L'home trobat mort dissabte a Sant Pere de Pescador va morir asfixiat | NacióGirona\nL'home trobat mort dissabte a Sant Pere de Pescador va morir asfixiat\nRedacció | 13/06/2017 a les 11:10h\nArxivat a: Successos, Alt Empordà, Sant Pere de Pescador, Mossos d'Esquadra, homicidi, asfíxia\nL'autòpsia que s'ha fet al cadàver de l'home localitzat aquest dissabte a la nit en un aparcament de Sant Pere Pescador, a l'Alt Empordà, ha revelat que va morir asfixiat. El cas, doncs, ja s'ha tipificat com una mort criminal i els Mossos d'Esquadra treballen ara per aclarir-ne les circumstàncies. En paral·lel, la policia ja ha identificat el cos, que va aparèixer indocumentat. De moment, pel què ha transcendit, es tracta d'un home de nacionalitat espanyola de més de 80 anys.\nEl Jutjat de Primera Instància i Instrucció Número 5 de Figueres, en funcions de guàrdia, s'ha fet càrrec del cas i ha decretat secret de sumari. L'Àrea d'Investigació Criminal dels Mossos d'Esquadra no descarta cap hipòtesi sobre el mòbil del crim. El cos de l'ancià es va localitzar pels voltants de dos quarts de deu de la nit i, tot i que no tenia signes externs de violència, l'examen forense ha trobat lesions internes que evidencien l'etiologia homicida de la mort.\nEl cadàver va aparèixer aquest dissabte al vespre en un aparcament proper a la platja de Sant Pere Pescador. Qui va fer la troballa va ser una dona, que cap a dos quarts de deu de la nit va trucar al telèfon d'emergències. L'home anava indocumentat i, aparentment, el cos no presentava signes externs de violència.\nTot i això, però, la posició del cadàver i la manera com es va localitzar va fer que, d'entrada, els Mossos d'Esquadra no descartessin que pogués tractar-se d'una mort homicida. Fins al lloc s'hi van desplaçar diverses dotacions dels Mossos d'Esquadra i agents d'investigació. A més, per dur a terme l'aixecament del cadàver, es va activar la comitiva judicial.\nUn furgó funerari va traslladar el cos fins a l'Institut de Medicinal Legal (IML) de Girona, on aquest dilluns els forenses li han fet l'autòpsia. El resultat de l'examen ha revelat que l'home va morir asfixiat, i que tenia lesions internes que evidencien l'etiologia homicida de la mort. Durant l'autòpsia, els forenses també han extret mostres de teixits que s'enviaran a analitzar per veure si al laboratori es troben restes d'ADN que permetin identificar l'autor o autors del crim. En paral·lel, la investigació oberta pels Mossos d'Esquadra també ha permès identificar el cos. Es tracta d'un home de més de 80 anys i nacionalitat espanyola, del qual fins ara no n'han transcendit més detalls.\nDesprés que el cas s'hagi convertit en una mort criminal, el jutjat de Figueres que s'ha fet càrrec de les actuacions ha decretat el secret de sumari. L'Àrea d'Investigació Criminal (AIC) de la Regió Policial de Girona, que és qui porta la investigació, no descarta cap hipòtesi sobre el mòbil del crim. La zona on es va localitzar el cadàver és un lloc de pas freqüent per als banyistes.


Apartment Petra Culina Zadar Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nApartment Petra CulinaApartamentIvana Lučica 27, Zadar, Zadar, Croàcia, 23000 - Veure al mapaExcel·lent8,9Basada en10comentarisApartment Petra CulinaVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 30 fotos\nOferint allotjaments de qualitat al la cultura, els paisatges, les platges districte de Zadar, Apartment Petra Culina és una selecció popular tant per oci com per negoci. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Apartment Petra Culina és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, transport hotel/aeroport. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Apartment Petra Culina la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Zadar.


Ressenya, No nÂ´estiguis tan segur, de Llort | Somnegra\nRessenya, No nÂ´estiguis tan segur, de Llort\nNO Nâ€™ESTIGUIS TAN SEGUR – Llort – NovelÂ·la negra – Editorial AlrevÃ©s per RAMONA SOLÃ‰\nÂ Lluis Llort Ã©s nascut a Barcelona el 1966. Escriptor i periodista. Ha publicat diverses novelÂ·les i narrativa infantil i juvenil.\nTreballa al diari AVUI (ara El Punt Avui), especialitzat en cultura i crÃtica literÃ ria.\nSigna les seves novelÂ·les com a Llort i la literatura infantil com a Lewis York. TambÃ© escriu guions per a sÃ¨ries d’humor de televisiÃ³. Des del 1999 ha publicat deu novelÂ·les i mÃ©s d’una dotzena de tÃtols infantils i tambÃ© ha participat en diversos llibres colÂ·lectius.\nEls seguidors de les novelÂ·les de Lluis Llort saben que tÃ© un estil forÃ§a particular. Busca sorprendre i normalment ho aconsegueix. Aquest cop sâ€™ha decantat per fer una novelÂ·la policÃaca, perÃ² com diu el tÃtol, â€œno nâ€™estiguis tan segurâ€, perquÃ¨ la cosa anirÃ derivant i canviant.\nÃ‰s una novelÂ·la coral amb personatges molt diferents perÃ² que comparteixen la dualitat. SÃ³n bons dolents, o dolents bons, o… simplement humans, i faran que empatitzem amb alguns de seguida, i en canvi altres ens mantindran en tensiÃ³, esperant i vigilant les seves reaccions i decisions.\nCal comenÃ§ar a llegir-la amb l’estomac tranquil, perquÃ¨ les primeres imatges de l’assassinat que s’haurÃ d’investigar sÃ³n forÃ§a explÃcites, i aquesta serÃ la seva manera de fer durant tot el llibre: Ens descriurÃ amb tot detall els escenaris, els personatges, i per suposat els fets.