Книгобачення : Критика, рецензії : Навчальна книга : КУРС “СУЧАСНА ПОЛІТИЧНА ІСТОРІЯ КРАЇН СВІТУ” — ВАЖЛИВА СКЛАДОВА ПІДГОТОВКИ МАЙБУТНІХ ФАХІВЦІВ\nТетяна Орлова, проф. каф. історії для гуманітарних факультетів КНУ ім. Тараса Шевченка, доктор іст. наук, професор | 20.04.15 19:31:25\nВикладачі орієнтували їх на підручники із новітньої історії країн Європи, Америки, Азії та Африки, причому часто застарілі, іноді видані російською мовою. На початку 2013 року у видавництві “Знання” побачив світ навчальний посібник із аналогічною назвою , підготовлений на основі лекційного курсу, що впродовж тривалого часу читався автором у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка. Це видання, на нашу думку, може бути цікавим і корисним не тільки політологам і міжнародникам, але й історикам, країнознавцям, соціологам, журналістам, усім, хто цікавиться сутнісними процесами сучасного політичного життя у їх конкретних проявах.\nНа відміну від традиційних підходів, що використовуються у новітній історії зарубіжних країн, у підготовленому посібнику матеріал викладений на засадах міждисциплінарності, що дає змогу на основі багатого фактичного матеріалу виокремити головні риси політичного розвитку провідних держав, регіонів, усього людства. Акцент зроблено на проблемах модернізації, яку по-різному уявляють та втілюють у життя різні політичні сили. Власне, і сам навчальний посібник можна розглядати як одну зі спроб внести елементи модернізації в організацію та зміст навчального процесу, що має сприяти кращій орієнтації майбутніх фахівців у складній суспільно-політичній обстановці, у якій їм доведеться працювати.\nУ пропонованій статті стисло висвітлено найважливіші особливості політичної історії як такої, а також окреслено основні тенденції розвитку політичної сфери на сучасному етапі розвитку світу. Крім цієї статті, на допомогу викладачам планується на сторінках журналу опублікувати кілька розділів (зі скороченнями), присвячених окремим регіонам і країнам, сучасна політична історія яких становить особливий інтерес.\nПолітична історія є історичною дисципліною, що вивчає минуле тих чи інших країн у політичному аспекті. Описова історія, історія подій поєднується із глибшим проникненням у матеріал. Граматика політичної історії — це необхідна хронологія політичних подій, біографії і характеристики політичних діячів. Але важливо не тільки викласти факти, а й зрозуміти їх суть, піднятися від рівня подій та характеристик видатних політиків на рівень норм, інститутів та процесів. Тобто у пропонованому навчальному посібнику поєднується фактичний та концептуальний матеріал, що дає змогу здійснити загальний аналіз політичного розвитку і стану політичних систем держав та суспільно-політичних процесів, що в них відбуваються на сучасному етапі.\nПредметом політичної історії є закономірності політичного і соціально-економічного розвитку суспільства, що проявляються у конкретних подіях і фактах. Політична історія вивчає розвиток політичних систем та державних структур, суспільно-політичні процеси і рухи, діяльність різних політичних сил та партій, виявляє головні тенденції політичного розвитку тієї чи іншої країни, регіону, світу. Специфіка політичної історії полягає у тому, що факти не завжди прямолінійно відображають закономірності, які, крім політичної історії, вивчаються суміжними соціогуманітарними дисциплінами, такими як філософія, політологія, соціологія, політична економія, політична психологія. Аби розібратися в особливостях політичних процесів певних країн, необхідно звертатися до аналізу їх законодавства, конституцій, адміністрування, економічних та соціальних явищ, а також настроїв, відносин, інтересів, вимог. Сучасний поступ міждисциплінарного підходу втілюється і в політичній історії. Вона спирається на досягнення інших галузей історії, таких як історія політичних та правових учень, історія держави і права, історія міжнародних відносин, військова історія, економічна історія, соціальна історія, проте має і суттєві відмінності, які визначаються тим, що в центрі її уваги перебуває сфера політики.\nКурс покликаний відобразити і пояснити складну політичну реальність сучасного світу. Він має важливе загальнометодологічне значення, оскільки сприяє розумінню і формуванню правильного ставлення до змін, які часом здаються несподіваними і раптовими. Вихідними методологічними принципами політичної історії країн світу є принципи об’єктивності, історизму та всебічності вивчення проблем. Сучасна методологія аналізу суспільного розвитку спирається на діалектико-матеріалістичний метод. Цей метод передбачає, що людина, яка вивчає або досліджує історію, визнає, що суспільство — це живий організм, котрий розвивається як на основі об’єктивних законів, так і під впливом суб’єктивних факторів. Суспільно-історичним процесам притаманна складність та багатоваріантність, і вони виявляють не тільки поступальний рух — еволюцію, але й застій, а іноді й рух у зворотному напрямі, тобто інволюцію. Такі підходи в історичному пізнанні дають позитивні результати, якщо їх використання не має кон’юнктурного характеру і не підпорядковане заздалегідь визначеним політичним та ідеологічним доктринам, схемам та цілям. Дотримання об’єктивності передбачає: 1) вивчення суспільних закономірностей, які визначають процеси суспільно-політичного розвитку; 2) дотримання фактів у їх дійсному змісті, без корегування за наперед заданою схемою, розгляд кожного явища в його багатоваріантності та суперечливості; 3) вивчення та осмислення усіх фактів у сукупності, як позитивних, так і негативних, незалежно від того, подобаються вони нам, чи ні, підтверджують сформульовану думку або спростовують її. Будь-яке явище, факт, ідея можуть отримати наукову оцінку тільки після глибокого аналізу в контексті свого історичного часу. Тобто важливе значення має принцип історизму, який передбачає оцінювання фактів у контексті конкретної історичної епохи. Цей принцип потребує вивчення явищ у розвитку та динаміці, з дослідженням їх виникнення, головних етапів, які вони пройшли, і вже з цих позицій — оцінки, чим вони стали на даний момент. Він передбачає вивчення всіх подій у хронологічній послідовності, у їх взаємозв’язку з іншими подіями і конкретними ситуаціями, що породжують ці факти. Принцип всебічності потребує не тільки повної та достовірної інформації, але й урахування всіх сторін та взаємозв’язків, що впливають на політичну сферу життя суспільства. Реалізація цього принципу передбачає використання висновків та узагальнень, що дають суміжні соціогуманітарні науки. Іншою стороною цього принципу стосовно політичної історії можна вважати необхідність зважати на той вплив, який мають на політичну історію історичні особливості й традиції тієї чи іншої країни, менталітет та рівень культури її народу.\nОсновна мета курсу “Сучасна політична історія країн світу” полягає у формуванні у студентів цілісного уявлення про пербіг політичних процесів у світі на прикладі конкретних країн. Поставлена мета досягається за допомогою виконання таких завдань: засвоєння студентами необхідного обсягу відомостей про політичне минуле та сучасність визначених об’єктів дослідження; розкриття поєднання політичних та неполітичних процесів в історії країн, регіонів, світу; досягнення розуміння взаємозв’язків між внутрішньою та зовнішньою політикою держав, впливу внутрішнього стану окремої країни на міжнародні відносини та геополітику. Для майбутніх фахівців у галузі політології та міжнародних відносин важливо усвідомити, що політична історія є переходом політичної практики у минуле, а політична практика сучасності спирається на минуле. Оскільки політичні дослідження, як правило, полідисциплінарні, політична історія є необхідним їх компонентом.\nСтосовно хронології, то сьогодні є декілька підходів до точки відліку “сучасної політичної історії”, кожен з яких може бути обґрунтованим і має право на існування. Деякі автори відштовхуються від моменту початку становлення світу модерну — межі ХV—XVI ст. Більшість викладачів, які читають такий курс, починають від закінчення Другої світової війни. Однак, той світовий порядок, який склався у середині 1940-х років, у 1980-х роках почав руйнуватися, а 1989 рік усе змінив. Він став початком кінця комунізму в Європі, Радянському Союзі. Закінчилася доба “холодної війни”, біполярного світу. Утворилося багато нових незалежних держав, інші зазнали суттєвих змін, що мало наслідком значний міжнародний резонанс, як це сталося із об’єднанням Німеччини. На світ з’явилося безпрецедентне об’єднання країн у вигляді Європейського Союзу. Понад два десятиріччя на міжнародній арені домінували Сполучені Штати Америки як провідна рушійна сила глобалізації. Однак поступово відбувалося посилення ролі країн Азії, де на початку ХХІ ст. мешкало понад 60 % населення планети. Особливі успіхи демонструють насамперед Китай та Індія. Утворилася група потенціальних супердержав БРІКС (Бразилія, Росія, Індія, Китай, Південно-Африканська Республіка), які у своїх претензіях на вагоміший вплив на стан справ у світі спираються на прискорений економічний розвиток. Такий розвиток є одним зі свідчень їх просування шляхом модернізації.\nПоняття “модернізація” має, принаймні, два значення. Перше — “оновлення”, друге — перехід від традиційного суспільства до сучасного. Історичний досвід свідчить, що успіх модернізації залежить від певних передумов, до яких належать: усвідомлення хоча б частиною еліти суспільства необхідності змін; наявність політичної волі, яку виявляє лідер або група еліти (або контреліти); вироблення ними проекту перетворень, які є адекватними можливостям та становищу в країні; ефективність інструмента проведення реформ, тобто дієздатного, не враженого корупцією апарату управління; підтримка перетворень хоча б активною меншістю суспільства; слабкість опору змінам консервативних сил; сприятливі зовнішні умови. Як показує сучасна політична історія світу, ці умови виявилися більш досяжними у демократичних суспільствах. Саме тому модернізація у країнах демократії відбувається постійно, поступово, не викликаючи потужних соціальних вибухів. Політична історія також засвідчує, що більшість успішних модернізацій починалися за авторитарних режимів, а завершувалася вже в умовах демократії. Причина полягає не тільки у тому, що у процесі перетворень складався середній клас, який поділяв демократичні ідеї. Західні політологи вважають, що успішна модернізація потребує активної участі структур громадянського суспільства, яке саморегулюється, що неможливо без демократії. Успіхи Китайської Народної Республіки поки що виглядають аргументом на користь ефективності моделі авторитарної модернізації, однак слід враховувати, що перетворення у цій країні не завершені, вони стикаються з багатьма складностями та проблемами. Разом з тим, ефективність китайської моделі “освіченого авторитаризму”, продемонстрована за умов світової фінансово-економічної кризи, яка вибухнула у 2008 році, ставить під сумнів безальтернативність західної демократичної моделі. Ймовірно, не існує універсальної, притаманної всім суспільствам, закономірності вибору оптимальної для модернізації політичної системи. Іноді модернізація здійснюється успішніше за умов демократії, іноді — за умов авторитаризму. Дуже схоже на те, що її успішність визначається не характером політичної системи, а якісними параметрами суспільства, людського матеріалу, які не обов’язково покращуються за умов демократії. Ключова ланка, що визначає перспективи модернізації у тій чи іншій країні — це якість еліти, її здатність сформулювати прийнятний для суспільства проект і знайти політичну волю для його реалізації. Це складне питання для тих країн, які переживають перехідний етап свого розвитку.\nЯк показує історія, для перехідних епох характерне переважання авторитаризму. У сучасному світі якраз домінує “перехідний” тип розвитку. Деякі країни здійснюють індустріальну модернізацію, інші намагаються поєднати її з постіндустріальною. Враховуючи це, можна припустити, що у найближчі десятиріччя глобального торжества демократії не буде, світ “зависне” між авторитаризмом та демократією. І для цього є чимало причин. У передумовах демократизації важливе значення має економічна ситуація в країні. Тим, хто живе у злиднях, не до демократії. В їхньому розумінні свобода зводиться лише до збереження елементарного права на життя. Передумови переходу до демократії визрівають в міру того, як у процесі модернізації формується масовий середній клас, який прагне вийти з-під опіки авторитарних режимів. Загалом розвиток демократії передбачає скорочення величезного розриву у прибутках різних верств населення та політичну стабілізацію. Хоча, як показує досвід, існують як стабільні демократичні, так і стабільні авторитарні режими.\nФакт залишається фактом: в еру глобалізації, яка здійснюється на засадах західних цінностей, демократія стала провідною концепцією суспільного і державного устрою у світі, а диктаторські та авторитарні режими сприймаються радше як виняток. Навіть за сильного й освіченого правителя вони з часом втрачають стабільність у результаті посилення внутрішніх суперечностей. Загальна тенденція політичного розвитку світу — збільшення кількості демократичних держав: з 1990 по 2010 рік із 69 до 116 (у 2012 році у світі нараховувалося 223 держави). Хоча часом за назвою “демократичні” приховуються режими, які лише умовно можна так назвати. Тому сучасні демократичні суспільства політологи поділяють на “вільні країни”, тобто такі, що втілили принципи ліберальної демократії (визнання першості принципу свободи особи, повага до прав людини, пріоритету реальних інтересів кожного), мають стабільні розвинені демократичні інститути, і країни з “електоральною демократією”, тобто такі, де головним показником демократії є участь громадян у виборах.\nНеобхідність демократичного перевлаштування визначають особливості сучасної економіки, яка базується на знаннях та результатах інновацій. Вона потребує вільних, освічених та незалежно мислячих особистостей. При цьому створюється більше можливостей для відбору найбільш здібних та чесних лідерів, вироблення ефективної політики на основі врахування аргументів “за” і “проти”, розкриття творчого потенціалу суспільства. Процес глобалізації стимулює поширення демократії, оскільки інформація та знання дуже швидко стають загальносвітовим надбанням. Приклади демократії, що успішно функціонує, набувають більшої привабливості для прогресивної громадськості і навіть правлячих кіл у різних країнах світу. Все більше фактів свідчать на користь того, що ефективна демократія може сприяти економічному зростанню і підвищенню національної конкурентоспроможності.\nОднак модель демократії, де у повному обсязі втілилися всі її основні атрибути, навряд чи існує в якійсь країні. Специфічні місцеві умови, історичні традиції, рівень економічного розвитку, культури населення та інші фактори не можуть не позначатися на конкретних формах суспільного ладу, повноті впровадження в життя демократичних начал. Сучасна політична історія засвідчила, що демократизація у бідних країнах має ефект, протилежний тому, що спостерігається у багатих: якщо у державах хоча б із середнім рівнем економічного розвитку вона знижує ризик політичного насильства, то у слабко розвинених країнах вона робить суспільства більш вибухонебезпечними. Якщо у розвинених країнах вона сприяє політичній стабільності, то у тих, що розвиваються, посилює наявні передумови нестабільності. Демократія, хоча вона, ймовірно, є найсправедливішою формою правління, пов’язана із багатьма вадами через ескалацію пристрастей, емоцій, ворожості та конфліктів, які раніше стримувалися авторитарною владою. Парадоксальний факт: зі збільшенням кількості країн, що стали на шлях демократичного розвитку, зросла також і кількість етнічних, територіальних та інших конфліктів, громадянських та міждержавних війн. Часом до військових зіткнень того чи іншого формату призводить бажання західних країн “сприяти поширенню демократії світом”. Особливу активність у цьому напрямі виявляють “найдемократичніші” у світі Сполучені Штати Америки, які не гребують подвійними стандартами. По-перше, вони не звертають уваги на ту обставину, що експорт демократії насправді є агресією проти суверенної держави, і таким чином порушується її демократичне право на самовизначення. По-друге, найчастіше у діях американських військових прихований егоїстичний інтерес держави, яка не полишила претензій на панування у світі, особливо у тих районах, де зосереджено кров сучасної економіки — енергоносії, навколо яких обертається сучасна міжнародна політика. Звичайно, сутність демократії через це девальвується в очах тих спільнот, які сповідують інші, незахідні цінності.\nНаприкінці 1990-х років чимало політологів та політиків країн Європи та Америки констатували кризу західної демократії. З одного боку, в конституціях усе більшої кількості країн закладаються демократичні принципи, а з іншого, в державах, які давно практикують демократію, зміст цього поняття, а саме — народовладдя, тобто влада народу і для народу, вихолощується. Вибори як головна ознака наявності демократії, втрачають сенс, оскільки за допомогою великих грошей і можливостей засобів масової інформації, майстерності політтехнологів, адміністративного ресурсу влади та інших засобів впливу на громадську думку з’являється можливість маніпулювати поведінкою виборців. Усе більше виборців відчувають своє безсилля впливати на політику і формування влади. Стикаючись із аморальністю та безпринципністю багатьох політичних діячів, люди дистанціюються від політики, вважають її брудною справою. При цьому самі вибори більше нагадують театралізоване шоу, ніж політичний акт, все більше людей просто не беруть у них участь.\nНа тлі зростання байдужості людей посилюється персоналізація політики, коли через всі канали масової інформації лунають заклики голосувати за телегенічних кандидатів, не вдаючись у подробиці їх політичних платформ та програм. До цього додається тенденція зниження реального значення партій у політичному житті тієї чи іншої країни. Минув час партій, які нараховували мільйони членів (за винятком КНР). Їх склад скорочується кількісно та старішає за віком. У багатьох партіях точиться внутрішня боротьба, що часто призводить до розколів. Навіть за умов багаторічного перебування при владі посилюється внутрішні фракційні суперечності. Політичні партії втрачають активність, часто перетворюються у групу “кар’єрних” політиків, головною турботою яких стає одержання більшої кількості парламентських місць. Відповідно, довіра до них знижується, адже виборці розчаровуються у “виразниках” їхніх інтересів. Крім того послаблюється ідентифікація з ними через модифікації ідеологічних засад.\nУ цілому, є кілька основних цінностей, що визнаються такими більшістю людей у демократичному суспільстві: воля, рівність , порядок. Розходження між провідними політичними ідеологіями полягає в ранжируванні цих цінностей. Консерватизм на перше місце ставить порядок, стабільність, збереження сформованого типу соціальних відносин. Порядку надається більше значення, ніж свободі й рівності, що (особливо вимога соціальної рівності) розглядаються як загроза порядку. Лібералізм на перше місце виводить індивідуальну свободу. Для нього вона важливіша, ніж порядок, що розглядається як надмірне втручання держави у приватне життя. Разом із тим, визнаючи соціальну нерівність, ліберали виступають проти її крайнощів, у тому числі проти расової чи національної нерівності. Соціалізм (у втіленні сучасної західної соціал-демократії) виходить з рівнозначності цінностей свободи, справедливості (рівності) й солідарності. У цьому демократичний соціалізм вбачає свою відмінність як від лібералізму з його акцентом на волю на шкоду справедливості й солідарності, так і від комунізму з його акцентом на рівності за рахунок свободи. За таких розходжень можливі й точки дотику між різними ідеологіями, взаємне запозичення тих чи інших елементів. Зокрема, в останні десятиліття відбулася цілковита інверсія, або перестановка, історичних значень консерватизму й лібералізму. Багато принципових положень класичного лібералізму, а саме: вимога свободи ринку й обмеження державного втручання, — сьогодні розглядаються як консервативні, точніше, неоконсервативні. З’явився термін “неолібералізм”, який так само рушійною силою розвитку вважає конкуренцію в ринкових умовах з мінімальним втручанням держави, але відрізняється від неоконсерватизму підходом до таких цінностей, як релігія та родина. Не пішли у минуле соціалістичні ідеї, однак спостерігається тенденція ідеологічного зміщення більшості партій у бік центру, що ускладнює політичну орієнтацію пересічних громадян.\nУ масовій свідомості основні цінності співіснують, доповнюючи одна одну. Люди цінують і свободу, і порядок, однак дехто більше цінує перше, а дехто друге. А треті віддають перевагу рівності. Відображенням цього у політичній практиці є конкуренція партій, які змагаються за вплив, за голоси виборців, за доступ до влади, орієнтуючись на ті чи інші соціальні групи і властиві їм соціально-психологічні установки. Однак партії запозичають ті чи інші ідеологічні елементи одна в одної, вступають у коаліції та блоки, їхні позиції можуть у чомусь зближуватися. Останнім часом у деяких країнах, зокрема в Україні, за наявності величезної кількості партій, часом неможливо зрозуміти відмінності в їхніх програмах. Є кілька пояснень такої ситуації. Перше — сучасні партії далеко не завжди відображають інтереси певних соціальних груп, а частіше створюються під того чи іншого лідера. Друге — бажання привабити на свій бік якомога більше виборців, висуваючи головне гасло “За народ!”. Третє — вплив неодновимірності, неоднозначності сучасної масової свідомості. Четверте — “занепад великих ідеологій” на межі тисячоліть, зумовлений владою постмодерна з його запереченням будь-якої влади ідей та авторитетів, орієнтацією на деконструкцію. П’яте — перехід до етапу інформаційного суспільства, у якому домінують інші інтереси нового історичного типу особистості. Залежність людини від однієї ідеї або системи ідей, особливо догматичних, суперечить суті постійно змінних умов соціального середовища і місця в ньому індивіда.\nЯкщо спробувати стисло визначити суть питання, навколо якого розгортається вся політична історія світу, то можна сказати так: це питання ресурсів і влади, яка їх розподіляє. У деталізації одвічного питання про пріоритетність політики чи економіки доречне таке перефразування: питання полягає у тому, як саме держава буде організовувати умови для функціонування економіки і перерозподіляти вироблене між різними верствами населення. Різні політичні сили мають власний погляд на цю проблему. У сучасній політичній історії увага зосередилася на співвідношенні ринкових сил і державного регулювання. Причому на початку ХХІ ст. це питання виявилося актуальним не тільки для країн, які нещодавно стали на шлях ринкових перетворень, але й для країн із давно діючими ринковими структурами, непохитними інститутами приватної власності і розвиненою системою державного регулювання. Розвиток капіталізму (нині цей термін майже не використовується, натомість — “ліберальна демократія із соціально орієнтованою ринковою економікою”) свідчить про чергування періодів посилення ринкового конкурентного механізму з періодами державного регулювання економіки. Відповідно, і на авансцену економічної політики виходили то концепції, що відстоювали посилення ролі держави в економічних процесах (насамперед кейнсіанство — економічна теорія, яка панувала у практиці господарського регулювання розвинених країн Заходу приблизно до кінця 1970-х років, а в деяких державах, особливо тих, у яких при владі перебували соціал-демократи, і довше), то концепції, які робили ставку на ринкові сили в економіці, на підприємництво і на підтримку державою саме цих сил (монетаризм, економіка пропозиції, неолібералізм, які набули особливого впливу впродовж 1980—1990-х років і виявили свою вразливість під час фінансово-економічних криз початку ХХІ ст.).\nОсобливо важкою виявилася криза, яка вибухнула у США в середині 2007 року і внаслідок всезагальної залежності як результату глобалізації, поширилася світом у 2008 році. На відміну від грандіозних криз минулого, які були результатом кризи перевиробництва матеріальних ресурсів, остання стала наслідком того, що джерелами одержання надприбутків стала фінансова сфера, де відбулося “надвиробництво” грошей без реального забезпечення. Її зумовило штучне перебільшення ролі фінансового сектору (насамперед, спекулятивної його частини) в економічній системі розвинених країн і у світовій економіці загалом. В умовах функціонування світового фінансового ринку фінансові потоки і трансакції вийшли з-під контролю держав, які здебільшого дотримувалися позицій мінімального втручання у регулювання економічної та фінансової сфер. Скориставшись цим, фінансові інститути обслуговували в основному інтереси своїх верхівок всупереч суспільним потребам. Ця криза засвідчила банкрутство ідеології “суспільства споживання”, в якому ідея збагачення зведена в абсолют. Також стало очевидним, що до такої катастрофи призвела неоліберальна модель. Саме необмежена свобода діяльності, безконтрольність, а отже, безвідповідальність, призвели до ризикованих фінансових оборудок, надування кредитної бульбашки, яка раніше чи пізніше мала луснути. Фінансово-економічна криза виявила банкрутство ринкового фундаменталізму, яке нині визнають провідні економісти світу. Проблема державного регулювання ринку вийшла на перший план. Стало зрозумілим, що без допомоги держави економіка неспроможна подолати кризу, тобто простежується тенденція до посилення у політиці етатистських підходів.\nЗ іншого боку, криза неолібералізму, що проявилася у світовій фінансово-економічній кризі, сприяла посиленню лівих, радше, лівоцентристських настроїв у різних країнах світу. У США президентом у 2008 році став Барак Обама (переобраний у листопаді 2012 року) — представник Демократичної партії як американської лівої альтернативи. У Європі владу одноосібно або як члени правлячих коаліцій здобули чимало партій, як соціал-демократичних, так і соціалістичних (в Іспанії, Австрії, на Кіпрі, в Румунії, Греції, Португалії, Словенії, Словаччині). Головною тенденцією розвитку країн Латинської Америки називають “лівий поворот”. Навряд чи можна говорити про кризу “лівої ідеї” у Китаї, хоча там — своя специфіка. Разом із тим, у більшості провідних країн Європи праві при владі не тільки утрималися, а навіть зміцнили свої позиції. Показовими в цьому плані стали парламентські вибори у Великій Британії у травні 2010 року. Консерватори змінили при владі лейбористів, які правили країною 12 років. Що стосується правих правлячих партій, наприклад у Німеччині, то для порятунку національної економіки вони вдалися до активного використання кейнсіанських методів ринкового регулювання, які раніше рішуче відкидали. Тобто ініціатива у лівих сил була перехоплена. Крім того, на відміну від США та Великої Британії, у більшості європейських країн праві партії ніколи не відхилялися так далеко в бік неолібералізму. Свою роль також відіграє схильність європейців “не міняти коней на переправі” заради стабільності.\nУ справі збереження стабільності у суспільстві надзвичайно важлива роль належить соціальній політиці, яка у минулі століття не входила до набору функцій держави. Заради соціального миру та консолідації суспільства економічному розвиткові надається все більша соціальна орієнтація, держава включається у перерозподіл ВВП. Певний вплив тут мав досвід Радянського Союзу не тільки з огляду на можливість революційних катаклізмів у разі ігнорування потреб переважної більшості знедолених, але й з урахуванням певних досягнень у соціальній сфері. Також вплинуло розуміння значення у міжнародній конкуренції накопичення людського та соціального капіталу, що виявляється у підвищенні рівня знань, культури, здоров’я населення, поліпшенні духовного і морального стану суспільства, а також довіри людей до соціально-економічного ладу, до влади. Виявилося, що соціальна орієнтація розвитку, зростання ролі держави у перерозподілі валового внутрішнього продукту, надання населенню соціальних гарантій заради консолідації суспільства і соціальної справедливості є факторами успішного розвитку економіки і її конкурентоспроможності.\nУ розвинених країнах світу, насамперед, Європи (більшою мірою) та Північної Америки (меншою), склалася “держава всезагального добробуту” (welfare state), якій притаманні такі риси: наявність численного середнього класу із відносно високим рівнем життя; відсутність крайньої диференціації прибутків різних верств населення; державні соціальні гарантії населенню (існування поряд із приватними систем безкоштовного медичного обслуговування, освіти, надання соціального житла, гідних пенсій тощо); значна роль держави у перерозподілі доходів, практика державно-приватного партнерства; ефективні форми демократичного устрою і громадянського суспільства. Розвинені країни інколи називають “суспільства двох третин”, тому що саме така частка населення є більш-менш заможною, решта потребує соціального захисту, чому сприяє функціонування “соціальної держави”.\nОднак на початку ХХІ ст. політологи та економісти все активніше почали говорити про кризу “держави всезагального добробуту”. З одного боку, активне державне регулювання господарських процесів, масштабний перерозподіл коштів і зростання соціальних витрат поступово привели до значної бюрократизації та регламентації економіки, ослаблення її динамізму, зростання утриманських настроїв, збільшення бюджетних дефіцитів. З іншого боку, надмірна регламентованість економіки погано поєднувалася з умовами нових часів, які потребували від суб’єктів ринку гнучкості, ініціативи, швидкої адаптації до змін. Також глобалізація та транснаціональні корпорації значною мірою підривають можливості країн у підтриманні функціонування “держави всезагального добробуту” на рівні очікувань населення. Свою роль відіграють демографічні зміни: збільшення кількості осіб похилого віку в розвинених країнах і зростання чисельності молоді в країнах, що розвиваються. І те, й інше посилює тиск на можливості економіки країн забезпечувати потреби соціальної сфери.\nНа початку другого десятиліття ХХІ ст. позначилася тенденція до зростання народного невдоволення через несправедливий розподіл прибутків між різними прошарками населення. Вона виявилася в і розвинених країнах Заходу, і в менш розвинених країнах Сходу. Ця тенденція посилювалася під дією світової фінансово-економічної кризи, яка водночас виявилася соціальною, ідеологічною і політичною, зробивши очевидною неспроможність неоліберальних концепцій недемократичного характеру. Останнє зокрема полягає у звуженні народних прав платників податків, які мають все менше можливостей впливати на розподіл коштів, що надходять до державної скарбниці. Витрати нерідко розподіляються на користь панівних верств суспільства, чиї інтереси захищають ті політичні партії та їх представники, котрі вони фінансують. Так, намагаючись мінімізувати вплив кризи, уряди надавали велику допомогу фінансовим установам, а населення закликали “затягти паски”. Реакцією на подібну ситуацію став рух “Захопи Волл-стріт”, який розпочався 17 вересня 2011 року біля будівлі Нью-Йоркської фондової біржі, а потім поширився по 81 країні світу, таких як Велика Британія, Франція, Італія, Греція, Канада, Японія, Південна Корея, Австралія, Нова Зеландія та ін. Протести відбулися у понад 950 містах світу і були спрямовані проти владної політики та фінансових інститутів, коли\n“1 % наживається за рахунок 99 %”. Через кілька місяців протестувальники свої намети згорнули, однак масові демонстрації практично кожного місяця відбуваються в тій чи іншій країні Заходу чи Сходу. Вони протестують проти соціальної політики, здійснюваної урядами в умовах кризи. Особливу активність виявляє молодь.\nЯкщо у розвинених країнах вона складає меншість, то у тих, що розвиваються, — переважну більшість. Помічено, що швидке зростання частки молоді у суспільстві може підірвати панівні політичні режими. Для великих мас молоді часто дуже привабливими є нові ідеї або ортодоксальні релігії, які кидають виклик старим формам влади. Підростаюче покоління стикається з безробіттям і бідністю, глобальною нерівністю і лицемірством. Те, з чим мирилися батьки, їхні сини не збираються терпіти, адже вони більш поінформовані завдяки новітнім засобам масової комунікації та інформації і їх пригнічує відчуття неможливості самореалізації навіть за наявності університетського диплома. Саме такі молоді люди стали застрільниками “Арабської весни” — масових протестів, що прокотилися країнами Близького і Середнього Сходу у 2010—2011 роках. Їх підтримали величезні маси знедоленого населення. У вигнанні диктаторів вбачався не стільки акт демократизації, скільки перспектива покращення життя населення.\nНебачені за своїми масштабами політичні акції, які миттєво накрили країни Арабського Сходу, — вияв багатьох глибинних тенденцій, насамперед, результат процесів глобалізації та пов’язаної з ними політичної і соціальної кризи у периферійних політіях в усьому світі. Виявилося, що традиційний світ на свій лад реагує на спроби модернізації, тим більше, якщо вони здійснюються за неоліберальними лекалами . Але за всім цим треба бачити принципову відмінність основних принципів традиційного і модерного суспільства. “Три кити” традиційного суспільства: влада-власність; медитативно-сакральне знання; нав’язаний ззовні статус людської особистості. Основами модерного суспільства є ринкове господарювання; раціональне знання у всьому різноманітті його ідей, які історично змінюються, дисциплін, інститутів та технологічного оснащення; принцип законом захищеної гідності людини.\nВідповідні зміни ведуть до розбалансування політичної, економічної, соціальної та ціннісної систем. Це призводить до соціально-політичної кризи, яка виявляється у масових протестах. Одним із наслідків глобалізації у поєднанні зі збільшенням кількості населення стало різке підвищення цін на продовольство. Цьому сприяло невтримне вкидання у світову економіку нічим не забезпечених трильйонів доларів, що врешті-решт призвело до зростання реальних цін, насамперед, на енергоносії та продукти харчування. У дестабілізації ситуації у світі в цілому і в окремих регіонах криється егоїстичний інтерес США: в умовах хаосу зростає значення супердержави, виглядає виправданим її втручання і поступки інших держав — “вдячність” за наведення ладу. У справі “експорту демократії” задіяні різноманітні засоби — від “гуманітарної інтервенції” до використання Інтернету. Мережа стала вагомим чинником в організації виступів в арабських країнах. Проте якби передумови для них не визріли серед широких верств населення, масова хвиля протестів не піднялася б.\nПолітика США на міжнародній арені пояснюється намаганням втримати своє світове домінування, яке послаблюється за умов масштабної трансформації сучасної системи міжнародних відносин. Головними елементами цієї трансформації стали глобалізація господарських та суспільних відносин, активізація транскордонних процесів і посилення багатошарової взаємозалежності у політиці та економіці, зростання суперечливості та нестабільності міжнародної системи в цілому. Формуються “нові центри сили”, серед них — Європейський Союз, Китай, Індія, Бразилія та ін. Спостерігається процес світової інтернаціоналізації, який разом з інтегруючим аспектом має також аспект диференціації та дезінтеграції. Засновані на відмінностях між економіками світові ринкові відносини з огляду на їх природу відтворюють нерівність не тільки в середині спільнот, але й між ними, а багатьом несуть дискримінацію та перспективу остаточного перетворення на периферію і навіть узбіччя світового розвитку. Особливо гостро на “несправедливість приниження” реагує мусульманський світ. Адже єдина справжня віра — іслам, мусульмани — правовірні. А світом керують “невірні”, нав’язуючи свої правила гри, і живуть при цьому краще. На цьому прикладі можна побачити асиметричний характер процесів інтернаціоналізації, що ініціюються в наш час в основному Заходом. Однак насадження його принципів та норм не тільки не дає ключ до подолання відсталості або виходу з глибоких соціальних криз, а підриває можливість незахідних суспільств контролювати власний розвиток. У результаті націоналізм, зазвичай із релігійним компонентом, стає там закономірним ґрунтом для протистояння зовнішньому впливу і пошуків прийнятної стратегії розвитку. Яскравим прикладом можуть бути Іран та Єгипет.\nНауковці помітили, що світ, пов’язаний фізично, але без консенсусу на основі фундаментальних цінностей і пріоритетів може виявитися ареною конфліктів, ще більш гострих, ніж суперечки між націями. У сучасному світі знайдеться чимало аргументів на підтвердження дії “зіткнення цивілізацій” — концепції американського політолога С. Хантингтона. На першому плані — різні варіанти зіткнення цивілізацій мусульманської та християнської. Серед них найбільшу стурбованість викликає посилення ісламістського тероризму, а також прагнення деяких лідерів мусульманських країн розвивати програми, пов’язані з виробництвом ядерної зброї. У цілому ж різка нерівність носіїв різних цінностей і зростання загальної соціальної диференціації посилюють дезінтегрованність та конфліктність не тільки на національному, а й на міжнародному рівні. Все більше політологів визнає, що зворотною стороною об’єднання світу стає гостре суперництво, партикуляризм, нестабільність та дезорганізація особистості. Все це може лише посилюватися у зв’язку з перспективами переходу до постіндустріального суспільства, адже деякі країни спроможні зробити це, а деякі ні, тобто нерівність між ними буде зростати.\nХарактерною рисою сучасного розвитку, на яку звертають увагу дослідники глобалізації, є фактор постійних змін безпрецедентного масштабу та їх темпів. Сама динаміка трансформацій, зумовлена інтернаціоналізацією, з одного боку, впливає на боротьбу навколо параметрів майбутнього, розподілу ролей та вигоди, розстановки сил тощо, а з іншого — посилює елемент непередбачуваності. Все це підвищує значення національної держави — основи стабільності та інструмента конкурентної боротьби. Також слід підкреслити, що у сучасній конкурентній боротьбі між державами головною умовою і перевагою є вільна особистість із належною освітою і підготовкою, здатна давати відповіді на виклики інформаційного суспільства.\n1.\tАттали Ж. Мировой экономический кризис. А что дальше? / Ж. Аттали. — Санкт-Петербург, 2009.\n2.\tБогомолов О.Т. Демократия и социально-экономический прогресс / О.Т. Богомолов // Новая и новейшая история. — 2011. — № 1.\n3.\tВаллерстайн И. “Постамериканский период” мировой истории / И. Валлерстайн // Международные процессы. Журнал теории международных отношений и мировой политики. — Т. 9. — 2011. — Май — август.\n4.\tИванов Н. Мировой кризис и рынок труда / Н. Иванов // Мировая экономика и международные отношения. — 2011. — № 11.\n5.\tИсламский мир: “отстающее развитие” и мусульманский радикализм : итоги работы науч. семинара / руков. семинара В.Г. Хорос // Мировая экономика и международные отношения. — 2008. — № 1.\n6.\tКолонтаев А.П. Страны Востока в начале ХХІ века: поиск новых теоретических обобщений / А.П. Колонтаев // Восток. — 2011. — № 2.\n7.\tМодернизация, авторитаризм и демократия // Мировая экономика и международные отношения. — 2010. — № 11.\n8.\tНарочницкая Е. Национальный фактор в эпоху глобализации [Эл. ресурс] / Е. Нарочницкая. — URL: http://www.perspektivy.info/print.php?ID=44940/.\n9.\tХантингтон С. Столкновение цивилизаций [Эл. ресурс] / С. Хантингтон // Полис. — 1994. — № 1. — URL: http://www.politstudies.ru.\nЗа публікацією журналу "Вища школа"


