Blog de muntanya: 2021\nTravessia dels Frares Encantats, amb nens\nLa Travessia dels Frares Encantats és una clàssica montserratina. És un camí equipat que recorre la part alta de Montserrat entre el Coll de Port i el Portell Estret, un espai que correspon a la Zona dels Frares Encantats. La major part d'aquest recorregut discorre per corriols que pugen i baixen contínuament per les canals montserratines y, en alguns punts concrets, hi ha equipaments que ens ajuden a superar els passos més complicats. El pas clau del recorregut és un mur d'uns 10 metres, equipat amb unes barres d'acer que formen una escala i amb una cadena de ferro que s'utilitza com a passamans.\nJo vaig fer aquesta travessia en solitari, encara no fa un mes, justament per comprovar l'estat de les instal·lacions i repassar el recorregut, pensant en venir amb els nens. Avui he vingut per fer la travessia amb els nens en un dia ben asolellat però amb força vent.\nHem iniciat la caminada a Can Maçana, pujant pel camí del Coll de Guirló. Allà hem deixat el trencall que porta a la Portella i el Refugi i hem seguit endavant pel GR172. El GR passa per sota de la Cadireta i poc després l'hem deixat per agafar el camí que porta al Coll de Port, punt d'inici de la part tècnica del recorregut.\nHem deixat el camí principal i hem iniciat la travessia prenent un corriol que puja a la dreta, senyalitzat amb marques blaves. El camí puja fort fins arribar a un pany de paret ben dret. És el pas clau. Unes barres de ferro formant una escala ens ajuden a superar el mur. Tot i que és fàcil, els nens s'han posat l'arnès i ens hem encordat per assegurar el pas. Sense cap problema els nens han superat l'escala arribant a un bosc penjat.\nDesprés d'un tram de pujada pel bosc hem trobat un petit mur que hem superat amb l'ajut d'una corda de nusos. Al costat teníem la roca anomenada L'Enclusa o El Bacallà. Després d'aquest pas ja hem guardat la corda definitivament i hem seguit endavant.\nEl camí segueix superant algunes petites dificultats amb l'ajut de cordes fixes. Hi ha un altre pas singular on baixem un parell de metres amb l'ajut d'una corda de nusos i passem per un forat entre blocs de roca.\nDesprés de superar encara alguns petits passos equipats, hem arribat al Torrent del Lloro, on hem iniciat una forta pujada fins al peu de la roca del mateix nom. A partir d'aquí ja gairebé tot és baixada. Hem passat al costat del Morro Pla, amb el característic Pi de la Trinitat, i hem baixat fins al peu de l'Agulla Sense Nom. Aquí el nostre camí desemboca en el camí de la Canal Ampla, que marca el final de la Travessia.\nJa per camí fàcil, hem baixat fins al Refugi Vicenç Barbé i després, pel Pas de la Portella, hem retornat al punt de partida al Coll de Can Maçana.\nI aquí teniu un vídeo amb les millors escenes d'aquesta travessia, on els nens han demostrat, una vegada més, que tenen fusta de muntanyencs. Per altra banda, avui no hi ha àlbum de fotos perquè n'hi havia poques. Aquesta vegada, els esforços del fotògraf s'han dedicat al vídeo i a ajudar els nens en alguns passos.\nEtiquetes: amb nens, ferrata, Frares, Montserrat, track, vídeo\nCova de les Llosanques i Bòfia de la Boixadera\nJornada de coves pel Berguedà. Hem visitat dues coves fàcils, sense massa requeriments tècnics però ben interessants. La Cova de les Llosanques té una entrada una mica tècnica, amb un ràpel o passamans d'uns 8 metres, mentre que l'altra cavitat, la Bòfia de la Boixadera o de Sant Jaume, es por recórrer sense cap equipament tècnic però, evidentment, amb el frontal i el casc.\nCova de les Llosanques\nHem pujat per la carretera dels Rassos de Peguera i poc després del km 9 hem deixat el cotxe iniciant l'aproximació per una pista. En poc més de mitja hora hem arribat a l'entrada de l'avenc, una escletxa estreta. Hem muntat un ancoratge en un pi i hem iniciat el descens.\nTot i que alguna ressenya diu que es pot baixar desgrimpant o, simplement, utilitzant la corda com a passamans, nosaltres hem optat per l'alternativa més segura de muntar un petit ràpel. Hem baixat encaixonats per l'escletxa fins aterrar en un amuntegament de pedres i fang al fons de la cova.\nHi ha dues petites galeries; hem agafat la galeria principal que porta a una sala no gaire gran, on hi ha diverses formacions. Hem recorregut aquesta sala i després hem retornat a la base del ràpel des d'on hem entrat a la segona galeria que porta a una petita sala sense gaire interès.\nDesprés de completar la visita a la cova hem remuntat el ràpel amb el material d'espéleo, encara que al Pablo júnior l'hem pujat amb ascensor utilitzant una politxa sense retorn.\nI aquí teniu el vídeo de la visita a la Cova de les Llosanques. Ha estat produït per Edicions JGB i cedida al Blog de Muntanya per als seus seguidors:\nBòfia de la Boixadera:\nHem tornat a agafar el cotxe i ens hem desplaçat fins al costat de la masia Casa Gomira, a prop de L'Espunyola, per fer la visita a la segona cova del dia. Una curta aproximació ens ha portat fins a la boca de la Bòfia de la Boixadera, també anomenada Bòfia de Sant Jaume. És una cova d'accés fàcil; no cal cap material tècnic i només cal enfangar-se una mica per recórrer tots els racons d'aquesta cavitat.\nL'entrada a la cova és per una rampa terrosa. Després hem entrat per la galeria principal, de tipus tectònic amb grans blocs de roca. No hi ha formacions però al final de la galeria, en una sala molt gran anomenada Sala de les Bruixes, hi ha uns petits gours amb aigua.\nDesprés de recórrer la galeria principal hem tornat enrere fins poc abans de la boca de la cova, on hi ha l'entrada de la segona galeria. Per recórrer aquesta galeria hem travessat una gatera estreta on ens hem acabat d'enfangar. A l'altra banda hi ha una sala denominada Bany de la Princesa i després la sala final, amb diversos bassals, la més interessant de la Bòfia, amb algunes formacions. És la sala de les Campanes, anomenada així perquè hi ha un parell d'estalagmites amb aquesta forma.\nDesprés de visitar aquesta sala hem donat per acabat el recorregut de la Bòfia de la Boixadera i hem retornat al punt on havíem deixat el cotxe iniciant el retorn a casa.\nI aquí teniu el vídeo de la Bòfia de la Boixadera. Com l'anterior, ha estat produït per Edicions JGB i cedida al Blog de Muntanya per als seus seguidors:\nTRACKS: LLOSANQUES - BOIXADERA\nCova de la\nEtiquetes: cova, espéleo, track, vídeo\nLa via ferrada de les Venes de Rojalons és una de els més singulars que hem fet. A més dels passos normals de la majoria de les ferrades: murs, flanquejaments, desploms, ponts nepalesos... aquesta ferrada té un curiós sector subterrani que la fa gairebé única. Una altra singularitat d'aquesta via és que, tot i estar catalogada com a K4, en els passos més compromesos hi ha petites variants que eviten aquests passos amb una dificultat menor.\nHem arribat de bon matí a Montblanc quan tot estava cobert de boira. Tot i que la via ferrada es pot fer amb boira, aquesta situació la podia fer una mica desagradable, a més de la impossibilitat de fer bones fotografies.\nHem pres la carretera que porta al petit poble de Rojalons. La carretera puja fent diversos revolts. De sobte, en un d'aquests revolts, els ha sorprès veure el cel blau. Havíem sortit de la boira i aquí dalt, a la muntanya, teníen un magnífic dia de tardor amb bon sol.\nQuan hem iniciat l'aproximació ens hem adonat que, amb les presses, la motxilla d'en Joan s'havia quedat a terra. No tenia material i ha hagut de desistir de fer la via ferrada i passar a la situació d'acompanyant/fotògraf.\nDesprés d'una curta caminada hem arribat a l'inici de la via ferrada. L'entrada és doble: hi ha un petit desplom equipat amb preses artificials (K4) o la variant menys difìcil amb grapes (K2). En el segon intent hem aconseguit superar el petit desplom inicial i hem seguit pujant pel mur fins al primer pont nepalès.\nDesprés del pont nepalès hem arribat, superant un mur, fins al pas de la Fe, on cal passar d'una paret a una altra amb una gran passa. Després la via segueix per un sistema de flanquejaments aeris i petits murs fins al segon pont nepalès. Poc després hi ha un pas ben desplomat, que hem evitat per la variant.\nHem arribat al cim del cingle i hem iniciat el descens per una canal en direcció a l'entrada del pas subterrani. És una profunda esquerda pero on hem entrat caminant però aviat hem trobat un passamans sobre un avenc i després un mur vertical equipat amb grapes.\nJa a prop de la sortida, hi ha dues opcions. Es pot seguir pujant pel mur, ben equipat, o anar a buscar una xemeneia amb poc equipament per on es puja alternant les grapes amb la tècnica de ramonage.\nLa via ferrada acaba a dalt del cingle, on comença un caminet marcat amb fites que en pocs minuts ens ha portat fins al punt d'inici de la via. Després hem tornat pel mateix camí de pujada fins al punt d'inici, on teníem el cotxe.\nI aquí teniu un vídeo amb escenes d'aquesta activitat:\nEtiquetes: ferrata, track, vídeo\nEl Montalt i el Turó de Ca l'Amar\nAvui hem fet una petita excursió pel Parc del Montnegre i Corredor. L'objectiu principal era el Montalt, un dels cims principals de la Serralada Litoral. De passada, hem pujat un altre cim, també poc important: el Turó de Ca l'Amar.\nEl punt de partida ha estat el Santuari de Lourdes d'Arenys de Munt, on hi ha un parell de restaurants i unes taules amb bancs de pedra per fer picnic, a més d'una capella, reproducció de l'autèntica cova francesa de Lourdes. Hem començat a pujar per la riera de Sobirans i després per una pista que puja passant al costat d'algunes cases. Més tard hem arribat a la Font de l'Aigua Roja, una font d'aigües ferruginoses situada al costat del camí.\nHem seguit pujant fins arribar a un ampli coll, la Creu de Rupit, on hi ha una cruïlla de diversos camins i pistes. Per aquí passa el GR83, el Camí del Nord, que vam recórrer fa uns anys entre Mataró i el cim del Canigó. Ens hem fet una foto amb la creu que dóna nom al coll i hem seguit per una pista fins arribar a un altre petit coll, on hi ha unes roques característiques. És la Roca de la Ferradura.\nBen aviat hem deixat la pista per agafar un petit corriol per on hem pujat directament al cim del Montalt (596 m). El cim està cobert de bosc i no es veu gaire panorama. Només teníem vistes en direcció al mar, on vèiem la ciutat de Mataró i el port d'Arenys. Tot i la seva poca prominència, aquest cim està a la llista dels "centcims" publicada per la FEEC. Hem fet les fotos de cim i hem fet volar el dron abans d'iniciar el descens.\nHem tornat al col de la Ferradura i hem agafat una pista diferent, per on hem iniciat el descens. Hem arribat a un altre coll, on hem deixat definitivament les pistes per agafar un corriol amb nom propi: el camí amagat. Aquest camí baixa pel bosc fent zigazagues fins a Lourdes però abans d'iniciar la forta baixada hem deixat el camí uns minuts i hem pujat al cim del Turo de Ca l'Amat per un corriol marcat amb pintura groga.\nAquest cim té molt poca prominència i cap panorama, ja que està ple d'arbres que no deixen veure res. Després de fer la foto de cim hem tornat a baixar pel corriol reprenent el camí amagat per on hem baixat directament fins a Lourdes on hem acabat la caminada.\nHa estat una petita excursió, curta i fàcil, però ens ha permès recórrer els boscos del Parc del Montnegre i Corredor en un magnífic dia de finals de tardor, fred però amb molta llum.\nI aquí teniu el vídeo de la jornada:\nTuró de les Onze\nEtiquetes: dron, excursionisme, track, vídeo\nTossa d'Alp (2.535 m) amb esquís\nHem iniciat la temporada d'esquí de muntanya amb una ascensió curta i fàcil però que no havíem fet mai amb esquís. Era una sortida combinada amb quatre raquetistes, un caminador i un esquiador.\nHavia nevat força els dies passats però, com és habitual en aquestes muntanyes, el fort vent havia escombrat la neu de les parts altes de la muntanya i l'ascensió no ha estat com esperàvem.\nHem pujat per la carretera del Coll de Pal però abans d'arribar-hi ens hem trobat el primer entrebanc: hi havia unes màquines treballant i hem hagut d'iniciar l'ascensió des d'un punt de la carretera a un km del coll. El panorama era decebedor: hi havia força neu a les fondalades però tota la cresta, per on anava el nostre itinerari previst, estava totalment pelada. El vent havia escombrat tota la neu de la carena, deixant un terreny pedregós on era impossible esquiar.\nHem iniciat l'ascensió buscant els punts on la neu permetia progressar amb esquís. Hem pujat força bé fins arribar a prop del primer cim secundari de la carena, el Cap del Serrat Gran. Allà la decepció ha estat total: a la gran sifonada que cal fer, passant per la Colladeta de Comabona, no hi havia neu. Un gran pedregar ens separava de la Tossa.\nAmb els esquís a l'esquena (o les raquetes...) hem baixat fins a la collada i hem remuntat per l'altra banda pel camí d'estiu. A dalt encara he pogut progresar una mica més amb esquís arribant al Refugi del Niu d'Àliga i, una mica més amunt, al cim de la Tossa d'Alp (2.534 m).\nHem fet les quatre fotos de cim i hem baixat al refugi, que forma part de les instal·lacions de l'estació d'esquí de La Molina i està enllaçat amb un telecabina. Hem pres unes begudes en el bar i hem menjat una mica, abans d'iniciar el retorn.\nLa baixada ha estat com havíem previst: una caminada amb els esquís a l'esquena i una curta esquiada final fins al punt de partida. Una esquiada que no passarà a la Història.\nI aquí teniu el vídeo de la jornada. Ha estat produït per Edicions JGB i cedit al Blog de Muntanya per als seus seguidors:\nGR3: Coll de Pal\nGR3: Alp - Coll\nde Pal, 2019\nTossa d'Alp en\nEtiquetes: 2000, Cadí, Cerdanya, esquí, track, vídeo\nGR3: Moià - Monistrol de Calders\nUna nova etapa del GR3, entre les poblacions de Moià i Monistrol de Calders. Ha estat una de les etapes més fàcils que hem fet en els diversos GRs que hem recorregut, curta i amb poc desnivell. A més, tot el recorregut va per una àmplia pista, que fa encara més fàcil aquesta etapa.\nPer compensar el poc recorregut de l'etapa hem programat una petita variant, separant-nos del GR per visitar el Molí de Brotons, un indret singular amb un salt d'aigua i un gorg, situat a poc més d'un km del traçat del GR.\nAquesta vegada hem esmorzat a Moià, amb el típic cafè amb llet i croissant, al bar Xiringuitu. Després hem sortit caminant per la carretera de Navarcles. Abans de sortir del poble hem agafat una pista a l'esquerra que porta a un petit polígon industrial.\nHem seguit aquesta pista, que avui no hem deixat en tot el dia, fins que al cap d'uns 6 km hem trobat el camí del Molí de Brotons. Una fita gran marca l'inici d'aquest camí, que baixa en direcció a la Riera de Marfà. Poc abans de la Riera hem arribat a l'ermita de la Mare de Déu de la Tosca, una antiga construcció sense gaire valor arquitectònica perquè ha patit moltes reformes.\nHem seguit pel camí, encara marcat per fites, fins arribar al Molí de Brotons. Hi ha un salt d'aigua i un gorg, a més de l'edifici mig enrunat de l'antic molí. Hem recorregut la zona i hem entrat a l'edifici del molí, construït sota una bauma, abans d'iniciar el retorn.\nHem tornat a la pista del GR i hem seguit el recorregut en direcció a Monistrol de Calders. La pista és una mica monòtona, sempre pel bosc i amb poques vistes, però ha estat una plàcida passejada que ens ha portat fins a Monistrol.\nCom és habitual a les sortides del grup del GR, quan hem arribat ja ens estaven esperant amb la taula parada en el restaurant Rabell, on hem menjat un magnífic menú.\nI aquí teniu el vídeo de la jornada. Ha estat produït per GReaperos Productions i cedit al Blog de Muntanya per als seus seguidors:\nGR3: Caraüll -\nGR3: Puigví -\nGR3: Els Munts -\nEtiquetes: GR3, Grup GR, senderisme, track, vídeo\nMont Puget i Falaises du Devenson\nEn la segona jornada d'estada a les Calanques hem fet un itinerari circular recorrent alguns dels paratges més interessants d'aquest Parc Natural, pujant al cim del Mont Puget i recorrent les Falaises du Devenson.\nHem sortit del mateix punt que a l'excursió d'ahir, el pàrquing de la carretera de la Gineste, i hem fet el curt recorregut fins al Col de la Gardiole. Allà hem agafat una pista que puja per un llom entre pins. És la Crête de l'Estret, un camí de carena amb grans vistes. Feia un vent molt fort, especialment en aquest camí, molt exposat als quatre vents.\nA mesura que anàvem pujant per la Crête de l'Estret s'ha anat ampliant el panorama. Es veia el mar blau, avui molt mogut a causa del vent, amb uns quants illots. També es veia la ciutat de Marsella i al darrere nostre, a l'horitzó, les muntanyes nevades dels Alps del Sud.\nEn alguns punts el vent gairebé ens feia caure però hem seguit endavant fins arribar a un coll al peu del Mont Puget. La pujada final al cim era optativa però no hem volgut perdre l'ocasió de fer un cim, encara que fos de tan poca altitud. En pocs minuts hem superat el petit desnivell que ens separava del cim, arribant al Mont Puget (563 m). El vent encara era molt fort però ha afluixat una mica i hem pogut gaudir uns minuts del panorama del cim abans d'iniciar el retorn.\nHem retornat fins al coll i hem agafat un camí sense senyalitzar en direcció a la costa. El camí passa penjat entre els cingles sobre el mar fins enllaçar amb el GR51, que recorre la costa entre Marsella i Cassis. Hem deixat uns minuts el GR per acosar-nos al mirador del Col de la Candelle, un curiós balcó sobre el mar.\nHem retornat al GR i l'hem seguit passant al peu d'un gran penyal, el Cap Gros, i després recorrent les Falaises du Devenson, per un camí sobre els cingles amb vistes espectaculars.\nDesprés d'un llarg recorregut entre cingles ens hem començat a allunyar de la costa pujant fins al Col de l'Oule des d'on hem anat a buscar el camí de la Calanque d'en Vau, que ja vam recórer ahir, per on hem pujat fins al Col de la Gardiole i després de retorn al punt de partida a la carretera del Col de la Gineste.\nHem retornat a Cassis, a la nostra base d'operacions de l'hotel Le Clos des Aromes, on hem recuperat forces amb les especialitats gastronòmiques de la Provença, tancant aquesta estada de dos dies a les Calanques.\nLe Doigt de\nLa Sirenne, via\nSy Ray, 1979\nEtiquetes: Calanques, excursionisme, track\nAprofitant el pont de la Constitució, hem fet una sortida singular, una visita al Parc Natural de les Calanques, situat a prop de la ciutat francesa de Marsella. És un massís calcari que forma grans espadats davant del mar. La roca és molt blanca i contrasta amb el blau del mar formant un conjunt paisatgístic molt interessant.\nEn aquests cingles de roca blanca s'han obert moltes vies d'escalada, relativament curtes però amb una gran diversitat de graus i tècniques i amb un ambient extraordinari. Aquesta escola d'escalada es va popularitzar en bona part gràcies a Gaston Rebuffat, un famós guia de muntanya que va iniciar-se aquí.\nA finals dels anys setanta vaig venir a escalar a les Calanques en diverses ocasions. A l'estiu, tornant dels Alps, ens vam aturar alguna vegada a les Calanques per practicar l'escalada en aquest indret tan singular. Vam venir tres vegades a escalar a la Calanque d'en Vau però aquesta vegada hem deixat les cordes a casa i hem vingut a fer excursions per la zona i no a escalar. A més del senderisme pel Parc Natural, aquesta visita a les Calenques té un segon objectiu: fer fotografies per documentar i completar les entrades històriques del blog amb les ressenyes de les vies d'escalada.\nHem deixat el cotxe en el pàrquing de la carretera de la Gineste, a l'inici de la pista del Col de la Gardiole. Aquesta pista era l'accés normal a la Calanque d'en Vau però ara està tancada al tràfic. Hem iniciat la caminada per la pista però aviat l'hem deixat per prendre un camí senyalitzat amb marques de pintura vermella.\nEl camí travessa diverses vegades la pista, que va fent llaçades per superar el desnivell. Després d'una curta baixada hem arribat a l'entrada del parc, on hi ha una placa commemorativa en record d'en Gaston Rebuffat. Hem passat el Col de la Gardiole iniciant el descens a la cala per un petita pista.\nEl camí baixa engorjant-se a poc a poc fins arribar a la Calanque d'en Vau, una petita cala d'aigües blaves voltada de cingles de roca blanca. Hem estat una bona estona a la cala, fent fotos i gaudint d'aquest indret tan singular. Feia un vent molt fort i no he pogut fer volar el dron per fer les fotos des de l'aire com havia previst i les he hagut de fer des de terra.\nHem tornat enrere uns minuts fins enllaçar amb el GR51, que hem pres en direcció a Cassis. El GR puja per una canal i supera un tram rocós per arribar a la part superior dels espadats d'En Vau. Després el camí baixa fins a la Calanque de Port Pin, una cala similar a l'anterior però sense els grans cingles que caracteritzen la Calanque d'en Vau.\nMés endavant hem passat al costat de la Calanque de Port Miou, molt més gran que les anteriors i convertida en un port natural on tenen la base centenars de petites embarcacions. El camí voreja tota la cala fins arribar a una petita urbanització que hem travessat abans d'entrar al passeig marítim de Cassis, una població turística que és el centre de les Calanques.\nDesprés de dinar en un dels restaurants de la zona, hem agafat un taxi que ens ha portat al punt de partida per recuperar el cotxe. Ens hem allotjat a l'hotel Le Clos des Aromes, on hem sopat al costat de la llar de foc gaudint dels plats tradicionals de la zona.\nVia Sy Ray, 1979\nPillier de la\nCanal del Melindro\nHem fet una activitat singular a Montserrat: la Canal del Melindro, que baixa per la cara nord de Montserrat, a la zona dels Frares Encantats, just al costat de la cara nord del Bisbe. Tot i l'espectacularitat de l'indret, el descens de la canal no presenta dificultats especials, sempre que tinguem el material i la tècnica necessaris. Són tres ràpels d'uns 40 metres cada un, sobre uns ancoratges força bons.\nL'aproximació a l'inici del descens es pot fer de diverses maneres; nosaltres hem iniciat la caminada en el pàrquing de Can Maçana. Hem seguit el camí clàssic del Coll de Guirló, la Portella i el Refugi Vicenç Barbé. Després hem agafat el camí de la Canal Ampla; poc abans d'arribar al coll, el Portell Estret, just a a sota de la Sense Nom, hem deixat el camí de la Canal Ampla per agafar el de la Travessia dels Frares Encantats.\nHem seguit aquest camí, senyalitzat amb marques de pintura blava, passant al costat del Morro Pla i el Serrat del Centenar, fins arribar a l'inici de la canal, entre la Boleta Foradada i el Bisbe. Una mica per sobre de la canal, en un mur a la dreta, hi ha la instal·lació del primer ràpel, equipat amb dues anelles.\nAquest primer ràpel és el més impressionant, ja que baixa molt vertical per la canal oberta sobre la cara nord dels Frares. Després de 40 metres arribem a una còmoda plataforma, encaixonada a la canal, on acaba aquest primer ràpel.\nEl segon ràpel baixa per la canal i ja no és tan impressionant però són també 40 metres. Finalment, el tercer segueix per la canal però aviat s'obre i acaba per un pany de paret fins a l'inici del bosc.\nDesprés de completar els tres ràpels hem recollit el material i hem iniciat el retorn baixant directamente pel bosc fins trobar, ben aviat, el camí del Coll de Port, que hem agafat en direcció al Coll de Guirló passant per sota de la Cadireta.\nHa estat una activitat curta però molt interessant, passant per un dels racons més amagats de Montserrat, que ens ha fet gaudir novament d'aquest magnífic massís.\nI aquí teniu el vídeo de la jornada. Aquesta vegada ha estat produït per NONSTOP i cedit per als seguidors del Blog de Muntanya:\nBarranc de l'Olla\nde Mel, 2020\nEtiquetes: Agulles, barranc, Frares, Montserrat, track\nTravessia dels Frares Encantats\nLa Travessia dels Frares Encantats és un camí equipat que recorre la part alta de Montserrat, entre el Coll de Port i el Portell Estret, una zona que correspon a la Regió dels Frares Encantats. El camí té diversos trams equipats amb cordes fixes, cadenes i fins i tot una escala de ferro. No és una via ferrada perquè no hi ha cable de vida, i tampoc és difícil encara que cal anar amb compte en els passos equipats i en alguns sectors en els que el camí voreja els estimballs de la cara nord de Montserrat.\nJo ja havia recorregut la major part d'aquesta travessia, fent l'aproximació d'alguna via d'escalada, i coneixia els seus passos però avui l'objectiu era comprovar novament el recorregut i les seves dificultats amb la intenció de portar-hi els nens quan vinguin per Nadal.\nHe sortit de Can Maçana i he pujat pel camí del Coll de Guirló. He seguit pel camí de La Foradada passant per sota de la Cadireta. Poc després d'aquesta roca he deixat aquest camí per pujar pel del Portell Estret i més endavant pel del Coll de Port fins arribar-hi.\nLa Travessia dels Frares Encantats comença en el mateix coll. Un petit corriol señalitzat amb marques blaves s'enfila pel bosc i ens porta en pocs minuts a la primera dificultat del recorregut: l'escala de ferro.\nEs tracta dun pany de paret d'uns 10 metres, bastant vertical i equipat amb una cadena i unes barres metàl·liques que formen una escala. Més amunt, cal superar un petit ressalt amb l'ajuda d'una corda de nusos.\nSuperats aquesta primers obstacles, el camí segueix pujant fins arribar al peu del Frare Gran. Allà mateix hi ha una petita agulla amb el curiós nom de la Cristobalita. En realitat són dues agulles bessones, la superior i la inferior. He deixat un moment la travessia per enfilar-me amb una fàcil grimpada al cim de la Cristobalita Superior i fer algunes fotos.\nHe seguit el camí de la Travessia dels Frares Encantats, que ara té diversos trams de baixada equipats amb cordes fixes. Després he pujat per la canal del Lloro fins arribar al peu d'aquesta roca tan característica. Es un tram de fort pendent amb un sector de roca que porta a una mena de collet entres tres de les roques més característiques de la Regió dels Frares: el Lloro, la Nina i el Bisbe.\nMés endavant, el camí passa al costat del Morro Pla abans de baixar en direcció a la Canal Ampla on he enllaçat amb el camí que porta al refugi Vicenç Barbé, des d'on he retornat al punt de partida pel camí de la Portella.\nTorrent de les\nEl Bisbe i El\nFrare Gran, 2012\nEtiquetes: Agulles, ferrata, Frares, Montserrat, solitari, track\nIntent al Puig del Pam\nAvui hem iniciat la temporada d'esquí de muntanya, una temporada marcada per les dues anteriors en les que les restriccions de mobilitat motivades per la pandèmia de la Covid-19 no ens han permès fer gairebé res.\nAvui tampoc ha estat una jornada que passarà a la Història però, si més no, hem pogut posar-nos els esquís i gaudir una estona de les primeres neus d'una temporada que promet ser bona. Les previsions del temps no eren gaire bones; no s'esperava molt mal temps però sí un fort vent. Malgrat tot, eren tantes les ganes d'encetar la temporada d'esquí que hem volgut venir al Capcir a tocar neu. L'objectiu era el Puig del Pam, un clàssic de l'esquí de muntanya, ideal per un inici de temporada perquè la seva ascensió des de Les Angles és relativament curta i molt fàcil.\nQuan hem passat el túnel del Cadí ens ha sorprès un cel blau. Semblava que avui tindríem sort i el temps no seria tan dolent com marcaven les previssions. Aviat, però, hem vist que potser érem massa optimistes. A la part francesa es veien els cims fronterers tapats per núvols enganxats a les altures.\nPassat el Coll de la Perxa i ja entrant al Capcir, hem vist la zona de Les Angles amb el núvol enganxat. Havia nevat i la carretera estava una mica nevada però es podia circular bé. Hem arribat a Les Angles; la carretera estava més nevada i hem decidit començar la caminada des d'aquest punt i no des del punt que havíem previst, una mica més amunt. Pensàvem que si seguíem pujant hauríem de posar les cadenes i això ens faria perdre més temps del que guanyaríem pujant una mica més.\nFinalment hem començat la pujada per les pistes, desertes perquè l'estació d'esquí estava tancada. A mesura que pujàvem el temps ha anat empitjorant. La finestra de cel blau s'ha tancat, ha començat a nevar i un fort vent aixecava la neu i ens la llançava amb força. Hem anat pujant fins arribar a Les Jàcetes, una estació intermitja del telecadira situada a 2025 m.\nEns hem aturat al costat de l'edifici, a recer de la ventada, i hem estudiat la situació. Hem vist ben clar que no arribaríem al cim i que seguir pujant amb el temps tan dolent era perdre el temps. Hem decidit deixar-ho per un altre dia amb millor temps i hem iniciat la baixada. Ha estat una curta esquiada (i raquetada) per les pistes de l'estació tancada, fins arribar al punt de partida on hem donat per acabat aquest primer contacte amb la neu de la temporada.\nAvui no tenim vídeo ni àlbum de fotos ni track, a causa de les característiques de l'activitat, que ha estat curta i amb mal temps.