\nEncara que la novelÂ·la estigui estructurada en capÃtols (sense nÃºmero ni tÃtol), jo hi distingiria tres parts, al final de cadascuna hi ha una apoteosi de tensiÃ³ i violÃ¨ncia, que et deixen imatges impactants i fastigoses, de vegades acompanyades dâ€™un regust amarg que costarÃ dâ€™oblidar. I desprÃ©s un cop fort de volant i una frenada brusca.\nDesprÃ©s del primer impacte i canvi de sentit, sembla que comenci una nova histÃ²ria, perquÃ¨ tot i seguir amb la mateixa, uns altres personatges han agafat el relleu del protagonisme, i amb aquest ball de figures anirem girant i tombant.\nNo es pot dir massa cosa mÃ©s de lâ€™argument, perquÃ¨ Ã©s millor anar paint les sorpreses poc a poc…\nEsta entrada se publicó en Reseñas novela negra y está etiquetada con crims.cat, editorial alreves, llort, lluis llort, novelÂ·la negra en 18 diciembre, 2016 por mado@somnegra.com.\n← Novedad novela negra, Sombras de agua, de FÃ©lix G. ModroÃ±o Los envÃos en SomNegra →


llibreria 22: 01/04/12\nJosep Thió i Xarin Aresté, en els camerinos.\nFoto: David Julià.\nGerard Quintana i David Julià presenten avui a la Llibreria 22 el llibre sobre la gira de Sopa de Cabra.\n“Els membres de Sopa de Cabra tenen a l'escenari una actitud de rock'n'roll i per això són fàcils de fotografiar”, diu David Julià, el fotògraf gironí que va seguir Sopa de Cabra durant els set concerts de la seva última gira, des del Palau Sant Jordi fins al pavelló de Fontajau de Girona. A més de fotografiar el grup en acció, Julià també va tenir lliure accés “a totes les àrees” dels recintes on va actuar el grup, incloent-hi els camerinos, i va fer unes 6.000 fotografies dels músics a sobre i al darrera de l'escenari, entre les quals va seleccionar el centenar d'imatges que s'inclouen en el llibre Més enllà de les estrelles (Rosa dels Vents / Random House Mondadori), amb text de Gerard Quintana. Avui, Julià i Quintana presentaran el llibre a la Llibreria 22 de Girona (20.00 h), acompanyats de Jaume Rufí –l'autor de la lletra de L'Empordà i d'altres cançons dels primers Sopa de Cabra– i el periodista Xavier Castillón, d'El Punt Avui.\n“Jo estava acreditat per a tots els concerts de la gira i volia donar una sortida digna a aquestes fotografies, i així que vaig parlar amb en Gerard i em va comentar que ell volia fer una espècie de dietari de la gira. Per tant, vam decidir sumar els nostres projectes en un sol llibre”, afirma David Julià (Girona, 1967), que coneix bé els membres de Sopa de Cabra “des d'abans que muntessin el grup”, i que, a més d'haver publicat les seves fotos sobre temes diversos en diferents diaris i revistes, ha treballat també en campanyes publicitàries internacionals protagonitzades per jugadors del Barça.\nDavid Julià recorda que, quan estava fent fotos del grup en concerts tan multitudinaris i intensos com els tres del Palau Sant Jordi, va sentir un autèntic i genuí “orgull d'amic” per tot allò que estaven vivint els músics i que ell va poder compartir des d'un lloc privilegiat.\nRedacció El Punt-Avui Girona 14.04.12.\nPublicat per Llibreria 22 a 12:40 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Gerard Quintana, Més enllà de les estrelles\nEl sondeig d'Òmnium situa Alzamora, Villanueva, Llach i Nadal entre els més venuts per Sant Jordi.\nÒmnium Cultural va celebrar ahir la tercera edició de la Festa de la Llança de Sant Jordi, que serveix per anar escalfant motors abans de la diada, dilluns, i posar sobre la taula alguns dels millors llibres publicats en català durant l'any.\nDurant la vetllada, conduïda per l'actriu i poeta Estel Solé, es va donar a conèixer el resultat de la campanya per votar quin serà el llibre més venut per Sant Jordi, a la qual han participat 3.271 persones. En l'apartat de ficció, han sortit més votats Crim de sang (Proa), de Sebastià Alzamora, La gatera (Ara Llibres), de Muriel Villanueva, Memòria d'uns ulls pintats (Empúries), de Lluís Llach, Quan érem feliços (Destino), de Rafel Nadal, i Un tros de cel (Bromera), d'Isabel-Clara Simó. En no-ficció hi ha El meu amor sikh (Ara Llibres), d'Elisabet Pedrosa, Fukushima. Crònica d'un tsunami nuclear (Viena), de Lluís Caelles i Sergi Vicente, Les 1001 fantasies eròtiques de la història (Cossetània), de Roser Amills, Més enllà de les estrelles (Rosa dels Vents), de Gerard Quintana, i Tribut de sorra i fulles a Miquel Martí i Pol (Mediterrània), d'Àlex Carmona i M. Dolça Manubens.\nPel que fa a literatura infantil i juvenil, els més votats han estat: La Tina al Denali (Alpina), d'Araceli Segarra, Número 5. El submarí perdut (Barcanova), de l'escriptor i periodista d'El Punt Avui Lluís Llort i Oriol Malet, i Xamae (PAM), de Susanna Peix i Romina Martí. Per acabar, les cobertes més votades han estat les de Blancaneus (Baula), de Benjamin Lacombe, Entre la mentida i l'oblit (La Magrana), de Francesc Marc Álvaro i disseny d'Opalworks, Jo confesso, de Jaume Cabré, disseny de Carlos Cubeiro i fotografia de Xabier Mendiola, Nou viatge al Pirineu (La Mosca), de Núria Garcia Quera. Sensus Disseny, i Un altre got d'absenta (LaBreu) de Tina Vallès, disseny i il·lustració d'Oriol Malet, que ha estat doblement votat.