Шапки і шарфи для дівчаток ✔ Купити в Україні • Оптові ціни | Babykroha\nГребінці і гребінця\nБатарейки та нічники\nХодунки, стрибуни і віжки\nНеваляшка і дзиги\nПовітряні змії і кулі\nМокасини і кеди\nГорщики Зубні щітки та пасти Рушники Термометри для води Перейти в раздел\nАспіратори Гребінці і гребінця Манікюр Перейти в раздел\nМокасини Чоботи і напівчоботи Перейти в раздел\nІграшки для купання Іграшки для пісочниць Іграшки-каталки Брязкальця Дитячі телефони Килимки та розвиваючі комплекси Конструктори для малюків Кубики М'які килимки-пазли Неваляшка і дзиги Пірамідки Сортери Ходунки, стрибуни і віжки Перейти в раздел\nМокасини Чешки Перейти в раздел\nПанамки і бейсболки Рукавиці Шапки і шарфи Перейти в раздел\nБоді Водолазки Гольфи Костюми Кофти Майки Напівкомбінезони Нижня білизна Піжами Светри і джемпери Сорочки Спортивні костюми Толстовки Футболки Халати Чоловічки Шкарпетки і колготи Шорти і бриджі Штани і джинси Перейти в раздел\nМокасини і кеди Пінетки Чоботи Перейти в раздел\nПанами і кепки Пов'язки Рукавички і рукавиці Чепчики Шапки і шарфи Перейти в раздел\nБоді Водолазки Жилетки Комплекти Комплекти на виписку Костюми Лосини Нагрудники Напівкомбінезони Нижня білизна Повзуни і колготи Піжами Пісочники Светри та кофти Сорочечки Сукні і сарафани Футболки Царапки Чоловічки Шкарпетки та пінетки Шорти і бриджі Штани Джинси Перейти в раздел\nПляшечки Посуд Поїльники Соски Перейти в раздел\nГоловнаКаталог продукцииДівчаткамГоловні убориШапки і шарфи\nШапки і шарфи для дівчаток\nBabyKroha MiniPapi Monobrend\nПол ребенка Будь-який\nПотягніть за повзунки\nСортувати за: Ціною (найдешевші) Ціною (найдорожчі) Популярності Алфавітом\nШапка в'язана ЛОЛ для дівчинки …\nШапка в'язана Бантики для дівчинки …\nШапка на дівчинку для дівчинки …\nшапка Квіточка для дівчинки MiniPapi …\nШапка з Зайчиком для дівчинки …\nШапка в'язана ЛОЛ Monobrend\nІНТЕРНЕТ МАГАЗИН ДИТЯЧИХ ТОВАРІВ BABY KROHA\nУ холодну пору року не обійтися без хорошої шапки для дівчаток. Вибирайте стильні аксесуари в інтернет-магазині Babykroha. У каталозі є якісні товари власного виробництва (Україна, м.Харків) та популярні моделі з Туреччини. Ціна – доступна, якість – висока. У такій шапочці малятку буде гарно та комфортно, а головне, тепло. Можете не перейматися, маля не замерзне.\nАксесуари для вашої дівчинки\nНа сайті можна замовити дитячі шапки для дівчаток різного дизайну, ви стовідсотково знайдете відповідний варіант. Ми пропонуємо:\nдемісезонні товари – шапочки з трикотажу, інтерлоку, в'язані. Вироби прикрашені вушками, симпатичними аплікаціями (квіти, тварини), стразами. Замовити саме те, що подобається вашій дитині, буде просто;\nаксесуари на зиму – в'язані шапки (колекції «Лол», «Бантики», «Мишко») без підкладки, на хутрі чи флісі. Вибирайте товари на різну погоду, маля завжди буде виглядати привабливо.\nБагато батьків вважають за краще купити комплект з в'язаної шапки та хомута. Це практично.\nХомут для дівчаток – зручний аналог шарфа. Компактний аксесуар легко надягати й знімати, з цим завданням самостійно впорається навіть дитина дошкільного віку. Він прилягає доволі щільно, але не тісно, тому шия надійно захищена від вітру. Такий шарф для дівчаток займає мало місця, поміщається у рюкзаку чи кишені куртки.\nЩо важливо враховувати при покупці шарфа та шапки: найважливіші практичні рекомендації\nШукаєте аксесуари для маленьких дівчаток? Придивіться до шапочок на зав'язці. У нашому асортименті є моделі на флісі та хутрі для малят від 12 місяців. Перша підкладка гіпоалергенна, м'яка та легка, пропускає повітря через пори. Друга – тепліша, підходить для сильних морозів.\nШапочки із зав'язками добре сидять на голові, не сповзають під час ігор. Зав'язуйте тасьми не під підборіддям, а збоку – так їх простіше розв'язати при необхідності. Моделі без зав'язок – відмінний варіант для дівчаток старшого віку.\nДитячу шапку легко одягати та знімати, малятко швидко одягнеться на вулицю без сторонньої допомоги.\nПереваги покупок в онлайн-магазині «Бебікроха»\nМи – виробник якісних дитячих товарів, одягу на всі сезони, а також імпортер турецької продукції. Пропонуємо купити речі:\nу роздріб – доставлення покупок на суму від 500 гривень безкоштовне, ознайомтеся з усім каталогом або використовуйте фільтри, щоб нічого не упустити;\nоптом – доставка замовлень загальною вартістю 2000 гривень і більше – за кошти магазину.\nДропшиппінг – взаємовигідний варіант співпраці. Рекламуйте дитячі товари, залучайте покупців і заробляйте! Ми подбаємо про доставку. Зв'яжіться з нами, щоб дізнатися більше та обговорити умови співпраці.\nВідправляємо посилки щодня, крім неділі. Сформуйте замовлення до 14:30, щоб ми відразу передали його транспортній компанії. За заявками, які надійшли пізніше, відправляємо товари на наступний день.


