partisadosona: Laura a la Ciutat dels pàrquins\nExplicant les coses prenent partit.\nLaura a la Ciutat dels pàrquins\nEn els temps que corren si Miquel Llor hagués agafat la ploma i hagués volgut descriure Vic, el títol l’hauria tingut molt fàcil: Laura a la Ciutat dels pàrquins. Potser fins i tot, hauria obtingut un premi literari inventat per algun audaç càrrec de confiança d’Impevic o de l’omnipresent regidoria d’urbanisme. Vic serà un aparcament o no serà !. Aquesta és la consigna. Sí senyor, la capital d’Osona, serà un megaforat. La flamant oficina d’habitatge exigirà com a principal requisit per poder accedir a l’habitatge que qui ho demani sigui un bonic, simpàtic i autòcton talp. Potser serà la manera d’aprofitar els aparcaments a concessió administrativa. Serà bonic veure els vigatans del futur enraonant a la cua de l’ambulatori – privat òbviament- sobre les futures llars: “Guaita Ernest, m’ha dit PARCOSA ara em pintaran les ratlles del pis”, i l’altre respondrà: “Mira Paco, no són mala gent, ara al nano li deixen allargar la quota sempre i quan la concessionària tingui dret a cuixa de la seva dona”.\nSort que la Laura va viure a la ciutat dels Sants, perquè aviat les laures vigatanes seran reconegudes al llarg i ample del món. Les característiques seran ulls axinadets, molt blanquetes de pell, i amb un tiquet que identifica l’hora que han sortit. Ai Laura com t’enyoro... I és que a vegades posar a segons qui a dirigir segon què, és com deixar entrar a Michel Jackson a Disneyland un dissabte d’estiu.\nPer cert, un secret, tiren enrere, la quota social pel nou poliesportiu del Remei serà de 10 eurus. Ja ho veure-ho al plec de condicions de concessió. S’havien passat de frenada.\nPublicat per Sarauista a 10:54\nAra m'agrades! La cosa comença a animar-se...\n28 d’agost de 2008 a les 14:35\nVes que no arribin fins al barri de La Guixa i això es converteixi en el túnel secret per escapar de la gran metròpoli que preveuen... sigui dit alcatraz (la roca)!\nDiuen els entesos que Vic passarà de 100.000 hab. Per la mort (l'amor) de Déu, ho haveu vist!!\nEn qualsevol cas: FREEDOM FOR SENTFORES!\n29 d’agost de 2008 a les 4:19\nQue gran que ets Sarauista!\nUna pregunta, però, la Laura duraria més a la ciutat dels Sants o a la dels "Parquins"?\nI la Laura hauria de tenir un automòbil per empadronar-se i tenir els seu "parquin"?\nI per acabar: ser ateu a la ciutat dels Sants i aparcar el cotxe a fora i lluny de la zona blava?\n5 de setembre de 2008 a les 2:55\nEi! Felicitats pel nou bloc. Després de més d'un mes, jo ja l'he actualitzat (em vas fer sentir culpable!). Escolta, et pots posar en contacte amb mi? Escriu-me a blazquez.sara@gmail.com, sisplau! Hem de fer negocis...\n5 de setembre de 2008 a les 4:33\nÉrem pocs i ha parit la burra\nVaig néixer abans d'ahir i ja som passat demà. He estudiat coses, més aviat poques, perquè n'hi ha moltes. Ara bé, ja que s'escriu almenys s'intenta està format, està informat i tenir criteri. I sobretot, molta humilitat, curiositat universal i un cert sentit literari. Mola no?


Mariola Dinarès entrevista Eduard Gil, director del Clúster Audiovisual arran de la celebració de la Setmana del Talent Audiovisual. Segons Gil, la in\ndústria audiovisual és molt potent i ben articulada. Mou més de 100 bilions de dòlars l'any i dels 50 milions de creadors que hi ha a tot el món, 2 milions estan professionalitzats. També destaca que dels 10 influenciadors més importants del món, 4 viuen en territori de parla catalana: Ibai, The Greft, Auronplay i El Rubius.\nMariola Dinarès entrevista Eduard Gil, director del Clúster Audiovisual arran de la celebració de la Setmana del Talent Audiovisual. Segons Gil, la indústria audiovisual és molt potent i ben articulada. Mou més de 100 bilions de dòlars l'any i dels 50 milions de creadors que hi ha a tot el món, 2 milions estan professionalitzats. També destaca que dels 10 influenciadors més importants del món, 4 viuen en territori de parla catalana: Ibai, The Greft, Auronplay i El Rubius.\nMariola Dinarès i Mariola Cubells entrevisten Clàudia Costafreda i Ana Rujas, directora i actriu de la sèrie que també han creat totes dues, "Cardo".\nLa sèrie reflecteix els problemes de la generació nascuda als anys 90 amb un enfocament sense efectismes i destaca tant per la seva manera de narrar com per la cruesa del que explica.\nMariola Dinarès i Mariola Cubells entrevisten Clàudia Costafreda i Ana Rujas, directora i actriu de la sèrie que també han creat totes dues, "Cardo". La sèrie reflecteix els problemes de la generació nascuda als anys 90 amb un enfocament sense efectismes i destaca tant per la seva manera de narrar com per la cruesa del que explica.\nMariola Dinarès i Mariola Cubells analitzen la nit temàtica sobre els delictes d'odi que emetrà TV3 i valoren el salt d'un documental des d'una plataf\norma de pagament a una televisió generalista. És el cas de "Dolores", un documental d'HBO sobre el cas de Dolores Vázquez, condemnada per un assassinat que no va cometre, i que s'emetrà per Telecinco.\nMariola Dinarès i Mariola Cubells analitzen la nit temàtica sobre els delictes d'odi que emetrà TV3 i valoren el salt d'un documental des d'una plataforma de pagament a una televisió generalista. És el cas de "Dolores", un documental d'HBO sobre el cas de Dolores Vázquez, condemnada per un assassinat que no va cometre, i que s'emetrà per Telecinco.\nAmb Simona Levi, activista d'X-Net, una organització que lluita pels drets digitals i per una internet, informació i cultura lliures, analitzem l'anom\nenada "llei Iceta", el reial decret llei que transposa a l'ordenament jurídic espanyol la directiva europea sobre drets d'autor i drets afins al mercat únic digital, aprovada pel Parlament Europeu el 2019. Segons Levi, la llei defensa interessos gremials i de clienteles partidistes, més que no pas l'interès comú.\nAmb Simona Levi, activista d'X-Net, una organització que lluita pels drets digitals i per una internet, informació i cultura lliures, analitzem l'anomenada "llei Iceta", el reial decret llei que transposa a l'ordenament jurídic espanyol la directiva europea sobre drets d'autor i drets afins al mercat únic digital, aprovada pel Parlament Europeu el 2019. Segons Levi, la llei defensa interessos gremials i de clienteles partidistes, més que no pas l'interès comú.\nMariola Dinarès i Mariola Cubells entrevisten Victorio Pérez, presentador del programa "Una hora menos" de la Radiotelevisió Canària, Premi Ondas de t\nelevisió al millor programa emès per emissores o cadenes no nacionals, per la seva cobertura relacionada amb l'erupció del volcà. A "Una hora menos" són pioners a fer servir realitat augmentada i gràcies a aquesta tecnologia han pogut explicar amb rigor el que passava al volcà Cumbre Vieja. "Una hora menos" s'emet en prime time i és el programa líder d'aquesta franja, al davant de les grans cadenes estatals.\nMariola Dinarès i Mariola Cubells entrevisten Victorio Pérez, presentador del programa "Una hora menos" de la Radiotelevisió Canària, Premi Ondas de televisió al millor programa emès per emissores o cadenes no nacionals, per la seva cobertura relacionada amb l'erupció del volcà. A "Una hora menos" són pioners a fer servir realitat augmentada i gràcies a aquesta tecnologia han pogut explicar amb rigor el que passava al volcà Cumbre Vieja. "Una hora menos" s'emet en prime time i és el programa líder d'aquesta franja, al davant de les grans cadenes estatals.\nMariola Dinarès i Mariola Cubells conversen amb la psicòloga social especialitzada en social media Dolors Reig, sobre les claus de l'èxit de la sèrie\nde Netflix "El juego del calamar", sobretot entre el públic de menys de 16 anys, que no és el recomanat per veure-la. Per Cubells, la novetat és una posada en escena molt explícita i diferent del que hem vist fins ara. I Reig considera que més que prohibir veure-la el que han de fer els pares és explicar als fills per què no la poden veure.\nMariola Dinarès i Mariola Cubells conversen amb la psicòloga social especialitzada en social media Dolors Reig, sobre les claus de l'èxit de la sèrie de Netflix "El juego del calamar", sobretot entre el públic de menys de 16 anys, que no és el recomanat per veure-la. Per Cubells, la novetat és una posada en escena molt explícita i diferent del que hem vist fins ara. I Reig considera que més que prohibir veure-la el que han de fer els pares és explicar als fills per què no la poden veure.\nMariola Dinarès i Mariola Cubells entrevisten Macarena Rey, CEO de Shine Iberia i productora executiva de Masterchef Celebrity, un programa de televis\nió que té una vida paral·lela a les xarxes. Rey explica com fa el càsting del programa i per què té tant d'èxit a les xarxes socials malgrat que no tots els concursants són influencers. El programa ha arribat a tenir 14 trending topics a Twitter, un fet mai assolit per un programa de televisió.\nMariola Dinarès i Mariola Cubells entrevisten Macarena Rey, CEO de Shine Iberia i productora executiva de Masterchef Celebrity, un programa de televisió que té una vida paral·lela a les xarxes. Rey explica com fa el càsting del programa i per què té tant d'èxit a les xarxes socials malgrat que no tots els concursants són influencers. El programa ha arribat a tenir 14 trending topics a Twitter, un fet mai assolit per un programa de televisió.\nMariola Dinarès i Mariola Cubells entrevisten Jaume Ripoll, cofundador i director editorial de FilminCAT, arran de l'ajornament per part del govern es\npanyol de la llei de l'audiovisual després de les crítiques perquè no blinda el percentatge de continguts en català a les grans plataformes. També expressa l'estat de la qüestió l'advocat expert en drets digitals Víctor Rosselló.\nMariola Dinarès i Mariola Cubells entrevisten Jaume Ripoll, cofundador i director editorial de FilminCAT, arran de l'ajornament per part del govern espanyol de la llei de l'audiovisual després de les crítiques perquè no blinda el percentatge de continguts en català a les grans plataformes. També expressa l'estat de la qüestió l'advocat expert en drets digitals Víctor Rosselló.\nEns ho preguntem arran de l'ajornament per part del govern espanyol de la llei de l'audiovisual després de les crítiques perquè no blinda el percenta\ntge de continguts en català a les grans plataformes. Responen: el creador de continguts i col·laborador del programa, Roc Massaguer, outconsumer; Elena Neira, professora dels estudis de Comunicació de la UOC i experta en plataformes; el jugador de videojocs i community manager de la comunitat d'Xbox en català, xboxers, Joan Solé, Joandorino; Àlex Hinojo, activista i coordinador digital de l'Institut Ramon Llull; la lingüista Carme Junyent, i en Miquel, creador del compte a Twitter @doblatge en català.\nEns ho preguntem arran de l'ajornament per part del govern espanyol de la llei de l'audiovisual després de les crítiques perquè no blinda el percentatge de continguts en català a les grans plataformes. Responen: el creador de continguts i col·laborador del programa, Roc Massaguer, outconsumer; Elena Neira, professora dels estudis de Comunicació de la UOC i experta en plataformes; el jugador de videojocs i community manager de la comunitat d'Xbox en català, xboxers, Joan Solé, Joandorino; Àlex Hinojo, activista i coordinador digital de l'Institut Ramon Llull; la lingüista Carme Junyent, i en Miquel, creador del compte a Twitter @doblatge en català.\nMariola Dinarès i Mariola Cubells repassen la gala dels Premis Emmy on "The Crown" ha estat la gran guanyadora.\nMariola Dinarès i Mariola Cubells analitzen el documental "The inventor: dessagnant Silicon Valley", que explica el cas d'Elizabeth Holmes. Considerad\na la Steve Jobs femenina, la seva start-up prometia revolucionar la indústria mèdica amb una màquina que faria les proves de sang més ràpides i fàcils. Però tot era mentida.\nMariola Dinarès i Mariola Cubells analitzen el documental "The inventor: dessagnant Silicon Valley", que explica el cas d'Elizabeth Holmes. Considerada la Steve Jobs femenina, la seva start-up prometia revolucionar la indústria mèdica amb una màquina que faria les proves de sang més ràpides i fàcils. Però tot era mentida.\nMariola Dinarès i Mariola Cubells conversen amb Javier Olivares, guionista i productor executiu freelance que està preparant dues noves sèries: "La úl\ntima cripta", basada en l'exitosa novel·la d'aventures i intriga del barceloní Fernando Gamboa, i "El rey", basada en la vida del rei emèrit.\nOlivares, que va ser guionista de les sèries de TV3 "Kubala, Moreno i Manchón", "Infidels" i "Ventdelplà", diu que li agradaria molt tornar a treballar per TV3, i troba que el fenomen de les sèries turques se'ls en va de les mans, a les televisions.\nMariola Dinarès i Mariola Cubells conversen amb Javier Olivares, guionista i productor executiu freelance que està preparant dues noves sèries: "La última cripta", basada en l'exitosa novel·la d'aventures i intriga del barceloní Fernando Gamboa, i "El rey", basada en la vida del rei emèrit. Olivares, que va ser guionista de les sèries de TV3 "Kubala, Moreno i Manchón", "Infidels" i "Ventdelplà", diu que li agradaria molt tornar a treballar per TV3, i troba que el fenomen de les sèries turques se'ls en va de les mans, a les televisions.\nTwitch, la plataforma de directes que no és un directe\nL'estrena de Messi a la Lliga francesa amb el PSG es va poder veure per la televisió convencional, a Telecinco, i al canal d'Ibai Llanos a la platafor\nma de directes Twitch... però la transmissió a Twitch anava amb retard. Sempre serà així? Se solucionarà aquesta disfuncionalitat?\nL'estrena de Messi a la Lliga francesa amb el PSG es va poder veure per la televisió convencional, a Telecinco, i al canal d'Ibai Llanos a la plataforma de directes Twitch... però la transmissió a Twitch anava amb retard. Sempre serà així? Se solucionarà aquesta disfuncionalitat?\nMariola Dinarès i Mariola Cubells conversen amb Oriol Sala-Patau, cap de Ficció i Cinema de TV3, sobre l'arribada a Televisió de Catalunya de sèries t\nurques de ficció. Sala-Patau ha anunciat que a l'octubre s'estrenarà "Germans", una sèrie basada en la nord-americana "This is us". Narra la història de tres germans i el seu pare, i posa de manifest els llaços forts que uneixen els germans. A TV3, "Germans" es veurà els diumenges en prime time.\nMariola Dinarès i Mariola Cubells conversen amb Oriol Sala-Patau, cap de Ficció i Cinema de TV3, sobre l'arribada a Televisió de Catalunya de sèries turques de ficció. Sala-Patau ha anunciat que a l'octubre s'estrenarà "Germans", una sèrie basada en la nord-americana "This is us". Narra la història de tres germans i el seu pare, i posa de manifest els llaços forts que uneixen els germans. A TV3, "Germans" es veurà els diumenges en prime time.\nEl millor i el pitjor de la temporada audiovisual\nMariola Cubells repassa què ha estat el millor que s'ha vist a la televisió, i a les plataformes i a les xarxes, aquesta temporada: sèries britàniques\n, nord-americanes, informatius de dos minuts a Twitter, documentals... entre el millor!\nMariola Cubells repassa què ha estat el millor que s'ha vist a la televisió, i a les plataformes i a les xarxes, aquesta temporada: sèries britàniques, nord-americanes, informatius de dos minuts a Twitter, documentals... entre el millor!