Més-Compromís reivindica la força del valencianisme per fer front a l’ascens de l’extrema dreta – Més-Compromís\nL’Aplec del Puig recupera la presencialitat en la seua 44a edició, la primera que el valencianisme polític marxa sota el nom de Més per reivindicar la força del seu moviment polític com a eina imprescindible “per frenar l’avançament de l’extrema dreta al País Valencià”.\nAixí ho ha manifestat la secretària general de Més-Compromís, Àgueda Micó, qui ha expressat que “la nostra lluita pel País Valencià passa ara per ser-ne més i per integrar els valors del feminisme i l’ecologisme de manera transversal en les polítiques públiques”. Micó ha reivindicat el poder de la militància de Més i la “convicció” amb la qual governen els nostres pobles i ciutats, les diputacions i conselleries. “L’esquerra valencianista estem preparades per a continuar transformant i millorant la vida de la gent del nostre País”.\nPer la seua banda, el secretari general de Joves-PV, Francesc Roig, ha reivindicat “una societat valenciana on siguen protagonistes les cures”. “Enfront del model de la dreta, el nostre model és el poble. Ser de poble és defensar els drets de la majoria amb serveis públics forts que asseguren una vida digna de les valencianes i valencians”.\nPremiats pel Més\nEnguany, el partit valencianista ha reconegut la contribució històrica al nacionalisme valencià d’Àngels Martínez, a qui s’ha fet entrega del Guardó d’Honor del Més. Per altra banda, la Coordinadora d’Associacions de VHI i SIDA de la Comunitat Valenciana CALCSICOVA ha sigut premiada amb el Guardó Social del Més.\nMés-Compromís ha convocat també per primera vegada els premis de polítiques públiques transformadores ‘Som el que Fem’, que han estat entregats a Potries (La Safor) pel seu Pla Estratègic Cultural, en la categoria de municipis de menys de 20.000, i a Altea pel seu projecte de Turisme Sostenible, en categoria de més de 20.000.\nPatits i entitats presents\nL’acte ha comptat també amb la presència dels companys de coalició d’Iniciativa-Compromís Miquel Real, Toni Planells i Dolors Pérez; de Verds-Equo, Nacho Serra i Juan Ponce. Igualment, han assistit representants d’Esquerra Unida del País Valencià i de partits de l’Aliança Lliure Europea, com el Partit Occità, Andalucía por Sí i Més Mallorca, a més del Front Polisari.\nTambé han acompanyat a Més entitats com Acció Cultural del País Valencià, Intersindical Valenciana, Confederació d’AMPA Gonzalo Anaya, Escola Valenciana i l’Associació de Juristes Valencians.\n←Borriol acull la Convenció Nacional de Més-Compromís sobre repte energètic a les Comarques del Nord\nMés – Compromís reforçarà el seu discurs energètic amb les comunitats energètiques locals i la importància dels ajuntaments→