\nEn el seu discurs, la presidenta de l'entitat, Muriel Casals, va advertir que en el món del llibre “encara hi ha molta feina a fer per normalitzar el català”.\nRedacció BCN El Punt-Avui 19.04.12. Foto: Bernat Casero.\nPublicat per Llibreria 22 a 12:27 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: El Punt-Avui, La Gatera, Muriel Villanueva\nEnric Pujol i Joaquim Nadal presenten les ‘Hores angleses' més completes a la 22.\nNadal, Pujol, Terribas, ahir a la 22. Foto: Lluís Serrat.\n"Ferran Soldevila és autor d'una de les obres dietarístiques més importants del segle XX a Catalunya i Europa”, va dir ahir a la Llibreria 22 Enric Pujol com a responsable de la nova edició d'Hores angleses (Adesiara), la més completa fins ara –suma tots els canvis de les anteriors– del dietari que Soldevila va escriure durant el seu pas com a lector de literatures hispàniques per la Universitat de Liverpool (1926-28). Pujol va destacar que el dietari es va convertir en “una espècie de llibre de culte de la resistència cultural catalana durant el franquisme”.\nJoaquim Nadal, que va seguir els passos de Soldevila a Liverpool (1970-72), ha escrit un dels dos textos introductoris d'aquesta edició –l'altre el signa el catalanòfil anglès Alan Yates–, en què subratlla aquest paral·lelisme. “En funció de les Hores angleses de Soldevila, jo vaig començar a escriure l'any 1970 el dietari que encara faig. He fet aquesta petita contribució de caràcter testimonial a la nova edició d'Hores angleses perquè quedi clar d'on ve la meva manera d'escriure dietaris”, va dir ahir Nadal.\nXavier Castillon publicat en El Punt-Avui 17.04.12\nJoaquim Nadal i Enric Pujol presenten ´Hores angleses´, el dietari de Ferran Soldevila .\nL'exalcalde de Girona explica que quan era a Anglaterra, amb la lectura d'aquell llibre, va iniciar la redacció d'uns diaris que manté avui.\nJoaquim Nadal i Enric Pujol es van desfer ahir en elogis per la ploma de l'historiador i escriptor Ferran Soldevila (1894-1971), durant l'acte de presentació del llibre Hores angleses, a la Llibreria 22 de Girona. Hores angleses és un "dietari amable" sobre una societat, la de l'Anglaterra de la dècada de 1920, que "respira tolerància, s'interessa per la cultura i respecta les minories", va dir Pujol. En aquest sentit, el llibre, editat a Catalunya el 1938, va ser celebrat perquè presentava un model social a imitar per la Catalunya del futur.\nHores angleses recull els dietaris de Soldevila durant la seva estada els anys 1926-1928 com a lector de català a la Universitat de Liverpool, plaça que un jove Joaquim Nadal, acabat de casar amb Calaya Sobrequès, ocuparia del 1970 a 1972.\nNadal va explicar ahir que, seguint les recomanacions de l'historiador Jordi Nadal, en acabar la carrera, i amb Hores angleses sota el braç, va emprendre el camí cap a Anglaterra. D'aquella experiència va néixer el dietari que l'exalcalde de Girona encara escriu disciplinadament fins avui.\nNadal va recuperar un fragment del dietari de Soldevila en el qual dos estudiants gal·lesos afirmen que la història d'Anglaterra els avorreix sobiranament, "episodi inimaginable en una universitat espanyola", va comentar, per fer notar l'aire tolerant que a la universitat britànica es respirava. També va recordar haver assistit a una classe clandestina el 1969 amb Soldevila.\nDaniel Bonaventura, publicat en El Diari de Girona 17.04.12 Foto: Aniol Rasclosa\nPublicat per Llibreria 22 a 13:03 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Aniol Rasclosa, Daniel Bonaventura, Diari de Girona, El Punt-Avui, Enric Pujol, Joaquim Nadal, Lluís Serrat, Xavier Castillon\n´Mai no m´han dit a la cara ´xarnego´, i com que no crec en aquesta paraula em seria igual´\nJavier Pérez Andújar,escriptor.\nNo vull ser escriptor català ni escriptor espanyol, no crec en les literatures nacionals. Tant referent meu és Jack London com Josep Pla".\nPer Pérez Andújar tanta importància té anar de convidat a la fira de Franckfurt com a la d'Abril: cap ni una. Prefereix que el convidin a un vermut els seus amics.\nPérez Andújar va presentar a la Libreria 22 de Girona "Paseos con mi madre", on retrata una joventut marcada pels blocs de pisos de Sant Adrià del Besós. Blocs que estan presents a totes les grans ciutats i serveixen Andújar per parlar d'una mena de "internacional dels blocs"\nQui li havia de dir que avui tenir bloc seria el summum de la modernitat.\nHa, ha. Crec que ja estan demodé tots dos tipus de blocs. I han sigut fidels a la paraula, perquè són igual de pesats.\nRealment vostè va assaltar autobusos en la seva joventut?\nEp, però dins d'un context! Va ser una acció reivindicativa perquè ens van retirar una línia de bus, així que en vam assaltar uns quants i els vam reconduir al seu lloc natural, que era el nostre barri.\nQuants cops li van dir xarnego?\nPoques. Al menys a la cara, em penso que mai. Com que no em crec aquesta paraula, em seria ben igual.\nQuè seria Catalunya sense xarnegos?\nÉs que per mi arreu és el mateix lloc, o sigi que no distingeixo entre catalans i xarnegos. Si mai no hagués vingut ningú de fora no haurien vingut els romans, ni fenicis ni àrabs.\nQuants amics de l'època es van quedar pel cami?