DILYAN MONTESSORI Escuela Montessori | Barakaldo (Bizkaia)\nTens més informació sobre Dilyan Montessori? Pots compartir-la aquí. Només recorda que aquesta és una web sobre educació respectuosa, així que no facis servir aquest espai per fer crítiques no constructives ;-)\nEls comentaris són únicament perquè els qui coneixeu Dilyan Montessori pugueu deixar opinions que puguin ser útils a qui estigui buscant més informació. Si us plau, no deixis dades com el teu email o telèfon. Si el que desitges és contactar amb Dilyan Montessori, trobaràs les seves dades a dalt.


La Plaça de les Cols vibra amb l'actuació dels Xiquets a la nova Diada del 'Tarragona, Ciutat de Castells' | Notícies / Noticias Tarragona diari digital Tarragona21\nLa Plaça de les Cols vibra amb l'actuació dels Xiquets a la nova Diada del 'Tarragona, Ciutat de Castells'\nUn dels castells dels Xiquets a la Plaça de les Cols. Foto Paula Arbeloa\nLa plaça de les Cols ha viscut aquest dimecres una tarda intensa de castells de la mà dels Xiquets de Tarragona i amb un públic molt animat.\nEntrant a plaça amb el tradicional pilar caminant, els del carrer Santa Anna han iniciat l’actuació amb el 5 de 7, que aquest cap de setmana volen descarregar amb un pis més. Seguidament han arribat el 3 i el 4 de 8, dues estructures que s’han descarregat amb un domini total de principi a fi. Amb la intenció d’ensenyar més castells a la ciutat i als turistes, han descarregat també el 7 de 7 i el 4 de 7 amb l’agulla, i han tancat amb un vano de 5.\nD’aquesta manera, els de Roger Peiró han aprofitat per rodar castellers i mostrar la seva total implicació amb Tarragona i la seva capitalitat castellera.\n27/08/2014 Els Xiquets tornen a les Cols en motiu del ‘Tarragona, Ciutat de Castells’\n31/08/2014 Sisè tres de nou i segona Catedral matalassera del curs a Torredembarra\n28/06/2014 Els Xiquets aixequen el peu de l’accelerador al Serrallo per encarar el Pla de la Seu més forts encara\n20/07/2014 Entrabanc matalasser per cloure el cap de setmana


10 hàbits que et faran estalviar energia i reduiran la teva factura - Barcelona Energia\nBarcelona Energia > Blog > Eficiència energètica > 10 hàbits que et faran estalviar energia i reduiran la teva factura\n20 maig, 2019\t 14 juny, 2019\t Escrit per: Elisabeth Iriarte\tBlog, Eficiència energètica\nLa cosa és clara: si volem estalviar energia, hem de canviar certs hàbits. Aconseguir baixar la factura de la llum reduint el consum elèctric no és cosa d’un dia; es tracta d’aconseguir ser més eficient en les nostres actituds més quotidianes.\nT’hi apuntes? T’indiquem 10 hàbits per començar a estalviar!\nCom estalviar electricitat a casa i reduir el cost de la factura?\n1) Aprofita la llum natural.\nVivim en una de les zones del planeta amb més llum natural; per què no l’aprofitem? Puja les persianes, obre les cortines i utilitza la llum que la natura ens dona.\n2) Decoració i eficiència: la simbiosi perfecta.\nEls colors clars en parets i sostres donen més claredat a les habitacions i recullen millor la llum natural.\n3) Fes servir llums de poc consum.\nSaps que les bombetes LED fan més llum que les convencionals però utilitzen menys potència? Què esperes per fer-ne servir?\n4) Apaga els llums en habitacions o espais desocupats.\nComençar a ser eficients vols dir prendre consciència. No deixis els llums encesos si no els utilitzes.\n5) Desconnecta els aparells que no utilitzis.\nApaga els aparells elèctrics quan no els facis servir. No els deixis en espera (stand-by), ja que continuen consumint energia. Fes un clic!\n6) Controla la temperatura de casa.\nLes temperatures de confort són entre 20 i 23 graus a l’hivern, i entre 22 i 25 graus a l’estiu.\n7) Utilitza electrodomèstics de baix consum.\nFixa’t en la targeta energètica. Només són eficients els té les lletres A, B o C a la columna de la dreta.\n8) Adeu a l’energia d’un sol ús!\nUtilitza només bateries o consumibles recarregables i carrega’ls únicament quan s’hagin esgotat.\n9) És millorar utilitzar un dispositiu multifuncional que diferents dispositius al mateix temps.\nEscoltar la ràdio, treballar i parlar en línia: és millor fer-ho tot des d’un únic dispositiu.\n10) Consumeix en hores vall.\nAssabenta’t de la teva tarifa d’accés per saber si tens discriminació horària. Si la tens, recorda que les hores vall són aquelles hores on el cost per kWh és més baix.\nPrevious Entrada El sector elèctric: origen de l’energia\nNext Entrada Entrevista a… Lourdes Blesa