Творилка чудових речей своїми руками Ідеї для рукоділля\nЯк добре, коли жінки намагаються слідкувати за своєю зовнішністю, стилем, освітою, самооцінкою, а головне – здоров’ям. Яку жінку не запитай, меньше за все вони люблять ходити до стоматолога та гінеколога. А саме ці лікарі нам потрібні частіше за інших. Але, на щастя, є такі лікарі, до яких ходити зовсім не страшно. Моя подруга давно вже познайомила мене зі “своїм стоматологом”, то тепер Александра Володимирівна і мій лікар теж. Є і дуже гарні жіночі лікарі, до яких не тільки на обстеження можна прийти без страху, а навіть вирішитись на пластичну операцію. Зайдіть на сайт http://doctor-positive.com/, познайомтесь з чарівною жінкою, яка допомагає всім жінкам бути здоровими та щасливими. Іноді після пологів у жінок виникають різні комплекси з приводу змін у своєму організмі. Деякі з цих комплексів краще обговорити з психологом, а деякі, все ж такі, з лікарем.\nА щоб не зациклюватися на проблемах, дуже добре знайти собі заняття, яке приносить задоволення. Можна почати конструювати одяг, декорувати взуття, робити своїми руками аксесуари та прикраси, або зайнятись створенням затишку в своєму домі. Багато ідей для втілення в життя можна знайти на нашому сайті. Творілки чудових речей своїми руками пропонують майстер-класи по роботі з тканиною, папером, пластиком, бісером, по в’язанню, вишиванню, батіку, декупажу та багато іншого хенд мейду.\nЯкщо ви не знаєте з чого почати, то почніть з простого. Ідеї для рукоділля – може це буде щось для дитини – іграшка, в’язана кофтинка чи пінетки, вишита сорочечка… Надихайтесь нашими роботами і надсилайте фото та описи своїх шедеврів. Ми з задоволенням покажемо їх всім нашим читачам.