\nAmics, uns quants. I coneguts, un piló. Va ser una època molt bèstia, s'hi va quedar molta gent. Droga, delinqüència, etc.\nI vostè s'ha fet un nom sense fer-se torero ni futbolista, que ja és mèrit.\nPer ser futbolista sóc gandul. I el toro em fa pena, no podria putejar-lo. Millor fotre coces a la cama d'un altre.\n"Paseos con mi madre" és una obra combativa?\nSí, i si no és combativa -per dir-ho en argot més modern- és canyera.\nPer això diu que "de Barcelona sólose es por familia y por dinero"?\nÉs una veritat tan clara com dir que les margarides són blanques i grogues. Són així totes les ciutats i totes les societats. A Catalunya no som ni millors ni pitjors, som com tothom.\nDiu també que "vive de espaldas a su gente y a sus vecinos porque no siente nada por ellos".\nAixí és Barcelona. O sigui, els seus dirigents. Utilitzo "Barcelona" en el mateix sentit que ells, que s'apropien el mot: Barcelona això, Barcelona allò, però estan parlant d'ells i prou.\nDiu també que per ser multicultural n'hi ha prou amb ser pobre...\nSer pobre és una forma de ser multicultiural, miri els barris pobres i compari'ls amb els burgesos.\nPer alguns tant lletja és la pobresa com la multiculturalitat.\nSer pobre és pitjor, al menys de multiculturalitat no et pots morir de gana.\nJa sap que tot i ser de Barcelona i parlar de Barcelona des de Barcelona alguns no el consideren escriptor català per fer-ho en castellà?\nM'és igual, jo no vull ser ni escriptor català ni escriptor espanyol. Sóc escriptor i prou, no crec en les literatures nacionals. Tan referent meu és Jack London com Josep Pla.\nAixí no el convidarà la Generalitat a la fira del llibre de Frankfurt.\nÉs que no vull anar-hi, a mi m'és igual la fira de Frankfurt que la fira d'Abril. En tinc prou amb que em convidin els meus amics al vermut.\nAlbert Soler, publict en el Diari de Girona 15.04.12. Foto: Aniol Resclosa\nPublicat per Llibreria 22 a 22:44 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Albert Soler, Aniol Resclosa, Diari de Girona, Javier Pérez Andujar, Paseos con mi madre\nSalvador Sunyer canta la seva fidelitat a Salt al nou poemari ´Les deixes del Reremús´\nL'exsenador i exalcalde clama a favor de la independència de Catalunya i confia en el bon veïnatge poble saltenc.\nSalvador Sunyer, a la porta de casa seva. Foto: Aniol Resclosa\nVa néixer a Salt el 1924, però no va començar a escriure fins després del 1991, quan va deixar l'alcaldia i ja ratllava la setantena. Salvador Sunyer i Aymeric ha sabut reinventar-se i adaptar-se a les circumstàncies històriques i personals de cada època. Va començar a treballar als 14 anys d'edat com a auxiliar de farmàcia. Posteriorment va protagonitzar una llarga i intensa trajectòria en el món de l'ensenyament i de l'activisme cultural, i va treballar a la Cambra de Comerç i Indústria de Girona. En una altra faceta, va ser senador a les Corts espanyoles (1977-79), diputat del PSC-PSOE al Parlament català (eleccions de 1980) i alcalde de Salt (1983-1991). Ara, als seus 88 anys, el trobem capficat de ple en una nova epopeia, aquesta vegada de poeta, que li ha permès guanyar premis en 58 jocs florals i concursos, el darrer fa 15 dies a Calella del Maresme. I aquest vespre (20 h) presentarà a Les Bernardes de Salt el seu nou poemari, Les deixes del Reremús (CCG Edicions), en un acte amb l'alcalde, Jaume Torramadé, l'escriptor Miquel Berga i el llibreter Guillem Terribas. "En els poemes canto la meva fidelitat a Salt i dic que és així com m'agradaria que fos tothom", comenta amb contundència el poeta autodidacte. El llibre es divideix en cinc apartats. El primer està dedicat al Reremús, la riera que travessa el terme municipal i que figura en documents antiquíssims com a "Ridemus", topònim llatí associat a la presència de rates. "Aquí toco el tema de la permanència. Li dic a la gent de Salt que ha d'estimar Salt, arrelar a Salt i fer convivència a Salt. Aquest és el tema del llibre".\nLa segona i la tercera parts recullen poemes de diferents èpoques. El quart apartat, titulat Sonets de tardor, inclou només sonets, la forma mètrica preferida d'aquest autor.\nLa cinquena i última part és un contundent clam a favor de la independència de Catalunya. Sunyer assegura que mai ha tingut carnet de cap partit polític "ni mai en tindré", diu afegint una rialla sorneguera. I és que quan era senador i diputat ocupant una acta dels socialistes, Sunyer pensava que l'Estat que va sortir de l'aprovació de la Constitució espanyola "funcionaria", pero amb el temps ha anat descobrint que "no funciona, si més no per a nosaltres". "Però això ho he anat descobrint més tard, com tanta altra gent".\nPreguntat per la proposta de la presidenta de la Comunitat de Madrid, Esperanza Aguirre, de tancar l'Estat autonòmic, Sunyer opina: "Mentre nosaltres anem cap a la independència, ells que tanquin el que vulguin". Segons la seva veu experimentada, "vénen temps molt negres", perquè ara toca pagar tot el que s'ha gastat els darrers anys. "Els ajuntaments d'aquest país els darrers anys han fet moltes coses, i això està molt bé, si no fos que les han fet a base d'endeutament".