‘Moby Dick’ o la complexitat insondable de l’ésser humà\nJosep Maria Pou protagonitza l’adaptació teatral de la novel·la de Herman Melville, dirigida per Andrés Lima. El caràcter simbòlic de la novel·la i del seu protagonista han donat peu a les interpretacions més diverses des d’àmbits com la psiquiatria, la filosofia i la teoria literària\n12 min. 14/01/2018 00:00\n651x366 La posada en escena de Moby Dick ha sigut intensa. A les imatges, dos moments d’un assaig amb Andrés Lima i Josep Maria Pou en plena acció. La posada en escena de Moby Dick ha sigut intensa. A les imatges, dos moments d’un assaig amb Andrés Lima i Josep Maria Pou en plena acció.\nQ uan ho diu Josep Maria Pou, l’expressió “Submergir-se en el personatge” no és una frase feta. En aquests moments té a casa seva prop de 50 llibres sobre Moby Dick, començant per l’edició sintètica, amb cobertes de color blau, que li van regalar els seus pares quan era un nen. Fa 13 anys que Pou, estimulat per la productora Focus, va començar a donar voltes a la possibilitat d’interpretar el capità Ahab, protagonista “d’una de les obres més importants de la literatura universal”, com ell mateix recorda. I ara que per fi està a punt d’estrenar, a les ordres d’Andrés Lima i amb Anna Maria Ricart d’ajudant de direcció (funcions prèvies al Goya a partir de divendres vinent), el seu interès pel personatge és proporcional a l’obsessió del veterà mariner per la balena blanca. Així que no és estrany que hagi acumulat tanta documentació sobre la matèria. Perquè la magna obra de Herman Melville és complexa i ambigua, i ha donat peu a les interpretacions i teories més diverses.\n“No vol dir que arribi a llegir-m’ho tot, però m’agrada tenir molt context. També tinc material sonor, s’han fet moltes composicions musicals a patir de Moby Dick ”, explica l’intèrpret. Navegant a través de la bibliografia acumulada ha après, per exemple, que en psiquiatria la síndrome d’Ahab s’aplica a aquelles persones obsessives, obstinades a atribuir als altres la raó de tots els seus mals i decidides a hipotecar fins i tot la seva vida per obtenir venjança. I això és precisament el que fa Ahab. Els estudiosos en literatura han destacat que Melville no tenia un full de ruta molt clar mentre escrivia, però sí moltes influències, literàries i no literàries, de Shakespeare a l’Antic Testament, del calvinisme a la seva pròpia experiència vital com a tripulant d’un balener. Li van sortir centenars i centenars de pàgines d’una obra en part filosofia, en part tractat religiós, amanida amb completes descripcions de les arts de la pesca i la caça de les balenes, amb diatribes humanistes, al·legats antiracistes i antiesclavistes i una feroç crítica contra el Boston de la seva època (la primera edició és del 1851). Una obra carregada de simbolisme, incompresa i molt mal acollida en vida de Melville, lapidat per la crítica i arruïnat tant econòmicament com en el seu prestigi com a escriptor.\nMalgrat que gairebé tothom coneix Moby Dick, poques persones han llegit l’obra completa. La majoria s’hi han acostat en versions adaptades, o a través de fonts no literàries, especialment la mítica pel·lícula dirigida per John Huston (1956), amb Gregory Peck de protagonista. Així, la dimensió popular de la història ha silenciat la interpretació del seu complex simbolisme, reservat al fèrtil territori de les aproximacions teòriques des de la literatura, la psiquiatria, les ciències polítiques, la teologia... Hi ha estudis per a tots els gustos, i interpretacions múltiples. Ahab pot ser vist com un tirà que porta el seu poble contra la mort, com un opressor capitalista insensible al patiment dels altres, com un profeta messiànic que es creu l’elegit per redimir la humanitat, com un polític dictatorial convençut igualment d’aquesta condició de líder absolut, com un blasfem que desafia Déu o directament com l’encarnació del dimoni.\n“Ahab és una mena de personatge monomaníac i carismàtic a la vegada. Se’l podria qualificar de boig maniqueu, per bé que la seva bogeria, com diu Poloni de la de Hamlet, té mètode. La seva força carismàtica i el seu poder retòric es presten fàcilment a tot tipus d’analogies amb personatges contemporanis arrossegats per la seva ambició bèl·lica: George Bush i la seva obsessió amb l’Iraq o Donald Trump amb la seva amb els immigrants podrien servir d’exemples concrets d’aquesta obsessió monomaníaca”, afirma el doctor José Manuel Rodríguez Herrera, del departament de filologia moderna de la Universitat de Las Palmas i estudiós de la novel·la.\n“En una de les escenes de més simbolisme de la novel·la, Ahab ofereix una unça d’or espanyola, que clava al pal major a la vista de tots, com a trofeu per a qui primer caci la balena albina. Segons diverses interpretacions, per mitjà d’aquest acte simbòlic Ahab aconsegueix reduir a l’homogeneïtat el que fins aleshores era un grup de caràcter heterogeni. D’aquesta manera aconsegueix que el grup es mantingui integrat, més ben organitzat, però també assoleix el seu propòsit de restringir el marge de llibertat de cadascun dels seus membres. Aquesta integració és el que Niels Werber, a Ahab’s charisma: Chaptains, kings, and prophets, denomina integració sòlida, una de les estratègies precursores dels moviments totalitaris de començaments del segle XX”, continua. El professor torna a citar Weber per aprofundir en aquest concepte: “Els segells distintius del nazisme -la propaganda, l’emocionalisme, el paganisme i l’esclavitud psicològica- ja s’anuncien, de manera premonitòria, a la novel·la”. I, ja en reflexió pròpia, Rodríguez Herrera afegeix que “al final de la novel·la, i no per casualitat, es descriu tots els membres de la tripulació com a autòmats controlats a distància pel capità”.\nLa versió que Josep Maria Pou protagonitzarà al Teatre Goya té d’entrada un mèrit extraordinari: l’adaptació. Juan Cavestany l’ha sintetitzat en 23 pàgines intenses, això sí, d’un text a vegades enrevessat fidel a l’esperit original. En escena, menys de 90 minuts de funció. “ Moby Dick es pot fer de moltes maneres. En pots fer un macroespectacle amb 80 actors i 200 figurants, com va fer Vittorio Gassman al port de Nàpols en una producció que també es va veure a l’Expo de Sevilla. O pots esprémer-lo a fons fins a treure’n l’essència. És el que hem fet nosaltres”, diu Pou.\n540x306 ‘Moby Dick’ o la complexitat insondable de l’ésser humà ‘Moby Dick’ o la complexitat insondable de l’ésser humà\nVittorio Gasman tenia 72 anys quan va protagonitzar aquell fastuós muntatge. Els mateixos que té Pou actualment. I, malgrat trobar-se amb un energia envejable, tot i no aparentar fatiga, admet que el seu cos acusa la intensitat de la funció. “El principal problema que comporta aquesta obra és que quan comença ja has d’estar a 1.500 revolucions. I no pots baixar en cap moment, al contrari, has d’arribar a les 2.000 revolucions”. El cas és que veure’l assajar fa embadalir. Només per la seva presència física d’home imponent, només amb la seva veu poderosa que domina a la perfecció, s’apodera de l’atenció de tothom malgrat la falta d’èpica del local de treball. Si, a més, hi afegim la personalitat del director, Andrés Lima, i la seva delicada manera de fer anar els actors al territori on ha previst, la lliçó de com es dona dimensió física a un text escrit és fascinant. La sala d’assaig és a les fosques; amb l’únic ajut d’una llanterna, Lima va creant un joc hipnòtic de llums i ombres. El resultat és a vegades una intimitat propícia a la tendresa i en d’altres evoca la petitesa de l’home enmig del mar i de la nit. “No sé per què necessitem tanta parafernàlia en il·luminació, si amb una llanterna podem fer tots els efectes que volem”, bromeja Lima.\nL’experimentat director madrileny porta amb una delicadesa exquisida el timó de “l’espectacle més arriscat” que ha fet “en els últims 10 anys”. Durant els assajos adequa les seves indicacions a l’ambient de cada passatge; tan aviat es posa a imitar el xisclet d’una balena mentre apuja el volum perquè el músic Jaume Manresa capti exactament l’efecte que busca, com xiuxiueja a Josep Maria Pou per suggerir-li el to d’una expressió determinada. O mou els braços com si fes esforços per volar tot indicant la velocitat del moviment del vent de mentida que fa onejar les veles del Pequod, el mític vaixell des del qual Ahab condueix tota la seva tripulació camí d’un destí terrible. Lima no és d’estar-se gaire estona seguida mirant-se l’escena assegut en una cadira. S’aixeca contínuament per sentir com alenen els actors, des d’on els surten les emocions. “Sempre has de ser a dins, sempre a dins”, els recorda per evitar que es distanciïn del seu rol.\nViatge a la ment d’Ahab\nPou s’hauria pogut recrear en el lluïment absolut amb un monòleg. De fet, així és com l’hi van proposar els productors de l’espectacle. Però ell s’hi va negar, no volia que el viatge del capità fos només una narració. Volia sentir l’aventura. Així que es van incorporar al muntatge dos actors més, Jacob Torres i Òscar Kapoya, que representen la tripulació del vaixell, els diferents homes que la componen i, en especial, tres mariners de més rellevància per a la història: Starbuck, Ismael i Pip. “Ens hem centrat en el viatge d’Ahab més que en el viatge del Pequod. Ens capbussem en el seu món psicòtic, en la seva obsessió”, explica Andrés Lima. “Proposem a l’espectador que viatgi a través dels ulls i de la ment d’Ahab en la seva obsessió per perseguir aquesta balena i matar-la. El fet de ser a dins del cap d’Ahab ens permet fer un vol artístic diferent. No tenim el deute de ser realistes, ni hem d’il·lustrar la persecució de la balena com fan les pel·lícules. Entrem dins un món molt més obsessiu en què es barregen l’expressionisme, l’abstracció, la comicitat”, diu el director en relació a la factura artística de l’espectacle.\nLima entén la història “com una reflexió sobre la complexitat insondable de l’ésser humà. Fins on és capaç d’arribar”, explica. Per la seva banda, el professor Rodríguez Herrera exposa: “La balena blanca representa la monstruositat que ens amenaça de manera constant en les nostres vides. Tot i això, l’origen d’aquesta monstruositat és, la major part de vegades, enigmàtic. Moby Dick és una bèstia significativa, que desafia interpretacions reduccionistes. El capità Ahab s’enfronta ni més ni menys que a l’enigma de l’abisme. Aquest caràcter enigmàtic fa que tant ell com nosaltres, els lectors, vegem la balena blanca encara més engrandida en la seva monstruositat”. En contrast amb aquest punt de vista, la professora Beatriz González Moreno, professora de la Facultat de Lletres de la Universitat de Castella-la Manxa i estudiosa de la literatura de terror, creu que el color blanc de la balena contradiu les interpretacions més terribles sobre el cetaci: “Ahab considera la balena com l’encarnació del mal, però això no és així. La blancor de la balena la converteix en un espai en blanc on cadascú projecta els seus temors”, opina.\nBeatriz San Juan s’ha ocupat de dissenyar el vestuari i l’escenografia, un espai molt sintètic i bastant opressiu: dues passarel·les inclinades que simulen la proa i la popa del vaixell, i un entramat de cordes i gronxadors per on els mariners es van enfilant. El mar, el cel, tots els elements necessaris per retratar la petitesa de l’home davant la immensitat i la potència de l’Univers seran evocats mitjançant una projecció videogràfica encarregada a un mestre en la matèria com és Miquel Àngel Raió. I la música, ja s’ha dit, és de Jaume Manresa, ex Antònia Font, un geni a l’hora de crear atmosferes amb el so.\nL’altre element essencial, imprescindible, en aquesta funció és la cama de fusta. És tan important que se n’han encarregat Montse Ribé i David Martí, de l’estudi DDT SFX, guanyadors de l’Oscar pel maquillatge d’ El laberinto del fauno. En una pausa de l’assaig, Pou la prova: encara no està acabada i li costa 15 minuts posar-se-la. Només una petita part del temps que l’equip invertirà avui a ajustar-la i fer que l’actor s’hi senti absolutament còmode. La pròtesi ajuda Pou a fer el caminar insegur i sorollós que demana el personatge. A convertir-se en l’ésser inquietant i terrible amb traces mefistofèliques que pren plena corporeïtat en una de les escenes que més agraden a Pou, i que permet a Rodríguez Herrera equiparar Ahab amb Faust. “En un dels episodis de més simbolisme, al final de la novel·la, Ahab entrega les seves navalles d’afaitar a Perth, el ferrer, perquè forgi una fulla tan esmolada com sigui possible. Un cop esmolades i soldades, Perth demana a Ahab que li acosti una bota d’aigua per poder temperar l’acer. Però Ahab, que prefereix temperar-lo «d’autèntica mort», demana als seus arponers que ofereixin la seva sang per fer-ho. En un ritual gairebé satànic, després de clavar els ferros en la sang «baptismal» dels tres arponers, Ahab beneeix l’acte amb termes similars als que havia anotat a mà en l’última pàgina del volum de les obres de Shakespeare que Melville estava llegint mentre escrivia la novel·la: « Ergo non baptizo te in nomine patris, sed in nomine diaboli »”.\nMalgrat la incomoditat per la pròtesi a la cama i l’exigència de no relaxar-se durant tota la funció, Pou se sent a gust interpretant Ahab, un més de la llarga llista de perdedors de la seva carrera. L’actor és ben capaç d’entendre l’obsessió del mariner per la balena. Ahab no hi vol renunciar perquè és el que ha donat sentit a la seva vida. També Pou ha sentit un cert embogiment per la seva feina, fins al punt de fer-ne la seva vida. Però assegura que comença a veure-ho d’una altra manera. Ha fet repàs de tasques i anhels pendents i creu que li comença a correspondre una mica més de temps per a ell mateix. Així que aspira a “canviar d’ofici dins del teatre” i convertir-se només en espectador. De moment, però, els seus desitjos s’hauran de posar còmodes i esperar un moment més oportú. “A veure com va l’espectacle. Però ja tenim bolos venuts fins a finals del 2019”, diu l’actor, que sempre ha anat de gira amb molt de gust: “Per fidelitat al projecte i perquè crec molt en la idea de portar la cultura arreu, jo sempre m’he sentit un cómico de la legua ”. Aquest any se’n compleixen 50 del seu debut en el teatre professional. Del seu primer contracte i sou, en el mític Marat/Sade estrenat per Adolfo Marsillach al Teatro Español de Madrid. A Moby Dick hi fa una referència mig secreta. Quan el capità diu que va començar a caçar balenes fa 40 anys, ell diu que en fa 50. I ho celebra navegant, embogit, a bord d’una aventura majúscula.


Oleguer Sarsanedas i Picas | enciclopèdia.cat\nGlasgow, Escòcia, 31 de març de 1950\nFill de l’escriptor Jordi Sarsanedas i Vives, es llicencià en ciències polítiques a la Universitat d’Oxford. Ha col·laborat a Serra d’Or , a Set Dies i l'Avui. El 1978 fou nomenat cap del Servei d’Informació i Promoció de la Joventut del Departament d’Ensenyament i Cultura de la Generalitat provisional de Catalunya. Posteriorment treballà a Difusora International, empresa vinculada a l’editorial Seix Barral.\nL’any 1983 s’incorporà a les Emissores de la Generalitat, d’on fou cap de programes especials i director de relacions internacionals, i dirigí el projecte i la posada en marxa de Catalunya Música. El 1988 fou nomenat subdirector de l’àrea de programes de Televisió de Catalunya, de la qual fou director de Programes (1990-1996).\nPosteriorment, fou director editorial d' Editorial Planeta-Llibreries i director de Continguts del grup Mediapro. El 2001 s’incorporà al Fòrum Universal de les Cultures Barcelona 2004 com a director de Programació, portaveu i responsable de les relacions amb els mitjans de comunicació.\nEl 2005 fou nomenat director de Catalunya Ràdio, càrrec en el qual fou confirmat al maig de 2008 però substituït al juny de l’any següent per Ramon Mateu, i passà a ocupar el càrrec de responsable de les noves plataformes tecnològiques de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals fins a l’abril de 2011.\nCom a escriptor és autor de les obres de narrativa Tots els ocells del món (premi Puig i Llensa 1975), L’encanteri (1974), L’art de l’impossible (1991) i La síndrome de Pearson (1991).\nLi ha estat concedit el títol de Chevalier de l’Ordre des Arts et des Lettres del govern francès (1991).


saragatona: cap i peu\nUna nova etapa comença per a tu.\nHi ha gent que espera aquesta etapa amb candeletes i hi ha gent que la rep si et plau per força...\nEt desitjo i espero que sigui una etapa feliç i plena.\nVa ser breu, però ja se sap que els haikús concentren en tres línies molt i escolta, que cada u s'ho desenvolupi!!\nPer cert, m'agradaria que em passessis el poema.\nRecordaré sempre el sopar d'ahir, les paraules,l'emoció, els bons companys, sou una part important de la meva vida.\nA mi també m´ha costat molt dormir\ni això que no em jubilava.\nLa trobada d´ahir la vaig trobar molt intensa i emotiva, la companyia i la conversa excel.ent.\nGràcies pel teu desig, Carme. Jo he triat canviar el camí, no sé cap a on, mai ho he sabut, però em plau fer-lo cada dia.\nEntre nosaltres, Blanca, i amb perspectiva, una mica penós.\nUf, no te¡l sabria reproduir, però més o menys devia ser així:\nJa lluny de l'aula\nel temps sense rellotge\nl'instant que passa\nI tan de bo que tot el que dius ho poguem recordar de tant en tant en companyia Quan quedem? :-)\nEm va costar dormir, Assum, ho confirmo.\nEm vaig sentir molt ben acompanyat a dreta i esquerra, també emotivament, és difícil d'explicar això dels sentiments. Com tu em deies, espero que no sigui el darrer sopar (ni dinar)