Il·lusionades i també agraïdes - Superdeporte\nIl·lusionades i també agraïdes\nAmparo i Joana en representació de les sis jugadores que passaran a la història per ser les primeres a anunciar-se en la sessió estel·lar, la del dissabte\nEls compromisos, principalment d´estudis, de la majoria de les protagonistes de la partida femenina de demà en Pelayo, ha impossibilitat organitzar la presentació multitudinària que desitjaven els gestors de la ´Catedral´.\nPerò en el trinquet de la capital es van congregar ahir Amparo i Joana en representació de les sis jugadores que passaran a la història per ser les primeres a anunciar-se en la sessió estel·lar, la del dissabte. Les dues posaren per als mitjans i mostraren la seua satisfacció, il·lusió i agraïment per la iniciativa que ha dut a terme el nou propietari, José Luis López, amb el seu equip. Amparo de Borbotó i Joana de Tavernes Blanques formaran equip amb Mar de Bicorp. En la contra estaran Noelia i Ana, germanes de Beniparrell, que tindran a Sara de Godelleta com a companya.\nDes de Pelayo asseguren que volen donar continuïtat a les partides femenines i que més endavant podria organitzar-se un trofeu. Però sobretot destaquen que les xiques rebran el mateix tracte que els professionals. Esta partida obrirà la sessió. Després, Pere Roc II, Salva i Carlos jugaran contra Francés, Jesús i Héctor II.\nPelayo fa història i les xiques responen. Pilota


Maria Furnished Apartments Jiddah Aràbia Saudita - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nMaria Furnished ApartmentsApartament amb ServeiPrince Sultan Street, Al Salamah, Jiddah, Aràbia Saudita, 19411 - Veure al mapaNotable7,6Basada en 420 comentarisMaria Furnished ApartmentsVeure més fotos"Location, room size, free good wifi, helpful stuff. Low nois..."BasimSaudi ArabiaVeure més fotosVeure totes les 14 fotos\nBen posicionat a Al Salamah, Maria Furnished Apartments és un lloc ideal d'inici d'excursions a Jiddah. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Maria Furnished Apartments ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb televisió de pantalla plana, aire condicionat, escriptori, balcó/terrassa, insonorització a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Jiddah, faci de Maria Furnished Apartments la vostra llar.\nEn arribar, cal abonar un dipòsit de 200 SAR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament.\nEid perfect staycation”\nPros: Clean, huge room, has a strong wifi signal, near to establishments (i.e malls, restaurants, main road), value for money, courteous staff, ample parking space, toiletries provided even free coffee, tea and water heater\nCons: not sound proof ( you can hear dragging chairs, children laughing, even constant sound of doorbell in the middle of the night), no available towel, provides only one slipper and glass cup, cigarette smell lingers in the room, in the description in Agoda it says they only accept "family" but we saw two guys riding in the elevator...


Denuncien per homicidi imprudent una treballadora d'una residència on han mort 8 persones\nEntrada de la residència Torreblanca de Sant Joan de les Fonts.\nSospiten que una de les professionals va acudir a treballar malgrat saber que es estava infectada de covid-19\nActualitzada 25/08/2021 a les 17:07\nFamiliars d'una de les vuit persones mortes a la residència Torreblanca Sant Joan dels Fonts (Girona) per covid-19 han denunciat a una treballadora del centre per un presumpte delicte d'homicidi imprudent per haver acudit suposadament a treballar sabent estar contagiada.\nLa família -a la qual probablement se sumaran altres dues en els pròxims dies- ha presentat la seva denúncia aquest dimecres davant la comissaria dels Mossos d'Esquadra a la Travessera de les Corts, a Barcelona, on el seu portaveu, Joan Guirado, nét d'una de les víctimes, ha apuntat a una de les treballadores del centre com a «responsable» dels fets.\nSegons ha explicat als mitjans, sospiten que una de les professionals va acudir a treballar malgrat saber que estava infectada de covid-19, la qual cosa hauria desencadenat el brot que ha contagiat ja a 18 residents, vuit dels quals han mort.\n«Considerem que hi ha un responsable molt clar: una treballadora que va confessar a una altra que, malgrat haver donat positiu, es prendria un paracetamol i aniria a treballar», ha assenyalat Guirado, qui ha asseverat que altres famílies s'afegiran en breu a la denúncia que han presentat avui.\nPer part seva, l'advocada Leyre López, del despatx Vosseler Advocats, ha detallat que la denúncia ha estat presentada per un presumpte delicte d'homicidi per imprudència greu en concurs amb un delicte contra la salut pública per no haver dut a terme els controls i mesures de seguretat necessaris per a evitar el brot de covid-19 que ha causat la mort a vuit residents.\nHan sol·licitat així als Mossos d'Esquadra que obrin una recerca per a esclarir els fets i determinar el grau d'implicació de la direcció del centro en paral·lel a laque podria obrir la Fiscalia després que ahir el Defensor del Pacient la instés a investigar les morts ocorregudes en la mateixa residència.\nTambé han reclamat el comunicat de defunció de les víctimes -que asseguren no tenir encara- i han demanat que s'examinin les càmeres de seguretat per a esclarir si la professional acusada «ha actuat de forma absolutament irresponsable» o si el centre ha incomplit amb alguna altra mesura de seguretat, com l'ús de màscara.\nLes famílies consideren que la treballadora que va continuar exercint les seves funcions malgrat saber que estava infectada amb covid és «responsable» del brot de coronavirus a la residència per la seva «actitud negligent», però també apunten a la cooperativa Suara, que gestiona el centre, «per no haver supervisat i controlat que tots els protocols se seguien» correctament.\nDe fet, no descarten que la treballadora contagiada acudís al seu lloc instada per la direcció de la residència davant la falta de personal, una hipòtesi que haurà d'aclarir la recerca.\nD'altra banda, els familiars denunciants han asseverat que no emprenen aquestes mesures legals «per diners» i han indicat que, qualsevol guany econòmic que resulti d'aquest cas serà destinada a la residència Vora-Riu d'Olot (Girona), dirigida a persones amb discapacitat intel·lectual i en la qual resideix l'oncle de Guirado, amb síndrome de Down.\nEl brot en la residència es va detectar a principis d'agost arran d'un garbellat que es va fer entre els professionals del centre i ha contagiat ja almenys a 18 dels 53 usuaris -segons els familiars-, així com a sis dels 54 treballadors.\nDe fet, després de detectar els primers positius en la plantilla, es va sotmetre al conjunt de residents a proves diagnòstiques, que van revelar inicialment cinc positius però que han anat escalant en els dies posteriors, per la qual cosa el centre ja ha obert una recerca interna per a dilucidar el succeït.\nD'acord amb el departament de Drets Socials, es preveu que els pròxims dies es facin de nou proves als residents negatius per a poder aixecar l'aïllament del centre.\nComenta el contingut : Denuncien per homicidi imprudent una treballadora d'una residència on han mort 8 persones