Володимир Сідак. Національні спецслужби 1917-1921 рр. - Передмова.\n"...Не всякий має дійсну здатність до справ розвідочно-розшукних; бо це є теж дар Божий - талант, який можна розвивати і довершати, але ні в якім разі не можна його вкоренити в чоловіка, який не народився з цим талантом; не можна вже на підставі того, як не можна по волі стати художником, поетом або скульптором.\nОтже, коли хто не почуває в собі того святого вогню, про який зазначено вище, то будь він з найвищою освітою і значним службовим стажем, він не може бути корисним для розвідочно-розшукної організації і йому не місце в рядах тієї сім'ї, яка ідейно і безоглядно віддана любимій праці своїй".\nНачальник Інформбюро Генштабу Армії УНР полковник М.Красовський\nРозвідка та контррозвідка... Серед різновидів людської діяльності немає інших, які б так завзято увінчувались ореолом таємничості. Остання зумовлена як об'єктивно-поважними, так і штучно-суб'єктивними причинами і за своїми соціальними наслідками часто була шкідливою, бо ставала, як правило, в кращому випадку предметом політичних спекуляцій, а в гіршому - зловживань владою та злочинів. Ось чому перше завдання кожного наукового дослідження діяльності спецслужб - розвіяти туман надмірної таємничості, сказати правду про роботу бійців таємного фронту, зробити її надбанням науковців та широкого кола читачів.\nІнтерес до цієї проблеми ще більше зростає, коли мова заходить про історію національних спецслужб України, адже в літописі українського народу ця сторінка завжди була білою плямою. Білою, тому що для ідеологізованих, недемократичних систем це було дуже вигідно. Бо народ, що не знає своєї власної історії, стає іграшкою в руках політичних авантюристів, безпорадною чередою, яка, не вміючи боронити себе, приречено йде туди, куди жене її батіг пастуха. Заповнити цю білу пляму - відповідальне завдання науковця-історика. Головна мета монографії - довести, що український народ не лише творець шедеврів матеріальної та духовної культури, а що цей народ наполегливо й цілеспрямовано виборював свою незалежність, мужньо її відстоював, у тому числі й особливими, спеціальними засобами.\nОб'єктом дослідження і є система спеціальних служб української національної державності 1917-1920 рр. та Державного Центру УНР в екзилі у 1921 р., різноманітні аспекти їх професійної діяльності в Україні та за її межами. На основі аналізу першоджерел та наукової літератури простежується процес їх становлення, розкриваються особливості функціонування як окремої важливої складової української державності. Мета автора - з'ясувати організаційний устрій, функції, форми, методи і напрямки діяльності спеціальних служб України періоду Центральної Ради, Української Держави Гетьмана П.Скоропадського, Директорії УНР, Західно-Української Народної Республіки, Державного Центру УНР в екзилі як специфічних державних інституцій.\nУ зв'язку з цим у праці здійснюється спроба спростувати думку, яка поширюється нерідко деякими політичними силами, про якусь "природжену анархічність" української нації, розвіяти міф про "бездержавність" українського народу, показати, що він був суб'єктом своєї державності в історії і спроможний не лише створювати основні гілки влади, а й формувати свої спецслужби та забезпечувати їх ефективне функціонування. Це вкрай важливо сьогодні, коли створюється правова демократична Українська держава.\nЗ відомих причин всебічні спеціальні дослідження історії національних спецслужб у вітчизняній та зарубіжній літературі відсутні. І хоча останнім часом у пресі інколи з'являються деякі документи й мемуари - часто цікаві й навіть сенсаційні, - цим публікаціям бракує одного - науковості. А ті нечисленні дослідницькі праці, що вийшли раніше, торкаються лише окремих аспектів проблеми. Ця книга є спробою комплексного висвітлення процесу становлення й оперативної діяльності спеціальних служб України у 1917-1921 рр. на основі введення до наукового обігу великого масиву раніше не відомих архівних матеріалів, синтезу мемуаристики, тогочасної преси й наявної наукової літератури. При цьому деякі аспекти проблеми вперше відокремлюються як самостійні.\nНе можна обійти увагою і таке важливе прикладне спрямування дослідження, як використання досвіду державотворення в Україні. Адже розвідка та контррозвідка, інші спеціальні служби, що покликані вирішувати проблеми зовнішньої і внутрішньої безпеки країни, - невід'ємні атрибути будь-якої державної формації. Цілком закономірно, що відновлення державного суверенітету України 24 серпня 1991 року започаткувало процес розбудови її власних спеціальних служб. Але вони створюються не на порожньому місці. Тут важливо творчо використати історичний досвід будівництва вітчизняних спецслужб періоду боротьби за українську державність у 1917-1921 рр. Вивчення досвіду створення і функціонування національних спецслужб зазначеного періоду за цілим рядом аспектів буде корисним сьогодні при подальшому вдосконаленні, підвищенні ефективності системи державної безпеки, яка адекватно відповідала би пріоритетним напрямам загальнополітичного курсу країни, її конституційним підвалинам, оперативній обстановці в Україні та ситуації навколо неї, науковим вимогам щодо структур державного управління як таких.\nНаукове студіювання даної проблеми має й суто теоретичне значення, бо, по-перше, надає додаткову можливість для розуміння певних суттєвих моментів історії державотворення в Україні, її військової історії, суспільно-політичної думки, міжнародних зв'язків України у період, що розглядається. По-друге, висвітлення порушеної проблеми, як сподівається автор, сприятиме формуванню сучасної концепції державної безпеки України. Та й взагалі, слід зазначити, що для конструктивної праці, спрямованої на подальший розвиток органів державної безпеки сучасної України, важливим є використання солідної науково-теоретичної бази, у тому числі досліджень, що розкривають їхню історію.\nАвтор ставить за мету розвіяти і ще один живучий міф про те, що діяльність спецслужб не підвладна начебто науковому аналізу, не піддається раціональному дослідженню. Оскільки робота розвідника та контррозвідника - це не наука, а мистецтво і навіть просто ремесло. Тут, мовляв, немає закономірностей, системи. Все визначається лише суб'єктивними пристрастями, здібностями, майстерністю... Жодних узагальнень бути не може. Що на це можна відповісти? В таких міркуваннях спостерігається поверхове знання суті справи. Діяльність співробітника спецслужби, точніше, оперативна практика - це справді мистецтво, подекуди дуже високе й досконале. Як у всякому мистецтві, тут присутня значна частка суб'єктивного, і шаблони та стереотипи не повинні мати місце. Тим більше, що діють "бійці таємного фронту" в несхожих, неповторних і нестандартних ситуаціях. Але це зовсім не означає, що їхню діяльність не можна аналізувати. Як відомо, між мистецтвом та наукою прірви не існує, вони - не антиподи. І узагальнення притаманне не лише науці, а й мистецтву, де зветься типізацією. Мистецтво та наука - споріднені форми суспільної свідомості, особливо, коли йдеться, з одного боку, про оперативне мистецтво, а з іншого - про історичну науку. Як оперативне мистецтво, так і історія є сплавом об'єктивного й суб'єктивного, зовнішнього й внутрішнього, необхідного та випадкового.\nКрім того, оперативна практика, як і діяльність спецслужб у цілому, підвладна науковому аналізу в тому випадку, коли цей аналіз вільний від ідеологічних пристрастей. Мова даної праці - це мова наукових, суто об'єктивних фактів. Проте автор - не сторонній, байдужий їх реєстратор. Адже діяльність спецслужб здійснювалась не у вакуумі. Вона була завжди пов'язана з політикою. Тому об'єктом дослідження є хронологічний відрізок, який за масштабами та гостротою політичної боротьби не має аналогів в історії. Це період з весни 1917 р. (створення Центральної Ради й виникнення передумов для формування вітчизняних спеціальних служб) і до листопада 1921 р. (припинення відкритої збройної боротьби з боку Державного Центру УНР в екзилі), тобто, історичний період, коли відбувалося становлення Української держави та тривала збройна боротьба за її суверенітет.\nОсь чому при аналізі тогочасної обстановки в Україні особливу увагу автор приділяє її воєнним і політичним аспектам. Одне з головних завдань дослідження, вирішенням якого воно започатковується, - дати характеристику воєнно-політичної та оперативної обстановки в Україні й ситуації навколо неї напередодні та в період національно-демократичної революції 1917-1921 рр., чинники яких значною мірою визначали особливості створення і безпосередньої діяльності спецслужб України. Автор намагається проаналізувати детермінаційний вплив комплексу внутрішньополітичних і міжнародних обставин на формування спеціальних служб України. Не менш важливим є також показ особливостей державної політики щодо правової регламентації будівництва й діяльності органів безпеки.\nПри підготовці монографії автор спирався на структурно-системний метод аналізу, особливо там, де мова йшла про організацію, форми й методи діяльності спецслужб. Застосування цього методу дозволило вирішити ряд завдань, зокрема: висвітлити організаційний устрій, функції та головні напрямки роботи спеціальних служб України: загальнодержавної розвідки та контррозвідки, військової розвідки й контррозвідки, інших органів безпеки, спеціальних підрозділів повстансько-підпільних рухів часів Української революції 1917-1921 рр.; проаналізувати генезис форм і методів роботи спеціальних служб; дати характеристику кадровому складу цих спецслужб у соціальному, політичному й професійному аспектах; виявити провідні закономірності становлення спеціальних служб за умов формування української національної державності, дослідити нормативно-правову базу їх діяльності.\nАле там, де йдеться про зміст діяльності органів безпеки, системно-структурний аналіз виконує допоміжну роль, бо має певні межі свого застосування. Ось чому на озброєння при підготовці та написанні праці береться ціла низка діалектико-методологічних засобів. Це насамперед єдність історичного та логічного. Адже історія пишеться не тільки для історії, а й для сьогодення, бо вона - це не лише минуле. Точніше, це не стільки минуле, скільки людська діяльність, яка має свої закономірності, одна із яких - спадкоємність минулого, сьогодення й майбутнього. Ось чому в роботі використовуються ретроспективний, порівняльно-історичний методи та метод історичної аналогії. Автор ставить за мету довести в дослідженні, що в логічне, тобто сьогодення діяльності спецслужб, треба взяти історичне, але виправлене, звільнене від усякої лузги, від випадковостей та помилок минулого. Через дослідження проводиться діалектична ідея наступності, яка вимагає брати з історії для сьогодення прогресивно-позитивне. Тому практичне значення теоретичного дослідження - відповісти на запитання: якими повинні бути сьогодні Служба безпеки, військова розвідка, інші спецслужби України, що вони мають запозичити з минулого, яку спадщину, яке надбання? Лише в цьому випадку об'єктивне, позбавлене кон'юнктурних ідеологічних нашарувань дослідження минулого спеціальних органів України дозволить запобігти повторенню певних негативних явищ, помилок, котрі можуть об'єктивно загрожувати вітчизняним органам безпеки у складних, нерідко суперечливих і напружених сучасних суспільно-політичних, економічних і міжнародних умовах періоду подальшої розбудови суверенної демократичної держави.\nПри дослідженні діяльності спецслужб бралась на озброєння діалектика загальнолюдського та національного. В ході наукового аналізу встановлено, що при всій різноманітності функцій, форм і методів роботи та унікальності ситуацій основним змістом цієї діяльності було служіння інтересам людини. І хоча в основі лежало загальнолюдське, в суворих умовах тогочасної дійсності цей чудовий принцип далеко не завжди реалізовувався в практичній діяльності. Спецслужби України зробили чималий внесок у розбудову державних інституцій. Їхня діяльність була спрямована не на агресивні акції, а на захист національної державності.\nЗапропоноване дослідження - суто наукове, але варто сказати і про його практично-виховне значення. Автор має надію, що положення і висновки праці можуть бути творчо використані при подальшому вдосконаленні структури, форм і методів роботи сучасних органів безпеки України, залучатися до написання спеціальних і узагальнюючих праць з історії вітчизняного державотворення, військового будівництва та міжнародних відносин. Фактичний матеріал монографії стане в пригоді й при підготовці лекційних курсів "Історія України", "Історія держави та права України", спеціальних курсів з історії спецслужб та інших силових структур України для курсантів і слухачів закладів освіти СБУ, МВС, Міноборони, студентів вищих юридичних навчальних закладів, а також для ознайомлення більш широкої аудиторії з маловідомими сторінками історії вітчизняного державотворення.\nСлід, напевно, звернути увагу і на світоглядний аспект теми, її вагомість для професійного становлення й громадянського виховання майбутніх кадрів Служби безпеки України, військової розвідки, Міністерства внутрішніх справ, інших спеціальних і правоохоронних органів нашої держави. Тому одним із визначальних методологічних принципів дослідження є принцип патріотизму як конкретне втілення діалектики загальнолюдського й національного. А головною, наскрізною ідеєю, котра, власне, і давала натхнення авторові при написанні праці, є служіння Українській державі.\nПеред тим, як розпочати безпосереднє розкриття теми, автор вважає за потрібне зробити ще кілька зауважень. У запропонованій праці окремо не розглядається проблема становлення головної спеціальної служби радянської України - Всеукраїнської надзвичайної комісії (ВУНК), яка вела активну розвідувально-підривну діяльність проти української національної державності. Причина та, що об'єкт даного дослідження інший. Але автор не поділяє виключно негативного, нігілістичного ставлення до вивчення історичного минулого і досвіду ВУНК, особливо її розвідки і контррозвідки, яке нерідко зустрічається у закордонній і сучасній вітчизняній науковій та науково-публіцистичній літературі. Очевидно, неупереджений, об'єктивний розгляд досвіду організації, форм і методів ("технології") діяльності цієї спецслужби за умови його критичної оцінки може становити певний професійний інтерес для співробітників сучасних українських органів безпеки. Тому дослідження процесу формування і роботи спецслужб радянської України варто віднести до окремої наукової проблеми.\nАвтор висловлює щиру подяку працівникам Центрального державного архіву вищих органів влади та управління України, центральних державних історичних архівів у Києві та Львові, Державного архіву СБУ, Інституту історії України Національної академії наук за допомогу в пошуках матеріалів для написання книги.