Bossa Hobo: què és, com té aspecte i què portar-ne? - Confetissimo - bloc de dones\nBossa Hobo: què és, com es veu i què cal dur?\nUna enorme bossa de hobo és un còmode accessori diari, en els darrers anys, donada la nova tendència oberta cap a la gigantomania, és perfecta per a la vida quotidiana i per sortir al carrer. Les opcions de tendència suaus i elàstiques poden acollir un gran nombre de coses necessàries i útils per a una dona moderna.\nBossa Hobo: què és?\nQuè és el que sembla una bossa de hobo? En l’original es tracta d’una “bossa amb mànec”, en la interpretació moderna és un producte suau, sense marges, en forma de creixent amb un mànec divers. Els models de volum tenen més demanda, ja que hi podeu posar moltes coses. Les bosses petites són elements destacats del disseny que complementen perfectament conjunts elegants. Hi ha diverses opcions per al seu origen:\n“Bossa” d’un viatger i d’una persona que anava a la cerca de la felicitat;\nbossa hobo - literalment "bossa de vagabund";\natribut a estil bohosi canvieu síl·labes (bo-ho i ho-bo).\nTipus de Bosses Hobo per a dones\nLa bossa volumètrica i les bosses hobo estan unides no només per la seva impressionant mida, sinó també pel desig dels creadors d’estil d’experimentar constantment amb qualsevol clàssic i crear productes inusuals i únics. En la nova temporada van connectar un quadre rectangular amb armilles curtes amb dos nanses i un hobo "creixent" al cinturó. El resultat és una impressionant bossa allargada elàstica amb una forma clara i allargada amb una flexió a la part superior, que es va convertir en un èxit. Es pot portar tant als braços com a les espatlles, i aquests models de cuir i de cames s’encaixen fàcilment en arcs empresarials.\nL’any 2018, es van reconèixer “bossa hobo” gran i suau, conjunts de diversos components que alhora poden convertir-se en compradors i bosses de viatge. Juntament amb ells, els productes de mida mitjana que resulten més convenients per a les elegants urbanes i els “midgets”: petites bosses dures d’estil hobo amb una decoració original del dissenyador, que pot complementar les mega tendències - dues bosses o ser un accessori de teatre separat, no han passat de moda.\nBosses Hobo per a dones\nLa moderna bossa hobo s’ha convertit en un element de culte. Què hi ha de moda?\nModels. "Gegants" i solucions originals de mida mitjana amb un fons compactat fabricat amb materials combinats, pell, cuir, tèxtil i pell. Les opcions modernes poden contenir diverses nanses o tenir una espatlla ampla.\ncolor. Una bossa de moda hobo en una gamma brillant i rica. L’hivern 2018 acull tonalitats profundes: borgoña, blau i violeta, gris fosc, botella Marsala i ampolla i primavera-estiu: tons pastels i enganxosos de groc, taronja, escarlata, blau i lila. Blanc i negre: de tots els temps.\nImpressió i decoració. Una bonica bossa estil hobo pot ser de patchwork o amb patrons en una gàbia i ratlles, ornaments florals, florals, ètnics, geomètrics i abstractes. Combina diversos colors i patrons, presenta decoracions addicionals en forma de reblons metàl·lics, pastes, brodats, serrells i aplicacions, nanses de cadena i insercions contrastants. Elegant: holografia i gradient.\nBossa hobo de cuir de dona\nRespectabilitat i elegància en un sol conjunt: una autèntica bossa de cuir. Els dissenyadors de moda utilitzen tipus de pell suau per crear les seves obres mestres, que també són molt fortes, duradores de portar i no perden el seu atractiu. Els dissenyadors decoren la bossa hobo amb estampats i insercions diverses, pedres de pedreria i metall, processament i gravat amb làser. Un encant especial són els models que combinen la pell llisa amb la pell d’un cérvol i la zebra, petites opcions exquisides de la pell de rèptils, animals exòtics i ocells: punxó, monitor de sargantana, estruç.\nBossa Hobo de camussa\nQuè podria ser més luxós que la pelleteria? Només una presentadora bossa de moda amb estil de suau natural, de forma moderna i familiar. Enormes peces planes en colors blau i vermell marró gris amb nanses de cuir, cinturons amples i trenes amb aplicacions de motius, fan un aspecte excel·lent. No trivial: bosses de patchwork de bossa hobo original estilitzada, opcions de cuir de disseny amb detalls en relleu amb una decoració contrastada: serrells, borles, cremalleres, claus.\nBosses de marca Hobo\nLa base d'un look elegant i elegant: una bossa de hobo per a dones i dones d'alta costura, està present a les col·leccions de gairebé totes les cases de moda famoses. La presenten mestres i marques joves. Aquestes bosses són l’estàndard de l’estil de carrer, reconeixeràs de seguida, els logotips s’adornen als originals i, en algunes, les claus, tenen folre i accessoris de signatura. Les marques conegudes utilitzen cuir i camussa genuïns, exquisits teixits i pell de gran qualitat, per exemple, una bossa de pell de rèptil Fay.\nUn accessori d’hivern en forma de cap de tigre i una malla de hobo de Dolce & Gabbana, una bossa de mà en tons foscos de pell en relleu de Alexander Wang i amb una impremta depredadora de Balenciaga. Als fashionistes madurs els agradarà els “gegants” restringits, però originals dels “gegants” de Prada, Giorgio Armani i Michael Kors. La bossa micro hobo de Louis Vuitton i el model Gucci blanc, les bosses de Giorgio Armani, Miu Miu i Hermes són iguals per a totes les edats i per a qualsevol ocasió.\nBossa Furla Hobo\nQualitat italiana garantida - Bossa hobo femenina de Furla de pitó, cocodril, nappa i vedells joves. Furla desenvolupa els seus elegants productes tenint en compte les darreres tendències de la moda, sap combinar un disseny sofisticat i un joc lacònic de contrastos en un sol model a causa d’uns complements pegadissos però harmònics. Característiques distintives:\namplitud i disseny modern hobo-tout;\nmoltes solucions tenen dues nanses, una de les quals és o bé una espatlla fina o una cadena;\nDisponibilitat: logotip de l'empresa en forma de nom de l'empresa, varietat de panys i claus.\nBorsa Gianni Conti Hobo\nEl hobo de cuir de la famosa marca italiana, fabricat amb les millors tradicions d’estil, és incomparablement femení en qualsevol actuació, ja sigui un model pla en colors tradicionals, blanc, marró i negre, o bé una bossa lluminosa de diversos colors. El cuir Gianni Conti té una superfície característica en relleu o gofrat de cèl·lules. Els productes de la companyia estan cosits en forma de “creixent” de materials innovadors naturals i d’alta tecnologia, tancats amb cremallera, les darreres novetats: els patchwork de màstil en dues tonalitats i una voluminosa bossa hobo amb serrell contrastant.\nBossa Burberry Hobo\nMai sortirà de moda una bossa petita amb forma de hobo en una gàbia característica: l’estàndard del pur brillant anglès. Juntament amb productes de marca lacònica amb una impressió tradicional en blanc beix, blanc i negre, rosa i blau, Burberry va presentar a la nova temporada:\nbosses combinades de cuir i teixit de marca;\narticles de colors vius;\nproductes voluminosos de cuir.\nBossa Hobo: què portar?\nEl fet que una gran bossa de hobo estigui en el punt àlgid de la popularitat ho demostra el fet que s'ha convertit en el "company" favorit de les celebritats. Les millors imatges de mega estrelles.\nMaxi, Midi i mini vestitssabates, sandàlies i sandàlies, amb talons i falques, i una bossa hobo són l’opció de Brooklyn Decker i Selma Blair.\nUn divers abric, botes femenines, botes, botes de turmell i un voluminós accessori de colors calmants són arcs harmònics de Danny Minogue, Holly Berry i Blake Lively.\nPantalons i polaines, sabatilles i sabates de gimnàs es combinen hàbilment amb els "gegants" dels joves i els atrevits, per exemple, Ashley Tisdale.\nUna bossa de colors de diversos colors anima els aspectes de la tardor-primavera i s’ajusta al to del mantell, com Diana Vickers, o al joc de contrast complet, com el Fearne Cotton, es converteix en un avantatge addicional més avantatjós en el “vestit” general. Elegant i original: una combinació de abrics ultra curts i mini jaquetes amb texans i accessoris enganxosos, bossa brillant, “daurada” i “plata” amb coses clares, fosc amb negre, un bossa de moda hobo amb roba de boho, estil hippie, país i grunge. Les sabates s’opten millor segons l’estil general, però també són benvinguts els experiments.\nBossa Hobo com a part d’un look de moda


Entrevista a Xavi Cañadas, autor de la vaga de la fam i sed davant la Generalitat - En contra:\n“Vaig plantejar-me fer una vaga de fam per a moure les consciències”\nXavier Cañadas Gascón va estar fent vaga de la fam i sed cinc dies a l a plaça Sant Jaume. Xavier és l’autor de tres llibres “Entremuros: las prisiones en la transacción democrática”; “Caso Scala: terrorismo de estado y algo más”, “El tubo”. Fou víctima del muntatge policial del cas Scala junt a altres tres companys. Firma articleS com “escribidor insurreccionalista”. Delicat de salut i pare de dues filles.\nL’entrevista es fa el quart dia de la vaga de la fam i sed a la plaça San Jaume, davant la Generalitat.\nCom valores aquesta vaga de la fam i sed en el quart dia?\nEn principi el que jo em vaig plantejar per fer la vaga era aguantar quatre o cinc dies com a molt i fer una acció ràpida, mediàtica, amb la intenció de moure les consciencies de la gent que està ficada en el 15M. Mai vaig pensar en fer-la adreçada als ciutadans de la ciutat o del país. Per tant no vaig convocar roda de premsa. També, entre altres coses, perquè la premsa diu sempre el que vol. La ciutadania si ja no està ficada en coses dubto que es fiqui\nM’alegra de saber que no és una vaga indefinida i que no ets un suïcida…\nNo sóc cristià. No tinc fusta de màrtir, i el meu lema és “quien quiera peces, que se moje el culo” I i i jo ara els vull, i m’estic mullant el cul pels meus peixos. D’altre banda la vaga anava adreçada al 15M per veure si s’adonen que segueixen rient-se de nosaltres, que passen de nosaltres olímpicament i perquè se’n adonin que s’ha de canviar de tàctica i d’estratègia.\nO sigui que la vaga va adreçada bàsicament al 15M, has aconseguit algun suport del 15 m\nNo. Jo no he demanat el suport del 15M. Hi ha gent del 15M que m’està recolzant des del començament. Jo al 15M no els he demanat res. Ni tan sols he parlat amb els 20 imputats per l’audiència Nacional de terrorisme. Els companys d’àgora que m’estan acompanyant dia i nit, no paren de fer convocatòries via Tuitter, via Facebook i via pàgines alternatives i no ve pràcticament ningú.\nA part del grup Àgora del 15M, quins suports has rebut?\nPer què? Com ho expliques?\nSe que estava corrent per Tuitter, en un debat entre les diferents comissions i assemblees del 15M, que no s’havia de recolzar aquesta lluita, ja que si em passava alguna cosa a mi, tenien por que es radicalitzés el moviment. I alguna gent no vol que es radicalitzi el moviment.\nTu planteges la radicalització?\nJo no plantejo la radicalització. Però amb el que estem fent, no estem aconseguint res. Crec que hauríem de començar amb la desobediència civil i la insubmissió fiscal.\nCom puc practicar la insubmissió fiscal?\nNo pagar l’aigua. No pagar el gas, no pagar la llum.\nI quan me la tallin?\nLa punxes, com fan els okupes. Perquè hem de pagar la llum? Ens l’estan pujant contínuament, i no fan manteniment. Estem pagant més per a tenir pitjor servei. Cada un ha de mirar les possibilitats que te i fins on està disposat a arribar.\nAhir diferents assemblees del 15M varen convocar un acte de suport\nSi ho va convocar Àgora. Però quan arriben informacions o convocatòries a la Comissió de Comunicació del 15M ho tallen i ho treuen del bloc de l’acampada. La manera és enviar les informacions i vídeos assemblea per assemblea.\nQui controla la comissió de Comunicació?\nNo tinc ni idea. Hi ha gent guai, i gent que no és guai. No se qui hi ha. Algun grup polític que no compleix la seva tasca de difondre la informació de les assemblees i de tot el que està passant. I el que fan és funcionar com una mena de Santa Inquisició.\nI a nivell polític?\nRes políticament, ja que el 15M, a part del grup Àgora, majoritàriament segueixen en el revisionisme i reformisme.\nPerquè no vols que vinguin els falsimedia? Tens por que els mitjans facin un muntatge com en el cas Scala?\nBé, si. Un dels motius de no voler fer una roda de premsa o declaracions a la premsa és perquè el Periódico de Catalunya, per exemple, cada any al 15 de gener treu una pàgina sencera parlant del cas Scala, en la que surt una entrevista, que deu tenir d’arxiu, d’un dels familiars d’un dels morts i en la que diu que jo sóc funcionari de la Generalitat i aleshores jo em pensava, en suposava i em segueixo suposant que si faig declaracions, digui el que digui, sortirà allà en titulares, “terrorista del caso Scala en vaga de la fam. “No se trata de mezclar churras con merinas.\nPotser una part del moviment no et dona suport pel mateix, de por que els medis facin creure que ells estan donant suport a un terrorista…\nEl moviment alternatiu no sap, no em coneixen. No saben qui soc. I Jo no no estic al 15M\nQuè penses del 15M?\nEstà fent un paper reformista. Està jugant al ball de l’Estat. Està fent lluites en contra unes retallades a la Sanitat, una sanitat a la que no estem d’acord. Perquè és una sanitat que promou els malalts crònics i mantenir el lobbit farmacèutic i està lluitant contra les retallades a un sistema educatiu en el que no estem d’acord. Perquè l’únic que fa és preparar els xavals a un horari estricte, a la puntualitat, a la disciplina per a quan vagin a treballar. De fet, no els ensenyen res. Se’ls ensenya a competir i a trepitjar-se els uns als altres.\nEs ampli com moviment, en teoria sense caps\nCom que no hi ha cap visible que puguin escapçar, el que estan fent és introduir gent dintre el moviment i portar-lo cap a un ells volen.\nQue proposes sobre aquesta manipulació?\nJo el que proposo és que muntin un altre grup de comunicació, ja que gent preparada n’hi ha. I no deixar que en aquest nou grup de comunicació hi entri cap partit polític.\nL’editorial Aldarull va publicar l’any passat llibre titulat el “El tubo”. Què és “el tubo”?\nÉs una galeria de tortura de la presó d’Ocaña. És un presó de Toledo, no se si encara existeix. La presó era un penal. Dintre el penal un cel·lular i dintre el cel·lular una galeria molt estreta. Hi havia tortures totes nits.\nDones testimoni de la teva vivència al “tubo”\nSí, dels tres mesos que vaig passar al Tubo a Ocaña i dos mesos i mig en cel·les d’aïllament a Segovia. Van ser gairebé 6 mesos d’aïllament total: sol a la cel·la, sol al pati. Al sortir vaig promoure una vaga de fam per a que sortissin els que seguien en cel·les aïllats.\nÉs dur, m’imagino, mantenir la vaga de fam i de sed\nNo, perquè m’ho he estat preparant. He estat 11 dies menjant molt poquet. Al mati menjant quatre nous i dàtils, dos plàtans i un litre de herba mate i durant el dia anava bevent cada dia menys liquid i preparant-me mentalment per a fer-la. Les altres vagues que havia fet a la presó no estaven preparades. Era dit i fet. No tinc problemes. Veig els guiris i companys menjant i no em molesten.