\nSobre la convivència a la vila de Salt es mostra optimista i diu que quan hi ha un conflicte s'hi posa "més pa que formatge". "La gent de Salt s'han de sentir contents i tranquils, i treballar a Salt i estimar Salt", conclou qui té molts poemes inèdits i encara moltes ganes d'escriure. Sunyer té publicats quatre poemaris, les memòries i el text de la passió de Salt, que també és en vers.\nDaniel Bonaventura, publicat en El Diari de Girona 14.04.12\nEtiquetes de comentaris: Aniol Resclosa, Daniel Bonaventura, Diari de Girona, Salvador Sunyer i Aimeric\n´Si el robatori és una forma de recuperar la propietat, doncs jo robo l´estil burgès´\nAndújar admira Mendoza. Foto: aniol resclosa\nL'escriptor Javier Pérez Andújar presenta "Paseos con mi madre",\nel llibre preferit d'Eduardo Mendoza entre els publicats l'any 2011.\nJavier Pérez Andújar és un escriptor de presència angelical que va entrar ahir a la Llibreria 22 de Girona repartint petons entre algunes seguidores, i que va rebre una llarga tirallonga d'elogis per les virtuts literàries del seu darrer llibre, Passeos con mi madre (Tusquets). Però també va saber manifestar amb contundència el seu compromís polític: "Si el robatori és una forma de recuperar la propietat, doncs jo robo l'estil burgès", va dir, i va explicar que en bona part la singularitat i atractiu de la seva prosa xocant prové del fet que parla de la gent humil de les barriades de la gran Barcelona, però ho fa des de l'estil d'autors refinats com Proust. "Lluita de classes amb frases burgeses", va dir, i va afegir que l'estil és molt important: "Lluito perquè cada mot tingui valor i cada frase tingui intenció. Un estil és una opinió".\nNi més ni menys que Eduardo Mendoza -imant mediàtic amb la recent publicació d'El enredo de la bolsa o la vida-, va apadrinar Andújar en aquesta presentació. Mendoza va situar Passeos con mi madre com la millor obra que ha llegit del 2011, un llibre "escrit amb afecte i emotivitat, però també molt dur per la visió que conté sobre el que significa viure en una ciutat sense privilegis". Per Mendoza, som davant una obra "combativa, però no amarga, on hi té cabuda l'alta cultura i també la cultura popular".\nAndújar, que va explicar que el llibre és una revisió literària de les cròniques perifèriques que durant 8 anys va publicar a El País, va confessar que de jove, amb una colla del seu barri de Sant Adrià de Besós, va participar en assalts a autobusos. Era l'any 1983 o 1984. Anaven a fer per fi una boca de metro, però van treure els autobusos quan encara no estava feta i la gent es va quedar sense transport. Així és com van assaltar i "recuperar" fins a cinc cotxes de la línia 43, sense cap suport polític. Aquesta és una de les històries d'un llibre d'un escriptor que no s'identifica amb països, sinó amb la "internacional dels blocs".\nDaniel Bonaventura, publicat en El Diari de Girona, 12.04.12\nPublicat per Llibreria 22 a 16:48 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Aniol Resclosa, Daniel Bonaventura, Diari de Girona, Paseos con mi madre\nJavier Pérez Andújar i Eduardo Mendoza Foto: LLUÍS SERRAT.\n“Qualsevol persona que l'interessi el que és una ciutat ha de llegir aquest llibre”, va dir Eduardo Mendoza per presentar la tercera novel·la de Javier Pérez Andújar, Paseos con mi madre, a la 22. Molt de públic i una llarga i divertida conversa, per lloar “un llibre combatiu, però no ressentit” que mira Barcelona des de la perifèria.\nEl Punt-Avui, 12.04.12\nPublicat per Llibreria 22 a 14:02 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Eduardo Mendoza, El Punt-Avui, Javier Pérez Andújar, Lluís Serrat\nAdrià Pujol ha utilitzat el català que parla a casa per escriure el llibre Escafarlata d'Empordà, paria d'un pària (Edicions Sidillà), on retrata una generació que ha nascut després de la Transició a la Democràcia. L'obra es va presentar ahir a la Llibreria 22 de Girona amb la participació del periodista Albert Soler, que veu el llibre "una mostra d'amor al català i a la literatura".\nDiari de Girona 11.04.12 Foto: Marc Martí\nPublicat per Llibreria 22 a 19:20 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Diari de Girona, El Punt, Escafarlata d'Empordà, Marc Martí\nPublicat per Llibreria 22 a 19:11 Cap comentari:\nPérez Andújar presenta a la 22 un llibre on descobreix ´La Internacional dels blocs´\n"Paseos con mi madre", la tercera novel·la de l'escriptor, retrata els paisatges d'extrarradi i la incertesa sobre la seva pròpia pertanyença.\nL'escriptor Javier Pérez Andújar recorre a la seva darrera novel·la Paseos con mi madre diversos barris de l'extraradi barceloní per descobrir que, més que d'una ciutat o d'un país concret, es pertany a un paisatge sentimental que, en el seu cas, identifica com la "Internacional dels blocs".\nPérez Andújar intenta resoldre en la seva tercera novel·la, que presentarà demà a la tarda a la Llibreria 22 de Girona amb la presència d'Eduardo Mendoza, la incertesa sobre la seva veritable pertanyença. Aquesta la situa en algun lloc difús entre les agulles de la Sagrada Família, que de petit albirava prop del balcó de casa seva, i les properes tres xemeneies de la central elèctrica del seu Sant Adrià de Besòs.\nMalgrat viure des de fa anys a Barcelona, l'autor segueix sentint-se un estrany en una ciutat on considera que només se'n pot ser "per família o per diners", encara que també reconeix sentir aquest desarrelament quan retorna a Sant Adrià, on -assegura- "ja no hi ha res del que persegueixo. Són fantasmes els que surto a caçar".