К л а р и д о л\t(C l a r i d o l)\nміжнародна та хімічна назви: Loratadinе; етиловий ефір4-[8-хлор-5,6-дигідро]-1[Н-бензо [5,6] циклогепта[1,2-в]піридин-[1-іліден]-1-піперидинкарбонової кислоти;\nосновні фізико-хімічні властивості: прозора рідина оранжевого кольору, зсолодким смаком і приємним ароматом;\nсклад: 1 мл сиропу містить лоратадину - 1 мг; допоміжні речовини: цукроза, пропіленгліколь, лимонна кислота, розчинсорбіту, натрію сахарин, натрію метилпарабен, натрію пропілпарабен, натріюбензоат, динатрію едетат, барвник Сансет (супра), ароматизатор фруктовийзмішаний, морозиво американське, вода очищена.\nФармакологічні властивості.Фармакодинаміка.Антигістаміннийпрепарат трициклічної структури тривалої дії. Специфічний блокатор Н1-гістаміновихрецепторів. Вибірково блокує периферичні Н1-рецептори. Спричиняєпротиалергічну, протисвербіжну, протиексудативну дію. Зменшує проникністькапілярів, запобігає розвитку набряку тканин, знімає спазм гладеньких м’язів.Дія препарату спостерігається через 30 хв. після прийому всередину(максимальний ефект через 8-12 год.) і триває протягом 24 год. Звикання допрепарату не виникає. Не впливає на центральну нервову систему, не маєседативної і холіноблокуючої дій.Фармакокінетика. Після прийому внутрішньо в крові виявляється через15-20 хв. Прийом їжі не впливає на абсорбцію препарату. Приблизно 97% Кларидолузв’язується з білками плазми крові. Проникає в грудне молоко. Має вираженийефект первинного проходження через печінку. Майже повністю метаболізується зутворенням мінімально активного метаболіту – дезкарбоетоксилоратадину. Періоднапіввиведення незміненого препарату 24 год, метаболіту – 28 год. Виводиться зсечею і з калом. Не проникає крізь гематоенцефалічний бар’єр. Фармакокінетикапрепарату не змінюється у осіб похилого віку та у пацієнтів з нирковоюнедостатністю, порушенням функції печінки.\nПоказання для застосування. Сезонний та цілорічний алергічний риніт(чхання, свербіж, ринорея), алергічний кон’юнктивіт, гостра і хронічнакропив’янка, набряк Квінке, інші шкірні захворювання алергічної природи,псевдоалергічні синдроми, алергічні реакції на укуси комах.Використовують у комплексному лікуванні сверблячих дерматозів(контактних алергодерматитів, атопічного дерматиту, хронічних екзем).\nСпосіб застосування та дози. Дорослим і дітям віком старших 12 років – 2чайні ложки (10мл) 1 раз на добу. Дітям віком від 2 до 12 років - 1 чайна ложка(5 мл) 1 раз на добу.\nПобічна дія. У поодиноких випадках спостерігається сухість уроті, розлади з боку шлунково-кишкового тракту (діарея).\nПротипоказання. Кларидол протипоказаний при підвищеній чутливості добудь-якого з компонентів препарату, а також дітям до 2 років.\nПередозування. При одноразовому застосуванні в дозі 160 мгбудь-яких побічних ефектів не відзначено. Але слід мати на увазі, що при передозуванніможлива сонливість, тахікардія та головний біль. Лікування – симптоматичнатерапія.\nОсобливості застосування. Безпечність застосування при вагітності невстановлена, тому Кларидол слід застосовувати тільки у випадках, колитерапевтичний ефект для майбутньої матері переважає потенційний ризик дляплода. Кларидол екскретується з грудним молоком, тому слід зробити вибір міжприйомом препарату і годуванням груддю. Прийом Кларидолу слід припинити непізніше, ніж за 48 год. до проведення діагностичних алергопроб з метоюзапобігання отриманню невірних результатів.\nВзаємодія з іншими лікарськими засобами. При дослідженні психомоторної функції післясумісного застосування Кларидолу і алкоголю не виявлено будь-якогопотенціюючого впливу на ефект алкоголю. Відзначено підвищення концентраційКларидолу в плазмі при сумісному застосуванні з кетоконазолом, еритроміцином,циметидином, але без будь-яких клінічних змін, в тому числі – наелектрокардіограмі.\nУмови та термін зберігання. Зберігати при температурі від+2 °С до +30 °С, у сухому, недоступному для дітей місці. Термін придатності – 3 роки. а б в г д е ж з и й к л м н о п р с т у ф х ц ч ш ю я