Curs de Ciència Ciutadana – Fem ciència ciutadana: descobrim la biodiversitat urbana – ADENC\nCurs de Ciència Ciutadana – Fem ciència ciutadana: descobrim la biodiversitat urbana\n20/11/2019 @ 17:30 - 19:00 - La ciència ciutadana és una metodologia que pretén trencar les barreres que molts cops han existit entre la societat i la ciència, per tal que tant la ciutadania com els investigadors puguin treballar conjuntament en la millora i la conservació del medi ambient. Per fer-ho, la ciència ciutadana cerca la col·laboració activa de la ciutadania [...]\nDates - 20/11/2019\nLa ciència ciutadana és una metodologia que pretén trencar les barreres que molts cops han existit entre la societat i la ciència, per tal que tant la ciutadania com els investigadors puguin treballar conjuntament en la millora i la conservació del medi ambient. Per fer-ho, la ciència ciutadana cerca la col·laboració activa de la ciutadania en la recollida i obtenció de dades, de forma fàcil i engrescadora.\nEn aquest curs es pretén introduir diferents mètodes i projectes de ciència ciutadana per tal de que els participants puguin dirigir i organitzar algunes d’aquestes activitats.\nSESSIÓ I: Ciència ciutadana i eduació ambiental als centres eduactius\nPresentarem la dinàmica del curs «Fem ciència ciutadana: descobrim la biodiversitat urbana». Farem una repàs de diferents projectes que podem realitzar sense la necessitat de sortir dels centres educatius. Per acabar realitzarem un taller de construcció de menjadores que serveixen de reclam pels ocells que la visiten durant els mesos més freds de l’any, i ens permet conèixer millor aquestes espècies a partir de la observació.\nA càrrec de: Urbanins i ADENC\nSessió I Curs complert\nAnterior Fes reviure el Ripoll – Jornada d’anellament científic d’ocells\tSegüent Curs de Ciència Ciutadana – Sessió II: Conèixer l’estat de l’aigua a partir d’indicadors


La segona lluna blava de l'any - À Punt\nLa segona lluna blava de l'any\nQuè vol dir lluna blava? És realment blava? L'any 2018 ja hem tingut dues llunes blaves i no en tindrem una altra fins a l'any 2020.\nFontanars dels Alforins / Pepe Gandia\n30 de març 2018 - 22:20\nLa lluna blava (blue moon) no és realment blava\nDir a una lluna plena lluna blava, no té res a veure amb el color real de la lluna en qüestió. És una tradició anglosaxona que hem importat, una més. Una lluna blava és un fenomen poc freqüent, que té a veure amb el fet de tindre dues llunes plenes en un determinat període de temps.\nDe fet, podem dir que hi ha dues definicions per a poder identificar una lluna plena com a lluna blava. La primera definició (definició mensual) identifica com a lluna blava la segona lluna plena que hi ha en un mateix mes, quan normalment hi ha només una lluna plena cada mes. La segona definició (definició estacional) identifica com a lluna blava la tercera lluna plena, dins d'una estació meteorològica amb quatre llunes plenes, quan normalment en tenen només tres.\nPer què tenim dues definicions?\nLa definició original realment és l'estacional, perquè intentava identificar la lluna plena extra que de vegades apareix a les 12 llunes plenes que normalment tenim en un any. Però, a causa d'un malentés en una publicació astronòmica en 1946, es va fer l'associació de lluna blava amb la segona lluna plena del mes. I aquesta definició mensual es va estendre mitjançant un programa de ràdio i el que la va fer més popular que l'original, i quasi definitiva, va ser quan va aparéixer com a resposta en el joc de taula Trivial Pursuit de 1986. Actualment és una segona definició, que realment és la més utilitzada pels mitjans de comunicació.\nPosta de lluna. Dénia / Andrés Fornés\nÉs poc habitual?\nUna lluna blava succeeix cada 2 o 3 anys. Entre 1550 i l'any 2650 hi haurà 408 llunes blaves "estacionals" i 456 llunes blaves "mensuals".\nAcí, enguany hem tingut dues llunes blaves mensuals seguides, una al gener i la segona en el mes de març. I febrer ha quedat sense lluna plena.\nLa pròxima lluna plena blava mensual la tindrem el 31 d'octubre de 2020, i la pròxima lluna blava estacional la tindrem el 18 de maig de 2019.\nCom a curiositat, febrer és l'únic mes de l'any que pot quedar-se sense lluna plena, com ha passat enguany. L'anterior febrer sense lluna plena va ser el de 1999 i el pròxim serà el de 2037, però això no té nom assignat.\nLluna creixent. Morella / Joan Amela\nLa lluna plena o qualsevol fase de la lluna, pot tindre realment color blau en una situació molt particular, i és quan l'atmosfera té una elevada concentració de partícules de tamany superior a 900 nanòmetres. I això pot passar després d'una tempesta d'arena, d'un incendi forestal o després d'una erupció volcànica, que provoca que la lluna tinga un aspecte blavós.\nAlboraia / Alejandro Muñoz\nSúper lluna blava de sang\nEnguany la lluna plena del 31 de gener va ser més especial encara. Aquesta lluna plena va ser la segona del mes de gener (lluna blava, mensual). A més, va coincidir amb un eclipsi de lluna i, per tant, va tindre un color més taronja o rogenc (lluna de sang). I per últim, va coincidir molt a prop del perigeu, és a dir, va ser la lluna plena més gran de 2018 (súper lluna). Aquesta ho tenia tot.\nLa pròxima lluna plena serà el 30 d'abril de 2018, una lluna plena "normal". Encara que també aquesta lluna té noms propis en la tradició anglosaxona, com ara lluna rosada o lluna de l'ou.\nAquesta lluna plena del 31 de març de 2018 també ha fet que enguany Diumenge de Pasqua haja sigut el dia 1 d'abril. Recordem que des del Concili de Nicea, a l'any 325, Diumenge de Pasqua sempre és el diumenge després de la primera lluna plena que hi haja després de l'equinocci de primavera. L'any que ve Diumenge de Pasqua serà el 21 d'abril, coses dels criteris i de les llunes.


Opinió - Articles | Revista 85\nQuatre carxofes i quatre moixons\nBen bé cada dos minuts un soroll eixordador esquinçava aquell cel ratllat de núvols allargassats. Ben bé cada cent vint segons, aquelles llars plenes de vida suportaven com podien el terrabastall d’aquelles vibracions. Fimbrejar de vidres patint, finestres tancades al món. Obligades paciència i resignació. Inevitable, de moment, força de costum.\nPotser també se’n ressentia d’aquell brogit periòdic algun moixó viatger que havia trobat un racó per descansar. I, tal vegada igualment el notaven algunes carxofes que no acabaven de fer el foradet al mig i es quedaven punxegudes. Éssers improductius, éssers prescindibles.\nI ben bé passats aquells segons des de l’últim brunzir de motors, començava altra vegada aquell cremar de querosè, fins ara empenta necessària per poder aguaitar el món des de més amunt. I passats aquells dos minuts, molts dies d’humitat es podia contemplar com al blau del cel hi quedaven uns fils blanquinosos de vapor, rastres fugissers d’alguna combustió permanent al servei de giratoris propulsors. Aus de ferro colossals, cadascuna pel seu carril, passant per imaginàries autopistes descrites des del terra, manades des d’estressants torres de control, apreses des de l’aire amb atenció. Vols necessaris que ja són vols regulars. Vols regulars que potser no eren tan necessaris. Turisme de selfies i johiheestat.\nTal vegada la Terra es queixa, cada vegada més fort; però desfasats plans encara es plantegen, sordes maquinacions encara van endavant guiades per la cultura d’un creixement il·limitat. Futures generacions hipotecades, amb un llegat ple de contínues incerteses, amb una escassetat de difícil solució… entossudir-nos potser a voler seguir vivint com ho havíem fet fins ara...\nTotal... Intencions que només afecten una contrada de quatre moixons a qui diuen poder canviar de niu, que tan sols ignoren el sòl de quatre carxofes que havien aconseguit agafar nom... Paratge aparentment protegit, reducte de diversitat, irreplicable per fràgil i genuí.\nI ara, anunciats en època d’estiueig, hi volen fer cap ben a prop gegants de ferro filats, conductors incessants de lectra de dubtós color verd. Vénen de lluny sense massa miraments, i tot i havent-hi ja camí, volen trepitjar, per arribar-hi, altres territoris que viuen del seu paisatge i dels seus conreus. Comarques i termes habitats per una gent que s’estima molt més enllà de la terra que trepitja, molt més enllà del que tots llurs sentits els regalen de bellesa cada dia.