Evo Morales, en una compareixença a Buenos Aires del passat mes de febrer JUAN IGNACIO RONCORONI / EFE\nBarcelonaEl govern interí de Bolívia, presidit per Jeanine Áñez, ha presentat una nova denúncia contra l'expresident Evo Morales, aquesta vegada per "estupre [mantenir relacions sexuals amb una menor, incloent-hi els casos en què sigui de manera consentida] i tràfic de persones", després que hagi sortit a la llum una relació del mandatari amb una noia que era menor d'edat. Així ho ha anunciat el viceministre interí de Transparència, Guido Melgar, en virtut d'unes imatges d'una dona identificada com a N.M., que havia acompanyat a Morales quan ella era menor i ell president en diferents viatges i actes. La jove, que actualment té 19 anys, en tenia 14 quan va començar a acompanyar el llavors màxim dirigent del país, segons ha reportat l'agència Efe.\nMelgar ha assegurat que la denúncia ja ha quedat presentada a través del Servei Plurinacional d'Assistència a la Víctima, en una compareixença davant els mitjans a la capital, La Paz, en la qual no ha mostrat cap document del registre de la denúncia penal. De la mateixa manera, també ha afirmat que el ministeri de Justícia ja va rebre dies abans denúncies anònimes, per la qual cosa va iniciar investigacions per trobar elements per engegar aquest procés judicial, va apuntar. "Si és certa tota la informació que es té documentada en vídeos, àudios i missatges, sol·licitarem que s'imposi al senyor Evo Morales Ayma la pena màxima", ha sentenciat.\nMelgar també ha comentat que s'investiga "el rol" dels pares de la noia per haver "permès" que suposadament Evo Morales la portés "a tots els seus viatges", a més de quan va començar la presumpta relació i si "continua" actualment. Les acusacions contra l'expresident bolivià per suposadament haver mantingut relacions amb noies menors d'edat no són noves, arran d'imatges difoses durant el seu mandat. En unes declaracions seves del 2008 va afirmar que, entre altres coses, quan abandonés el poder es retiraria amb una "quinceañera". Morales, molt actiu a Twitter, un dels seus principals canals de comunicació des de l'exili, no s'ha pronunciat sobre el tema.\nEvo Morales Bolívia


Cercs nou: 10/2006 - 11/2006\nDONCS QUE PASSA AQUI?\nCom es aixó?\nQue si no hagués sigut per casualitat, que el meu nebot m´hagi ensenyat aixó amb la web dels ordinadors, perqué a mi que soc pagés m´agrada molt la musica, i baixo cançons i sento la radio, aixo que soc informatitzat,\ni que si no m´hagues enterrat per casualitat, perque un company d´infancia te un amic que havia sentit el que s´estava coent, vull dir que m´en vaig assabentar que de cop es va començar a parlar d´un projecte d´autovia per les valls, quant tots els tecnics i tothom amb dos dits de seny diu que l´altra banda es la millor opció,\nsi no hagues sigut per tot aixó,\ni si no hagues sigut casualitat que jo amb el meu nebot passem moltes hores xerrant, i que ell te aquests amics, i que s´en van assabentant tots aquells, i van començar bellugar-se, i buscar reunions, signatures, l´associació, i la página i la carpeta informativa,\ngoita!, sino hagues sigut tota aquesta cadena,\nencara aquí al poble l´unic que sabriem serian rumors i xafardeigos.\nEs cert, o no?\nPerque ha sigut la casualitat que jo m´assabentés, si no jo tampoc no sabría res.\nQue hauría passat doncs si jo m´hagues callat? Si jo i 10 mes hagin sigut passotes, aixó que molts diuen, a mi tan em fot per on passa?\nTots feliços com idiotes (perdoneu, pero jo el mes idiota de tots plegats), i un bon dia arribaría un informe oficial de carreteres: "La carretera ha de passar per aqui, aqui els informes" i au fest´ho! "Teniu 30 dies per presentar alegacions". I apa, a estudiar els informes, a informar a la gent, a encarregar estudis, a elaborar arguments tecnics per tal de presentar alegacions fundades, a fer maniobres politiques, etc, tot aixó en 30, pot ser 60 dies. Ells ja amb tot estudiat, els equips preparats, les maquines en marxa, i nosaltres en pijames.\nS´esta planificant un riu de ferro, ciment i asfalt, un esser mes ampli que un riu, que ha de passar pel mig de les nostres vides, i ningu no ens dirigeix la paraula, ni ens dona un centim d´informació! Ni ens fa cap pregunta.\nCatalunya em diuen es un bon pais, pero una cosa que jo us ho dic amb els meus anys, es que un bon pais ha d´estimar a la seva gent.\nSom tot una mitja comarca del prepirineo, que hem aguantat hiverns llargs d´injusticies, guerres i miseria. Estem aqui trontollant despres de 100 anys d´industria que van acabar i adeu siau. Em sembla una bona idea que Catalunya vulgui circular per aquí, per anar des.de Can Fanga a la Cerdanya, i a França i a Polonia si deu vol. Pero ja que vols passar per casa meu, no m´hauries de preguntar per on em molesta menys? Sino per democrata, per educat.\nNosaltres els de Cercs que som un poble, no tenim dret d´opinar? No podem aportar res? Nosaltres algo sabrem de la terra, no?\nCaram Catalunya! Un bon pais ha d´escoltar a la seva gent.\nAixó es un frau!\nVoler fer una cosa aixins, a l´esquena de la gent!\nMolt malament, Catalunya estimada.\nQui es Catalunya en aquest cas?\nEls mes propers son els de la casa de la vila. Despres els de la comarca. Despres els de Barcelona, el govern, el parlament, els diputats. Despres o abans, jo no se quin, pero algú de tots aquells ens hauría d´haver dit algo. Presentar dos o tres avantprojectes o com es diuen, I deixar-nos romiar lo. Amb tot el respecte per les institucions i pels sentiments personals: Senyors politics ens heu defraudat. Els d´esquerres del govern, i els de dretes de la casa de la vila. Es trist. Aqui ha de passar la carretera Barcelona-Paris i nosaltres els últims en enterrar-nos.\nPenseu que m´enfadaré? Ni molt menys. Si una perona gran, i a mes per casualitat, pot contribuir tant, imagineu-vos quant mes efectives serien 10, 20 o 30 persones decidides. O un poble sencer!\nPrimer de tot hem de presionar perque cadascu prengui les seves responsabilitats. Els vilatans, el seu Alcalde, el consell comarcal, el director general de carreteres, el conseller d´obres públiques, el govern i el mateix president si calgui.\nAqui parlem d´una actuació que será irreversible i condicionará les nostres terres per segles... Si estem concients de l´importancia del tema, segur que salvarem les valls.\nAquesta vegada, tots junts, a una. Som un municipi massa petit per estar dividit o inactiu d´avant un monstre com aquest.\nPublicat per Gofrau a 13:37 Cap comentari:\nPer on passa la C-16?\nEstic una mica tocat de la salut. Aquest any encara no he pogut anar ni a buscar bolets. Com es noten els anys! Ja un no depen de si mateix, si dels metges...\nPero com tampoc puc quedar me quiet, vaig demanar collaboracions dels meus amics pel bloc. Aqui doncs un dibuix molt inspirat, d´un jove del poble, que illustra la situació a la vila.\nPublicat per Gofrau a 11:59 Cap comentari:\nLa nova C-16 .... quin monstre!\nPublicat per Gofrau a 13:25 Cap comentari:\nGENT AMB OFICI...\nAl Xerí que ja no hi és, i l'avi Agustí del forn\ni al Corriu que plantava arbres on avui hi descansen les aigües de la Baells.\nA ells, avis de Cercs que tant varen estimar la seva terra.\nEl Xerí el recordo com si fos ara, assegut al banc de pedra, a Cal Xel. Sempre venia acompanyat d’un gos menut. El Xerí era prim i de poca alçada. Tenia les galtes rogenques i la pell apergaminada. La veu era especial. Feia cantarella quan parlava. El seu Català però era net, gens adulterat. Avui ens passaria la ma per la cara!\nM’agradava petar la xerrada amb ell. Era humil. S’expressava amb una gran modèstia. Em deia que de petit -potser ni tan sols tenia deu anys- s’havia fet molts tips de plorar.\n- A mi em donaven les pedres més difícils, els dits em feien mal de picar.\nTota la vida va fer de pica pedrer. Ves quin ofici? Però no, de picar picar, tothom pot fer, per tallar bé les pedres i escaires cal saber-ne.\nFa falta això tenir l’ofici, i ell en sabia com també l’Isidre.\nEm va explicar com esberlaven les pedres grosses. Amb un punxó anaven foradant a cops de mall la roca vint o més centímetres. Un forat de diàmetre perfecte. Quan n’havien fet uns quants en la línia que volien partir la pedra hi feien entrar una metxa del mateix diàmetre de fusta d’alzina ben seca. Un cop li havien ficat era qüestió de posar al cap de la metxa un tou d’argila ben xopada d’aigua.\nLa fusta es dilatava i al cap de tres o quatre dies la pedra ja s’havia partit.\nLes Catedrals, els ponts, els castells, els contraforts, les muralles, els marges de les feixes, les masies, pilars, arcs, dovelles. Per construir es necessitaven pedres!\nQuantes pedres per admirar!\nQuants picapedrers anònims!\nEl 1982 el Xerí encara era viu. Poques setmanes després dels aiguats del Novembre ens vam veure. El torrent de les Garrigues i el Peguera s’havien revelat furiosament. Poc abans del cap de setmana a La Molina s’havien enregistrat prop de 300 l/m2. A la resta de Catalunya les xifres eren si fa no ho fa. El Corriu em va dir ; de la mateixa terra sortia l’aigua, costava de creure. L’envestida de les aigües se’n va emportar arbres i pedres immenses fins a la Baells.\nL'Agustí, el forner, em va dir que havien passat por.\n-A la nit feia feredat sentir l’espetec dels rocs que baixaven durant la torrentada. Pedres de cinc i deu tones ben bé, -va dir.\nDe la passera que hi havia poc abans d’arribar al Molí de l’Andreuet no en va quedar res. Tot va anar avall!\n-Com ho farem Xerí. Has vist allà a on hi havia la passera? Quin esvoranc.! No sé pas. A l’Ajuntament m’han dit que hi faran venir un enginyer. Que han de fer uns plànos i no sé que més. Parlen de no sé quants milions. Val una milionada reparar la passera del torrent. Més amunt al costat de la Bauma també hi han de fer un pont. N’hi per uns quants mesos!\nEl Xerí em va mirar i em va dir. -Si m’ho demanen jo els faré les dovelles. Puc fer l’arc i mai cap torrentada s’endurà el pont. M’han de pagar deu mil pessetes per totes les dovelles i les deixaré col•locades. Després és molt senzill acabar el pont. Els ho pots dir a l’Ajuntament. Ells em coneixen.\nAl cap d’un any es van col•locar tres d´aquests tubs prefabricats i damunt dels tubs el formigó... Fa la feina pero fa mal a la vista. El problema del Xerí és que ell no era enginyer. La seva firma no acreditava cap experiència. Calia que l’obra , fos el que fos, tingués estampada una firma amb el vist i plau corresponents. Calia comptar amb un expert universitari titulat.\nNo gaire lluny de la passera a l’altre cantó pel damunt del torrent del Paguera hi ha un altre pont fet de pedres. És de quan és baixava el carbó de les mines. Veure el pont no fa mal a la vista forma part del mateix passatge. La torrentada del 82 no se’l va endur. És poca cosa, però allí s’hi estarà molts anys.\nHi ha una bellesa, anònima que no pertorba l’entorn fet pels ciutadans i al servei dels ciutadans, és l’obra feta en el mateix lloc amb la visió harmònica.\nAvui sembla com un impossible interpretar el sentir d’uns ciutadans amb els interessos d’una constructora que vetlla per uns interessos sovint allunyats del ciutadà.\nA la darreria del Segle XX s’ha gaire bé extingint la darrera generació de la gent que tenia ofici. La generació d’aquells que començaven fent d’aprenent s i esdevenien amb els anys uns mestres.\nCom que vivien de la terra tots ells eren respectuosos amb la terra.\nAvui Cercs i Sant Jordi són poca cosa. El jovent , si pot, se’n va. El soroll que aquests pobles poden fer per tal de millorar el traçat de de la carretera per un altre més adient serà irrellevant. Tot fa suposar que ni s’els escoltarà i per damunt de tot prevaldran els interessos econòmics abans que escoltar l’opinió del poble.\nFa mal el cor. Sap greu que no s’escolti i que no haguem après res dels qui ens varen precedir.\n(texte que va escriure un jove amic meu de 70 anys.)\nPublicat per Gofrau a 03:55 Cap comentari:\nDEMOCRACIA SENSE VALENTÍA = POBRE DEMOCRACIA\nHome, s´ha de dir, perque es la veritat: l´ajuntament de la Vila de Cercs ha pres una decisió erronea. Ha posat la seva signatura sota un projecte que va contra els interessos del poble. Un projecte que encara no es ni oficial. Ha fet oficial un mal somni. Desdoblament C-16\nCosta molt entendre les explicacions. Diuen que s´han vist obligats de fer-ho, pressionats per la Generalitat. Pero aixó penso que es la feina del politic: Saber aguantar pressions per defensar alló que es bo pel poble. I si la pressió es massa, contar amb el poble. Tot el poble faría costat a un consistori valent. Hem esperat 6 anys per un nou pla d´urbanisme. No podriem esperar mig any mes?\nDiuien que el projecte de l´autovía de les valls no els agrada, perque no aporta cap benefici al poble. I de cop, van i inclouen el projecte al Pla d´Ordenació Urbanistica del Municipi. Costa païr una cosa aixíns.\nTres centes i tantes persones ja van signar contra el traçat de les Valls. El seny, la ciencia, la responsabilitat cara les futures generacions, tot son arguments contra un traçat tan dolent. I el Ajuntament ens diu que la inclusió d´aquest traçat al POUM es fa, pero no es vinculant! Es dur!\nSense un sentit de dignitat no hi-ha politica que valgui la confiança de la gent. Sense politics valents no pot haver-hi confiança a les institucions. Es una pena! I senyor Joan Roma i Conill\nDes.de el meu cor desitjo que els nostres representats reflexionin. No es pot defensar una posició vestit de civil i una altra vestit de regidor! S´ha de ser coherent. Costi el que costi. El cost politic de no poder cumplir amb la promesa d´aprovar un nou POUM abans que s´acabi la legislatura, no pot pesar mes que la negació d´un futur digne per el nostre poble.\nPot ser que la inclusió del traçat de les valls al POUM no sigui vinculant. Tenim encara moltes vies de pressió per evitar-ho. Pero es un cop dur, veure com el nostre ajuntament- nosaltres mateixos, som capaços de signar la hipoteca total del nostre futur. En un moment que el poble mira endavant, en un moment que sembla possible fer tots un front comú, la decisió del Ajuntament es com a minim un error tactic.\nEs massa tard?\nHem perdut una bastió pero no hem perdut la guerra!\nEl consistori encara esta a temps per rectificar. Els humans sempre fem errors, forma part del process, es llei de vida. Pero s´ha de ser valent i assumir els errors.\nEs molt dificil guanyar la confiança de la gent. Es encara mes dificil recuperar la despres de perdre la. Pero en aquesta causa només tenim opcions si anem tots junts. Per aixó estaré el primer disposat de olvidar el "mal trago" i mirar endavant.\nPublicat per Gofrau a 01:36 Cap comentari:\nEl nou pla municipal inclou el traçat de les valls!\nUna noticia que no m´agrada gens....\n"Cercs reserva els torrents de Peguera i de les Garrigues per fer-hi l'Eix del Llobregat\nCarreteres havia amenaçat l'Ajuntament de no aprovar el nou pla urbanístic si no preveia la C16 per on planeja la Generalitat\n06/10/2006 14:20 | L’Ajuntament de Cercs ha aprovat el pla urbanístic amb una reserva de terrenys per fer l’autovia desdoblada per les valls. És l’opció que rebutgen molts veïns, l’entitat Vila Viva, i també el mateix Ajuntament. Però el consistori diu que s’ha vist entre l’espasa i la paret. Si el pla no preveia fer la carretera pels torrents de Peguera i de les Garrigues, Carreteres no hi donava el vistiplau.\nEn una primera versió del pla, l’Ajuntament havia previst que el nou Eix del Llobregat passés per on passa l’actual, és a dir, que la carretera es desdoblés. Però la idea no va agradar a la Generalitat, que la va tornar corregida.\nL’entitat Vila Viva creu que l’equip de govern ha accedit a les pressions de la Generalitat, i que s’hi hauria d’haver oposat. Per això, el president, Yorgos Konstantinou, opina que la decisió que ha pres l’Ajuntament és un error.\nL’opció que més agrada als veïns és la que fa passar la carretera per l’altra banda del pantà de la Baells, o bé la que desdobla la C16 exactament per on passa ara l’actual.\nPerò l’Ajuntament al•ludeix a motius d’urgència, i diu que ha acabat aprovant el pla urbanístic amb el nas arrufat, perquè era una necessitat bàsica per al municipi.\nEl pla ja fa sis anys que es tramita i, en aquest temps, Cercs s’ha quedat sense sòl per edificar.\nLa direcció general d’Urbanisme de la Generalitat és previst que doni llum verda definitiva al pla de Cercs el pròxim 20 d’octubre. Des d’aquell moment, el municipi ja s’haurà compromès amb la construcció de la carretera per la zona on neix l’aigua de la Font Gran i, si els plans del govern van endavant, la C16 entrarà en un túnel a tocar de l’escola de Sant Jordi. L’opció no agrada als veïns, perquè deixa els nuclis de Cercs i Sant Jordi encaixonats entre la carretera i la Baells. RADIO BERGA"\nPublicat per Gofrau a 15:49 1 comentari:


EL POT PETIT | Paupaterres - El Festival Musical d'Estiu de Ponent!\n← PROGRAMACIÓ 2021\nGrups per dies\nEl Pot Petit neix el 2009 d’una inquietud, d’una il·lusió, d’unes ganes de fer i de comunicar, i de les ganes de crear espectacles i concerts de qualitat, on els nens i nenes acompanyats de les seves famílies poguessin gaudir d’uns espectacles creats i dissenyats especialment per ells. Als seus espectacles combinen la música, els titelles, el teatre, l’humor i les danses, fent d’això una unió única i especial que fa que nens, nenes, pares, mares, etc. connectin molt amb l’espectacle!\nAutoprodueixen la seva música i tenen tres discs amb cançons pròpies i originals “Canta amb el Pot Petit” i “Ritmes i Rialles” i "A l'aventura!". Des del 2014 també col laboren amb l'Editorial Cruïlla, elaborant recursos musicals per l’entorn digital dels llibres de primer i segon de primària.\nAquest 2021 El Pot Petit estrenen nou repertori amb la gira "Vull cantar i Vull ballar". Tota una declaració d'intencions del que ara gairebé no ens deixen fer enlloc, CANTAR i BALLAR! Nosaltres necessitem fer-ho per ser feliços i així ho volem reivindicar. Per això, per molta pandèmia que hi hagi, seguirem cantant i ballant, encara que sigui amb mascareta, amb el cul a la cadira, amb distàncies i amb litres de gel hidroalcohòlic!\nEn Pau i la Jana es troben sols fora del Pot i sense els seus amics a prop no saben què fer! Cantant i ballant els aniran retrobant. Qui serà el primer en sortir a fer-los bellugar sense parar? El mico? Els pirates Rodamons? El Drac Rac? Sigui qui sigui segur que els farà cantar i cantar com mai!


El Festival OFFF porta la creativitat digital a l'edifici Disseny Hub Barcelona\nUna instal·lació del diari 'The Guardian', un panell de l'artista novaiorquès Joshua Davis o explicar Barcelona a través de la tipografia són algunes de les propostes que es podran veure del 17 al 19 de maig en la 12a. edició del festival\nARA Barcelona 16/05/2012 14:47\n260x366 L'artista Joshua Davis presentarà una de les seves obres divendres 19 de maig en el marc del Festival Off L'artista Joshua Davis presentarà una de les seves obres divendres 19 de maig en el marc del Festival Off\nEl Festival Offf es consolida a Barcelona en la seva 12a edició, la ciutat on va néixer l'any 2001 i on va tornar l'any passat després de passar per València, Nova York, Lisboa, Oeiras i París. La particularitat d'aquest any és que s'instal·larà al nou edifici Hub del Disseny a la Plaça de les Glòries, obra d'Oriol Bohigas, que l'any que ve obrirà portes.\nEl Festival Internacional de Cultures de Creació Post-digital consisteix en una oferta d'obres, conferències i espais d'interacció que giren al voltant del disseny i les noves tecnologies, amb una mirada atrevida. Els 4.000 metres quadrats d'espai es dividiran en set àrees diferents, la més destacada de les quals és l'escenari Roots, on els assistents descobriran les propostes dels principals artises del programa. També hi haurà un espai dedicat a creadors emergents; una zona de Workshops amb finalitat d'aprenentatge; una àrea amb exposicions interactives, una zona per les projeccions audiovisuals, un espai per comercialitzar propostes i finalment un nucli per xerrades i conferències.\nEntre les propostes destacades es podrà participar en un taller d'aprenentatge del diari britànic The Guardian, contemplar una de les obres de l'artista Joshua Davis –un panell de formes de sis per dos metres que el creador novaiorquès acabarà de pintar a mà al propi espai– o veure resultat a Barcelona de la proposta 'Show us your type', un projecte que busca que artistes descriguin una ciutat a través de la tipografia.\nEl Festival OFFF,que vol dirigir-se a tots els públics, ha comptat amb la participació de l'escola de disseny Atelier, que a través de 15 estudiants agrupats com a '12 collective' ha dissenyat la campanya gràfica i el catàleg del festival, sota la campanya "Unknown disorder", un lema amb què els estudiants fan elusió al desordre que tot creador té al cap.