Українські веб-ресурси з програмування - Інше - Український форум програмістів\nУкраїнські веб-ресурси з програмування\nУкраїнський форум програмістів → Інше → Українські веб-ресурси з програмування\n1 Тема від Mattew_Pharrel 15.12.2014 15:57:31\nДата реєстрації: 15.12.2014\nТема: Українські веб-ресурси з програмування\nПанове, порекомендуйте, будь-ласка, веб-ресурси з програмування українською мовою. Справа в тому, що всі ресурси, які я зустрічав (крім pascal.org.ua та цього форуму) - російськомовні. Чому так? І чому до цих пір немає подібних ресурсів(мається на увазі: мови програмування, алгоритми, матеріали з розробки програмного забезпечення, тощо)?\n2 Відповідь від 0xDADA11C7 15.12.2014 15:59:12\nRe: Українські веб-ресурси з програмування\nТам зверху є пункт "Друзі". Також рекомендую вікікниги - http://uk.wikibooks.org/\n3 Відповідь від reverse2500 15.12.2014 16:10:34\nсправжні програмісти на форумах не сидять, від них толку, програмісти пишуть в блогові та тусуються на конфенеції типу IRC, Jabber. Форум це минуле тисячоліття\n4 Відповідь від Mattew_Pharrel 15.12.2014 16:21:07\n5 Відповідь від caballero 15.12.2014 16:37:43\nТам зверху є пункт "Друзі".\nБiльшiсть ресурсiв там не розиваються. А тi що ще живi не надто цiкавi.\n6 Відповідь від koala 15.12.2014 18:19:49\nІ, звісно, в цьому винен хто завгодно, окрім вас.\n7 Відповідь від Vo_Vik 15.12.2014 18:42:03\n8 Відповідь від 0xDADA11C7 15.12.2014 18:46:00\nФорум це минуле тисячоліття\nНе починайте перелік того, що є минулим тисячоліттям, бо це небезпечно.\n9 Відповідь від VTrim 15.12.2014 19:03:21\nЄ всі шанси зробити цей ресурс кращим..\n10 Відповідь від Invader 15.12.2014 19:46:10 Востаннє редагувалося Invader (15.12.2014 19:46:29)\nТакий він — український сегмент Інтернету.\nkoala, пропонуєте Mattew_Pharrel писати сайт кожного разу, коли йому щось знадобиться?\n11 Відповідь від ktretyak 15.12.2014 20:20:40\nПогоджуюсь, що сучасні форуми дуже погано справляються з великою кількістю тем та повідомлень. Модераторам приходиться кожен раз виправляти юзерів, щоб вони шукали тему перед створенням нової аналогічної; новачки часто лінуються пошукати добре інфу, якої валом в інтернеті, а швиденько створюють нову тему... причому майже завжди в одній темі йде розгалудження в іншу тему, і знову модератори "вручну" направляють юзерів, щоб не флудили...\nАле я не погоджуюсь, що чати можуть замінити форуми. Чати не призначені, щоб в них шукали вже обговорену і, можливо, вирішену проблему.\nЯ планую зробити такі форуми, де кожен користувач зможе бути, в певній мірі, модератором. Це "модераторство" буде проявлятись в тому, що кожен зможе голосувати за повідомлення, і в підсумку - автоматично будуть забиратись і видаватись певні права, щоб, наприклад, автор теми міг виставити поріг репутації користувачів, які мають право відписуватись в його темі.\nТобто зроблю акцент на автономності форуму, з мінімальним залученням "вручну" призначених модераторів.\n12 Відповідь від 0xDADA11C7 15.12.2014 20:28:29\nРозумієте, в чому проблема - тоді форум матиме проблему з кублом дурників, що плюсуватимуть один одного. Ідея автономної системи це добре, але тоді плюси мають бути з різними властивостями, щоб форум міг містити "людей" і "макак" одночасно. Останні теж корисні та деякі з них навіть вчаться, але ... зважати на їхню єрархію не варто.\n13 Відповідь від ktretyak 15.12.2014 20:33:53 Востаннє редагувалося ktretyak (15.12.2014 20:37:35)\n...але тоді плюси мають бути з різними властивостями, щоб форум міг містити "людей" і "макак" одночасно. Останні теж корисні та деякі з них навіть вчаться, але ... зважати на їхню єрархію не варто.\nСаме так. Якщо певному користувачеві ставитиме плюс хтось із користувачів, то другий плюс той же користувач зможе поставити лише після того, як його поставить ще хтось інший; третій плюс - коли три чоловіка поставлять теж плюси і т.д.\nЯкщо користувач матиме меншу репутацію в певній області знань (я зроблю розділення плюсів і по областям знань), то він не зможе поставити плюс чи мінус тому, хто має кращу репутацію за нього...\n14 Відповідь від reverse2500 15.12.2014 21:01:42\nзгоден для когось це прорив ІТ, але в форумах я не бачу нічого вже особливого, я думав про власний сайт, але якось я зрозумів що мені вистачить і соц. мереж та створеної там групи чи сторінки, мені легше піти на конференцію і опспілкуватися з людиною яка працювала в даній сфері, чи почитати блог людини. Але кожному своє\n15 Відповідь від ktretyak 15.12.2014 21:11:29\n..мені легше піти на конференцію і опспілкуватися з людиною яка працювала в даній сфері, чи почитати блог людини..\nПроблема в тому, що бажаючих поспілкуватись особисто з "людиною яка працювала в даній сфері", як правило, значно більше, ніж таких людей (які ще й повинні самі хотіти такого обговорення).\nОт з блогами, справді, ситуація покраща, але тут вже виникає проблема універсальності блогу. Тобто якщо в певному блозі можна прочитати інфу про SQL, то далеко не факт, що там же можна знайти інфу і стосовно PHP...\n16 Відповідь від reverse2500 15.12.2014 21:32:54\nя спілкуюсь на конференціях по відкритих проектах, там люди інші чим скажімо там де віндовс, чи сертифіковані люди, перші відкриті і можуть підказати та допомогти, другі "Я шо дурак тобі говорити, я за сертифікат ого які гроші заплатив ,а тобі отако розкажи", от в чому проблема. Але це особисто для мене, як іншим самому цікаво\n17 Відповідь від Invader 15.12.2014 22:19:39\nНа яких таких конференціях ви спілкуєтесь? IRL чи Jabber і т.п.? Я час від часу заходжу в Jabber конференції на jabber.ru і фігня — якщо один чи двоє учасників щось підкажуть то й добре. А часто можуть почати ображати що на форумі буває відносно рідко.\nIRC і чати загалом це минуле тисячоліття. Чим форуми не догодили "справжнім" програмістам? Сидіти в чаті і мовчати майже цілий день час від часу перекидуючись короткими репліка, мабуть, краще. А як же сайти на зразок stackoverflow & hascode.ru?\n18 Відповідь від reverse2500 15.12.2014 23:19:46\nНа яких таких конференціях ви спілкуєтесь?\nnetbsd, freebsd, pkgsrc, правда як не англомовні то російськомовні\nА часто можуть почати ображати\nспробую вгадати, конференції по темі лінукс, "руки криві" , "іди звідси віндузняк!" та інше, таке теж було\nСидіти в чаті і мовчати майже цілий день час від часу перекидуючись короткими репліка, мабуть, краще.\nа краще відповідати на одні і тіж питання, як запустити, як скомпілювати. Форум не виховує в людині програміста, форум це я запитаю, хай інші зроблять за мене як не роботу, то виправлять помилки. Програміста треба вчити читати HELP (Довідник чи допомогу).\nОсь приклад на минулій неділі потрібно було Java ME скомпілювати в командній строці для свого телефону, в гуглі нічого, зазирнув в довідник по програмуванню, а там все є. Перевірив скомпілювало, от скажіть хто качав би SDK на мій телефон та ставивби JDK ради моєї проблеми.\nДалі бачу що більшість сайтів це веб розробники, навіть друзі сайту це веб, та блого-кодинг і не більше.\nЯк я і писав вище то сайти це вже в минулому, зараз уже є P2P сайти, навіть на сайті піратів України питав, навщо їм сайт, коли людей мало, мені відповіли, що людей достатньо, але всі в фейсбуці та вконтакті, всі там коментують та лайкують.\n19 Відповідь від quez 15.12.2014 23:23:47\nЯк я і писав вище то сайти це вже в минулому


Запуск газопроводу ПП-2 - у РФ поставили ФРН умову щодо сертифікації труби - Главред\nПерша нитка газопроводу Північний потік-2 вже заповнена газом, нагадав Володимир Чижов.\nЧим швидше Німеччина сертифікує ПП-2, тим буде краще для Європи - російський дипломат / Reuters\nБудівництво газопроводу Північний потік-2 вже завершено, залишилося реалізувати процедуру сертифікації трубопроводу. Наразі питання залежить від Німеччини, у якої є чотири місяці для того, щоб надати магістралі дозвіл на роботу. Чим раніше Берлін все виконає, тим краще для споживачів газу у Європі. Про це заявив постійний представник Росії в Євросоюзі Володимир Чижов.\nЯк повідомляє РИА Новости, російський дипломат розповів про те, що у Німеччини є 4 місяці до завершення сертифікації газопроводу Північний потік-2, який вже добудовано. Дедлайн завершення процедури - 8 січня.читайте такожШантаж Газпрому обрушив ринок газу Європи: у Польщі заявили про поворот США щодо ПП-2 при Байдені\n"Його побудовано, так. Перша труба вже заповнена газом. Залишилося завершити сертифікацію. Я виходжу з того, що цей м'яч знаходиться у воротах німецького регулятора. На процедуру (сертифікації) відводиться чотири місяці. Дедлайн, як то кажуть, 8 січня", - вважає Чижов.\nТакож він додав, що для Європи, мовляв, буде навіть краще у тому випадку, якщо сертифікація газопроводу завершиться раніше.\n"Чи зможуть вони, чи захочуть вони зробити це раніше - будь ласка. Якщо вони зроблять це раніше, то буде краще для кінцевих споживачів", - підкреслив постпред РФ в Євросоюзі Володимир Чижов.\nШантаж Газпромом Європи і запуск Північного потоку-2\nРинок газу в Євросоюзі потрапив у серйозну кризу з початку серпня поточного року. Ціна на газ у Європі стала стрімко зростати і регулярно досягала рекордних показників. Зокрема, 6 жовтня ціна листопадових ф'ючерсів на європейських газових біржах досягла максимальної позначки – 1924 долари за тисячу кубометрів.\nПрезидент РФ Володимир Путін того ж дня зробив заяву про готовність Газпрому збільшити постачання газу до Європи на 15%, після чого ціна різко впала до 980 доларів за тисячу кубометрів палива.\n19 жовтня ціна на газ у Європі склала близько 1128 доларів за тисячу кубометрів палива. Раніше Газпром в черговий раз, відтепер уже на листопад, відмовився від бронювання додаткових потужностей української ГТС для постачань газу до Євросоюзу.\nГолова правління Нафтогазу Юрій Вітренко вважає, що Газпром шантажує Європу питанням газу. За словами глави компанії, росіяни на 2021 рік зарезервували менше потужностей української ГТС для постачань газу до ЄС. Росія, як вважає він, поставила ультиматум Європі: або дешевий газ і запуск ПП-2, або дефіцит палива і проблеми з його постачаннями через ГТС України.\nУ компанії-операторі ГТС України також стверджують, що ціни на газ у Європі зросли через позицію Газпрому, який торгується щодо запуску СП-2 і не має наміру постачати додаткові обсяги палива до ЄС на тлі сертифікації газопроводу.\n17 жовтня російський посол у Великій Британії Андрій Келін сказав, що Північний потік-2 вже очікує запуску, після введення магістралі до експлуатації російський газ піде трубопроводом до Європи. Причому наразі Росія не має наміру постачати додаткові обсяги газу до ЄС, тому що не впевнена в, мовляв, безпеці ГТС України.\nновини Росії Євросоюз новини Німеччини Північний потік-2 Володимир Чижов\nЗараз ви переглядаєте новину «Росія шантажує Європу через ПП-2: у Москві ставлять умову ФРН щодо сертифікації труби Газпрому». Інші новини світу читайте в розділі «Світ». Якщо ви знайшли помилку, видiлiть її мишкою та натисніть Ctrl + Enter. Якщо ви знайшли помилку, видiлiть її мишкою та натисніть Ctrl + Enter\nГороскоп на сьогодні 4 грудня 2021: Близнюкам – ризик травм, Тільцям – небезпечні спокуси, Водоліям - обман Великий прибуток, виконання мрії та позбавлення від хвороби: гороскоп для Стрільців на 2022 рік Прикмети на 2 грудня: що не можна робити і як не потрапити в біду Молода дружина Реброва у відвертому купальнику засвітила груди Ціни на паливо в Україні впали