Vandellòs II simula un incendi a l'edifici auxiliar i l'aturada del reactor arran d'un suposat sisme - La Cala RTV\nVandellòs II simula un incendi a l’edifici auxiliar i l’aturada del reactor arran d’un suposat sisme\nLa central nuclear iniciarà en els pròxims dies els treballs de la seva 22a recàrrega de combustible.\nLa central Vandellòs II ha realitzat, aquest dijous al matí, el seu simulacre anual interior. L’exercici s’ha basat en l’escenari hipotètic d’un sisme de gran intensitat que hauria provocat un incendi i la pèrdua de subministrament elèctric exterior, amb afectació al sistema d’aigua d’alimentació auxiliar.\nEntre diversos escenaris, s’ha simulat un incendi a l’edifici auxiliar, l’aturada automàtica del reactor després de la pèrdua d’energia elèctrica exterior i la inoperància dels dos generadors dièsel d’emergència, encarregats de subministrar energia quan la xarxa exterior falla. La prova s’ha realitzat tant des de la Sala d’Emergències com des del Centre de Coordinació Operativa.\nUn cop finalitzat amb èxit aquest simulacre, la planta nuclear es prepara per a l’inici de la 22a recàrrega de combustible, que s’iniciarà a principis de maig. Els treballs començaran amb la realització de manteniments preventius, correctius i millores que només es poden dur a terme amb el reactor aturat.\nEntre els treballs planificats destaca, a més de la substitució d’un terç dels elements combustibles, la inspecció remota del fons del vas, la neteja d’elements per ultrasons, la substitució de tres vàlvules de seguretat. I també es procedirà a substituir l’estator del generador principal i de l’excitatriu.\nLes notícies migdia 13/04/2018\nApareixen restes de bor en el segellat d’un dels termoparells de la tapa del contenidor a Vandellòs II


Tres professionals de Sant Pau guardonats amb els Premis a lExcellencia Professional que concedeix el COMB - Actualidad\nTres professionals de Sant Pau guardonats amb els Premis a lExcellencia Professional que concedeix el COMB\nEnguany l’acte de lliurament dels Premis a l’Excel·lència Professional del COMB, que ha tingut lloc al Museu Marítim de Barcelona, coincideix amb la cloenda de la commemoració del 125è aniversari de la fundació del Col·legi de Metges de Barcelona. Aquesta celebració, a la qual hi han assistit destacades personalitats del món sanitari, polític i social, mostra el compromís de la institució al servei de la professió mèdica, dels pacients i de la societat durant aquests 125 anys.\nEls Premis a l’Excel·lència Professional es concedeixen anualment des de 2004 a criteri de jurats constituïts per metges i metgesses de reconegut prestigi, i són el reconeixement de la professió mèdica als professionals i equips assistencials que han destacat per una trajectòria exemplar d’exercici de màxima qualitat i per l’enaltiment dels valors que configuren el professionalisme mèdic. Els premis del COMB posen en valor trajectòries basades en l’honestedat, el compromís, l’altruisme, la integritat, la feina ben feta i l’excel·lència.\nEl COMB guardona professionals en sis àmbits diferents: atenció hospitalària, atenció primària, altres àmbits assistencials, recerca biomèdica, educació mèdica i, per últim, humanitats, cooperació i gestió. Així mateix, es concedeixen cinc premis per a equips assistencials, per tal de reconèixer el lideratge i l’excel·lència dels metges que treballen en equip.


Ganxetades: DIVIDED BASKET\nEtiquetes: costura, nadó\nAlhana 25 de juliol de 2015 a les 19:59\nMolt xula i molt pràctica! M'agrada la roba que has triat. :-)\nlaura 25 de juliol de 2015 a les 21:07\nCom m'agrada aquest model!!! Segur que la Mar l'omplirà de tresors quan creixi una mica.\nalbis 25 de juliol de 2015 a les 22:29\nOh, quina monada! Fas alguna cosa lletja, tu? :P\nUnknown 27 de juliol de 2015 a les 23:38\nQue bonita! Seguro que la usará durante mucho tiempo!\n"TELA MARINERA" 27 de juliol de 2015 a les 23:49\nM'encanta aquesta cistella, t'ha quedat espectacular!!!! Veus, i tanta por que et feia!!!!! Les teles són moníssimes! I una altra cosa, m'encanta el nou aspecte del blog, súper xulo!!!!! Petonets guapi ;)\nMontse 28 de juliol de 2015 a les 8:34\nOhhhh nena!!! quina cistella més rebonica! M'encanta! i les teles són molt boniques.M'agrada molt el restyling del blog. Un petó gran gran\nUnknown 28 de juliol de 2015 a les 9:24\nPreciosa! I la tela de balenes unicorns és amor :)\nLua 28 de juliol de 2015 a les 10:21\nQuina monadaaaaaaaaa! Aquesta cistella m'encanta, i t'ha quedat super amb aquestes teles! Però la veig tant dificil de fer... em fa com pànic, jajaa! Reina, el blog és una passada!! M'encantaaaaaaaaaaa! M'hauràs de fer classes per actualitzar el meu ;) Muaaaaaacks!\nLaia 2 d’agost de 2015 a les 20:46\nDesmadejalamadeja 5 d’agost de 2015 a les 23:15\nQue xula, quines teles mes dolces... M'encanten les balenes... Molt bon regal i poc vist\nFrancina 29 de febrer de 2016 a les 21:14\nM'encanta!! Pràctica i divertida amb sa tela de balenes :)


bandera de Delaware Seal of Delaware\nThe First State, The Small Wonder, Blue Hen State i The Diamond State\n39° 00′ N, 75° 30′ O / 39° 00′ N, 75° 30′ O / 39; -75.5\nEbright Azimuth (136.5 m)\n• Governor of Delaware\nDelaware és un dels 50 estats dels Estats Units. És el sisè estat menys poblat del país, superat per Dakota del Sud, Alaska, Dakota del Nord, Vermont i Wyoming, i el segon estat més petit en extensió territorial. Només Rhode Island té menys extensió territorial.\nDelaware és un gran centre financer. més de 200.000 empreses tenen la seu en aquest estat perquè les lleis estatals beneficien a les companyies que hi instal·len les seves seus.\nÉs conegut com el "Primer Estat" perquè va ser la primera colònia, de les tretze Colònies que es van revoltar contra el Regne de la Gran Bretanya, en signar la Constitució dels Estats Units. La ratificació es va produir el 7 de desembre de 1787. Segons el cens dels EUA del 2000, a l'estat hi vivien 6.182 amerindis nord-americans (0,9%). Per tribus, les principals són els cherokees (1.134), nanticoke (662), lenapes (285), blackfoot (206), iroquesos (125) i canadencs i llatinoamericans (407).\nAbans de l'arribada dels primers exploradors europeus la regió ja estava habitada per dues tribus de natius americans: els delaware i les nanticoke. El primer en descubrir el territori va ser Henry Hudson, el 1609.\nDurant la Guerra Civil dels Estats Units Delaware va voler pertànyer a la Unió, tot i que la majoria de la població era de la Confederació.


Viatge reivindicatiu per a la dignificació de les infraestructures ferroviàries del Camp de Tarragona – CGTCatalunya\nInici > General > Notícies > Viatge reivindicatiu per a la dignificació de les infraestructures ferroviàries del Camp de Tarragona\nViatge reivindicatiu per a la dignificació de les infraestructures ferroviàries del Camp de Tarragona\nPER LA DIGNIFICACIÓ DE LES INFRASTRUCTURES FERROVIÀRIES DEL CAMP\nSORTIDA ESTACIÓ TARRAGONA (*) 10:07\nARRIBADA ESTACIÓ MÓRA LA NOVA 11:19\nESMORZAR POPULAR ESTACIÓ MÓRA LA NOVA 11:25\nTORNADA ESTACIÓ MÓRA LA NOVA 12:23\nARRIBADA ESTACIÓ TARRAGONA (*) 13:24\n(*) Si agafeu el mateix tren regional, podeu pujar a l’estació que us quedi més a prop de casa.\nDesprés del gràn èxit assolit a la concentració del 15 de maig a l'estació de Reus i de la Caminada Popular per la línia Reus-Roda de diumenge 5 de juliol, la PDF.Camp es torna a mobilitzar. En aquesta ocasió, farem un viatge reivindicatiu en ferrocarril regional per la línia Barcelona-Tarragona-Reus-Móra, on denunciarem -poble per poble- la situació actual de les diverses estacions que trobarem a llarg del recorregut.\nMés info: pdf-camp.blogspot.com\nEl Camp de Tarragona es troba en unes condicions precàries de mobilitat. Les infraestructures ferroviàries realitzades i les proposades a curt termini no responen a les necessitats reals de la població. Per altre banda, els governs europeus han tendit a cedir davant els grans interessos privats portant a terme polítiques de traspàs de la gestió dels serveis públics cap al mercat privat. Les negatives conseqüències\nd’aquest model de gestió són previsibles:\n- Reducció d’inversions a costa de la seguretat\n-Augment de les tarifes i increment del cost públic\n- Degradació de la qualitat del servei\n- PÚBLIC: Orientat a la satisfacció de les necessitats de transport de les persones.\n- SEGUR: Amb la seguretat com a primer criteri, no subordinat a cap altre.\n- SOSTENIBLE: Que prioritzi el respecte pel medi ambient.\n- ASSEQUIBLE: Amb tarifes que garanteixin l’accés al conjunt de la ciutadania.\n- ACCESSIBLE: Atent a les persones amb mobilitat reduïda, cotxes de nens, bicicletes i equipatges.\n- DE QUALITAT: Que sigui respectuós amb l’usuari i que mantingui personal necessari (tant als trens com a les estacions de les comarques de Tarragona) per a una adequada atenció al públic: informació, venda de bitllets, seguretat, sales d’espera, etc.\n- DIGNE: Amb una dotació suficient de recursos per a l’adequació dels edificis de viatges.\n- EFICAÇ: Prioritzant la satisfacció de les necessitats de transport, augmentant la freqüència de trens de Mitjana i Llarga Distància i la coherència d’horaris, facilitant una millor vertebració del territori.\n- La triplicació dels trens de Mitjana Distància fins a Flix i Montblanc i la duplicació dels trens de Tortosa.\n- La reobertura immediata de la línia Reus-Roda de Barà, en ordre a la vertebració del Baix Gaià i la connexió ferroviària eficient de les comarques de Tarragona amb l’aeroport i l’estació de l’AVE, així com un by-pass de mercaderies perilloses que en l’actualitat realitzen els trajectes i maniobres pels nuclis urbans de Tarragona.\n- Implementar una xarxa de rodalies el Camp de Tarragona.\n- Millorar la prestació de serveis als usuaris/àries en les línies de ferrocarril convencional de Tarragona\n>>> Adjuntem cartell - octaveta.


El Madrid serà el campió de Lliga si avui guanya el Vila-real a Valdebebas - Empordà\nEl Madrid serà el campió de Lliga si avui guanya el Vila-real a Valdebebas\nEl Barça rep l'Osasuna esperant una errada blanca per allargar la resolució del títol fins diumenge\nEP/DDG | 16·07·20 | 06:30\nFrenkie De Jong entrenant ahir amb l'equip. miguel ruiz/fcb\nLa penúltima jornada de la Lliga Santander, que es disputa gairebé de manera íntegra aquesta nit (21.00 hores), pot adjudicar les dues últimes places de descens i coronar el campió, que seria el Reial Madrid si guanya el Vila-real a Valdebebas. Els de Zinedine Zidane només necessiten dos punts per aconseguir l'ascens matemàtic i per això el club va avançar-se demanant a l'afició que celebri el títol des de casa, descartant visitar la Cibeles i qualsevol altra instiució, perquè «tots hem de contribuir amb absoluta responsabilitat a evitar riscos de contagi». El CSD, la RFEF i La Lliga van seguir el mateix missatge: «Fem una crida per evitar concentracions que posin en risc la salut pública».\nEl Barça rep l'Osasuna en el seu últim partit a casa sense dependre de si mateix per optar al títol, de manera que aprofitarà per recuperar sensacions i trobar la seva millor versió de cara a la tornada de la Lliga de Campions a l'agost. Els de Quique Setién afronten avui un nou duel sense marge d'error, ja que, tot i les insistències del tècnic que lluitaran pel títol fins al final, necessiten guanyar els seus dos pròxims partits i que el Reial Madrid, a 4 punts de distància, aconsegueixi només 1 punt dels 6 possibles. «Pot passar qualsevol cosa, però és veritat que és difícil, ja que ha de perdre i empatar un equip que ho ha guanyat tot. És obvi que estan per davant i que segurament han fet millor les coses. Seguirem lluitant fins al final», va dir. En aquest sentit, Setién assumeix la seva « part de responsabilitat, però no tota. Tampoc sento que hagi fet tan malament les coses per haver empatat tres partits. Donaria més mèrit al rival per haver-ho guanyat tot, que això sí que és més difícil». El tècnic càntabre, que recupera De Jong i Arthur, té l'opció d'apostar per un onze titular continuista, amb presència majoritària de titulars, o introduir rotacions per donar minuts a jugadors menys utilitzats o del filial.\nLa lluita per la permanència\nEl Leganés i el Mallorca s'aferraran fins a l'últim moment a les poques opcions que tenen de mantenir-se a Primera. I és que han de guanyar l'Athletic i el Granada, respectivament, i esperar que el Celta i l'Alabès punxin contra el Llevant i el Betis. Amb l'Espanyol descendit i l'Eibar salvat, la lluita per la permanència es redueix a quatre equips i dues places en les quals tant el Celta com l'Alabès tenen avantatge amb quatre punts més (36).\nEls blanc-i-blaus visiten el València, que, tot i trobar-se a la deriva des de fa algunes jornades, manté mínimes opcions d'accedir als llocs de la Lliga Europa. Els valencianistes necessiten derrotar l'Espanyol en el tancament de Mestalla per aquesta temporada. La seva victòria ha d'anar acompanyada de resultats desfavorables per al Getafe, Reial Societat i Athletic i d'un segon triomf a la jornada final del campionat en la seva visita al Sevilla mentre l'equip viu una profunda transformació en la seva plantilla per al final de l'exercici, sobretot després de la possibilitat que alguns dels pesos pesants de la plantilla surtin en breu del club. Per la seva part, el Vila-real també somia amb Europa i necessita sumar davant del Madrid.\nLa UE Figueres femení empata a 3 a Vilatenim davant del CE Sant Gabriel


Arriba a l’ONYRIC Teatre Condal el fabulós musical Aladdin, #thepopmusical. L’obra ha estat guardonada amb el Premi al millor espectacle familiar per Premis Teatre Barcelona 2017-2018, i guanyadora del Premi al millor musical infantil per Broadway World Spain.\nL’Aladdin és un dels components del grup musical Top Flash, el qual es presenta al concurs televisiu Star Band, on els vencedors reben com a premi una gira i l’enregistrament del seu primer disc. Tanmateix, guanyar el concurs no serà fàcil. La guitarra de l’Aladdin s’ha trencat i el noi no es pot permetre comprar-ne una de nova. Però gràcies a una llàntia màgica i al poder del geni que la custodia, l’Aladdin obtindrà tres desitjos. Sabrà triar-ne els adequats i poder fer realitat el seu somni?\nUn espectacle musical ple de talent i whatsapps on la superació, el treball en equip i la il·lusió ompliran l’escenari. Només cal que freguis la llàntia meravellosa i et disposis a somiar.


