides del llit del nacionalisme català (ara independentisme). Per això insisteix tant en l’abstracció històrica: per retallar de la realitat tot allò que no respongui a l’esquema binari Catalunya versus Espanya. La realitat, però, és com Teseu: sempre torna. Com Teseu va vèncer Procust? Convencent-lo d’estirar-se ell també al seu famós llit. De seguida va quedar clar que Procust no tenia les mides que reclamava als altres. Llavors, Teseu el va afaitar de valent. La realitat sempre afaita les idees.\nEs diu que és ridícul intentar una entesa de Catalunya amb una Espanya que no té cap ganes d’entendre res. I certament: l’Espanya de Procust no vol cedir ni un pèl. Consegüentment, la Catalunya de Procust tampoc. Però com que ni l’un ni l’altre caben al seu llit, una dia aprendran que el més natural és l’adaptació de les idees a la realitat. I no a la inversa. De moment, però, els dos Procusts encara es pensen que poden guanyar la partida: per això el curs arrenca amb previsions tremendistes. Com cada any, els espectadors necessitarem til·la. La realitat només és acceptada quan els contrincants, esgotats, deixen rere seu un paisatge de desolació.


La magistrada Moyà demana abstenir-se de jutjar el cas Nóos\nAl·lega que és cunyada d'un dels advocats defensors de la causa i per això sol·licita ser-ne apartada\n2 min. Palma 21/05/2015 18:46\nANTÒNIA ARTIGUES / EFE\n651x668 Elionor Moyà, magistrada de la Secció Primera de l'Audiència. / ISAAC BUJ Elionor Moyà, magistrada de la Secció Primera de l'Audiència. / ISAAC BUJ\nPrimer ensurt i just fa un dia que el cas Nóos ha arribat a l'Audiència de Palma: una de les magistrades designades per integrar el tribunal que ha de jutjar la infanta Cristina i els altres 17 acusats, Elionor Moyà, ha presentat un escrit d'abstenció al·legant que té relació familiar amb un dels advocats de la defensa.\nL'escrit d'abstenció l'ha presentat davant la Secció Primera de l'Audiència, que serà la que decidirà si accepta o no la petició de Moyà.\nLa jutgessa s'empara en l'article 219.2 de la Llei Orgànica del Poder Judicial (LOPJ), que estableix com a causa d'abstenció o recusació estar casat o tenir una relació anàloga, i també parentiu per consanguinitat o afinitat fins al segon grau amb algun lletrat o procurador de la causa.\nEn el cas concret d'Elionor Moyà, la magistrada és concunyada d'un dels dos advocats de José Luis Ballester 'Pepote', alt càrrec del Govern de Jaume Matas, el lletrat Juan Piña. El marit de Moyà i l'esposa de l'advocat són germans.\nLa magistrada, segons explica en l'escrit, té dubtes sobre si a aquesta circumstància de parentiu li és aplicable l'article 219 de la LOPJ perquè –segons apunta ella– "l'afinitat de l'afinitat no ha estat tradicionalment considerada com a parentiu en l'àmbit del dret privat".\nIgualment, la magistrada recorda que té l'obligació legal de plantejar aquesta circumstància sense esperar a ser recusada. La intenció de Moyà, a l'hora de formular la petició d'abstenció, "és garantir la imparcialitat objectiva".\nEl tribunal que ha de jutjar el cas Nóos havia quedat constituït per Juan Pedro Yllanes com a president, Samantha Romero com a ponent i Elionor Moyà, però ara hi pot haver canvis.\nEn les properes hores es coneixerà la decisió de la Secció Primera i, si s'accepta la petició, es designarà el tercer membre del tribunal.


Els veïns de Perles alerten de l'estat de deteriorament de l'església romànica de Sant Romà — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Els veïns de Perles alerten de l'estat de deteriorament de l'església romànica de Sant Romà\nEls veïns de Perles alerten de l'estat de deteriorament de l'església romànica de Sant Romà\nEl temple està molt degradat i creuen que cal una actuació d'urgència, ja que ja s'ha esfondrat el cor. De moment, les subvencions sol·licitades per a les obres han estat denegades\nEstat actual de l'església Romànica de Sant Romà (Foto: Antoni Saló)\nEls veïns de Perles, al municipi de Fígols i Alinyà, han alertat de l'estat de deteriorament de l'església romànica de Sant Romà. El veïnat considera que cal fer-hi obres amb urgència abans que la degradació que pateix el temple sigui irreversible. Una memòria valorada redactada per un tècnic municipal determina que la intervenció tindria un cost de 25.000 euros.\nEl problema fonamental és el mal estat de la teulada, on hi ha nombrosos forats per on entra aigua i s'hi creen humitats que podreixen les bigues, fet que repercuteix en l'estructura. Ara fa uns dies es va detectar que s'havia esfondrat el cor. "La meteorologia és implacable i aquest hivern ha nevat molt, fet que s'ha fet notar", assenyala Antoni Saló, un dels veïns del poble.\nDe moment, les gestions amb l'Ajuntament de Fígols i Alinyà, el Bisbat d'Urgell, el Consell Comarcal de l'Alt Urgell i la Generalitat de Catalunya no han donat cap fruit. "Les propostes tenen un to positiu i es vol solucionar la problemàtica, però el temps va passant i no hi ha cap acció real", lamenta Saló, que afegeix que "encara que sigui una església d'un nucli petit, és patrimoni de tots i caldria protegir les petites joies romàniques que tenim, que són un orgull pels nostres pobles".\nEn aquest sentit, l'alcalde de Fígols i Alinyà, Jordi Sala, explica que fins ara se'ls ha denegat les subvencions que han sol·licitat per a les obres. "És un tema que ens preocupa molt i que hi estem pendents", manifesta. Sala entén que "com a ajuntament ens correspon tenir cura dels nostres monuments", però també indica que "caldria que el Bisbat d'Urgell, que n'és el propietari, es mobilitzés per fer possible la millora".\nActualment al poble de Perles hi ha 10 cases habitades durant tot l'any i una desena més de segones residències o de gent del nucli que només hi viu puntualment. L'església de Sant Romà de Perles, de filiació romànica, va sofrir profundes modificacions en època moderna que n'alteraren notablement l'estructura i la volumetria. El temple està esmentat a l'acta de consagració de la Seu d'Urgell de l'any 839 i és una obra protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.


Idees Magistrals: Calendari del curs 2014-2015: juliol i agost\nPublicat a les 0:08\nESTHER SALINAS ha dit...\nGracies Estrella per compartir els calendaris tant estimulants que fas. Fa molt de goig treballar amb ells.★★★\n2 de juliol de 2015 a les 13:06\nHola Estrella!! Moltísssimes gràcies per la feinada que fas al penjar aquest material. Sóc mestra d'educació especial i ens van super bé a l'escola. Espero que el curs que ve puguem continuar treballant amb aquest calendaris tant xulos. Maribel\n2 de juliol de 2015 a les 19:34\n6 de juliol de 2015 a les 12:48