Us desitgem un bon Nadal i feliç any 2015!\nNova normativa sobre la informació alimentària que es facilita a les persones consumidores\nDes del 13 de desembre de 2014, el Reglament (UE) núm. 1169/2011 sobre la informació alimentària facilitada al consumidor, exigeix que els establiments alimentaris que venguin productes sense envasar (bars i restaurants, forns de pa i pastisseries, rostisseries i d'altres comerços de venda al detall) hagin de proporcionar als clients tota la informació sobre les al·lèrgies i intoleràncies que puguin causar els productes que posin a la seva disposició.\nLa informació es pot facilitar per escrit, detallant els al·lergògens que conté cada producte (amb cartells, etiquetes, pissarres, cartes, etc.), o bé col·locant cartells que informin de la manera d'obtenir aquesta informació (amb documentació que el consumidor pugui consultar o oralment pel personal de l'establiment).\nUn any més, l’Agència Catalana del Consum (ACC) participa en una nova edició del Festival de la Infància, del 27 de desembre al 4 de gener en el recinte de Montjuïc, amb activitats dirigides als infants i a les famílies, que tenen l'objectiu de fomentar el consum responsable en l'entorn familiar.\nSota el títol "Consumir a ritme de família", l'ACC proposa als visitants que planifiquin un dia d'activitats en família, tot cenyint-se a un pressupost tancat.\nEn acabar, els més petits podran passar pel taller de "Pinta cares" i la família s’endurà una fotografia com a record.\nRecomanacions a les persones afectades pel temporal de vent\nSi heu estat afectats pel temporal de vent que ha tingut lloc a Catalunya aquest mes de desembre, tant en béns (habitatge, vehicles, etc.) com en talls dels subministraments (llum, aigua, telèfon, etc.), consulteu les nostres recomanacions per saber com heu d'actuar en cada cas, per fer valer els vostres drets utilitzant els mecanismes que teniu a l'abast.\nAlfons Conesa, director de l'ACC, a la jornada contra el sobreendeutament de les famílies a la Unió Europea\nEl 12 de desembre, el director de l'Agència Catalana del Consum, Alfons Conesa, va assistir a la jornada organitzada pel Comitè Econòmic i Social Europeu (CESE), la Xarxa ECDN (European Consumer Debt Network) i la Xarxa Europea d'Inclusió Financera (EFIN), per tractar el sobreendeutament de les famílies a la Unió Europea.\nDurant la jornada, celebrada a Brussel·les, es va debatre sobre la necessitat d'establir una definició harmonitzada del concepte de sobreendeutament a escala comunitària, marcar estratègies per netejar el mercat de pràctiques injustes i productes tòxics i desenvolupar eines eficaces per detectar i resoldre problemes del deute en una etapa primerenca, així com aplicar mesures preventives.\nRestituïda i ampliada la protecció de la pobresa energètica a Catalunya amb la modificació del Codi de Consum\nEl Parlament ha aprovat la modificació del Codi de Consum de Catalunya per incloure-hi diferents punts que milloren la protecció de les persones consumidores en els àmbits dels subministraments energètics bàsics i dels serveis financers, principalment. La reforma ha servit per aplicar a Catalunya les directives europees en matèria de protecció de les persones en situació de pobresa energètica i de contractació de crèdits per als consumidors relatius als béns immobles d’ús residencial, i també ha aprofitat per actualitzar i incorporar aspectes de la relació entre les empreses prestadores de serveis bàsics i els consumidors, de manera que augmenti el nivell de protecció dels seus drets.\nA l'hora de comprar joguines, escolliu sempre les més apropiades per l'edat i les capacitats de l'infant i no permeteu que els menors de 3 anys utilitzin joguines molt petites o que continguin parts o peces petites que es puguin separar (fixeu-vos en l'advertència "no aptes per als menors de 36 mesos"). Penseu també que les joguines amb cordes o cordons llargs poden ser perilloses per als més petits.\nLlegiu sempre les instruccions i les advertències del fabricant i reviseu que la joguina porti el segell CE que indica que compleix la normativa europea de seguretat, rebutgeu les que no el porten!


Un calcetí que es vol desfer (Cristina Ros)\nUn calcetí que es vol desfer\nCRISTINA ROS 24/12/2013 00:25\nINDÚSTRIES CULTURALS. Tot i que els crits d'alerta s'havien deixat sentir amb força, des de fa uns mesos tenim dades més que suficients per constatar els nefastos resultats que per a la cultura ha representat un IVA posat a l'altura dels productes innecessaris o de caprici. S'han repetit moltes vegades les dades: a Espanya, el 2012, varen desaparèixer 2.000 indústries culturals i 24.000 llocs de feina lligats a aquesta activitat. A mi em sembla un nombre ínfim, si tenim en compte com està el panorama només als nostres voltants. I sospit que no es comptabilitzen com a indústries culturals aquelles petitíssimes empreses (moltes vegades formades per un o dos treballadors autònoms) que fa tan sols tres o quatre anys tenien una dedicació amb finalitats culturals. Des que les administracions públiques varen començar la seva croada contra la cultura, amb retallades sanguinàries del suport i pujada més sanguinària encara dels impostos, el teixit cultural es va anar desfent. Ahir mateix, el diari El País, dedicava un llarg reportatge als estralls que aquestes mesures han provocat en el sector artístic. En el reportatge, la galerista Helga de Alvear denunciava el rebuig a la cultura per part del Govern, cosa incomprensible per a qualsevol país que vulgui tenir un lloc al món. Altres pàgines a tots els diaris s'han dedicat al món editorial, la música, el teatre, el cinema o la dansa, tot i que la cultura és això i molt més.\nUN MAL PROVOCAT. Anava a titular aquest article "Un calcetí que es desfà", si pensam en la cultura com un teixit que es construeix punt rere punt i que, de la mateixa manera que es pot teixir d'una sola peça, també es pot desfer sencer si el fil s'estira de més. Arribats aquí, he canviat el titular perquè, en el cas que ens afecta, és massa evident que hi ha una mà que estira del fil amb la pretensió manifesta de desfer la cultura. Si la cultura és un vehicle de difusió d'idees i de valors, l'estratègia és clara, tant per part de l'estat espanyol com per obra del seu segur servidor, el Govern balear. Si no respongués a una voluntat de desfeta, a què vénen els atacs continuats a la llengua catalana, a l'educació o a la llibertat d'expressió? A què ve que no es revisi l'IVA a la baixa després dels catastròfics resultats que s'obtenen? A què respon la manca de suport públic a totes aquelles institucions, associacions i empreses que desenvolupen o desenvolupaven, quan podien fer-ho, una tasca cultural quotidiana? Ens diran que són motius econòmics, però només ho són en part, perquè entretant els nostres impostos, cada dia més pesants, se'n van a altres prioritats ideològiques. Ho volen així, però molt sospit que el teixit no es desfarà.\nCOHESIÓ I IDEES. Per ventura, i molts indicadors així ho apunten, els sortirà a l'inrevés. Si una cosa té la cultura és capacitat de creació, de regeneració davant l'adversitat, i com a element de cohesió social és insuperable, tant si es reforça des de les estructures del país (que és el que fa qualsevol estat que vulgui sobreviure) com també si se la posa en perill de mort. Encara retronen les paraules de l'expresident popular Cristòfol Soler quan, des d'aquestes mateixes pàgines, afirmava que "Bauzá contra la llengua ha unit com mai el país". I ho deia només unes hores abans que més de 100.000 persones sortissin als carrers de Palma li donassin la raó. Ara i aquí, si tinguéssim espai, podríem fer una llista llarguíssima de les idees que sorgeixen dia rere dia, com també de les iniciatives particulars o col·lectives que estan regenerant la cultura d'aquest país, en uns nivells de cohesió que fa temps que no s'assolien. Que vagin desfent el calcetí, que mentre ho fan, potser se n'està teixint un altre de més reforçat.


ERC i Bildu reclamen que Ribera i Garzón expliquin al Congrés la "inacceptable" pujada de la llum\nPublicat 15/01/2021 15:28CET\nERC i EH-Bildu han reclamat aquest divendres la compareixença al Congrés de la vicepresidenta quarta per a la Transició Ecològica i el Repte Demogràfic, Teresa Ribera, i del ministre de Consum, Alberto Garzón, per la "inacceptable" pujada del preu de les tarifes elèctriques.\nLes dues formacions han demanat que es reuneixi la Diputació Permanent del Congrés perquè permeti citar d'urgència aquests ministres de manera extraordinària, perquè el mes de gener és inhàbil a l'efecte d'activitat parlamentària.\nERC i EH-Bildu, que van brindar el seu suport als pressupostos del 2021, en l'escrit critiquen l'increment de més del 30% de la tarifa elèctrica i de més del 21% de la del gas en ple hivern.\nConcretament, en el cas de Teresa Ribera reclamen que exposi quines reformes planteja en el sector elèctric per "transitar cap a un model democràtic, sota control públic i orientat a protegir les necessitats de la ciutadania per sobre dels interessos de les grans energètiques".\nAl titular de Consum li sol·liciten que expliqui quines mesures urgents prendrà el seu departament per solucionar la pujada de les tarifes i les "mesurades de contenció de preus a futur perquè un fet així no es torni a repetir".


Opinions - Pàgina 4 - Manresa\nPere Culell Dimarts, 31.1.2012 17:14h\n“Manifestació a Barcelona per haver rebut insults i agressions físiques per parlar en català”. No és una notícia de l’època de la dictadura, ni de la transició. És una notícia amb data d’avui. Resulta que un català va rebre, presumptament, insults i agressions, pel fet d’haver-se adreçat en català a un guàrdia civil, a l’aeroport de Barcelona, ara fa 4 dies. De fet, notícies com aquesta es produeixen periòdicament a la nostra nació.\nRamon Fontdevila Dilluns, 23.1.2012 13:27h\nAquests convergents, quins comediants\nHo admeto abans que cap altra cosa: ningú com aquesta trepa de Convergencia per escenificar totes les contradiccions del nostre país. Hi tenen la mà trencada! Recordeu el MHP Mas a Londres? D’això fa tot just deu dies! Hi va coincidir el mateix matí que s’autoritzava el referèndum escocès. Mas, però, hi va anar a denunciar el drenatge fiscal a què estem sotmesos els catalans, a desmentir que el déficit espanyol fos culpa de les autonomies i a defensar davant dels mitjans de comunicació o el propi Nick Clegg –en una trobada ultra-fast de cinc minuts!- el pacte fiscal de Catalunya.\nPere Culell Dilluns, 23.1.2012 13:26h\nCatalunya viu una doble crisi: la crisi, i l’escanyament persistent i progressiu de l’Estat central. Per cert que aquest escanyament i el menysteniment colonialista van ser els que van permetre, fa ja dos segles, els processos independentistes de les colònies americanes. La crisi actual és molt dura, cada cop sembla més intensa, molta gent s’ho està passant molt malament, i hem d’evitar l’exclusió social com sigui.\nRamon Fontdevila Divendres, 20.1.2012 13:40h\nFa cinquanta anys que m'estic al barri de la Sagrada Família de Manresa. És el meu barri i sempre m'hi he sentit compromès d'una manera o una altra. També amb la seva associació de veïns, des del primer dia. Per això, quan les coses sembla que es torcen no ho visc ni com un tema menor ni domèstic, tot el contrari. Em preocupa per allò que té de símptoma. És per això que vaig escriure aquest "A tomballons" per Regió7 i, avui, que me l'han publicat, el comparteixo: Grinyols al barri de la Sagrada Família.\nPere Culell Dilluns, 9.1.2012 12:15h\nFira Mediterrània: preocupació i compromís\nDe desconcertant i preocupant es pot qualificar la no renovació de Tere Almar al capdavant de la direcció artística de la Fira Mediterrània de Manresa. Desconcertant perquè, quan les coses funcionen bé, no s'entén que no s'hi doni continuïtat. Preocupant perquè amb aquesta decisió es generen dubtes sobre una fira estratègica per a la cultura del nostre país i que aporta un cabal de dinamització impagable per a la ciutat i la comarca.\nAlba Alsina Dilluns, 2.1.2012 13:12h\nPer què cal un nou PIRNA?\nEl setembre del 2001, es va aprovar per ple el Pla Integral de Revitalització del Nucli Antic (PIRNA). Va ser un document aprovat per unanimitat per totes les forces polítiques existents al Consistori en un moment en que, la degradació que havia patit i patia el barri vell de Manresa havia comportat el desplaçament de la població més jove cap a altres barris de la ciutat i la posterior localització en el barri, de sectors de població més desafavorits.\nPere Culell, regidor Dimecres, 21.12.2011 13:40h\nLa salut no és un negoci, és un dret\nTenim menys diners i per tant no podem gastar tant. Aquesta afirmació és ben certa tant per a les famílies que tenen menys ingressos que fa uns anys com per a les administracions públiques del nostre país. Ara bé, a l'hora de reduir despeses hem de sospesar molt bé què prioritzem i què considerem més prescindible. I això és especialment cert en el cas de la salut pública, per les conseqüències que pot tenir per al benestar de les persones.\nAlba Alsina Dijous, 1.12.2011 16:49h\nVull aprofitar l'article d'aquest mes per proposar-vos un exercici: agafeu la factura de l'aigua del darrer trimestre. Mireu-ne el cost. Jo ho faig amb la meva: 36,75 € Iva inclòs, per noranta dies de subministrament ininterromput. Set metres cúbics d'aigua neta, captada, tractada, distribuïda, sanejada i servida en cadascuna de les aixetes de casa meva. Preu per litre d'aigua consumit: 0,00525 €.\nRamon Fontdevila Dimecres, 9.11.2011 23:58h\nEl 20, voteu Esquerra Republicana!\nAquest vespre hem fet a Manresa el principal acte de campanya per part d'ERC al Bages. Als Carlins, a quarts de nou del vespre. I reconec que hi anava una mica esporuguit: ni em feia peça l'espai ni aquests dies m'arribaven comentaris de la convocatòria, com si fos una cosa només per a iniciats, per als convençuts de sempre. Doncs bé, no em sap greu admetre que només eren temors i que la trobada ha funcionat, i ha funcionat molt bé.