LLUM VERDA A LA PAVIMENTACIÓ DE LA TRAVESSERA DEL NUCLI DE ROMANINS – Pirineus TV\nLLUM VERDA A LA PAVIMENTACIÓ DE LA TRAVESSERA DEL NUCLI DE ROMANINS\nAprovat de manera inicial el projecte de pavimentació de la travessera del nucli de Romanins al terme municipal de Fígols i Alinyà. L'actuació consisteix a renovar les canonades que són molt antigues, i arranjar el ferm del tram viari urbà de Romanins.\nEl projecte també inclou la millora de dos revolts del camí de muntanya des de Romanins direcció al cap de la Vall. Es tracta de dues corbes de poca amplada, pendents i sotmeses a l'efecte d'erosió constant.\nEl cost dels treballs en els tres trams ascendeix a 38.800 euros. La diputació de Lleida finançarà el 95% de les obres, la resta anirà a carrer del consistori.\nParlen al vídeo: IGNASI FINESTRES, ALCALDE DE FÍGOLS I ALINYÀ


Solucions: se us ha denegat el permís per accedir a aquesta carpeta - Centre De Notícies Minitool\nSolucions: se us ha denegat el permís per accedir a aquesta carpeta [MiniTool News]\nMolts usuaris han informat del missatge d'error 'Se us ha denegat el permís per accedir a aquesta carpeta' al Windows 10. Si també esteu trobant aquest problema, arribeu al lloc adequat i podeu obtenir algunes solucions d'aquesta publicació al MiniTool lloc web.\nSe us ha denegat el permís per accedir a aquesta carpeta Windows 10\nWindows 10 pot bloquejar algunes carpetes per protegir els vostres fitxers contra accessos no autoritzats. És a dir, per a determinats usuaris que no són administradors, aquestes carpetes són inaccessibles.\nSegons els usuaris, quan intenteu accedir a una carpeta protegida del sistema, com ara WhatsApp, podeu rebre el missatge d'error 'No teniu permís per accedir a aquesta carpeta' i si feu clic a Continua , veieu 'Se us ha denegat el permís per accedir a aquesta carpeta. Per accedir a aquesta carpeta, haureu d'utilitzar la pestanya de seguretat '.\nDe vegades, també apareix el mateix error en accedir a les carpetes del disc dur extern, SSD, targeta SD, USB, etc. Tot i que sou administrador, no podeu accedir a la carpeta.\nÉs fàcil solucionar l'accés que es denega (se centra en el disc i la carpeta)\nL’accés es denega quan s’accedeix a un disc dur o a una carpeta del Windows 10/8/7? Aquesta publicació us mostra algunes maneres de solucionar-ho en dos aspectes.\nCom podeu solucionar el problema de l'accés denegat a la carpeta? És fàcil de resoldre problemes i podeu seguir aquestes solucions a continuació.\nAdopteu la propietat de la carpeta\nCom s’ha esmentat anteriorment, moltes carpetes estan protegides per Windows i, si no hi ha determinats privilegis, no hi podeu accedir. Per solucionar aquest problema, podeu fer-ho fer-se propietari de la carpeta seguint aquests passos.\nPas 1: feu clic amb el botó dret a la carpeta inaccessible i trieu Propietats .\nPas 2: sota el fitxer Seguretat pestanya, feu clic a Advanced .\nPas 3: feu clic a Canvi enllaç al costat de Propietari .\nPas 4: escriviu el nom de l'objecte i feu clic a Comproveu els noms i feu clic a D'acord .\nPas 5: marqueu la casella de Substitueix el propietari de subcontenidors i objectes i feu clic a Aplicar llavors D'acord .\nModifiqueu el registre\nSi us trobeu amb 'se us ha denegat el permís per accedir a aquesta carpeta', podeu modificar el registre per canviar la propietat d'aquesta carpeta. Però editar el registre és un procés arriscat, per tant, és millor fer-ho fer una còpia de seguretat del registre per si de cas.\nPas 1: descarregueu el fitxer Preneu Ownership.zip dossier.\nPas 2: extreu els fitxers disponibles del fitxer .zip.\nPas 3: executeu el fitxer anomenat Instal·leu Take Ownership.reg .\nPas 4: confirmeu l'operació i, després, feu clic amb el botó dret a la carpeta inaccessible i trieu Assumeix la propietat des del menú.\nNecessiteu permís per realitzar aquesta acció: resolt\nÉs possible que vegeu el missatge d'error (necessiteu permís per dur a terme aquesta acció) quan copieu / moveu / canvieu el nom / esborreu fitxers i carpeta.\nA més d’utilitzar aquests dos mètodes, podeu utilitzar una utilitat de tercers per fer-vos propietari de fitxers i carpetes del sistema operatiu Windows. Una eina popular és TakeOwnershipEx i podeu aconseguir que solucioni el problema de l'accés denegat a la carpeta.\nPas 1: executeu TakeOwnershipEx i feu clic a Assumeix la propietat .\nPas 2: trieu la carpeta problemàtica per tenir-ne la propietat.\nAltres formes recomanades per alguns usuaris:\nUtilitzeu el símbol del sistema per accedir als fitxers\nCopieu la carpeta a una ubicació diferent\nCreeu un grup nou i afegiu-hi el vostre compte d'usuari\nSi les formes anteriors no funcionen, també les podeu provar i es poden trobar els passos detallats a Internet.\nUs trobeu amb aquest cas: se us ha denegat el permís per accedir a aquesta carpeta Windows 10 quan intenteu accedir a una carpeta protegida pel sistema? No us preocupeu i podeu eliminar fàcilment aquest error si seguiu aquestes solucions esmentades anteriorment.\n6 casos habituals de recuperació de dades del Samsung Galaxy S6 [Consells MiniTool]\nQuè és el teclat de membrana i com distingir-lo del mecànic [MiniTool Wiki]\ncom bloquejar el tallafoc Windows 10\nWindows 10 gestió de memòria d'errors\neliminació de virus de Windows 8\nS'ha solucionat l'anell vermell de la mort de Xbox 360\nPropietats de l'adaptador de pantalla Windows 10 no s'obrirà


Lletra lligada i/o d'imprenta | Un cop de mà | Suport pedagògic\nLletra lligada i/o d'imprenta\nExercicis quadrícules escriptura\nSovint ens preguntem sobre l’aprenentatge de l’escriptura:\nComencem fent lletra de pal majúscules (MAMA, PAPA).\nMés endavant passem a lletra lligada.\nDesprés exigim una lletra “perfecte”.\nEl so que s’escriu es correspon a la lletra que volem transcriure, és a dir, que els sons s’identifiquen amb grafies. Si estem segurs del so, escriurem amb seguretat.\nAls inicis del procés de lecto-escriptura , si els resulta difícil, els podem ajudar pronunciant la paraula a mesura que l’escriuen i així es va assimilant so i grafia i el procés intern de pensar i dir mentalment allò que estem escrivint.\nAssegurar-nos que el llapis s’agafa correctament, que la mà i els dits tenen la suficient mobilitat per efectuar el traç amb agilitat i sense forçar el moviment natural de la mà i el braç sota la pressió dels dits. I que la pressió és la necessària.\nUtilitzar un llapis del nº2 i tou que ens permeti fer la pressió justa.\nVeure i llegir el text que escrivim. Amb la mà que escrivim no podem tapar el text que estem escrivint, valgui la redundància.\nAra només ens cal assegurar que el text sigui llegible; que no ens hem d’aturar per intentar esbrinar de quina lletra es tracta.\nCada nen ha de fer la lletra que li sigui més còmode, mentre sigui llegible.\nLes claus per aconseguir-ho són:\nIdentificar el so amb la grafia (seguretat a l’hora d’escriure).\nAgafar el llapis correctament ( fluïdesa del moviment).\nVeure el què escrivim, mentre escrivim.\nExemples Lletra Lligada


QUARANTA-QUATRE EQUIPS LLUITARAN PER FER-SE AMB EL EL CAMPIONAT DE CATALUNYA PER EQUIPS DE MENORS DE 1ª I 2ª CATEGORIA - Federació Catalana de Pàdel\nA partir de demà i fins diumenge un total de quaranta-quatre equips lluitaran per fer-se amb el Campionat de Catalunya per Equips de Menors de 1ª i 2ª categoria a les instal·lacions del Pàdel Nou Club de l’Hospitalet de l’Infant.\nA 1ª categoria masculina hi participen sis equips, mentre que set ho fan a la femenina. A 2ª categoria disset equips competeixen en la masculina i catorze en la femenina. Les finals de la competició es jugaran diumenge a partir de les 16h.\n· Campionat de Catalunya Equips de Menors 1a Categoria-Masculí: https://gestio.fcpadel.cat/be_t_detalleCuadro8.aspx?IdCuadro=7200\n· Campionat de Catalunya Equips de Menors 1a Categoria-Femení: https://gestio.fcpadel.cat/be_t_detalleCuadro8.aspx?idCuadro=7201\n· Campionat de Catalunya Equips de Menors 2a Categoria-Masculí: https://gestio.fcpadel.cat/be_t_detalleCuadro32.aspx?IdCuadro=7202\n· Campionat de Catalunya Equips de Menors 2a Categoria-Femení: https://gestio.fcpadel.cat/be_t_detalleCuadro16.aspx?idCuadro=7203\nRecordeu que en l’edició de 2018 el Pàdel Indoor Granollers es va emportar els títols del Campionat de Catalunya de Menors per Equips de 1ª en categoria masculina i femenina. A 2ª categoria masculina el guanyador de l’any passat va ser el Global Pàdel Sports, mentre que la femenina va ser pel CP San Cristóbal/Npadel.