\nA la recerca d'aquesta identitat, recorre amb la seva mare els paisatges de la seva infància, així com en solitari fa el mateix amb barris populars de Barcelona i Santa Coloma de Gramenet, per concloure que no són gaire diferents del Carabanchel dels discos de Leño o dels blocs txecoslovacs que veia en una antiga sèrie de televisió.\nDe la mateixa manera, es reconeix més a gust recorrent els barris de l'extraradi de París o Berlín que visitant-ne les zones històriques, i conclou que cada centre històric d'una ciutat és diferent, mentre que les perifèries sempre s'assemblen molt entre si, com una "Internacional dels blocs" sentimental i política.\nDeixar el barri per sobreviureHereva de la seva avantpenúltima novel·la, Los príncipes valientes, Pérez Andújar apunta a records del passat, com les lluites obreres del tardofranquisme, les mítiques bandes com Los Correas i impressions del present, com l'empremta de la nova immigració.\nI encara que se sent una mica "traïdor" per haver creuat el Besòs i viure a Barcelona, creu que ho va fer "per supervivència", ja que -afirma -"no volia ser l'únic que podia oferir-me al meu barri".\n"A canvi, he escrit aquest llibre per regalar el millor de mi mateix a tot allò que vaig deixar", assegura l'escriptor i col·laborador del programa de TV3 L'hora del lector, qui anteriorment va publicar Todo lo que se llevó el diablo, sobre les missions pedagògiques a l'Espanya dels anys 30.\nPérez Andújar destaca a Paseos con mi madre l'arribada a mitjans dels anys 80 de les grans superfícies, i de la globalització econòmica a l'extraradi de les ciutats, simbolitzada al Pryca de Sant Adrià, el primer gran hipermercat a la perifèria propera a Barcelona.\nPer a l'autor, el Pryca (on va treballar i d'on va ser acomiadat per regalar un croissant a un company) va ser l'avantsala dels "temps salvatges" de l'actual realitat econòmica. A parer seu, aquestes grans superfícies van portar els primers contractes escombraria per als fills dels obrers industrials.\nAgencia EFE/Diari de Girona 10.04.12\nPublicat per Llibreria 22 a 13:53 Cap comentari:\nEl retorn dels Sopa de Cabra va tenir alguna cosa de nebulosa. Tant per les dimensions dels concerts i la convocatòria com pel poder de suggestionar diverses generacions –les joves només els coneixien per les gravacions–. El concerts van ser un aquelarre massiu, amb els xamans com a primers sorpresos. No només per la química que els va tornar a unir, sinó també per la cerimònia catàrtica amb un públic eufòric.\nJosep Thió i Gerard Quintana al Concert del Palau del\n11 de setembre 2011. Foto: David Julià\nMoltes d'aquestes impressions les recull el cantant de la banda, Gerard Quintana, a Més enllà de les paraules, quadern de bitàcola, però també un àlbum de fotografies a l'estil dels que publicaven els Rolling Stones i gent així a la dècada dels setanta. Per traduir els concerts en imatges, Quintana s'ha fet acompanyar d'un vell conegut dels Sopa, el fotògraf David Julià i Marquet. El volum està prologat per Gay Mercader, guru i vell promotor dels concerts històrics que van dur al nostre país les gran figures del rock internacional i ens van fer entrar en el circuït més privilegiat.\nQuintana ens explica que és un llibre amb uns continguts diferents: “Conec en David Julià quan encara no existia Sopa de Cabra, hem viscut un trajecte vital en paral·lel i el llibre transmet tota aquesta emotivitat tàcita, de poder mirar enrere quan érem una mica pòtols allà al Bronx gironí, com en dèiem aleshores dels carrerons per on ens trobàvem”. “Ara celebrem que encara som aquí, vius i plens de projectes i, en aquest sentit, el mateix títol indica el que volíem mostrar, el que la gent no veu fora de la postal, de l'escenari on tot està preparat”, conclou. Les reflexions i records del Gerard –recuperats del dietari que escrivia– i les imatges del David componen un volum essencial. El poden llegir tant els seguidors de la banda com els aficionats a la literatura de no ficció, tot i que molts elements no els deixaran de sorprendre: per la intensitat del que s'exposa i el to concís de la prosa de Quintana, nerviosa i sentimental.\n“De seguida vaig sentir la necessitat de saltar enrere, d'anar fins a les primeres actuacions que vaig fer en una banda de soldats quan feia la mili a la Rioja”: efectivament, Quintana reuneix tot el karma que l'ha dut fins a l'extenuació física i anímica en uns concerts multitudinaris, que també van servir per reunir vells germans i, alhora, adonar-se del compromís amb un públic que els demanava la possibilitat d'una relectura dels temes que havien connectat amb una societat en moviment: “El llibre és un salt rere l'altre, sempre tenint com a eix la retrobada, el mes del 2011 en què vam viure coses que no hauríem imaginat mai, i en què era molt fàcil desenganxar-se del terra i surar com el fum; havia de referenciar tot aquest viatge i fer-lo tornar a terra.”