Велика Палата змінила практику визначення місця проживання дитини | ЮРЛІГА\nГоловна / Новини / Велика Палата змінила практику визначення місця проживання дитини /\nВелика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 402/428/16-ц, пославшись на рішення ЄСПЛ у справі "М. С. проти України" відступила від правової позиції ВСУ про обов'язок суду брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір'ю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини (такі висновки ВСУ містяться у рішеннях по справах № 6-2445цс16 та № 6-564цс17).\nВелика Палата вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.\nВідповідний висновок щодо правильного застосування норм права при визначенні місця проживання дитини міститься у постанові від 17 жовтня.\nВелика Палата роз'яснила, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором: не ратифікована Україною, не має офіційного перекладу українською мовою. Разом з тим згідно з ратифікованою Конвенцією про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, що узгоджується з нормами Конституції України та законів України. Тому саме її норми зобов'язані враховувати суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.\nКрім того, відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу: дитина може бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що її стосується, безпосередньо або через представника чи відповідний орган. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.\nВарто враховувати, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.\nЗ огляду на зазначене, ВС залишив в силі рішення нижчих судів, які, залишивши дитину з батьком, виходили з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання та психологічний стан. Зокрема, зібрані докази свідчать про те, що батько постійно піклується про дитину, бере участь у духовному та фізичному розвиткові; за межами шкільного навчання дитина відвідує додаткові заняття з іноземної мови, гуртки, є членом клубу дитячого боулінгу; батько вчить з дитиною уроки; на час розгляду справи дитина має більшу прихильність до батька; саме у пбатька наявне упоряджене жиле приміщення, створено умови належного виховання та розвитку дитини. За бажанням сина батько не заперечує спілкування з матір'ю та бабами.\nНагадаємо, Велика Палата радить виходити з найкращих інтересів дитини й у справах по надання дозволу на виїзд за кордон. Але слід памятати що суд не дозволить вивезти дитину всупереч волі батька, якщо невідомі країна і період поїздки. За розвитком судової практики у справах щодо дітей можна слідкувати у Verdictum.\n#Приватне життя #Судова практика


Jeep Wrangler отримає гібридні «четвірки» і «шістки» | Автомобільний інтернет-журнал «AUTOMOTIVE».\nПозашляховик Jeep Wrangler отримає нові модифікації з чотирьох- і шестициліндровими бензиновими моторами, що працюють за схемою «помірний гібрид». Про це повідомляється на JR Forums, де опублікували деякі дані про автомобіль 2020 модельного року.\nТак, Jeep Wrangler у версії Unlimited Sahara пропонуватимуть з 3,6-літровим атмосферним двигуном V6 або з дволітровою рядною “четвіркою”, що працюють в парі з стартер-генератором, що живиться від 48-вольтової бортової електросистеми.\nРаніше також повідомлялося, що у позашляховика з’явиться модифікація з трилітровим наддувним дизельним двигуном. Наприклад, на пікапах Ram 1500 і Jeep Gladiator цей мотор видає 260 к.с. і 650 Нм крутного моменту.\nНагадаємо, в Україні Jeep Wrangler нового покоління пропонують з єдиним дволітровим турбомотором, що розвиває 272 к.с. і 400 Нм крутного моменту. Мотор працює з 8-ступінчастою автоматичною коробкою передач. Ціни на позашляховик стартують з позначки 53 400 USD.\nVolkswagen випустив останній «Жук» в історії


Уряд розпочав відбір до Антикорупційного агенства » Новини Чернівці: Інформаційний портал «Молодий буковинець»\nУряд розпочав відбір до Антикорупційного агенства\nКабінет міністрів попри скандал оголосив про початок комісії з відбору членів Нацагентства з запобігання корупції.\n"У зв’язку з затвердженням складу конкурсної комісії з відбору кандидатів на посади членів Національного агентства з питань запобігання корупції… конкурсна комісія розпочинає свою роботу", - йдеться в повідомленні.\nПерше засідання комісії призначене на 17 годину 11 червня в Будинку уряду.\nКандидатам на посади в Нацагентстві дали 15 днів на подання документів.\nЯк відомо, навколо формування Кабміном конкурсної комісії розгорівся скандал.\nАктивісти заявили, що у Кабміні підтасували результати і "громадську квоту" заповнили нікому не відомими людьми, які підконтрольні уряду.\nПредставник президента в комісії заявив, що він не братиме участі у засіданнях комісії, поки скандал не вирішиться.\nTransparency International оскаржила результати відбору членів конкурсної комісії в суді, а активісти вимагають скасувати результати відбору і провести новий.


30 найбільш високооплачуваних професій майбутнього — UASpectr\nМільйони людей по всьому світу залишилися без роботи через пандемію. Business Insider вивчив ринок праці та назвав найбільш високооплачувані професії наступних восьми років. Видання ґрунтується на даних Бюро статистики праці США за середніми доходами у 2019 році для різних спеціальностей.\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 35,5 тис.\nСередній річний дохід: $99 730\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 70,9 тис.\nСередній річний дохід: $ 52 270\nНеобхідний рівень освіти: кілька років в коледжі, диплом не потрібен\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 78,1 тис.\nСередній річний дохід: $ 47 480\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 42,2 тис.\nСередній річний дохід: $ 88 550\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 68,2 тис.\nСередній річний дохід: $ 55 160\nНеобхідний рівень освіти: атестат про повну загальну середню освіту\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 80,1 тис.\nСередній річний дохід: $ 48 330\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 37 тис.\nСередній річний дохід: $ 112,260\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 74,1 тис.\nСередній річний дохід: $ 56 180\n22. Всі фахівці з продажу\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 76,4 тис.\nСередній річний дохід: $ 56 130\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 46,2 тис.\nСередній річний дохід: $ 95 260\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 99,7 тис.\nСередній річний дохід: $ 45 260\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 69,1 тис.\nСередній річний дохід: $ 66 210\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 42,6 тис.\nСередній річний дохід: $ 107 510\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 54,2 тис.\nСередній річний дохід: $ 89 440\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 56 тис.\nСередній річний дохід: $ 90 920\n15. Всі фахівці з бізнес-процесів\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 71,3 тис.\nСередній річний дохід: $ 73 570\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 59,1 тис.\nСередній річний дохід: $ 97 320\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 53,3 тис.\nСередній річний дохід: $ 109,820\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 50,1 тис.\nСередній річний дохід: $ 122,960\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 90,7 тис.\nСередній річний дохід: $ 71 550\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 46,8 тис.\nСередній річний дохід: $ 146 360\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 33,7 тис.\nСередній річний дохід: $ 203 450\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 71,6 тис.\nСередній річний дохід: $ 100 980\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 110,630 тис.\nСередній річний дохід: $ 68 500\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 139,200 тис.\nСередній річний дохід: $ 63 790\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 118,300 тис.\nСередній річний дохід: $ 85 260\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 104,700 тис.\nСередній річний дохід: $ 129 890\n3. Головний і операційний менеджери\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 165 тис.\nСередній річний дохід: $ 100 780\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 241,500 тис.\nПрогнозоване число нових позицій в період 2018-2028 рр.: 371,500 тис.\nСередній річний дохід: $ 73 300


Витяжка PARMA 60 BR (600) купити в Києві, Харкові, Одесі, Дніпрі, ціни, фото, відгуки | Ventolux Україна\nГоловна > Витяжки > Плоскі (класичні) витяжки > Витяжка PARMA 60 BR (600)\nКомпактна, недорога, надійна і, звичайно ж, ефективна - класична витяжка для кухні PARMA 60 BR (600). Модель не відрізняється багатим функціоналом, але має першу ціну в своєму сегменті, а також всі необхідні параметри для ефективного очищення повітря в кухні.\nОсобливості витяжки кухонної PARMA 60 BR (600)\nВитяжка оснащена мотором на 3 швидкості. Його максимальна продуктивність - 600 м.куб, що дозволяє використовувати цю модель в кухнях розміром - 8-10 м2. Ширина PARMA 60 BR (600) становить 60 см, як і більшості іншої кухонної великої техніки. У підсумку, витяжка ефективно працюємо в парі з поверхнею, ширина якої також становить 60 см або менше.\nКупити витяжку кухонну PARMA 60 BR (600) відмінна ідея, завдяки таким параметрам:\nМонтується до стінки або під підвісну тумбочку.\nТрадиційна кухонні меблі в основному йде в коричневих відтінках, як і витяжка PARMA 60 BR (600).\nПродуктивність двигуна на максимальній швидкості - 600 м3/год.\nШирина, як у більшості варильних поверхонь та електродуховок - 60 см.\nУправління витяжкою здійснюється кнопками, вони розташовані в передній частині техніки.\nLED смуга на 2 Вт відмінно освітлює зону під витяжкою.\nРежим роботи на вибір - з вугільними фільтрами або відведення.\nКомплектація: алюмінієвий фільтр і кріпильний набір.\nВитяжка відмінно підійде для клієнтів, у яких пріоритет виключно на чисте повітря за прийнятну ціну, а не багатий функціонал і супер стильний дизайн. Купити класичну витяжку в кухню PARMA 60 BR (600) з гарантією 36 місяців Ви можете у фірмовому інтернет-магазинів Ventolux.