Inici de les Jornades de Solidaritat - Batxillerat Granés - Escola especialitzada en BatxilleratBatxillerat Granés – Escola especialitzada en Batxillerat\nUn any més, Granés Batxillerat viu unes noves Jornades de Solidaritat que han arrencat avui amb una xerrada a càrrec de Jordi Carbonell, voluntari del programa d’escoles de la Fundació Banc dels Aliments de Barcelona.\nDurant aquesta sessió, on han assistit els alumnes de primer de Batxillerat, en Jordi ha destacat la xifra de població que viu en situació de pobresa a Catalunya, que s’eleva tristament a 500.000 persones en aquest territori.\nTambé ha fet referència al malbaratament dels aliments i ha explicat als alumnes que a Catalunya es malbaraten anualment unes 263.000 tones, el que suposa uns 35 quilos per habitant. Cal tenir en compte, que el consum diari mitjà per habitant és d’1,3 quilos.\nA més d’aquesta xerrada, durant els pròxims dies a l’escola es portaran a terme un seguit d’activitats amb l’objectiu de fomentar aquests valors solidaris i potenciar la col·laboració de totes les persones que hi convivim.\nUn any més, col·laborem amb la recollida d’aliments de la Fundació Banc dels Aliments i Avismón. Aquesta s’iniciarà el dilluns dia 2 de desembre i es perllongarà fins al 13 de desembre.\nAquestes entitats necessiten:\nFundació Banc dels Aliments: oli (oliva, gira-sol…), arròs i pasta, tot envasat en plàstic o material que no es pugui trencar durant el transport. Hi haurà capses de recollida a les aules de l’escola.\nAvismón: oli d’oliva i llegums cuites, aliments en conserva (verdures, sardines, tonyina…), aliments dolços (galetes, torrons, i dolços per a diabètics) i productes d’higiene personal (gel, colònia, crema hidratant…\nDimarts i dijous 3 i 5 de desembre els alumnes de 1r i 2n de batxillerat assistiran a una xerrada divulgativa de La Fundació La Marató de TV3, amb l’objectiu de conscienciar els joves sobre les malalties tractades en el programa, que enguany es centra en les malalties minoritàries. Aquestes són malalties diferents i molt poc freqüents que afecten un màxim de 5 persones per cada 10.000 habitants, i que acostumen a ser greus, cròniques i progressives.\nEls patis solidaris de la Granés:\nDel 9 a l’11 de desembre, alguns alumnes de l’escola realitzaran activitats diverses en horari de pati vinculades també amb La Marató. Pròximament us donarem més detalls sobre aquestes activitats.\nPati Solidari de l’any passat, amb l’actuació del Mag Loiro.\nFinalment, el dimecres 11 de desembre, aquells alumnes de l’escola que ho desitgin podran portar de casa productes per esmorzar elaborats per ells mateixos (pastissos, coques, magdalenes, pizzes, galetes,… ), que es vendran a un preu simbòlic (1 euro). Agrairíem que els pastissos, coques… vinguin tallats en porcions individuals per facilitar la venda. Durant l’esmorzar, i com ja vam fer en edicions anteriors, es concurs per triar la millor elaboració culinària.\nEls diners que es recaptin en aquests patis solidaris es destinaran íntegrament a La Marató de TV3, per contribuir a la investigació de les malalties minoritàries.\nPer últim, volem agrair també als alumnes que formen part de la comissió solidària en l’organització d’aquestes activitats. Aquesta comissió està formada per alumnes que col·laaboren en les diferents tasques que es realitzen al voltant de la solidaritat.\nThis entry was posted on Dijous, Novembre 28th, 2019 at 13:17


La tragèdia oculta de l’estiu del 73 a Reus – Revista del Centre de Lectura\nCipriano Martos, Reus, tortura, Guardia Civil\nRoger Mateos, who brought us closer to the case of Cipriano Martos through a book in which he deals it extensively, now gives us a few touches to remember him; a case that, despite being from Andalusia, fully affects Reus because it is where the Guardia Civil tortured him to death in 1973.\nCipriano Martos, Reus, torture, Guardia Civil\nRoger Mateos, que nos acercó el caso de Cipriano Martos a través de un libro en el que nos lo relata extensamente, ahora nos ofrece unas pinceladas para recordarlo; un caso que, aunque él era de Andalucía, toca de lleno a Reus porque es donde la Guardia Civil le torturó hasta causarle la muerte en 1973.\nEl Barça acabava de fitxar Johan Cruyff i els diaris anaven plens d’imatges de l’holandès somrient amb la seva nova samarreta. L’onada d’incendis a Catalunya farcia un bon grapat de cròniques a les pàgines interiors. I les seccions de política internacional paraven atenció al cop d’estat del general Pinochet a Xile. En canvi, aquelles darreres setmanes d’estiu del 1973 era impossible trobar cap referència a la tragèdia tot just esdevinguda a Reus. Un crim esgarrifós, que el règim franquista volia mantenir ocult.\nPer entendre què va succeir als mesos d’agost i setembre del 73 a Reus, cal anar tres dècades enrere, a les terres seques i deprimides de la Granada de la postguerra. En un llogarret desemparat entre els pobles de Loja i Huétor-Tájar va néixer Cipriano Martos Jiménez, el segon de sis fills d’una família de camperols pobres que malvivia llaurant camps de blat i sacsejant oliveres per jornals de dotze pessetes. Amb 27 anys, fart de comprovar que treballant als camps andalusos mai no sortiria de la pobresa, va decidir emigrar a Sabadell, on uns cosins seus havien trobat feina. Va instal·lar-se a l’insalubre suburbi de Ca n’Oriac, un bosc de barraques i fang que creixia en ple desarrollismo.\nCipriano de seguida va trobar feina. Però el que va canviar-li la vida va ser l’ambient inconformista de Sabadell, epicentre d’un moviment sindical en efervescència i unes organitzacions clandestines que estaven perdent la por al règim. Enlluernat per les consignes que li feien veure que aquell món injust podia donar un tomb, Cipriano va polititzar-se. De totes les sigles que operaven en aquell moment a Sabadell, les més combatives eren les del Partit Comunista d’Espanya (marxista-leninista), una escissió estalinista del PCE que liderava un espai unitari anomenat Front Revolucionari Antifeixista i Patriota (FRAP). Convençut que calia fer tot el possible per acabar amb la dictadura, Cipriano s’hi va apuntar. Va tallar amarres amb la família i es va submergir en la clandestinitat. Passava a ser un peó més en la lluita antifranquista.\nDesprés d’aprendre a fer funcionar un aparell de propaganda en un pis franc a Barcelona, els seus responsables polítics van decidir al 1973 enviar-lo a Reus. En aquell moment, el FRAP s’havia proposat expandir-se a les zones agràries, i Cipriano, que havia patit directament les misèries del camp andalús, tenia ara la missió de reclutar per a la causa camperols de les comarques del voltant de Reus. De fet, aquesta era només una de les seves noves tasques. Al seu pis, situat al carrer Pubill Oriol, hi va instal·lar l’aparell de propaganda de la seva cèl·lula. Allí s’hi reunia amb d’altres camarades per fer reunions, confeccionar octavetes i preparar còctels Molotov per a les següents accions. Aquelles trobades vulneraven les normes de clandestinitat, que exigien que els militants no coneguessin el domicili dels seus companys per evitar la temptació de revelar aquesta dada sota tortura. Però el FRAP a Reus no disposava de pis franc, i va ser Cipriano qui va assumir el risc de cedir el seu lloc de residència com a amagatall per conspirar.\nEn ple estiu del 73, a la cèl·lula de Reus li va arribar un encàrrec: calia anar fins a Igualada per fer un repartiment de propaganda a les portes de la fàbrica tèxtil de Punto Blanco. A la fàbrica hi havia militants del FRAP, però a ells no els corresponia exposar-se a cara descoberta distribuint pamflets entre els obrers, aquesta feina l’havia de fer algú de fora per no ser reconegut per ningú. El 10 d’agost, Cipriano va pujar al cotxe de Pascual Carrilero, un venedor de sabates amb qui compartia cèl·lula. Pascual tenia una paradeta al mercat central de Reus i es movia amunt i avall per la província amb el maleter del Simca 1000 de color taronja carregat de sabates. Si calia, agafava el cotxe per fer accions subversives, canviant-li abans la matrícula. Per complir la missió d’aquell 10 d’agost a Igualada, Pascual va haver d’utilitzar el seu cotxe, però segurament per les presses no va poder canviar-li les plaques, una badada fatídica, perquè aquell dia, quan Cipriano va acabar de repartir la propaganda entre els obrers i va tornar a pujar al cotxe, algú va apuntar-ne la matrícula. Aquella informació va acabar en mans de la Guàrdia Civil.\nDies després, el propietari del Simca 1000 taronja va ser detingut mentre despatxava a la seva parada de sabates al mercat de Reus. A la caserna de la Guàrdia Civil, va patir tortures ferotges. Ell sabia que havia d’aguantar almenys un dia, a ser possible 48 hores, per donar temps als seus camarades de cèl·lula a adonar-se de la seva detenció i poder amagar-se o fugir. Va aconseguir tancar la boca el temps suficient, però Cipriano no va marxar de Reus. Va abandonar el pis on vivia, però no tenia prou diners per fugir i establir-se en una altra ciutat. El seu següent moviment va condemnar-lo: Cipriano va decidir passar per l’obra on havia treballat per cobrar la setmanada que li corresponia, un error letal perquè la Guàrdia Civil ja havia lligat caps i l’estava esperant.\nLes següents 50 hores d’interrogatoris van ser un malson. L’escorcoll al seu pis va deixar-lo sense coartada. Van trobar-hi tones de pamflets i octavetes del FRAP, llibres marxistes-leninistes, banderes republicanes i, el que és pitjor, ingredients per fabricar còctels Molotov: àcid sulfúric, gasolina, goma aràbiga i clorat de potassa. Els agents van sotmetre’l a maltractaments salvatges per intentar arrencar-li més noms, més pistes que conduïssin a noves detencions. Cipriano s’hi va resistir tant com va poder, fins que van fer empassar-li uns glops d’àcid sulfúric que van abrasar-li l’esòfag i podien perforar-li l’estómac. Conscients que n’havien fet un gra massa, els seus botxins van portar-lo a l’Hospital de Sant Joan, on va ingressar amb l’aparell digestiu en flames.\nDesprés de 21 dies d’agonia, Cipriano Martos Jiménez va morir al seu llit d’hospital, vigilat per una parella d’agents que el custodiaven nit i dia. Va apagar-se sense la companyia de cap ésser estimat, perquè la seva família de Granada no va ser avisada fins l’endemà de la seva mort, i quan la seva mare i dos germans van afanyar-se a creuar Espanya per carretera per poder veure el seu cos, la Guàrdia Civil els va barrar el pas a l’hospital. Cipriano va ser enterrat en una fossa comuna del cementiri de Reus i el seu cas va ser escombrat sota la catifa dels crims comesos per la dictadura de Franco.\nEl cas Cipriano Martos està inclòs a la macroquerella per crims del franquisme instruït per la justícia argentina. Mentrestant, l’Ajuntament de Sabadell ja ha homenatjat la víctima batejant amb el seu nom una plaça de Ca n’Oriac. El següent gest de reparació pot venir de Reus. Aquest va ser el compromís que va contraure al 2018 l’alcalde Carles Pellicer i que està pendent d’execució. Gairebé cinc dècades després, el silenci sobre la mort de Cipriano Martos, finalment, s’ha trencat.


Diferència entre revisions de la pàgina «Batalla d'Alèsia» - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nDiferència entre revisions de la pàgina «Batalla d'Alèsia»\nBatalla d'Alèsia (modifica)\nRevisió del 08:01, 9 gen 2016\n→Esdeveniments posteriors: corr. nom\nRevisió del 07:59, 9 gen 2016 (modifica)\nCulex (discussió | contribucions)\nm (→Preludi: corr. lien)\nRevisió del 08:01, 9 gen 2016 (modifica) (desfés)\nm (→Esdeveniments posteriors: corr. nom)\nPer Cèsar, Alèsia va ser un èxit personal enorme, tant militarment com políticament. L'[[Senat romà]], manipulat per Cató i Pompeu, va declarar 20 dies d'acció de gràcies (''[[supplicatio]]'') per aquesta victòria, però va denegar l'honor a Cèsar de celebrar un [[triomf romà|triomf]], el punt culminant de la carrera d'un militar romà. Es va anar incrementant la tensió política fins que dos anys després, en el [[50 aC]], Cèsar va creuar el [[Rubicó]], precipitant la [[Segona Guerra Civil de la República de Roma|Guerra civil]] dels anys [[49 aC|49]] - [[45 aC]] Després d'haver estat elegit cònsol durant tots i cada un dels anys de la Guerra civil, i nomenat en diverses ocasions [[dictador romà|dictador]], finalment va ser nomenat ''dictator perpetuus'' o dictador vitalici, l'any [[44 aC]] El seu poder, cada vegada més gran, va acabar amb la tradició republicana i va portar al final de la [[República romana]] i al començament de l'[[Imperi romà]].\nEls comandants de cavalleria de Cèsar van seguir diferents camins. TitoTit LabienoLabiè es va posar del costat dels ''[[Optimates]]'' (el bàndol republicà) en la Guerra civil, i va morir a la [[batalla de Munda (45 aC)]] Gai Treboni va ser nomenat [[cònsol romà|cònsol]] per Cèsar en l'any 45 aC, i va ser un dels senadors que van prendre part en l'assassinat de Cèsar als [[Idus de març]] ([[15 de març]]) de [[44 aC]] Treboni també va ser assassinat un any després.\nAntoni va continuar sent un seguidor fidel de Cèsar. Es va convertir en el segon al comandament com ''[[Magister Equitum]],'' i es va quedar al càrrec d'Itàlia durant gran part de la Guerra civil. L'any 44 aC va ser elegit col·lega consular de Cèsar. Després del [[magnicidi]], Antoni va perseguir als assassins de Cèsar, i va lluitar pel poder suprem amb [[Cèsar August|Octavi]] (qui es convertiria més tard en [[Cèsar August]]). Primer van formar una aliança juntament amb [[Lèpid el triumvir |Marc Emili Lèpid]] al [[Segon Triumvirat]], i al final es van enfrontar i va ser derrotat en la [[batalla d'Àccium]] l'any [[31 aC]] Després de la batalla va fugir a [[Antic Egipte|Egipte]], juntament amb la seva aliada i amant [[Cleòpatra VII|Cleòpatra]], on un any més tard es van suïcidar.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/wiki/Especial:MobileDiff/16285147»