\nTot i que confessa que mai ha visitat un psicòleg, Quintana sap que sovint et demanen que escriguis el que penses. Potser no ha estat la fórmula utilitzada, però Més enllà de les estrelles té un aspecte documental, però també íntim, fins i tot amb comentaris de text en primera persona sobre molts dels temes emblemàtics de la banda, trencant tòpics sobre la nimietat d'algunes lletres i obrint nafres sobre el dolor que les van inspirar, i l'alegria que va provocar que es ballessin als concerts de la primera època: “No volia perdre el sentit, l'origen ni la perspectiva; calia deixar un testimoni de la vivència del que va significar per nosaltres un moment no escrit en el guió.” “Sopa de Cabra s'havia acabat el 2001 i l'últim que ens imaginàvem és que deu anys després tornaríem amb set concerts que reunirien més de vuitanta mil persones”, afirma. La velocitat de tot el que va passar i la fita històrica que es recordarà tenen ara una crònica en rigorosa primera persona de com tocar el cel.\nDavid Castillo publicat en El Punt-Avui 01.04.12\n* El dijous dia 19 d'abril el llibreria és presentarà a la Llibreria 22, amb la participació de Xavier Castillón, Jaume Rufí, David Julià i Gerard Quintana.\nEtiquetes de comentaris: David Castillo, El Punt-Avui, Gerard Quintana, Josep Thió, Sopa de Cabra\nEl Cucut, una llibreria que ens ajuda a entendre el món .\nQ uants esglaons dius que puges per arribar a casa?", pregunta el propietari de la Llibreria 22 de Girona, Guillem Terribas, a l'escriptor Josep Maria Espinàs. "Un total de 140, però només quan s'espatlla l'ascensor", li respon. A tres metres ben just, en unes carpes instal·lades a peu de carretera, l'expresident de la Generalitat Jordi Pujol està signant una dedicatòria a una noia d'uns 14 anys que l'observa amb ulls d'admiració més pel que ha sentit d'ell que no pas pel que ha viscut. Just a la taula del darrere, el Toni i el Ferran, carnissers de Torroella de Montgrí, alimenten els convidats amb els embotits fets a casa i la Glòria i el Xicu els donen begudes. També es poden tastar els pastissos de xocolata que ha fet Maria Teresa Calabús, la copropietària de la llibreria El Cucut, que ha deixat la recepta al costat de la safata.\nElisabet Escriche, publicat a l'Ara.cat 04.04.12 Foto: Cèlia Atset\nEtiquetes de comentaris: Ara.cat, Cèli Atset, Cucut, Teresa Calabú


Almassora retalla l'espera per a l'atenció ciutadana a 3 minuts | Castelló Extra\nAlmassora retalla l'espera per a l'atenció ciutadana a 3 minuts\nLa comissió informativa de Serveis a les Persones desgranarà aquest migdia la memòria d’actuacions del Servei d’Informació i Atenció Ciutadana (SIAC) de 2021, que recull una millora dels temps d’espera del públic a l’Ajuntament d’Almassora fins als tres minuts de mitjana a causa de l’ús generalitzat de la cita prèvia des de la pandèmia.\nLa implantació de la cita prèvia de manera manual amb l’inici de la COVID-19 i de manera mecànica a través de l’eina informàtica un parell de mesos més tard “ha suposat per al SIAC i per a la ciutadania un avanç substancial en la millora del servei, quedant en el passat aquelles cues de persones que sortien de l’Ajuntament i el tumult de persones que s’acumulaven en la zona d’espera donant lloc a temps d’espera interminables”, segons la memòria.\nÉs per això que els registres obtinguts amb aquesta nova eina operen a partir del 6 d’abril de 2021, data en què el departament inicia la recollida de dades de la cita prèvia. El nombre d’atencions realitzades entre aquest moment i el 31 de desembre és de 21.093, “si bé ha de considerar-se que els tràmits realitzats superen el duplicat d’aquesta xifra, ja que en una única atenció es resolen qüestions que anteriorment requerien la visita a dos o tres departaments diferents de l’Ajuntament”.\nAquestes més de 21.000 atencions es distribueixen entre: cita prèvia per la web (12.192), torn general sol·licitat en persona (7.953), reexpedició a lloc degut a la tipologia de consulta (887) i tiquet virtual (61). En aquest sentit, el temps mitjà d’espera és de poc més de tres minuts a través de la cita prèvia. Les persones que acudeixen sense cita prèvia esperen més d’11 minuts en cas que quedin buits lliures de residents que no han acudit a la seva cita. En el cas dels qui requereixen ser enviats a un altre lloc per la tipologia de la seva consulta esperen una mitjana de 10 minuts.\nUna vegada en taulell, el cost en temps de l’atenció se situa al voltant dels 15 minuts. “Cada atenció es tracta sense presses i dedicant el temps necessari perquè la persona atesa quedi assabentada i satisfeta per a resoldre els seus dubtes i atendre qualsevol altra qüestió que es pugui plantejar encara que sigui diferent a aquella per a la qual va sol·licitar cita, la qual cosa és molt habitual”, assenyala la memòria.\nEl mateix document aborda també les absències en els torns sol·licitats. “Tots els dies de la setmana hi ha persones que no acudeixen a la cita”, indica l’expedient que passa avui per comissió. En el període analitzat no han acudit per a ser atesos tant per cita prèvia com per torn general 2.907 persones.\nEl responsable municipal de l’àrea, Javier Mollá, ha felicitat el personal del departament “per l’esforç realitzat des de l’inici de la pandèmia per a resoldre dubtes, tràmits i qüestions que preocupen una ciutadania que va veure a l’Ajuntament a l’administració més pròxima per a demanar ajuda”.