Фенічка «Кіото, 19» | KIOTO19\nФенічка «Кіото, 19»\nАвг 22, 2013 by vladimir No Comments Posted under: INDOOR КНТЕУ\nУ час сучасних технологій люди, зазвичай, користуються речами, виробленими машинами. Проте, ще не так давно, Україна пишалася своїми народними майстрами, які виготовляли майже будь-що власними руками для повсякденного вжитку. А як давно Ви щось робили «hand-made»?\nПропонуємо Вам не зволікати та вже сьогодні почати плести фенічки!\nЩо таке «фенічка»?\nФенічкою прийнято вважати браслет ручної роботи з бісеру, шкірозамінника, шнурків, ниток, стрічок або шкіри. Фенічки вигадали індійці як символ дружби. Вони обмінювались ними та носили доти, доки ті не рвалися. Проте в наш час фенічки використовують просто як прикраси.\nНаша фенічка з написом «Кіото, 19» виконується жакардовим плетінням, тобто за спеціальною технологією, коли малюнок не набивається, а вплітається.\nЗа допомогою цього плетіння досягається максимальна міцність та щільність готового виробу.\nОтже, досить базікати – час починати! Набирайтесь терпіння, матеріалів та вперед до звершень!\n1. Вибираємо нитки для нашої фенічки.\n2. Відрізаємо потрібну довжину (зазвичай 60 см.) і залишаємо провідну нитку (можна клубок). У нас ведуча нитка-сіра.\n3. Плетемо косичку на кінчику (щоб нитки не стирчали).\n4. Починаємо пряме плетіння (обв’язуємо кожну нитку по два рази, робимо два вузли). Як бачимо, треба вибрати нитки, якими буде буква — одним кольором, а фон — іншим, причому фон буде плестися однією ниткою, тому вона повинна бути довшою за інші, причому набагато, якщо більшу частину фенічки буде займати фон. Тобто колір фону буде провідною ниткою, і ми нею обплітаємо всі інші нитки.\nОкантовку робимо іншим кольором (за бажанням).\n5. Починаємо плетіння в інший бік.\n6. Продовжуємо плетіння за попередньою схемою. Сплели 20 рядів фону.\n7. Починаємо плести букви (за схемою; алфавіт для фенічок можна знайти в Інтернеті). Для плетіння букв обплітаємо синьою ниткою сіру за тією ж самою технологією, що й плели фон (вузлики, якими буде зроблена літера, повинні йти у зворотній бік, обв’язуючи провідну нитку, при цьому, щоб вона далі могла продовжити свій шлях).\n8. Перша буква готова.\n9. Плетемо інші літери за схемами.\n10. Доплітаємо 20 рядів фону та зав’язуємо вузол як і на початку фенічки (можна доплести косичку).\nВітаємо! Ваша чудова фенічка готова!\nНе зупиняйтесь на досягнутому! Розвивайтесь та даруйте своїм друзям такі чудові подарунки, зроблені власними руками!


Пісня за піснею. ВВ розповідають про майже втрачений альбом Закустика - LiRoom\nАвтор: Лєра Зданевич- 21 Жовтня, 2020 6:32 pm 1 446\nРік тому вийшов на цифрових носіях другий альбом ВВ, Закустика, який довгий час вважався втраченим. Його записали в 1993 році в Парижі та видали лімітованим тиражем на касетах. Це був другий «концертний» реліз ВВ, його записав “золотий” склад гурту: Олег Скрипка, Олександр Піпа, Юрій Здоренко та Сергій Сахно.\nКасети Закустики швидко розібрали, а оригінальний запис Скрипка забув у таксі. Відтак альбом вважався втраченим, аж доки у архівах лейблу “Країна Мрій” не виявили резервну цифрову копію альбому. Матеріал відмастерили та випустили 25 вересня 2020 року на стрімінгових платформах.\nОлег Скрипка розповів нам про треки платівки у рамках нашої рубрики “Пісня за піснею”.\nЦієї пісні в оригінальному треклісті альбому Закустика не було. Ми записали її лише зараз і включили у перевидання, хоча в репертуарі VV вона була присутня. Léo — це трек групи Les VRP, з якою ми дуже дружили під час «французького» періоду Vоплі Vідоплясова. З ними у VV дуже багато чого пов’язано, багато спільних історій. І саме лідер цього гурту, Нері Катіно, здійснив запис оригінального альбому, а трек був його авторства.\nLes VRP, як і Vоплі Vідоплясова, наполовину панковський, от ми і зійшлися на цьому стьобі, на любові до гумору і приколів. Léo — це такий собі стьоб над класичним французьким шансоном. Форма у неї, як у французького шансону, але ми додали туди шансону «радянського». Важливо розуміти, що «радянський» шансон за походженням є українським, він з Одеси. У Франції існувала «біла» еміграція так звана: дуже багато вихідців з України, вони приїхали у Францію і створили «білі» кабаре. Там співали шансон — і виходить, що французький шансон багато в чому живився саме українським/одеським романсом. Королем і початківцем французького шансону є Олександр Вертинський, а він взагалі з Києва.\nЦя пісня, Léo, якщо перекласти українською мовою, має типовий сюжет. Мова там іде про кримінального елемента, який народився в бідній родині, потім його посадили у в’язницю, в нього було кохана. Але у Les VRP це заспівано в такому стьобному варіанті. А ми туди додали ще слов’янського шарму зверху. Французам дуже подобалась — і досі подобається саме наша версія. Зараз ми зробили її акустичною. І коли будемо випускати новий альбом Vоплі Vідоплясова, ми також запишемо цей трек в електричному варіанті.\nПісня із нашого альбому Країна мрій 1997-го року. Щось середнє між одою, баладою, любовним сонетом. Звернення до коханої в стилі пізнього бароко та поезії Федеріко Гарсіа Лорки. Це теж наполовину стьоб, але текст виконаний, так би мовити, за каноном, і в електричному варіанті Шалена зірка має барокові і класичні моменти. А у веселому акустичному варіанті, як на Закустиці, вона активно гуляла по кафешках та кабаре Парижа і французам дуже подобалась.\nПісня із хардрокового минулого гурту Vоплі Vідоплясова, з початку 1990-х. Увійшла в альбом Були деньки. В репертуарі вона була присутня досить давно, а записали ми її вже в 2000-х. Акустична версія сильно відрізняється від автентичної хардрокової. Що цікаво, в цій пісні я звертаюсь до свого сина, до дітей, яких у мене на той час не було і в помині. Пісня написана з великим відчуттям любові. Зараз у мене є діти, я їх дуже люблю, тому Дитинство резонує зі мною і досі. Музично вона теж цікава, нестандартна: такий собі баянний регі.\nЦе перша пісня, яку я вивчив на селі на Полтавщині, коли мені було 7 років. Коли я приїхав перший раз в Україну, у віці семи років, я одразу почув цю пісню. Вона була першою з українських народних пісень, яку я вивчив у селі на Полтавщині та почав грати на баяні. Тоді в мене був невеличкий репертуар з музичної школи, я швидко додав до нього народні пісні — і став мега-зіркою на селі. Уже в ті часи збиралась вся сільська громада, а я співав їм пісень. Тут не зовсім канонічний текст: для цього треку я зібрав народні версії Підманула та пару куплетів додав від себе. Спочатку існував акустичний варіант, а електричну версію Vоплі Vідоплясова випустили значно пізніше, коли вже повернулися з Франції. Цікаво, що електричну версію полюбили європейські діджеї — і вона свого часу розривала, наприклад, німецькі танцполи.\nЦя пісня також із «сільського» репертуару мого дитинства. Полтавська область, хутір, Синяківщина, батьківщина мого батька — саме там я її вивчив. Вона була у нас в репертуарі завжди. В електричному варіанті Vоплі Vідоплясова виконували її багато разів (вона до сих пір прикрашає наші концерти), але до сих пір була записана лише акустична версія. Однак нещодавно ми нарешті записали її в електричному звучанні — і, сподіваюсь, ви почуєте цю версію на новому альбомі Vоплі Vідоплясова, який вийде в 2021-му році.\nДля розуміння контексту пісні розповім передісторію. У Франції дуже популярний образ батька Махно, він похований у них на знаменитому цвинтарі Пер-Лашез. На той час, у 1990-х, козаччина була французам зрозуміла, а от Україна — ні. Оцей козацький махновський анархістський образ дуже добре передався французам саме через акустичну версію. Кіннота, погоня, степи, дорога — це дуже добре резонувало саме із звучанням баянів. Тому пісня Червоні коні для нашого «французького» періоду була ключовою: ми грали її на всіх тусовках, а французи із задоволенням підспівували. До речі, в часи Радянського союзу у Франції були дуже популярними виступи Хору Червоної армії, але під цим, так би мовити, «брендом» виступав Київський оркестр Збройних Сил України. На афішах того періоду писали «Хор Червоної армії», але це були кияни, українці, у яких в репертуарі було багато українських пісень.\nНародний репертуар з мого полтавського дитинства. Я дописав сюди авторський програш — і, що цікаво, коли я слухаю Їхали козаки у іншому сучасному виконанні, то виконують уже з моєю цією вставкою. Тобто, виходить, що я приклав руку до народної творчості — і ця вставочка увійшла у фольклор. Добра козацька пісня, яку дуже любить публіка і без якої не обходиться жоден з концертів Vоплі Vідоплясова.\nГурт ВВ, склад 2020 року\nКоли я брав цю пісню в репертуар гурту, то живцем її ніколи не чув. Взяв її зі збірки текстів і нот українських народних пісень, яка була у мене з собою у Франції. Вона дуже сподобалась, до того ж, зауважуючи назву, була нібито про мене. Тому, коли Vоплі Vідоплясова виконували На вулиці скрипка грає на вуличних тусовках у Парижі, для нас це було дуже символічно. Тобто, ця пісня є образом тих французьких спонтанних виступів, але з нашого репертуару вона випала і «живцем» ми її в принципі не граємо. Виконувалась наживо лише в Парижі.\nЄдина пісня з нашого хардрокового репертуару, яка дожила до сьогоднішніх днів. Ми досі іноді граємо її на концертах. Не кожного разу, але у потрібний момент виконуємо, бо в неї є такий хардроковий ріф, дуже качовий. Для нас це був такий модерновий експеримент: взяти хардрок та зіграти його на баянах. Філософсько-ностальгійна пісня, яка свого часу була ключовою для нашого репертуару. В неї ще приспів психоделічний, який дуже бадьоро звучав в кафешках та концертних залах Парижа.\nВперше почув цю пісню у виконанні тріо Мареничів до того, як зайнявся рок-н-роллом. Там є такий впізнаваний програш, думаю, авторський — і я ввів його в пісню. Ми активно виконували цю пісню у Франції, потім на деякий час вона випала у нас з репертуару. Коли ми взялись за перевипуск альбому Закустика, я згадав про неї знову. Нещодавно ми зробили електричну версію, записали, зняли на неї кліп — і все це увійде в наш майбутній альбом. Цей сингл живе в людях і на концертах дуже потужно качає саме в електричному варіанті.\nЧитайте також: Жадан і Собаки відправляють “Вову до Ростова” у своїй новій пісні.


Італія "плаває" у смітті - Новини - УкрБізнес, UB.UA\nСьогодні, 17 жовтня, 10:37\nІталія "плаває" у смітті\n27.12.2010, 11:35 Події\nУ святкові дні в Італії загострилися "сміттєві війни". До Неаполя введені війська для боротьби зі сміттям. Уряд пішов на цей крок після того, як у зв’язку з Різдвом в місті закрилися всі звалища і, відповідно, припинили роботу сміттєвози.\nНа ранок неділі на вулицях Неаполя назбиралося 1,5 тисяч тонн відходів. За півдня військові прибрали лише 50 тонн.\nМуніципальний радник з очищення територій Паоло Джакомеллі наполегливо радить городянам не викидати сміття на вулицю, особливо в центрі міста, а, по можливості, складати його вдома мінімум до понеділка.\n"Сміттєва криза" в Неаполі триває вже практично два роки і погіршується через безперервні зливи.\nУ жовтні Європейська комісія попередила Італію, що країна може зіткнутися з санкціями, якщо не утилізує 2 тисячі тонн сміття на вулицях Неаполя.\nУ Неаполі "сміттєва криза" пов'язана з тим, що місцева мафія контролювала утилізацію відходів і саботувала будівництво нових звалищ. Її члени часто привозять промислові відходи з півночі Італії. Через нелегальну утилізацію відходів страждало здоров'я місцевих жителів. Рівень онкозахворюваності в місті і околицях набагато вищий, аніж в середньому по країні.


Тег: "Британія"Тег: "Британія" (1-4)\nВійна за "мавп". Arctic Monkeys Зовсім скоро у мейджор-лейблів Британії почнеться лихоманка. Справа в тому, що незабаром закінчується дія контракту головної рок-групи Британії Arctic Monkeys і Domino Records.\nУ Британії стартував Гластонбері-2011. Хедлайнерами стануть U2, Coldplay і Бейонсе Фестиваль Гластонбері в середу відкрив двері для 150 тисяч фанатів, які проігнорували можливі дощі, щоб почути U2 і Бейонсе поряд з величезною кількістю менш відомих музикантів, таких як Spliff Richard або панк-поет Attila the Stockbroker.\nУ Британії живе хлопчик, який не може посміхатися 9-річний британський школяр страждає на рідкісний синдром Мьобіуса - вроджений параліч лицьового нерва.\n4 Травня, 13:25\nфестиваль весілля Дженніфер Лопес пісня прем'єра діти альбом фільм вагітність кліп Ріанна Відеокліп Анджеліна Джолі секс Бейонсе син Мадонна Руслана Євробачення Київ Ані Лорак концерт Lady Gaga Брітні Спірс Львів