L'escalada de Pajín · Tribuna.cat\nDimecres, 20 de d'octubre del 2010 | 14:32\nLeire Pajín, Ascens, Política, PSOE, País Valencià, PSPV-PSOE, José Blanco, Ministra De Sanitat\nDe l'associació universitària Campus Jove a les Joventuts Socialistes, i d'ací al PSOE. De la secretaria federal de moviments socials i ONG, a la secretaria d'estat de cooperació internacional; de la secretaria d'organització socialista al Senat i al ministeri de Sanitat, Igualtat i Política Social. L'ascens polític de Leire Pajín (Sant Sebastià, 1976) no té aturador. Agrade més o agrade menys, aquesta jove política és l'ullet dret de José Luis Rodríguez Zapatero, des què l'actual president del govern espanyol, encara no investit secretari general del PSOE, va conèixer-la al Congrés dels Diputats l'any 2000, quan Pajín va estrenar-se a la cambra baixa i va passar a ser la membre més jove del parlament espanyol.\nLa seua gestió com a número 3 del partit socialista, però, no ha estat a l'alçada d'allò que esperava el lleonès, que potser s'adona ara que va relliscar-hi, en nomenar-la responsable d'organització. Els resultats electorals al País Basc i Galícia no van ser els esperats, l'afer de la moció de censura a Benidorm (la seua ciutat d'adopció, on té la residència de fa més de mitja vida i on milita al PSPV-PSOE, cosa que ja no pot dir sa mare, que va haver de demanar la baixa per fer fora l'antic alcalde del PP) va desgastar-la força, i les dolentíssimes expectatives electorals al proper cicle electoral (Catalunya al novembre, i municipals i autonòmiques del 2011) han fet pensar Zapatero que potser val més la pena de no sacrificar-la del tot i que un trànsit pel ministeri de Sanitat, de perfil baix però de projecció política important (sobretot ara que assumeix les matèries d'igualtat), pot encimbellar-la de nou a la primera línia política, com ha passat amb Trinidad Jiménez, la seua antecessora al càrrec, que ha emigrat a Afers Exteriors.\nPajín acaba així la seua cohabitació difícil amb José Blanco, número 2 del PSOE com a vicesecretari que és, una persona amb què la benidormera mai no ha acabat de tenir clarament definides les competències respectives. El relleu de Pajín a organització es produeix, curiosament, 72 hores abans que el comitè federal valide la proposta de l'agrupació socialista de Benidorm, que ha atorgat el número 1 de la llista del 2011 a l'alcalde trànsfuga de la vila, Agustín Navarro, que compta amb el suport de la família Pajín.\nPerò, en qualsevol cas, el trampolí que ha estat el seu nomenament a Sanitat pot tractar-se d'un primer impuls cap al retorn al País Valencià. Una possible desfeta del PSOE el 2012 podria conduir-la, amb la càrrega de prestigi que la cartera ministerial comporta, a una candidatura a la secretaria general del PSPV-PSOE en substitució d'un Jorge Alarte a qui ella mateixa va situar al capdavant del socialisme valencià i que ara, dos anys i escaig més tard, no veu amb possibilitats de destronar el PP ni amb vista al 2015. Pajín podria prendre'n les regnes, doncs, sobretot tenint en compte que, com a secretària d'organització socialista, ha augmentat, i de quina manera, la seua influència sobre la federació valenciana.\nCaldrà estar-ne atents, doncs. Si Pajín fera aquest pas i mirara d'intentar l'accés a la secretaria general del PSPV-PSOE, seríem davant la primera ocasió en què una dona pot arribar a tan alta responsabilitat, al socialisme valencià. Ana Noguera, que va intentar-ho al congrés del 2007, no va recollir prou avals i va haver de desistir-hi. A més, Pajín seria la primera secretària d'organització provinent de les comarques alacantines, després de tres secretaris clarament relacionats amb la demarcació de València: Joan Lerma, Joan Ignasi Pla i Jorge Alarte mateix.\nJordi Sevilla, que en deixar el ministeri d'Administarcions Públiques va mirar de col·locar-se al capdavant del PSPV (acabava de presentar dimissió, Joan Ignasi Pla), va abdicar del seu desig en comprovar que no reunia prou suport intern i, sobretot, en adonar-se que Pajín no li feia confiança plena. Potser va ser aleshores, aquell octubre del 2007, que Pajín va veure clar que el seu futur podia anar lligat a València, i que Sevilla, de tarannà fort i antigament ben relaconat amb Zapatero, podia resultar-li un contrapès. Sevilla va fer marxa enrere i avui, Pajín, té les portes obertes al PSPV, sempre que la desfeta d'Alarte siga tan notable com preveuen les enquestes. Una altra cosa serà si Pajín, després de tastar la mel de la política estatal i d'haver dirigit un ministeri, es veu amb prou cor per redreçar el rumb del desmoralitzat PSPV. s ací, on rau el gran dubte sobre el seu futur polític.


Competició tronada d'espanyolitat entre les autoritats pel 12-O\nLa guanyadora ha estat la que hauria de ser cap de l'Estat i de les Forces Armades: Elena de Borbó. La Constitució va discriminar-la per dona, i el seu germà petit és qui ha presidit la desfilada militar del Dia de la Hispanitat. Aquesta misogínia que el TC mai no ha declarat discriminatòria ens ha evitat que Elena presidís amb una bandera espanyola enorme de fulard i ulleres i polseres a joc: rojigualdas. Per postres duia dues banderes, dues, d'Espanya a les mans. Un excés fins i tot per a ella. Al seu costat, Victoria Federica exhibia la sobrietat que li faltava a la seva mare.\nEn segon lloc la presidenta de la Comunitat de Madrid. Cifuentes s'ha fet fer una bossa de mà amb la tribarrada espanyola i les seves inicials brodades C.C., per a enveja de la ministra Cospedal que, en un ambient castrense, s'ha fet un monyo de dona soldat. Soraya ha fet veure que tracta Catalunya amb mà de ferro i guant de seda. Era l'única que havia triat aquesta penyora que farà les delícies dels intèrprets de símbols.\nEls guants no han estat els únics complements de la paradeta d'autoritats. Les manyoples de la vicepresidenta no la protegien del fred perquè lluïa un sol espatarrant. Tant que els ventalls de la reina i la princesa més que ventar servien de para-sol.\nLa imatge de cada any són les nenes Borbó, princesa i infanta, mirant al cel els avions de l'exèrcit. Abans que un d'ells s'estavellés causant la mort del seu pilot, han tingut temps de fer els giravolts a l'aire de cada 12-O. La petita de les filles del rei duia la mà dreta embenada o enguixada per una lesió. Sofia, malgrat els seus 10 anys, ha après a tapar-se la ferida en tot moment per no desviar l'atenció. Només en una fotografia es pot apreciar l'abast de la lesió:\nCom que el rei va amb uniforme militar, només les dones de la família donen joc estètic. Letícia lluïa un vestit jaqueta gris, faldilla a mitja cama i sabates de taló negres. L'hereva Elionor era a qui han vestit amb més intenció: amb el vermell que identifica Espanya. La infanta Sofia ja coneix el pes de no ser futura reina: li han triat un vestit menys llampant i significat, a petits quadres de colorets.\nRajoy ja en té prou amb el dossier Catalunya que se li empantana al despatx com per triar floritures. El registrador de la propietat que porta dins ha passat desapercebut amb els tons habituals blau marí. Ni una petita insígnia a la solapa. Res de res. Molt Rajoy. El més tronat són com cada any els legionaris, als qual s'hi han afegit uns soldats vestits del Camino Español, corredor de mil km. obert pels Terços entre Milà i els Països Baixos fa segles. Però el concurs de imatges tronades el guanyen uns nens amb tricorni.\nA Barcelona la manifestació ha estat menys freak. El redactor gràfic d'El Nacional hi ha fotografiat un ex de la família reial: l'excunyat de la infanta Elena, Álvaro de Marichalar.\nDe la sobrecarregada infanta Elena al seu excunyat en batí pel Passeig de Gràcia. I una absència a considerar, la del rei emèrit Joan Carles de qui s'especula una recaiguda en la seva salut. Un 12-O que trigarà a esborrar-se de les nostres retines.\nFamosos Casillas vexa els independentistes i la xarxa l'afusella Marc Villanueva\nLa Infanta Helena si AMA a España de corazón no como otra qué solo cumple sus deberes con horario y solo pendiente de su look\nAlgú sap si estaba el Serrat ?\nPodrem denunciar la utilització dels nens com a simbol "nazioná" ??\nSe'ls hi va la pinça... només faltava desfilar al Capitan Trueno i al Guerrero del antifaz\nJa ho he entès. La Fiesta Nacional serveix per celebrar el genocidi d'Amèrica i el que el Imperio va perpetrar a Europa. Tot un document històric!!!\nLa indumentària, aquesta indumentària!! Ventalls liles, com ara la franja inferior e la bandera republicana. I els tricorni dels nens. Adoctrinats? Nooo, educats en l'amor a la pàtria. I aquesta mena de guàrdia suïssa que corre que se les pela.. als països baixos que encara malparlen de l'estada espanyola -amb el Duque de Alba, al davant- els encantarà veure les inatges.


El periodista Martí Anglada, al "Bon dia Tarragona"\nMartí Anglada, periodista i excorresponsal a Berlín i Brussel·les de TV3, vindrà a la Cambra de Tarragona el proper 7 de febrer a les 8,45 hores del matí per tal de prendre part a una nova edició del cicle de jornades “Bon dia Tarragona”, que organitza la Corporació tarragonina.\nAnglada, professional d’àmplia i reconeguda trajectòria, és un profund coneixedor de la realitat social i econòmica d’Europa i, sobretot, d’Alemanya. Les seves cròniques des d’aquell país ens han apropat la realitat i el dia a dia de la considerada locomotora europea.\nAvui, Alemanya està més d’actualitat que mai: a les portes d’unes eleccions generals, el que allí passi tindrà una incidència directa en el nostre futur. De fet, en aspectes com la lluita contra la crisi i el futur laboral de molts dels nostres joves, la influència d’Alemanya és cada cop més present.\nMartí Anglada ens parlarà, des de la seva experiència, de “L’efecte Alemanya” en l’economia, els negocis, el mercat laboral i en definitiva, la forma d’entendre la Unió Europea.\nLa sessió és gratuïta si bé es prega confirmació d’assistència a nsilvestre@cambratgn.org o bé al 977 21 96 76.


Ments parlants? Un model per a l'estudi del rol de la parla interna en persones amb Trastorn de l'Espectre Autista (TEA) - Projectes de recerca vigents - Unitat de Coordinació Acadèmica d'Humanitats (UPF)\nMents parlants? Un model per a l'estudi del rol de la parla interna en persones amb Trastorn de l'Espectre Autista (TEA)\nMents parlants? Un model per a l'estudi del rol de la parla interna en persones amb Trastorn de l'Espectre Autista (TEA) - Projectes de recerca vigents\nLa parla interna és un fenomen mental que ocorre al voltant de 25% del temps que estem en vigília, és la “veu interna” al nostre cap o el “pensar en paraules”. L'objectiu del projecte és dissenyar un model que permeti examinar el perfil de la parla interna en persones amb Trastorn de l'Espectre Autista (TEA), la qual cosa contribuirà al coneixement sobre els processos cognitius en TEA i a les discussions filosòfiques i psicològiques sobre la relació entre la parla interna i el pensament. Destaca la importància que té la comprensió de la parla interna per a l'estudi del TEA i, específicament, sobre la seva influència en tasques de funció executiva i autoregulació. El projecte es desenvoluparà en estreta col·laboració amb famílies, professionals i associacions d'autisme.