El Posa’t la gorra recapta més de 9.500 euros a Montblanc – Radio Montblanc\nEl Posa’t la gorra recapta més de 9.500 euros a Montblanc\nDurant tot el diumenge es van vendre un miler de gorres\nMontblanc es va omplir de solidaritat aquest diumenge amb la celebració del ‘Posa’t la gorra’. Una primera jornada d’èxit que ha aconseguit una important recaptació per la casa dels Xuklis d’AFANOC, l’entitat que treballa al costat de les famílies que tenen nens i nenes amb càncer. Durant tot el diumenge es van recaptar 9.646 euros.\nCentenars de montblanquins i montblanquines, així com entitats i associacions, van lluïr la gorra aquest diumenge que simbolitza la lluita contra el càncer infantil. De fet, se’n van vendre un miler al preu de 7 euros a les diverses parades que es van instal·lar a Montblanc. Allà també es van vendre samarretes, xapes i gorres d’altres edicions.\nTambé es van recaptar diners a algunes de les activitats programades, com ara a la concentració de motos on es va instal·lar una urna o la trobada de colles infantils de diables de l’Espluga que es va celebrar dissabte, on també es van vendre gorres i es va instal·lar una urna.\nEra la primera vegada que s’organitzava aquesta activitat a Montblanc i ha sigut tot un èxit. L’impulsor, Sergi Estadella, es mostrava satisfeta de la resposta de la gent de Montblanc i la Conca de Barberà.


Calaf, Copons i Jorba-Sant Genís fan les seves particulars caramelles confinades\nDilluns, 13 abril 2020. 18:00. Redacció AnoiaDiari.\nA punt d'entrar a l'equador de la primavera, aquest 2020 passa sense un dels ingredients habituals d'aquesta època de l'any, les caramelles. Tot i que no poden ressonar als carrers, algunes agrupacions se les han enginyat perquè els cants ressonin a la xarxa.\nLes caramelles sobreviuen a la COVID19 a través de youtube. Aquesta setmana, diverses agrupacions de l'Anoia, des de les seves llars, han empeltat les gravacions dels infants i les han publicat a internet. S'hi poden trobar les de Copons, Calaf o Jorba-Sant Genís. Cançons i fragments que s'han cantat des del confinament però que recullen l'esperit primaveral, malgrat tot.\n"Volem que els nostres cants arribin al vostre cor, portant-vos la mateixa alegria". Amb aquest desig comença la cançó 'Guarda la luna', una tradicional piamontesa, de les caramelles de Copons. Per la seva part, els caramellaires de Jorba i Sant Genís opten per una peça de casa nostra, la 'Cançó de recapta'. L'Associació Cultural i Educativa Calamanda de Calaf ha triat una versió de 'Milionària' de Rosalia, on expressen que desitgen poder tenir unes caramelles el 2021 sense confinament.\nContra la COVID19, música: Quico Tretze versiona a Glen Hansard\nLa igualadina Diana Gómez, de núvia en un flashback dels nous episodis de 'La casa de papel'\n1 A l'abril començaran a Igualada les obres de construcció d'un dels parcs infantils i juvenils més grans de Catalunya 3310 lectures\n2 Jorba Reflexiona denuncia el "menyspreu" de la Generalitat pel resultat de la consulta popular celebrada a Jorba 2085 lectures\n3 Xifra rècord de confinats a les escoles de l'Anoia: 1.985 2016 lectures\n4 Finalitzen les obres del camí fluvial que voreja la riera d'Òdena 1504 lectures\n5 Tres detinguts per intentar robar en centres educatius de l'Anoia 1396 lectures\n6 Gràcies, Antoni 1389 lectures\n7 Tres Tombs. Dos-cents anys 1117 lectures\n8 El tresor de la Tossa 1116 lectures\n9 L'Ajuntament de Montbui s'oposa "frontalment" a la MAT Valmuel-Begues 860 lectures\n10 Òmnium Anoia tanca el 2021 amb un nou rècord de socis: 3.266 525 lectures


La Pobla veu la permanència més factible amb el millor Emaná\nStephane Emaná encara ha de marcar el seu gol més important amb la Pobla.\nEl davanter només ha marcat un gol amb el filial a la segona volta, i vol recuperar l’olfacte\nActualitzada 20/04/2016 a les 21:11\nEl millor CF Pobla de Mafumet ha coincidit darrerament amb un bon estat de forma i un alt nivell d’encert d’Stephane Emaná. El punta del filial del Nàstic ha baixat el rendiment, almenys pel que fa a números, en la segona volta del campionat lliguer, motiu pel qual resulta més necessari el seu retorn al seu millor nivell.\nEmaná únicament ha marcat un gol amb la Pobla en la segona volta del campionat, el que va anotar a la 28a jornada al camp de l’Olímpic de Xàtiva. Fins ara, cap gol i, per arribar a la diana contra els valencians, van haver de passar deu dates, ja que l’última diana que se li recordava va ser la que va marcar en la divuitena jornada del campionat, la penúltima de la primera volta, a casa contra el Vila-real B.\nEn part, Emaná té excusa, ja que va anar convocat durant un mes amb el primer equip, a causa de les baixes a la davantera i la no arribada d’un davanter. En fitxar Aníbal pel Nàstic i estar al cent per cent físicament, Emaná va caure de les convocatòries de Vicente Moreno per tornar amb el seu equip.\nDe fet, el punta ha marcat més gols amb el Nàstic que amb la Pobla en aquesta segona volta. Va anotar un dels tres gols dels tarragonins en la victòria a Mendizorroza contra l’Alabès (1-3), i també va marcar el gol de l’empat al Carlos Belmonte, davant de l’Albacete (1-1). Tot i jugar estones, a les segones meitats, Emaná va consolidar-se en el primer equip, una situació que va durar poques setmanes, ja que va acabar tornant al seu conjunt d’origen.\nA la Pobla no ha tornat a ser el que era. Ara bé, en lluita, esforç i entrega, no ha canviat res. Emaná és el primer jugador que corre, que busca robar pilotes, pressionar i ajudar el seu equip en tasques ofensives i defensives. Ara, només resta que torni a entrar la pilota. Si torna a entrar, la Pobla tindrà moltes més possibilitats de salvar-se.