Espai Isidor: Errors i obsessions diabòliques\ndivendres, d’agost 21\nErrors i obsessions diabòliques\nAntichrist és segurament la pel·lícula més honesta però també la més errònia que ha dirigit el danès Lars Von Trier. El director explica que va voler fer aquest film després de passar per una fase de depressió i per donar sortida a algunes inquietuds i fantasmes personals que tenen molt a veure amb la racionalitat, la religió i la sexualitat. En una entrevista recent ha admès que la sexualitat femenina li fa por i aquesta és una de les claus, sens dubte, que ajuden a explicar –que no disculpar o compartir- l’acusada misogínia del film. No es tracta, per tant, d’una acusació gratuïta ni nova, ja que moltes de les obres anteriors del realitzador, com Rompiendo las olas o Dogville, desprenen aquest caràcter misogin. Però a Antichrist es porta a uns extrems insospitats i, el que és més lamentable, d’una forma enganyosa impròpia d’un cineasta tan avantguardista i arriscat.\nEl guió, dispers i trampós, presenta una parella que es veu literalment arrossegada als inferns després de perdre accidentalment el seu fill de pocs mesos. L’home, que és psiquiatra, decideix contra tota versemblança ajudar la seva companya a superar el traumàtic dol per la pèrdua del fill. Amb aquest objectiu l’acompanya fins a un bosc on radiquen, i on intentarà fer aflorar les principals pors de la dona. Aquí radica el gran engany de la pel·lícula: fer creure que es tracta d’un drama sobre la el dolor de la pèrdua, i focalitzar l’atenció en el personatge femení, interpretat amb un meritori valor per una Charlotte Gainsbourg que va ser premiada a Cannes; realment el centre de la història és l’home, i potser es podria dir “un home”, el propi Von Trier que converteix el seu alter ego, un notori Willem Dafoe, en víctima dels seus temors més atàvics.\nResulta realment encertada la tria de Dafoe per aquest personatge que ja des dels segons inicials i sense impudícia anirà mostrant els seus genitals en les nombroses i salvatges escenes de sexe explícit que amaneixen el film i que tenen, realment, una raó de ser dins aquest despropòsit: definir la dona com un ésser animal aferrat al mascle, al qual intenta retenir –literalment- al preu que sigui i amb l’únic objectiu de la procreació. Privada d’aquesta capacitat, aquesta dona –i totes, segons s’entén de l’eloqüent epíleg- representa l’ésser maligne que dóna títol a la pel·lícula: l’Antichrist. L’antídot que Lars Von Trier proposa per fugir d’aquest enganyós jardí de les delícies és la raó, la ciència que es representa per mitjà de l’enfrontament ideològic del Dafoe psiquiatra i la Gainsbourg, autora d’una tesi sobre la bruixeria i altres qüestions sobrenaturals més "apropiades" a la seva naturalesa diabòlica.\nMés que discutible en el seu fons i errònia en la seva execució, Antichrist concentra els seus encerts en el vessant visual. Von Trier, sempre propens a l’experimentació, aposta per un tractament de la imatge que queda molt lluny dels principis del dogma 95 del qual va ser un dels principals promotors. Però tot i l’experimentació, el danès no aconsegueix en aquesta ocasió marcar una nova tendència, i busca amb en el muntatge i la fotografia acostar-se a la manera de fer del nou cinema fantàstic i de terror europeu. Tot i que a nivell formal funciona, aquest acostament al cinema de terror (amb apunts de cinema porno massa fàcils com per deixar-se provocar) és una altra de les trampes d’Antichrist, una pel·lícula d’obsessions massa personals com per poder funcionar segons els paràmetres del gènere.\nCrítica publicada a Ciutat Oci\nONDIA,SI QUE L'AS VIST COSES¡.\nJO VAIG SORTIR EMPRENYADA COM UNA MONA.JO NOMES VAIG TROBARLI POR LUTERANA,A VIURE,PATIR I DISFRUTAR.\nEm sap greu però fa mooooolt de temps que li he posat una creu al sr Trier.... no penso anar-la a veure, em nego rotundament ... prefereixo qualsevol altra pel.lícula de Haneke!


La Guàrdia Civil denuncia un veí de Juneda pel mal estat d'un ruc i disset gossos - Teleponent\nInici Societat La Guàrdia Civil denuncia un veí de Juneda pel mal estat d’un...\nLa Guàrdia Civil denuncia un veí de Juneda pel mal estat d’un ruc i disset gossos\nGossos en mal estat a l'explotació denunciada a Juneda\nLa Guàrdia Civil va denunciar dilluns passat un veí de Juneda (Garrigues) pel mal estat d’un equí i disset gossos a la seva explotació. La situació dels animals es va detectar després d’una inspecció que van realitzar els agents en les instal·lacions d’una petita explotació ramadera en desús situada al municipi de Juneda. Un dels animals, un ruc femella, presentava evidents símptomes d’abandonament en el manteniment i neteja dels cascos de les quatre potes que li podien provocar lesions permanents, deformacions o defectes greus. També hi havia disset gossos en condicions higièniques deficients.\nL’habitacle en el qual es trobava l’animal amb prou feines comptava amb ventilació, s’observava una manca de neteja i presentava diversos objectes tallants i punxants. El mateix propietari de l’explotació i els animals va reconèixer que els animals portaven uns dos anys tancats a les instal·lacions i a tots els mancava identificació, documentació o registre.\nImatge de les quatre potes del ruc femella que li poden produir importants lesions\nPer això, els agents van aixecar una acta i van posar els fets en coneixement del veterinari oficial de la Delegació Comarcal del Departament d’Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació de Les Borges Blanques per portar a terme les mesures sanitàries oportunes. També van donar coneixements dels fets a la delegació territorial del mateix Departament amb seu a Lleida, remetent-los la denúncia. (acn)\nArticle anteriorEl Consell del CNC dóna llum verda a les Torres de la Llotja\nArticle següentEl Centre de Fauna de Vallcalent recupera un xoriguer electrocutat


» Els arqueòlegs situen l’antiguitat d’Aiguafreda de Dalt al segle VII\nEls arqueòlegs situen l’antiguitat d’Aiguafreda de Dalt al segle VII\nDes d’abans dels treballs “in situ” se sabia que la recerca arqueològica proporcionaria resultats pel que fa al coneixement de la dinàmica històrica d’Aiguafreda de Dalt.\nLes dues campanyes d’excavació han donat resultats pel que fa al coneixement de la morfologia original de la cova-cripta, les seves grans dimensions originals, la seva funció funerària, la relació entre l’espai construït i les dinàmiques geohidrològiques del massís de travertí, etc.\nEls resultats més espectaculars, tanmateix, són els relacionats amb els enterraments. Si abans es coneixien 4 tombes a l’interior de la cova-cripta, cap d’elles amb individu associat, a hores d’ara es coneix un total de 11 tombes més, amb les restes de 15 individus. En aquest àmbit, les analítiques practicades a les mostres òssies localitzades, corresponents a 4 individus, han proporcionat una datació a l’entorn de l’any 680 per a dos d’ells.\nAquests resultats permeten fer retrocedir l’antiguitat del conjunt monumental d’Aiguafreda de Dalt de finals del segle IX, com es coneixia tradicionalment, a la segona meitat del segle VII, fet que situa el bressol d’Aiguafreda entre els jaciments medievals més antics de Catalunya.


Tret de sortida al III Cicle d'Arrel i amb Salero - Ràdio l'Escala\nTret de sortida al III Cicle d'Arrel i amb Salero\nEl duet Esclopènia, format per Francesc Tomàs i Roser Serrano, donen el tret de sortida al festival d'Arrel i amb Salero. El primer dels tres concerts programats dins el festival omple el pati de l'Alfolí i també els seus balcons.\nAquest cap de setmana, l'Alfolí de la Sal ha acollit el primer dels tres concerts programats dins la tercera edició d'Arrel i amb Salero. Per inaugurar el festival s'ha comptat amb el Duet Esclopènia i la seva proposta Sona dos, un concert amb cançó tradicional catalana, ballets i també amb una actualització del folklore català.\nEl pati de l'Alfolí va ser l'escenari d'aquesta proposta, adaptant-se per complir amb els protocols actuals i obrin per primera vegada els balcons de l'Alfolí per així aprofitar més l'espai. D'Arrels i amb Salero, fa una pausa fins al mes de setembre amb un doble concert molt especial a Plaça Catalunya.\nRecordem que per assistir al festival cal reserva prèvia de places a infomuseu@lescala.cat\nSegona edició del Taller de restauració de parets de pedra se ...\nAl descobert la basílica del conjunt episcopal d'Empúries\nActiva't. Pots fer molt per tu - Hipotiroidisme


Article d'opinió de Roger Cuartielles al voltant de la plumofòbia i l'entorn escolar. FOTO: NHS\n"Si algú em volia estimar ho havia de fer amb ploma inclosa, perquè sí", opina Roger Cuartielles\nper Roger Cuartielles Rubí. 28 de juny de 2021 10:02\nTenia 10 anys quan vaig escoltar per primera vegada la paraula maricón. Eren uns companys d'escola que me la deien perquè jugava amb nenes. Amb prou feines sabia què volia dir. Només recordo que se'm va remoure alguna cosa a l'estómac i que en arribar a casa vaig decidir explicar-ho a la meva mare. Ella hi va treure importància, suposo que per no patir.\nDes d'aquell dia la paraula maricón i tots els seus derivats es van convertir en part de mi. A l'escola cada dia me la deien més sovint i en alguna extraescolar també. També sentia expressions com "tens ploma" o "per què parles així?". Ni jo mateix ho sabia, com tampoc sabia si m'agradaven els homes encara. Fins llavors l'únic que notava és que preferia jugar amb nenes perquè em sentia més acollit.\nA l'institut la situació no va canviar, fins i tot va empitjorar. Recordo que un dia al vestidor un company de classe se'm va acostar i em va preguntar si em posava catxondo. La resta va riure i em vaig sentir més humiliat que mai. Des de llavors vaig decidir que faria els possibles per no tornar a viure situacions com aquelles i que intentaria dissimular la ploma que m'atribuïen. Potser així pararien de riure's de mi.\nVaig començar a limitar gestos, a moure menys les mans per no ser efeminat. Era una mena de lluita contra mi, constant, diària. Hi havia dies que abans d'anar a l'institut assajava davant un mirall les postures que creia que em podien fer més masculí.\nL'autonegació que em provocaven els comentaris d'alguns companys també em va portar a experimentar la plumofòbia en pròpia pell i a rebutjar altres nois a qui també se'ls considerava efeminats. Recordo que feia teatre amb un d'ells i que no m'hi acostava per por al fet que m'hi relacionessin, que em tornessin a dir maricón. Era una situació tensa que vivia amb neguit i que, al contrari del que pensava, cada vegada em feia sentir més incòmode amb mi mateix. El cert és que no hi ha res pitjor que acabar sent el teu propi botxí per aconseguir l'acceptació social.\nAmb el temps em vaig adonar que no tenia sentit dissimular res, que aquest joc pervers no duia enlloc i que jo era com era. Si algú em volia estimar ho havia de fer amb ploma inclosa, perquè sí. En tenia i en tinc, i no passa res. Sóc així. No ho trio. Forma part de mi.\nM'agradaria creure que la tolerància a les escoles i als instituts ha augmentat en els últims anys, però malauradament em temo que no sempre és així. Segurament hi ha més gent que ha viscut el mateix o que, fins i tot, ha passat per situacions pitjors. Només us vull dir que no esteu sols ni soles, i que sobretot intenteu ser vosaltres mateixos.\nSé que és molt fàcil de dir, especialment quan ja no et sents incòmode amb la teva identitat. Però, de debò, sentiu-vos sempre orgullosos i orgulloses de com estimeu. Doneu-vos temps per saber com sou, sense autolimitar-vos i sense jutjar ningú. No caigueu en la trampa d'intentar amagar el que sou. De vida només en tenim una i segurament tots plegats serem més feliços si la vivim sense tallar-nos les ales.


No neixen adolescents (Jaume Funes)\nNo neixen adolescents\nAcabo de participar en la celebració dels trenta anys del Centre de Desenvolupament Infantil i Atenció Precoç (CDIAP) de Sant Boi. He conviscut amb adolescents que vivien en el món de l’espectre autista però que, gràcies al fet d’haver tingut a temps propostes i estímuls comunicatius, són ara xerraires lúcids. També he estat amb joves Down que gestionen activament la seva diversitat funcional perquè, des de ben petits, s’ha ajudat la seva família a crear el marc educatiu adequat. Uns altres, de pocs anys, que ara s’espavilen, estarien en els territoris del fracàs si, amb pocs mesos, no haguessin accedit als estímuls i les oportunitats educatives que la seva família no els podia donar.\nSovint, a l’adolescència, quan tot entra en crisi, apareixen les marques i els dèficits dels primers temps d’infància, però tendim a pensar que tot és un problema nou. És el moment de recordar que potser aquests joves no serien així si ens n’haguéssim ocupat adequadament, a temps, quan tot depenia de les oportunitats que els adults proporcionem als infants. He explicat que no existeix el determinisme. Que cap infant està condemnat a no ser, a arribar a l’adolescència sense ser en positiu. Sempre seran les oportunitats i els estímuls educatius que els envolten els que condicionaran el seu desenvolupament. La primera obligació de la societat adulta és garantir, amb recursos i serveis diversos, que tothom tindrà al seu abast la dosi bàsica d’abraçades, d’experiències i descobriments, de paraules i músiques, de relacions amb altres infants, de percepcions de seguretat entre diferents adults.\nA vegades, el desenvolupament infantil inicial pateix distorsions. Es dona enmig de confusions emocionals d’origen divers. El caos personal i relacional no els permet començar a aclarir-se i diferenciar-se. L’atenció primerenca fa que a poc a poc vegin llum i madurin sense convertir el desordre en trastorn mental. En altres situacions, la singularitat infantil té a veure amb la diversitat madurativa que genera una genètica diferent. La lluita familiar per la normalitat passa per ajudar-los des del primer moment a construir els recorreguts singulars de la seva diversitat funcional. Només així poden arribar a no viure la singularitat com a dèficit que inhabilita. Ho hem oblidat, però ningú neix adolescent.